Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

19 серпня 2017 року та уточнено 30 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Батьком дитини є [PERSON] , [INFO] . Позивач не перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в даний час місцезнаходження останнього їй невідоме. [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає, жодних контактів з дитиною не підтримує. [PERSON] сама утримує дитину, та забезпечує усім необхідним для повноцінного розвитку та виховання, їй відомо, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, має достатній прибуток та здатний сплачувати аліменти на утримання сина. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд задовольнити позов. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали письмові заяви, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Під час розгляду справи судом були встановлені наступні фактичні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] являється батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно довідки Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №207 від 17.03.2017, встановлено, що [PERSON] , батько учня 3-Б класу [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у навчально-виховному процесі дитини, а саме: не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не приймає участі у батьківських зборах, не цікавиться успішністю сина з 01.09.2014 (а.с.9). Разом з тим, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 12.10.2018 №8/33-3560, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вищезазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина, у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Спірні відносини між сторонами у справі виникли з приводу невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, тому до них мають бути застосовані норми Сімейного кодексу України, що регулюють питання прав та обов`язків батьків щодо їх дітей. Частинами 1-3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одночасно відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у своїх роз`ясненнях, викладених в п. 16 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, сукупністю усіх доказів у справі, суд приходить до переконання, що відповідач не цікавиться вихованням свого сина та його духовним розвитком, не надає належного матеріального забезпечення, яке б забезпечувало дитині належне утримання, не бере участі у вихованні дитини, що свідчить про втрату інтересу відповідача до свого сина, тому суд вважає доцільним позбавити його батьківських прав, та стягнути аліменти на утримання сина, оскільки законних підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) його батька - [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, та становить 640 грн. Разом з тим, за вимогами статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому з відповідача в дохід держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved