Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

1. Короткий виклад доводів та вимог поданої заяви. У листопаді 2021 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою та посилається на те, що колишній її чоловік вчиняє щодо неї та їх спільного сина [PERSON] насильство. Так, [PERSON] застосував фізичне насильство до неї, їх сина та доньки [INFO] , коли намагався викрасти спільних дітей. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України. 20 серпня 2020 року [PERSON] викрав спільну дитини подружжя [PERSON] та на тепер утримує її у себе, не надаючи можливості заявнику та сину [PERSON] спілкуватися з [PERSON] , чим спричиняє психологічне насильство і заявнику і дітям сторін. Також [PERSON] має корисливі мотиви та безпідставно звертався до судів за видачею судових наказів про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання обох дітей, які нібито перебувають на утриманні [PERSON] . В подальшому судові накази були визнані такими, що не підлягають виконанню, однак на їх виконання з заявника було стягнуто значні кошти. 07 вересня 2021 року [PERSON] разом з невідомими людьми намагалися викрасти сина сторін, коли він перебував у школі, однак їм це не вдалося зробити. На даний час заявник та малолітній [PERSON] є особами, які систематично потерпають від насильства з боку [PERSON] , а тому [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на шість місяців та вжити такі заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та місця навчання [PERSON] . Бориспільський навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів - Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» імені Костянтина Могилка за адресою: 08302, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Володимира Момота, 16А; заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. У судовому засіданні заявник, її представник [PERSON] підтримують заяву та наполягають на її задоволенні. Заявник показала, що з травня 2021 року [PERSON] не телефонував ні їй, ні сину. [PERSON] заперечує проти задоволення заяви та посилається на те, що між сторонами існує тривалий конфлікт щодо визначення місця проживання дітей. До заяви про видачу обмежувального припису не приєднано достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження того, що він вчинив відносно [PERSON] та [PERSON] фізичне, психологічне та економічне насильство. Зазначив, що не телефонував сину, оскільки йому відомо, що він знаходиться в «чорному списку». На тепер син проживає разом з матір`ю, а донька разом з ним. Заява подана з метою вплинути на кінцевий результат по іншим цивільним справам про визначення місця проживання дітей сторін. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні заяви. 2. Обставини, встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] , [INFO] народилась [PERSON] . Батьками дітей записані [PERSON] та [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження (а.с.16,17). Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 12.10.2020 №632 визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю, [PERSON] , за місцем її проживання (а.с.18). У провадженні сектору дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження №12020110100000083 від 09.01.2020, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.95). 3. Норми права, якими керується суд при розгляді цивільної справи. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з п.2, п.3, п.4, п.6, п.14, п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характер. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це інша форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Ним визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-якій спосіб спілкуватись з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з п.9 ч.1 ст.1, ч.3 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі ризиків. Їх оцінка полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 4. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи. На підтвердження вчинення фізичного насильства стосовно [PERSON] надані пояснення [PERSON] , надані ним 09.01.2020 року (а.с.19-21), висновок експерта №20д у цьому ж кримінальному провадженні від 28.01.2020. В той же час подія мала місце у січні 2020 року, тобто більше півтора років тому назад, інших доказів застосування до заявника чи до спільного сина фізичного насильства не надано. Крім того, варто зазначити, що внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, не є доказом вини [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 30 травня 2019 року у справі № 159/5880/18 (провадження № 61-5273св19). Стосовно наявності економічного насильства, яке за твердженням заявника, до неї застосовує [PERSON] через подання безпідставних судових наказів варто зазначити таке. Дійсно, [PERSON] звертався до суду за видачею судових наказів у 2019 році (видано судовий наказ у справі №381/3338/19 від 24.05.2019) та у 2021 році (видано судовий наказ у справі №381/312/21 від 15.03.2021). В подальшому ці накази були визнані такими, що не підлягають виконанню (а.