Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

1.Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», «Приватбанк», Банк) звернулося до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 25 липня 2019 року. Ухвалою від 13 серпня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі. Постановлено розглянути справу 23 вересня 2019 року з повідомленням сторін. Разом з позовом подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника Банку. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , який належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подав. Ухвалою від 23 вересня 2019 року постановлено провести заочний розгляд цієї справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. 2.Стислий виклад позиції позивача. АТ КБ «Приватбанк» свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної 22 грудня 2014 року генеральної угоди (далі - Генеральна угода, Угода) про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт [PERSON] отримав у позивача 7047,85 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті Банку www.privatbank.ua, складає між ним та Банком кредитний договір (далі -Договір). При укладенні Договору сторони керувались положеннями цивільного законодавства, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач порушує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 18 червня 2019 року має заборгованість перед Банком на суму 23619,09 гривень, з яких: 7047,87 - заборгованість за кредитом; 3201,25 - заборгованість за процентами; 12309,32 - заборгованість за пенею та комісією; 1060,65 - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921 гривня, пов`язані з оплатою судового збору. У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 526, 527, 530, 599, 634, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). 3.Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подавав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з Генеральною угодою від 22 грудня 2014 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт [PERSON] отримав у позивача 7047,85 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом у сумі 620,06 гривень. Останньою датою погашення заборгованості має бути 31 грудня 2015 року. У випадку прострочення погашення кредитної заборгованості боржником Угодою передбачено сплату ним штрафу на користь кредитора у розмірі 1060,65 гривень. Відповідно до пункту 1.1.3.2.11 Умов і правил, на який здійснено посилання у позовній заяві, АТ КБ «Приватбанк» має право проводити договірне списання з усіх відкритих у Банку рахунків клієнта на погашення кредитної заборгованості. Банком у вигляді таблиць подано розрахунок заборгованості за договором від 22 грудня 2014 року, укладеним між «Приватбанком» та [PERSON] , станом на 18 червня 2019 року. Заборгованість складається: 7047,87 гривень - тіло кредиту; 3201,25 гривня - несплачені проценти на прострочену заборгованість; 12309,32 гривень - комісія; 1060,65 гривень - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди. Позивачем також подано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку». 5.Норми права, які застосував суд. Частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 ЦК засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі статтею 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). 6.Мотиви суду щодо позовних вимог. У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до поданих позивачем розрахунків [PERSON] дійсно порушував свої зобов`язання. Заборгованість за кредитом станом на 18 червня 2019 року становить 7047,87 гривень, заборгованість за процентами -- 3201,25 гривень. Між тим, аналіз положень статті 549 ЦК вказує, що пеня і штраф і різновидами неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відтак, за одне й те саме порушення зобов`язання не можуть стягуватись одночасно. Відповідач не погашає кредитну заборгованість, що суд розцінює як одиничне, а не множинне порушення одного і того ж зобов`язання. У цьому контексті суд також звертає увагу, що з поданого Банком розрахунку заборгованості та у позовній заяві містяться суперечності щодо правової природи сум, які позивач просить стягнути з відповідача. У розрахунку заборгованості 12309,32 гривень значиться як комісія, у позовних вимогах ця сума уже називається «заборгованістю за пенею та комісією» без конкретної вказівки про розмір пені та комісії. З поданих позивачем доказів неможливо встановити за які додаткові послуги АТ КБ «Приватбанк» нарахувало [PERSON] вказану вище суму як комісію. Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК, статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на момент укладення сторонами Генеральної угоди, стягнення 12309,32 гривень пені та комісії з відповідача буде незаконним. Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Беручи до уваги встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Отже, не підлягають до задоволення позовні вимоги Банку на загальну суму 12309,32 гривень у частині стягнення з [PERSON] нарахованої позивачем пені та комісії. Разом з тим, з відповідача необхідно стягнути 7047,87 гривень кредитних коштів (тіло кредиту), які боржник фактично отримав та не повернув Банку станом на 18 червня 2019 року, 3201,25 гривень процентів за користування кредитом та 1060,65 гривень штрафу відповідно до умов Генеральної угоди від 22 грудня 2014 року. 7.Питання розподілу судових витрат. Позивач при поданні позовної заяви сплатив 1921 гривню судового збору, що становить мінімальний розмір ставки для юридичних осіб при зверненні до суду з позовом майнового характеру. Вказані витрати відповідно до статті 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати Враховуючи наведене,

Outcome: partial