Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

20.10.2020 АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 25.08.2011, при цьому підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 04.10.2020 утворилася заборгованість в сумі 10365,56 грн, з якої 7879,22 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2486,34 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідачкою поданий відзив на позовну заяву (а.с.113-115), в якому вона заперечила доводи позивача, пославшись на таке: У 2018 р. (грудень) без будь-яких заяв від неї позивач надав їй на картку суму у розмірі 7000 грн. Тобто від неї не було заяви позивачу з метою отримання банківських послуг по вказаному факту. Раніше їй позивач також повідомив, що їй вже не зможуть надати кредит у банку. У свою чергу позивач відраховував з її рахунку (з якого вона отримує пенсію) у Банку позивача суму у розмірі 1000 грн щомісячно. Тобто, більше ніж 12000 грн позивач вже забрав у неї з банківського рахунку протягом 2019-2020 р.р. Вона була не проти повернути позивачу 7000 грн, які позивач перерахував їй за своєю особистою примхою у грудні 2018 р., але він і так вже отримав більше, ніж 12000 грн. Також, деякі суми (приблизно 2000 грн) вона особисто перераховувала позивачу. Також у 2018 р. вона не була проінформована про умови кредитування у позивача. Просила застосувати строки позовної давності. Позивачем подана відповідь на відзив (а.с.125-131), в якому ним заперечені наведені відповідачкою доводи, зокрема щодо не ознайомлення з умовами кредитування, щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту, щодо користування відповідачкою коштами Банку та порядку погашення заборгованості за кредитним договором, з посиланням також на дотримання позивачем при зверненні до суду строків позовної давності. Відповідачкою подані заперечення на відповідь на відзив (а.с.120-122) з посиланням на таке: Вважає, що нічого не винна позивачу, оскільки у 2011 році вона не отримувала коштів від позивача, нічого не підписувала та кредитів не брала. Кошти, які вона отримала від позивача у 2018 році приблизно 7000 грн без будь-яких довідок, документів, підписів, вона повернула позивачу у сумі, більшій за отриману. Вона через вади зору нічого не бачить, тому не могла читати якісь юридичні документи у Банку. Її підпис у заяві позивач міг і підробити, надати суду лише копію надуманої заяви від 2011, оригіналу якої, припускає, взагалі немає. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 10.12.2020 відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін (а.с.110). Ухвалою, постановленою судом у судовому засіданні 17.02.2021 на місці без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про витребування у позивача оригіналів письмових доказів, доданих ним до позовної заяви у копіях, через не обґрунтування відповідачкою необхідності такого витребування. Позивач АТ КБ «Приватбанк», належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку представника у судове засідання не забезпечив, надавши суду заяву (за текстом позовної заяви - а.с.4) з посиланням на підтримання позову та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала за підстав, аналогічних викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, додатково пояснивши, що у 2011 р. вона до Банку позивача із заявою про отримання у кредит грошових коштів не зверталася. Таке звернення мало місце значно раніше. Кредитними коштами користувався її син, а вона погашала заборгованість. У 2018 році на її картку від банку надійшла грошова сума у 7000 грн. З будь-якими заявами про надання цих коштів вона у 2018 р. до позивача не зверталася, ніяких заяв не підписувала, з умовами надання такого кредитування ознайомлена не була. На час звернення позивача з позовом до неї вона повернула Банку усі витрачені нею кошти із лишком. Таке погашення відбувалося як списанням Банком грошей по 1000 грн з її пенсії, а також внесенням грошей нею особисто. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. З`ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до таких висновків: 25.08.2011 між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» (з 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження волевиявлення щодо укладення з позивачем кредитного договору відповідачкою підписана «Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» (а.с.11), в якій зазначено, що відповідачка погодилася з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг; а також, що вона ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення у письмовому виді; а також, що вона зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. До «Анкети-заяви» позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку , затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с.71,72-95). Згідно з довідкою «про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н) (а.с.108) 24.08.2018 позичальнику був встановлений кредитний ліміт 7000,00 грн, 14.03.2019 - 6480,00 грн, 15.03.2019 - 6480,00 грн, 28.02.2020 - 6480,00 грн, 24.03.2020 - 0,00 грн. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за Договором б/н від 25.08.2011 (а.с.64-68) убачається, що станом на 04.10.2020 позивачем визначена заборгованість за Договором, яка становить 10365,56 грн, з якої 7879,22 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2486,34 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, приходить до такого: Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1) Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч.2). Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з умовами Кредитного договору кредит надавався відповідачці з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 03/23 (а.с.107). З огляду на цю обставину, суд не вважає за можливе застосувати строк позовної давності, про що просила відповідачка, виходячи з такого: За приписами діючого цивільного законодавства порушене право підлягає судовому захисту протягом встановленого законом строку. Так, відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначалося вище, відповідачці була надана кредитна картка зі строком дії до 03/23, що нею не спростовано. Позивач із вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернувся 20.10.2020, тобто в межах строку позовної давності. Виходячи з положень наведеного вище законодавства, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У «Анкеті-заяві» позичальника процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач послався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затв. наказом від 06.03.2010 №СП-2010-258, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затв. наказом від 06.03.2010 №СП-2010-258, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, % ставка, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Надані позивачем докази не містять підтвердження тих обставин, що відповідачка при підписанні «Анкети-заяви» ознайомилася і погодилася з умовами, що містять саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, і що ця «Анкета-заява» разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між позичальником та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо % ставки, неустойки (пені, комісії, штрафів) саме у зазначених в цих документах розмірах. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тож суд, уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в «Анкеті-заяві» домовленості сторін про % ставку, сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в «Анкеті-заяві» позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд уважає, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затв. наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-258, що в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання «Анкети-заяви». Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, комісій, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Тож суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у частині вимог стягнення заборгованості за простроченими відсотками та про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1965,40 грн, виходячи зі змісту наданого позивачем розрахунку, а також виписки з карткового рахунку відповідача (а.с.96-99): 23743,44 грн (сума витрат відповідачкою кредитних коштів загальним підсумком) - 2893,14 грн (погашення позивачем відсотків за рахунок кредиту загальним підсумком) - 18884,90 грн (сума коштів, внесена відповідачкою на погашення заборгованості загальним підсумком) = 1965,40 грн. Дістаючи висновку про необхідність стягнення з відповідачки суми заборгованості у визначеному судом розмірі, суд не приймає до уваги доводи відповідачки щодо того, що вона 25.08.2011 не зверталася до позивача із заявою про надання їй кредитних коштів. Так, за приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6). Такі свої доводи відповідачка належними та допустимими доказами не підтвердила, більше того, за усними поясненнями у судовому засіданні фактично підтвердила факт отримання нею від позивача грошової позики. За наведених підстав і відповідних ним обставин суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У зв`язку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 2102,00 грн.

Outcome: partial