Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У лютому 2020 року представник позивача [PERSON] , адвокат Чорнуцький В.П., який діє на підставі ордеру серії ОД №341471 від 28.02.2020 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеса з вказаним позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Одеського міського центру зайнятості. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 28.12.2009 року між позивачем [PERSON] як фізичною особою - підприємцем та [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, який зареєстровано в Одеському міському центі зайнятості за № 15300905343. Фактично за вищезазначеним трудовим договором [PERSON] працювала лише до 01.07.2017 року, після чого за згодою між сторонами трудовий договір було розірвано. При цьому, жодних записів в трудовій книжці [PERSON] , [PERSON] не здійснював, реєстрацію розірвання договору у центрі зайнятості не здійснював, оскільки позивач вважав, що такі записи будуть робитися у центрі за зверненням відповідачки. Разом з тим, у своєму податковому розрахунку до Малиновської ДПІ за третій квартал 2017 року Позивач вказав про звільнення [PERSON] з 01.07.2017 року. Підприємницьку діяльність [PERSON] припинив 26.12.2018 року. У лютому 2020 року [PERSON] у центрі зайнятості стало відомо, про те, що розірвання договору від 28.12.2009 року не здійснено. Таким чином, на сьогоднішній день трудовий договір не розірвано, та з реєстрації не знято, що у сукупності з припиненням Позивачем підприємницької діяльності, порушує Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою та робить [PERSON] порушником закону. Отже, розірвання трудового договору, укладеного 28.12.2009 року і зареєстрованого за №15300905343 Одеським міським центром зайнятості, між [PERSON] та [PERSON] з 01.07.2017 року за угодою сторін відповідно до ст. 36 КЗпП України, є необхідним для дотримання встановленого законом порядку. Ухвалою суду від 26.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, від представника позивача, адвоката Чорнуцького В.П. через канцелярію суду надійшла заява (вхід.15614 від 13.04.2020 року) про розгляд справи за їх відсутності, в якій додатково вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд ухвалити рішення. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву (вх.13891 від 01.04.2020 року) в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи Одеського міського центру зайнятості в судове засідання не з`явився, директором центру надана заява від 10.04.2020 року № 650/19/06 про розгляд справи без участі центру. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в який зазначила про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, як між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю. [PERSON] була прийнята на посаду продавця. Вказаний договір було зареєстровано в Одеському міському центрі зайнятості за № 15300905343 від 29.12.2009 року (а.с.9). Фактично [PERSON] працювала за вказаним трудовим договором до 01.07.2017 року. Позивач записів в трудовій книжці відповідача не здійснював. У податковому розрахунку до Малиновської ДПІ за третій квартал 2017 року, [PERSON] було вказано про звільнення [PERSON] з 01.07.2017 року (а.с.10). Згідно інформації наявній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 26.12.2018 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (а.с.11-17). Відповідач, відзив на позов не надала, проте подала до суду заяву про визнання позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання припиненим трудового договору та зняття його з реєстрації. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. В статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. (п. 2 ст. 23 КЗпП України). Згідно із ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості. Відповідно до п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони повідомляють центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Пунктом 9 вказаного Порядку визначено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Фізична особа робить запис про підстави припинення трудового договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України в третьому примірнику трудового договору, який після реєстрації зберігається в центрі зайнятості, і найманий працівник засвідчує своїм підписом припинення в третьому примірнику. На підставі цього відповідальна особа центру зайнятості знімає трудовий договір з реєстрації, про що робиться запис у книзі реєстрації трудових договорів та запис на трьох примірниках трудового договору про зняття з реєстрації трудового договору. Таким чином, запис на примірниках трудового договору про його зняття з реєстрації робиться на підставі здійсненого фізичною особою-підприємцем запису про підстави припинення такого договору. Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» від 8 червня 2001 року № 260 та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Із змісту ст. 21 КЗпП У країни випливає, що трудовий договір є двохстороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів знімає розірваний сторонами (підприємцем та найманим працівником) трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. Оскільки позивач фактично позбавлений можливості розірвати трудовий договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] , суд дійшов висновку про задоволення позову. Розірвання вказаного трудового договору є підставою для його зняття із реєстрації у Одеському міському центрі зайнятості.

Outcome: approved