Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

19 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визнати право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, що належала його прабабі [PERSON]. Мотивує свої вимоги тим, що 5 серпня 2002 року в селі Русанівка Липоводолинського району Сумської області померла [PERSON]. Після смерті відкрилася спадщина. Заповіт був складений нею на його ім'я. Як спадкоємець за заповітом він звернувся до державної нотаріальної контори Липоводолинського району Сумської області, для оформлення спадкових прав. Вказує, що за відсутності оригіналу державного акту на земельну ділянку він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Уповноважений представник позивача у судове засідання не зявився, у письмовій заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, заперечення проти задоволення заяви відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON], який народився 22 січня 1980 року, є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Батько позивача [PERSON] народився 1 травня 1958 року, його батьками згідно свідоцтва про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Дід позивача [PERSON] народився 5 липня 1930 року, його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Отже, [PERSON] є прабабою позивача по батьковій лінії. За життя [PERSON] отримала державний акт І-СМ № 044522 від 10 травня 2002 року на право приватної власності на землю площею 3,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 3). 24 січня 1994 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Лучанською сільською радою Липоводолинського району за реєстровим № 7, яким все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, заповіла [PERSON] (а.с. 4). 5 серпня 2002 року в с. Русанівка Липоводолинського району Сумської області [PERSON] померла (а.с. 5). Відповідно до довідки № 314 від 15 вересня 2016 року, виданої виконкомом Русанівської сільської ради Сумської області та копії по господарської книги, [PERSON] до дня смерті проживала разом з [PERSON]. Після її смерті [PERSON] спадщину фактично прийняв та вступив в управління та володіння майном, доглядав за господарством, обробляв земельну ділянку (а.с. 38-39). З наданих Липоводолинською райдержнотконторою за № 1053/01-16 від 7 вересня 2016 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті 5 серпня 2002 року в Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі не заведена, спадкоємці із заявами не зверталися. Відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіт від імені [PERSON] відповідно до Спадкового реєстру посвідчувався Лучанською сільською радою Липоводолинського району Сумської області 24 січня 1994 року за реєстровим № 7 (а.с. 30). Із копії висновку про вартість обєкта оцінки від 10 серпня 2016 року вбачається, що вартість земельної ділянки площею 3,18 га становить 63600 грн. (а.с. 17). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до розяснень, наданих у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] померла в 2002 році застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Беручи до уваги наявність в матеріалах справи необхідних доказів належності померлій [PERSON] земельної ділянки площею 3,18 га, що розташована на території Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, а також враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняв спадщину, оскільки вступив в управління спадковим майном, але в нього відсутня можливість у нотаріальному порядку оформити спадщину після смерті прабаби через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на належну померлій земельну ділянку.

Outcome: approved