Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

20 лютого 2018 року орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], до її матері - [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання малолітньої доньки. [PERSON] ніде не працює, підсобного господарства не утримує, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, з 2013 року перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм, вихованням доньки не займається. За місцем проживання [PERSON] матеріально-побутові умови для проживання дитини відсутні. Рішеннями Білопільського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2009 року, 12 грудня 2012 року та 20 грудня 2013 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її трьох старших дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач неодноразово попереджалася про необхідність належного виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки. У зв'язку з тим, що перебування дитини в родині загрожувало її здоров'ю, за заявою матері [PERSON] з 06 квітня 2015 року дитина влаштована до Сумського обласного спеціалізованого будинку, де перебуває й на даний час. Посилаючись на викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району Демченко О.В. в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин свого неприбуття суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Письмового відзиву на позов не подала, заява про відкладення судового засідання від неї не надходила. Представник третьої особи - служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації Сумської області Бутенко А.О. в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі. Заслухавши представника позивача - органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Демченко О.В., представника третьої особи - служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації Бутенка А.О., дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно проаналізувавши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а. с. 7). Рішенням виконавчого комітету Жовтневої (нині Миколаївської) селищної ради Білопільського району від 29 січня 2014 року сім'ю [PERSON] поставлено на облік, як таку, що потрапила в складні життєві обставини (а. с. 11). Відповідно до листа Білопільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 2018 року №28 родина [PERSON] перебувала у вказаному центрі на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах з 2008 року з причини безвідповідального відношення матері до виконання своїх батьківських обов'язків, вживання спиртних напоїв. [PERSON] неодноразово пропонувався соціальний супровід, надавалися рекомендації з метою збереження родини для дітей. Але, незважаючи на проведену роботу, [PERSON] не йшла на контакт, продовжувала вести аморальний спосіб життя, часто не бувала вдома, змінювала співмешканців. При спілкуванні вела себе агресивно, сварилася, вступала в бійку з членами комісії, погрожувала. Складну ситуацію в своїй родині не визнавала. Родину [PERSON] неодноразово розглядали на засіданнях районної комісії. Налагодити співпрацю зі [PERSON] працівникам центру так і не вдалося (а. с. 12). Рішеннями Білопільського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2009 року, 12 грудня 2012 року, 20 грудня 2013 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її трьох старших дітей (а. с. 29-33). Згідно з повідомленням Комунального лікувально-профілактичного закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 22 січня 2018 року з 06 квітня 2015 року і по даний час у вказаному закладі за заявою матері на медико-соціальній реабілітації виховується [PERSON], [INFO]. За весь час перебування дитини в закладі мати провідує її, розпорядок закладу не порушує, не завжди охайна, її супроводжують кожен раз різні чоловіки. Відвідувала дитину за останні чотири місяці щомісячно, при відвідуванні приносить гостинці. З питанням про повернення в сім'ю своєї дитини до адміністрації не зверталася (а. с. 13). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] остання проживає зі своєю бабусею [PERSON] в однокімнатній квартирі останньої. Квартира знаходиться в незадовільному стані. [PERSON] часто відсутня вдома, схильна до бродяжництва, систематично з'являється за місцем проживання в нетверезому стані (а. с. 22-26). Як вбачається з характеристик виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району та депутата вказаної ради [PERSON] від 23 січня 2018 року, за місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, товаришує з сумнівними компаніями, безвідповідальна, у спілкуванні з мешканцями села веде себе агресивно, виражається нецензурною лайкою. Протягом тривалого часу [PERSON] ніде не працює, постійного джерела доходу не має, фактично проживає за рахунок пенсії своєї бабусі [PERSON], схильна до бродяжництва, скоєння правопорушень (а. с. 14-15). Відповідно до довідки КЗ «Білопільська центральна районна лікарня» від 03 жовтня 2017 року [PERSON] знаходиться на обліку в наркологічному кабінеті з діагнозом хронічний алкоголізм з 2013 року (а. с. 34). З висновку органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району від 25 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки [PERSON] у вихованні доньки участі не приймає, майже з нею не спілкується, матеріальної допомоги не надає (а. с. 9). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. З огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. З огляду на положення ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вищевказаний висновок органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки Крістіни, належним чином обґрунтований і суд вважає, що таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини буде відповідати її інтересам та позитивно вплине на розвиток дитини, оскільки залишення дитини з матір'ю, яка веде аморальний спосіб життя, є хронічним алкоголіком, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, може загрожувати здоров'ю та життю дитини. На підставі викладеного суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частки, то суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач на утримання трьох старших дітей вже сплачує аліменти, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню і з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20 лютого 2018 року. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial