Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

21.08.2020р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог він зазначив, що між сторонами був укладений кредитний договір б/н від 16.07.2013р., по якому [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення умов договору відповідач вказані зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку із чим станом на 26.06.2020р. виникла заборгованість у розмірі 314467,22грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7070,00грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 303905,93грн., заборгованості за пенею у розмірі 3491,29грн. Виходячи з того, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати повернення від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, просить стягнути заборгованість у розмірі 138227,91грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7070,00грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 16.07.2013р. по 01.04.2019р. у розмірі 131157,91грн. Представник позивача у судове засідання не з`явися, надавши заяву, де просить справу розглянути в його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 16.07.2013р. [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до умов кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна Gold», процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) становить з 01.04.2013р. - 2,3%. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В підписаній позичальником анкеті-заяві від 16.07.2013р. дійсно не міститься умов щодо сплати процентів. Однак, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався також на умови кредитування з використанням кредитки Універсальна Gold. Витяг з умов позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких з 01.04.2013р. становить 27,6 % (2,3% в місяць). Позивач просить стягнути з відповідача 131157,91грн. процентів за користування кредитом за період з 16.07.2013р. по 01.04.2019р., нарахованих у відповідності до умов кредитування. Як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.09.2014р. банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 32,40% (2,7% в місяць) та з 01.04.2015р. - 42,00% (3,5% в місяць) річних. Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суд наголошує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч.ч. 4-6 ст.1056-1 ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення. З матеріалів справи слідує, що позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017р. у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц. Позивачем не надано доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості за підвищеною процентною ставкою, повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки та прийняття/неприйняття позичальником пропозиції кредитора, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження обізнаності позичальника лише про відсоткову ставку 27,6% річних. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за період з 16.07.2013р. по 01.04.2019р. виходячи з процентної ставки 27,6% річних. Оскільки сторонами не погоджено строк повернення кредиту (користування ним), то проценти відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України підлягають сплаті щомісяця до дня повернення позики, тобто в даному випадку до 01.04.2019р. (в межах заявлених вимог). Згідно наданого банком розрахунку станом на 26.08.2014р. включно за ставкою 27,6% річних нараховано 1348,10грн. процентів. З розрахунку 27,6% річних на залишок заборгованості, розмір процентів з 27.08.2014р. по 01.04.2019р. становить 9100,73грн. (7070,00грн. х 27,6% /360 х 1679 днів прострочки). Таким чином, заборгованість за відсотками з 16.07.2013р. по 01.04.2019р. становить 10448,83грн. (1348,10грн. + 9100,73грн.). Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 17518,83грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7070,00грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом за період часу з 16.07.2013р. по 01.04.2019р. (в межах заявлених вимог) у розмірі 10448,83грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір: у розмірі 2102,00грн. згідно платіжного доручення № ZZ429B120Z від 29.07.2020р. Так, позов був заявлений у сумі 138227,91грн., а задоволений на 17518,83грн. і судові витрати склали 2102грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 138227,91грн./17518,83грн.=7,89; 2102грн./7,89=266,41грн. Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а частину витрат, що залишилася (1835,59грн.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено. За таких обставин, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 266,41грн. Виходячи із викладеного,

Outcome: partial