Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

1 червня 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 490039052 від 08.05.2007 р. у розмірі 5643,12 дол. США, а саме: за кредитом 5613,72 дол. США; по відсотках 29,40 дол. США; звернути стягнення на предмет застави, а саме на: транспортний засіб ALFA ROMEO, 2007 р.в., колір чорний; державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], тип легковий седан В (свідоцтво про реєстрацію АІС 130137, видане 05.05.2007 р.), що належить заставодавцеві на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Свою вимогу позивач мотивував тим, що уклав з відповідачем зазначений кредитний договір, в забезпечення виконання зобовязань за яким уклав договір застави транспортного засобу. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав, надавши відповідачеві кредит на суму 44172,66 дол. США на купівлю автомобіля. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21.04.2016 р. має прострочену заборгованість: за кредитом 5613,72 дол. США; за відсотками 29,40 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості. У судове засідання представник позивача не зявився за наявності клопотання про розгляд справи за його відсутності. На адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідача двічі були надіслані судові повістки в порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України, перша з яких повернута до суду за закінченням терміну зберігання, а друга за не запитом, що може свідчити про його відсутність за цим місцем проживання. У цьому випадку за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений відповідачеві належним чином. Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку з відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами згідно правил ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Перевіривши наявні докази, встановивши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 8 травня 2007 року ЗАТ «Альфа-Банк», яке змінило свою назву на ПАТ «Альфа-Банк» (Банк або Кредитор) і [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір № 490039052, умови якого у подальшому частково змінили укладеним між ними 6 вересня 2011 року договором про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490039052 від 08.05.2007 р.. Згідно укладеного кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник його приймає на наступних основних умовах: сума кредиту 44172,66 дол. США; процентна ставка 12% річних; дата остаточного повернення кредиту 8 травня 2017 року (п. 2 договору). Позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені даним договором, повертати кредит, виплачувати Банку проценти за користування кредитом, сплачувати комісію за управління кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі та виконувати інші обовязки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється Позичальником в порядку та на умовах, що визначені у Додатку № 1 до цього договору (Графік погашення заборгованості), який є його невідємною частиною (п. 3 договору). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони 8 травня 2007 року уклали договір застави рухомого майна № 490039052-з, до якого внесли зміни, уклавши 6 вересня 2011 року договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору застави рухомого майна № 490039052-з. Згідно основних умов укладеного договору застави заставодавець у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № [NUMBER] від 8 травня 2007 року щодо повернення кредиту частинами у терміни, визначені у Графіку повернення, який наведено у Додатку № 1 до Основного договору, але не пізніше 8 травня 2017 року, передає Заставодержателю у заставу предмет застави: транспортний засіб ALFA ROMEO, 2007 року випуску, колір - чорний, державний номер АІ2297ВА, № кузову ZAR93900007090026, тип легковий седан-В (свідоцтво про реєстрацію АІС 130137, видане 05.05.2007 Славутицька РЕГ 3-го МРВ ДАІ УДАІ ГУ МВС у Київській області). Сторони за домовленістю оцінюють предмет застави у 245420,00 грн. (статті 1, 2, 3). Застава рухомого майна та зміни до неї згідно договору застави № 490039052-з від 08.05.2007 р. зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Випискою по особовому рахунку позичальника від 08.05.2007 р. підтверджено надання кредиту за кредитним договором № 490039052 від 08.05.2007 р. на виконання банком умов цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За правилом ч. 1 ст. 629 цього Кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 574 цього Кодексу застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша). Частиною першою статті 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно розрахунку заборгованості за кредитом станом на 21.04.2016 р. (Позичальник [PERSON], номер кредитного договору 490039052 від 08.05.2007 р., сума кредиту 44172,66 дол. США, відсоткова ставка 12,00, з 01.09.2008 р. 14,50) поточна заборгованість клієнта 3256,36 дол. США, загальна заборгованість складає 7584,29 дол. США, а саме: 5613,72 дол. США за кредитом; 29,40 дол. США по відсотках; по пені 1941,17 дол. США (за останній календарний рік). 24 травня 2016 року банком направлено позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту на суму 7584,29 дол. США у звязку з невиконанням умов договору та простроченням платежів на 318 днів, що підтверджено реєстром рекомендованих поштових відправлень, прийнятих поштою. Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За правилами статті 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (частина перша). За рахунок предмета застави заставодавець має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (частина друга). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч. 1 ст. 20 цього Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 6 цієї статті звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. За правилом ч. 1 ст. 21 цього Закону реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором. Аналогічні положення передбачені статтями 22-24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до частини другої та третьої цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають оплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Виходячи з викладеного та беручи до уваги закріплений у статті 11 ЦПК України (частина перша) принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд визнає позов обґрунтованим і вважає правильним його задовольнити повністю. За правилом статті 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору на суму 2128 грн. 15 коп..

Outcome: approved