Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

20 жовтня 2011 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Счасливий І.О.» в особі голови господарства [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до якого: - орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 4,03 га, кадастровий № [NUMBER], що належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (п. 1); - договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою (п. 8); - орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1 806,00 грн. на рік (п. 9); - передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п. 12). У судовому засіданні позивачем визнано, що договір оренди землі від 20.10.2011 було укладено нею з метою отримання додаткових коштів для забезпечення своєї родини. Також сторонами у судовому засіданні 19.09.2017 було визнано, що позивач отримувала в рахунок орендної плати від відповідача, зокрема зерно, вартість якого у декілька разів перевищує розмір орендної плати, визначений в пункті 9 договору оренди. При цьому, позивач у судовому засіданні 19.09.2017 зазначила, що жодного разу не зверталася до відповідача у письмовій формі з пропозицією про зміну умов договору, чи припинення його дії. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. З огляду на положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 06 квітня 2016 року по справі № 6-551цс16 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 57102501), і приходить до наступних висновків. Правочини, що вчиняється особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 223 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено на таких умовах. Позивач не надала суду доказів того, що обставини, у яких вона перебувала на момент укладення договору оренди землі від 20.10.2011, були настільки тяжкими для неї, що змусили її укласти цей договір на невигідних для неї умовах. При цьому, суд критично оцінює доводи позивача стосовно того, що договір був підписаний нею на вкрай невигідних умовах щодо розміру орендної плати та обчислення її без урахування індексу інфляції (п.п. 9, 10), оскільки пунктом 13 договору оренди землі від 20.10.2011 передбачено можливість перегляду розміру орендної плати 1 раз на рік. Натомість, позивач не користалася зазначеною умовою договору та не проявляла ініціативи у питанні перегляду розміру орендної плати. Про невигідність інших умов договору оренди землі від 20.10.2011 позивач не зазначає. Посилання позивача на те, що нею не підписувався саме її примірник договору оренди землі, не мають правового значення, з огляду на таке. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення договору оренди землі від 20.10.2011, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося. З аналізу норм ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України випливає, що незалежно від кількості примірників договору, для підтвердження факту вчинення правочину достатньо одного примірника договору, підписаного сторонами, разом з цим, відсутність підпису сторони договору, або виконання підпису від імені сторони договору іншою особою, в одному з його примірників, може ставити під сумнів лише автентичність цього примірника договору, а не бути підставою для визнання недійсним самого договору. У даній справі судом встановлено, що сторони договору оренди землі від 20.10.2011 скріпили його своїми підписами, що підтверджується примірником цього договору, наданим відділом в Новомиколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, та було визнано сторонами у судовому засіданні, а відтак не підлягає доказуванню, згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Отже, договір оренди землі від 20.10.2011 було належним чином укладено між сторонами по справі. Таким чином, недоведеність обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, є підставою для відмови у його задоволенні в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed