Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

20 січня 2015 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у с. Курашівці Мурованокуриловецького району Вінницької області по вул. Садовій (раніше - 50-тиріччя Жовтня) № 21. Спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця є [PERSON] як прийняла спадщину. Позивач має право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] в розумінні ст. 1241 ЦК України, однак не може оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме спадкове майно. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] з відповідним позовом звернулася до суду. Позивач у судове засідання не зявилася. Її представник у суді пояснила: [PERSON] є інвалідом дитинства 1 групи і потребує постійної сторонньої допомоги, яку до дня смерті їй забезпечував батько - [PERSON]. Коли останній у важкому стані потрапив до лікарні, [PERSON] зголосилася доглядати [PERSON], хоча належно своєї обіцянки не виконувала. 20 січня 2015 року [PERSON] помер. Коли 22 липня 2015 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, виявилося, що, перебуваючи в лікарні, [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], яка уже прийняла спадщину. В даний час [PERSON] порушує питання про обовязкову частку у спадковому майні. Відповідач [PERSON] та представник відповідача сільський голова Курашовецької сільської ради в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, в яких просили справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги визнали (а.с. 27, 29). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 311261, виданим 22 січня 2015 року (а.с. 5), стверджується, що [PERSON] помер 20 січня 2015 року в смт Муровані Курилівці Вінницької області. Довідками виконавчого комітету Курашовецької сільської ради № 429 від 06 липня 2016 року та № 427 від 06 липня 2016 року (а.с. 8, 16), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 10-14), стверджується, що [PERSON] мав у власності житловий будинок у с. Курашівці по вул. 50-ти річчя Жовтня (нова назва Садова), № 21 Мурованокуриловецького району Вінницької області, який було побудовано і введено в експлуатацію 1967 році (а.с. 15). Виконком Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів своїм рішенням № 108 від 16.06.1988 року постановив оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, зокрема, в с. Курашівці, а відповідній сільській раді видати власникам свідоцтва про право власності на житлові будинки (а.с. 9). З довідки, виданої виконавчим комітетом Курашовецької сільської ради № 426 від 06 липня 2016 року (а.с. 17), слідує, що свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул. Садовій, 21 в с. Курашівці Мурованокуриловецького району Вінницької області не видавалось. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. Все своє майно спадкодавець [PERSON] заповів [PERSON] (а.с. 7). Наявність і чинність заповіту від його імені доводиться наявною у матеріалах Спадкової справи інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка видана 13 травня 2015 року (а.с. 33). Із спадкової справи № 94/2015 до майна померлого 20 січня 2015 року [PERSON] (витяг на а.с. 31-34) слідує, що [PERSON] вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У цій же заяві [PERSON] зазначила, що спадкоємцем на обовязкову частку у спадщині є дочка померлого [PERSON]. 22 липня 2015 року [PERSON], надіслала до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори заяву при прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 34). Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обовязки на свій розсуд. Разом з тим, у статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту. До них належать малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець), які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 701130 (а.с. 4), свідоцтвом про своє народження (а.с. 6), довідкою виконавчого комітету Курашовецької сільської ради № 429 від 06 липня 2016 року (а.с. 8) позивач довела, що вона є інвалідом з дитинства першої групи А, а тому має право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом (а.с. 5). Із матеріалів цивільної справи, спадкової справи, а також із пояснень представника позивача в судовому засіданні слідує, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є лише його дочка [PERSON] позивач за цим позовом. Таким чином, за законом [PERSON] спадкувала б після смерті [PERSON] 100% його спадкового майна. Однак, враховуючи наявність заповіту спадкодавця на іншу особу, факт прийняття цією особою спадщини, [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право спадкувати 1/2 частину спадкового майна. Державний нотаріус Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області своєю постановою відмовив [PERSON] у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 18). Цією ж постановою нотаріуса позивач довела, що не зможе захистити свої права та інтереси спадкоємця, іншим чином, окрім як через суд. У силу положень ст.ст. 21, 24 Конституції України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Враховуючи, вищевикладені докази та обставину, що право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] має його дочка [PERSON], що відповідачі визнають позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] та [PERSON] слід визнати в порядку спадкування право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по вул. Садовій (раніше - 50-тиріччя Жовтня), № 21 в с. Курашівці Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Outcome: approved