Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

21.08.2018позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишився заповіт, яким все майно яке їй належало, вона заповіла своєму сину (брату позивача) [PERSON] , який спадщину прийняв, але спадкових прав не оформив і [INFO] помер. Позивач є спадкоємцем другої черги, інші спадкоємці, які претендують на спадщину відсутні. Після смерті брата позивач належним чином прийняла спадщину, звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до Чуднівської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, тому позивач змушена звернутись до суду. Сторони у судове засідання не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі, позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відповідач відзив не надав, про причини нез`явлення представника до суду не повідомив. На підставі статей 211, 223, 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Красносільської сільської ради Чуднівського району Житомирської області від 22.08.2017(а.с.6). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Красносільською сільською радою Чуднівського району Житомирської області від 11.03.2009(а.с.7). Відповідно до заповіту [PERSON] , складеного 04.02.2009 року в с.Красносілка Чуднівського району Житомирської області посвідченого секретарем Красносільської сільської ради Кривобочек Н.В. та зареєстрованого у реєстрі за №2, спадкодавець [PERSON] все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла [PERSON] (а.с. 8). Позивач звертався до Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації, і йому було повідомлено, що правовстановлюючі документи на житловий будинок станом на 31.12.2012, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровані (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком [PERSON] значиться [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком [PERSON] значиться [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.12). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 17.11.1968, [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до довідки №50 від 29.01.2018, виданої Красносільською сільською радою Чуднівського району Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав одиноко в [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до довідки №338 від 25.06.2018, виданої Красносільською сільською радою Чуднівського району Житомирської області, [PERSON] , 1920 року народження, яка померла [INFO] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала разом із сином [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, спірний будинок побудований в 1962 році (а.с.18-21). У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на будинок позивачем не надано, факт збудування нею будинку з додержанням вимог законодавства, яке діяло на той час позивачем не доведено, тому суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі наведеного вище та

Outcome: dismissed