с.30-50). Вказані дії [PERSON] суд розцінює як процесуальне зловживання, однак не як вид економічного насильства. Не може суд визнати і як застосування психологічного насильства щодо заявника у зв`язку з викраденням, з її слів, доньки [PERSON] , оскільки як встановлено судом, і не заперечується сторонами, між колишнім подружжям наявний тривалий конфлікт, між ними існують спори, в тому числі щодо визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів. Доказів заподіяння психологічного насильства заявнику судом не встановлено. Оскільки [PERSON] всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону відносно неї, не встановлено випадків домашнього насильства стосовно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] в частині обмеження прав щодо заявниці. У протоколі допиту малолітнього свідка [PERSON] від 22.01.2020 (а.с.22-27), допитаного у кримінальному провадженні №12020110100000083 від 09.01.2020 зазначено, що « Коли ми йшли з мамою та сестрою по вулиці до нас підійшов тато. Мама відразу сказала татові, що він нас не забере, він щось їй відповів, а потім почалася бійка, під час якої тато почав забризкувати мамі щось в обличчя від чого мама почала погано бачити. Тато схватив мене та сестру та вкинув в машину. Коли тато закинув мене в автомобіль, то я опинився між переднім та заднім сидінням на підлозі, від цього я не міг швидко встати, щоб вийти з авто…Також хочу сказати, що не тільки мамі потрапив в обличчя газ, а в мене та сестри також пекло обличчя та шкіра на руках. В той момент ми дуже сильно злякалися, багато плакали, особисто я переживав за маму, дуже хвилювався, щоб мама залишилася живою». З відповіді на адвокатський запит директора НВК імені К.Могилки (а.с.53-54), вбачається: «07 вересня 2021 року про перебування на території закладу освіти невідомих осіб адміністрацію школи повідомив охоронець. Одним з них був [PERSON] , який намагався зайти у приміщення школи, але на охороні був зупинений і повернутий на вулицю. Про те, що це саме [PERSON] , стало відомо зі слів [PERSON] , учня 6-В класу, якому дана особа є батьком. Хлопець не переодягнувся на урок фізичної культури, що проходив на вулиці, йшов у школу, щоб змінити одяг, і зустрівся з батьком. Хлопець був дуже наляканий присутністю батька в школі, тому втік у спортзал. До адміністрації школи з наміром забрати сина зі школи [PERSON] не звертався. Відразу, як тільки стало відомо що на території закладу освіти перебуває батько [PERSON] , адміністрація школи спробувала зв`язатися з його мамою, [PERSON] , яка на той час була за кордоном. Спілкування велося через мережу Viber. Забрати [PERSON] додому прийшла няня, але вона побоялася виводити хлопця, оскільки під школою на подвір`ї чергував [PERSON] з невідомою особою. Мама [PERSON] зв`язалася зі своєю сестрою, яка мешкає в Києві, і та виїхала по хлопця. Весь цей час [PERSON] з нянею знаходилися у кабінеті заступників директора. Оскільки уроки закінчилися і діти розійшлися по домівках, а [PERSON] не виходив зі школи, [PERSON] викликав поліцію і заявив, що у нього зникла дитина, Наряд поліції, що прибув на виклик, спілкувався з [PERSON] у кабінеті заступників директора, [PERSON] повідомив їм, що спілкуватися з татом він хотів би, але виключно у присутності мами. Також він категорично відмовляється йти додому з татом. Коли до школи приїхала мамина сестра, вона знову викликала поліцію, оскільки була проблема безперешкодно залишити заклад освіти. В той час, як викликаний наряд спілкувався з [PERSON] . [PERSON] зі своєю тіткою, її чоловіком та нянею вийшли через запасний вихід, сіли в таксі й поїхали». Фактично малолітня дитина [PERSON] , у 2020 році став свідком насильства застосованого його батьком. У судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що приходить до школи, щоб поспілкуватися з сином. В той же час, суд вважає, що намагання поспілкуватися з дитиною під час її навчання у школі, на перервах між уроками, без відома матері, у присутності невідомого чоловіка, є переслідуванням дитини та завдання їй психологічного насильства. Крім того, як вбачається з інформації від директора школи, [PERSON] боїться батька і має бажання спілкуватись з ним виключно у присутності матері. Враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону і випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/19409/19. З огляду на це суд вважає, що з метою припинення негативної поведінки [PERSON] та запобігання вчинення ним психологічного насильства щодо малолітнього сина [PERSON] належить видати обмежувальний припис строком на шість місяців та вжити такі заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та місця навчання Бориспільський навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів - Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» імені Костянтина Могилка за адресою: 08302, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Володимира Момота, 16А; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним. Підстав для застосування такого заходу як заборона [PERSON] вести телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб немає, оскільки сторони підтвердили, що тривалий час не спілкувались будь-яким способом ні між собою, ні [PERSON] з сином. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial