Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

21.09.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» та просила стягнути на свою користь суму компенсації за затримку розрахунку, згідно ст. 117 КЗпП України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Позивачка надала до суду заяву, в якому просила провести засідання без фіксації судового процесу, згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України, підтримала суму вимог, розраховану представником відповідача, зазначену у запереченнях на позов. Представник відповідача надав до суду заяву, в якому просив провести засідання без фіксації судового процесу, згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України та надав заперечення на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах з 08 грудня 1986 року, зокрема з 15 лютого 2010 року на посаді головного фахівця комерційної служби ДСК «ЧМП». 14.01.2013 р. позивачку було звільнено наказом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» № 38-л за скороченням штату працівників, однак в порушення ст. 116 КЗпП, відповідач не провів розрахунок з позивачкою. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені починаючи з 14.01.2013р. по дату розрахунку 27.06.2013р., у сумі 13 401,40 грн. з урахуванням утримання податків, додаткову вихідну допомогу в розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку у сумі 30 871,56 грн., з урахуванням утримання податків та моральну шкоду у розмірі 8\~000,00 грн. 24 грудня 2013 року апеляційний суд Одеської області розглянув апеляційну скаргу Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2013 року та вирішив змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, а саме було винесено рішення, щодо стягнення з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 500 гривень, в іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2013 року залишити без змін. Оскільки ДСК «ЧМП» не здійснило повний розрахунок, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати був розрахований судом на день ухвалення рішення. Присуджені судом виплати були стягнуті з ДСК «ЧМП» на користь позивача у примусовому порядку державною виконавчою службою 26 серпня 2015 року. Позивачеві кошти надійшли від Другого Приморського ВДВС ОМУЮ 27.08.2015 року у сумі 44\~272,92. Однак, списання коштів з рахунку ДСК «ЧМП» здійснювалося на підставі розпорядження № В/17 4749258 (загальна сума до списання 325\~649, 14 грн.) та платіжного доручення № F0811SE9R7 від 11.08.2015. Відповідно до розяснення президії Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 № 02-5/293 - моментом виконання грошового зобов'язання є дата списання коштів з рахунку платника. Отже, існують всі правові підстави вважати, що 11.08.2015 - є фактичною датою розрахунку з позивачем. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що є наявність заборгованості відповідача перед позивачем з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.06.2013 р. по 11.08.2015р. Рішенням Конституційного Суду України №-8-рп/2013 від 15.10.2013 р. у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №108/95-ВР зі змінами, Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення роботодавцем КЗпП України, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Згідно довідки ДСК «ЧМП» №Д-1131 від 21.08.2013 р. середньоденна заробітна плата для нарахування складала 146,03 грн. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що ДСК «Чорноморське морське пароплавство» повинно сплатити на корить позивачки суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період 28.06.2013 р. по 11.08.2015р. з розрахунку 146,03 грн. Х 532 р.д. = 77\~687,96 грн. Але, згідно ст.ст. 162, 163, 164 Податкового кодексу України та норм підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України зазначена сума компенсації підлягає оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб та військовим збором. Сума оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб становить (77\~687,96 грн. -12180 грн.) Х 20% + (12180 грн. Х15%)) = 13101, 59 + 1827 = 14928, 59 грн. Сума військового збору становить 1165,32 грн. (77\~687,96 грн. Х 1,5%) Таким чином, сума компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні за період з 28.06.2013 р. по 11.08.2015р з урахуванням податків становить 77\~687,96 грн. - 14928, 59 грн. - 1165,32 грн. = 61594,05 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. В своєму Листі від 01.07.2014 р. про аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, Верховний Суд України зазначив, що «дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Враховуючи, що передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовiдносин, якi регулюються спецiальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудовi правовiдносини (з приводу заборгованостi iз заробiтної плати, вiдшкодування шкоди працiвниковi внаслiдок трудового калiцтва тощо) та сiмейнi правовiдносини». Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про врахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення розрахунку та трьох відсотків річних від прострочення, є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягають. У звязку з висновком про часткове задоволення позову, а також звільненням позивача від сплати судового збору під час звернення до суду, постановляючи рішення, суд має стягнути суму судового збору у розмірі 615,94 грн. з відповідача на користь держави за результатами розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial