Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

21 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 24 серпня 1991 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. З квітня 2014 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені. Останній матеріально доньку не забезпечує, інших зобов'язань аліментарного характеру не має. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, в розмірі 1 500 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 450 грн. щомісячно. Заслухавши сторони, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладений на сторони у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що з 24 серпня 1991 року сторони в справі перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 4). Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Сторонами визнано, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою. У відповідності до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України та роз'яснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню доньку [PERSON], 2000 року народження до її повноліття. В той же час, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що [PERSON] проживає разом із своєю матір'ю [PERSON], 1947 року народження (а. с 19). З 10 вересня 2015 року і по даний час відповідач працює інженером електрозв'язку в ЦТЕ №3 КП «Укрспецзв'язок». Розмір його заробітної плати за вересень - жовтень 2015 року склав 3 513 грн. 83 коп. (а. с. 20). Крім того, [PERSON] має кредитні зобов'язання перед АТ «Банк Ренесанс Капітал» за договором №85019367343 від 30 листопада 2013 року, згідно з яким зобов'язаний сплачувати заборгованість по кредиту в розмірі 210 грн. 59 коп. щомісячно (а. с. 23-26). З часу припинення фактичних шлюбних стосунків відповідач надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини в середньому розмірі 300 грн. на місяць, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Доводи позивачки стосовно того, що відповідач має значно більший дохід, ніж той, що зазначений у довідці про доходи, суд не приймає до уваги так як всупереч ст. 60 ЦПК України вони нічим не підтверджені. Суд також враховує, що позивачка [PERSON] з 11 червня 2015 року працює укладальником-пакувальником 3 розряду бригади №43, лінія №53 дільниці кондитерських виробів цеху №9 виробничого департаменту ПАТ «Київхліб» і отримує заробітну плату, середній розмір якої складає 3 008 грн. 03 коп. на місяць (а. с. 15, 17), а також стан здоров'я неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває на обліку у лікаря - нефролога з діагнозом: хронічний пієлонефрит, нейрогенний функціональний сечовий міхур, що підтверджується відповідною медичною довідкою від 13 листопада 2015 року на а. с. 27, та має захворювання зору, що не заперечується відповідачем. З урахуванням зазначених вище обставин, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 500 грн. щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду, тобто з 21 жовтня 2015 року. Решту позовних вимог [PERSON] залишити без задоволення. Вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача судових витрат у сумі 250 грн. за складання позову задоволенню не підлягають, оскільки вони належним чином не підтверджені. Довідку адвоката Мохненка І. П. про отримання коштів від клієнта [PERSON] суд не може прийняти як доказ понесення останньою судових витрат у вказаній вище сумі, так як вона не є розрахунковим документом. Крім того, розмір витрат не підтверджений договором між стороною та адвокатом. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial