Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

21 лютого 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Він обгрунтовував позовні вимоги тим, що є сином [PERSON], [INFO], яка померла у с.Білокузьминівка Костянтинівського району Донецької області 19 серпня 2013 року. Після смерті матері йому стало відомо, що вона за життя, 1 червня 2012 року, склала заповіт, яким заповіла своїй внучці, [PERSON], земельну ділянку площею 3,8978га, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №433281. Вважає, що мати, внаслідок свого похилого віку та психічного стану в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, та просив визнати вказаний заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що є внучкою [PERSON], а позивач є її рідним дядьком. [PERSON] проживала у [INFO], незважаючи на свій похилий вік, вела активний образ життя, багато читала, доглядала спочатку дітей позивача, а потім і її дітей. Згодом стан її здоров’я погіршився, було хворе серце та ноги, взимку 2012 року закінчилось пальне і її до себе забрав позивач. Поживши у нього кілька днів, [PERSON] стала проситься додому, і вона забрала її до себе, де вона і жила до смерті. У травні 2012 року [PERSON] сказала їй, що бажає заповісти їй свою землю в знак подяки за догляд і попросила взнати процедуру складання заповіту. Державний нотаріус роз’яснив, що заповіт може посвідчити і секретар сільської ради, враховуючи труднощі з поїздкою у місто. Про це вона сказала [PERSON], яка попросила посприяти добратись до сільради. 1 червня 2012 року, у першій половині дня, на автомобілі свого кума Яковенко, вона відвезла [PERSON] у приміщення Білокузьминівської сільради, і та сама увійшла у кабінет секретаря сільради [PERSON] Через деякий час [PERSON] вийшла звідти, сказала, що склала на неї заповіт на землю. Вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним немає, оскільки [PERSON] повністю усвідомлювала свої дії та керувала ними. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, та, доповнивши пояснення відповідача, вказав, що померла [PERSON] повністю усвідомлювала свої дії при складанні заповіту на ім’я [PERSON], і цим заповітом підтвердила свій давній намір на розпорядження своїм майном, оскільки ще у 2000 році заповідала своє майно відповідачу. У свою чергу, позивач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про нездатність [PERSON] у момент вчинення правочину усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Судом встановлено, що 1 червня 2012 року [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла своїй внучці, [PERSON], земельну ділянку площею 3,8978га, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №433281. Цей заповіт був посвідчений секретарем Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.48), та зареєстрований у Спадковому реєстрі 14 червня 2012 року (а.с.13-14). 19 серпня 2013 року [PERSON] померла в с.Білокузьминівка Костянтинівського району Донецької області (а.с.11). Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнана судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті – за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] (а.с.12) і звернувся в суд з зазначеним позовом, вважаючи порушеним право на спадкування за законом після смерті матері. У відповідності до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався по покази свідків, які начебто свідчать про неспроможність [PERSON] в момент складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак, допитані судом свідки з боку позивача про такі обставини пояснити не змогли. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що є односельчанкою [PERSON], але проживали вони на різних вулицях на значній відстані. Обставини проживання [PERSON] з сином та онучкою у 2012-2013 році їй невідомі. Десь за 2 роки до смерті [PERSON] вони зустрічались на вулиці і та скаржилась на здоров’я. Їй здалося, що [PERSON] має психічні вади, але в чому вони виражалися пояснити суду не змогла. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є родичкою [PERSON] і в останній раз бачилась з [PERSON] у лютому 2012 року, але з нею не спілкувалась і не може дати пояснень щодо її психічного стану. В той же час, свідки з боку відповідача дали пояснення щодо психічного стану спадкодавця, який свідчить про її волевиявлення без будь-яких психічних вад. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що 1 червня 2012 року нею, як секретарем сільської ради, був посвідчений заповіт [PERSON], яка заповіла свою земельну ділянку внучці [PERSON] При цьому вона переконалась у її дієздатності, роз’яснила вимоги закону щодо заповіту, і [PERSON], яка усе гарно розуміла і усвідомлювала, висловила свою волю призначити спадкоємцем [PERSON], склавши заповіт на земельну ділянку і особисто його підписала. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що працює завідуючою фельдшерським пунктом у с.Білокузьминівка, і знала [PERSON] з 1980 року. Та перебувала на обліку у зв’язку із хворобою серця, і вона по роду своєї роботи систематично з нею спілкувалась, оказуючи медичну допомогу. Будь яких розумових відхилень у [PERSON] не було до самої смерті. Вона багато читала, пам’ятала усіх внуків, і ніколи не висловлювала маячних ідей. У відповідності до довідки КЛПЗ «Міський психіатричний диспансер м.Костянтинівки» [PERSON] під наглядом у лікаря-психіатра не знаходилась (а.с.38). Від призначення по справі судової посмертної психіатричної експертизи щодо встановлення психічного стану [PERSON] в момент вчинення правочину позивач та його представник відмовились. Таким чином, позивачем та його представником не надано суду доказів, які б свідчили про те, що в момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв’язку з чим відсутні підстави для визнання цього правочину недійсним на підставі ч.1ст.225 ЦК України.

Outcome: dismissed