Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

21 липня 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до [PERSON], треті особи ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, виконком Костянтинівської міської ради, про визнання угоди (правочину) такою, що відбулася, про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Свої вимоги вони обґрунтовували наступними обставинами. В серпні 2015 року вони з відповідачкою вирішили укласти правочин купівлі-продажу житлового будинку (з надвірними спорудами) і земельної ділянки під домоволодінням за адресою [ADDRESS], яке відповідачка набула в порядку спадкування. 11 вересня 2015 року ними було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного майна. Відповідач [PERSON] передала у той день їм ключі від будинку, а 22 жовтня 2015 року після отримання свідоцтв про право на спадщину їм також було передано і нові правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Позивачі передали [PERSON] грошові кошти в повному розмірі в якості оплати за вказані об'єкти за адресою: [ADDRESS]. Але, до цього часу, сторони не можуть укласти основний правочин купівлі-продажу вищевказаного майна, оскільки в Державному реєстрі речових прав та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно титульним власником спірної земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] під цим домоволодінням продовжують значитися спадкодавці відповідачки - раніше померлі громадяни [PERSON] та [PERSON], незважаючи на неодноразові звернення відповідачки до відділу Держгеокадастру в м. Костянтинівка та в Костянтинівському районі. Таким чином позивачі не можуть розпорядитися цією земельною ділянкою та домоволодінням належним їй на праві приватної власності. Тому просили визнати дійсним правочин купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами і земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та визнати за ними право спільної сумісної власності на зазначене майно. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити (а.с.87,88). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву згідно якої позовні вимоги визнала повністю, просила розглянути справу за її відсутності (а.с.62). Представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру в Донецькій області у судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, згідно яких реєстрація права власності на земельні ділянки здійснюється у відповідності до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та постанови Кабінету Міністрів України «Про інформаційну взаємодію органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, та органу державної реєстрації прав». Але на теперішній час зв'язок від Укрдержреєстру до територіального органу Держгеокадастру відсутній. Тому обробити дані щодо зміни власника земельної ділянки немає можливості (а.с.104-105). Крім того надав заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.108). Представник третьої особи виконкому Костянтинівської міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення позову залишив на розсуд суду (а.с.109). З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого від 22.10.2015 р. за реєстр. № 12 в межах спадкової справи № 28/2012, Відповідач - [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON]. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого від 22.10.2015 р. за реєстр. № 10 в межах спадкової справи № 339/201), Відповідач - [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] (а.с.13). Майно спадкувалося за адресою [ADDRESS]. Згідно з рішенням Костянтинівської міської ради № 6/61108410 від 22.10.2015 року адресу успадкованого домоволодіння було змінено з «[ADDRESS]» на «[ADDRESS]». Відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року (справа № 233/6176/15-ц) за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,0591 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с.24). 11 вересня 2015 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку (з надвірними спорудами) і земельної ділянки під домоволодінням за адресою: Донецька область, [ADDRESS], яке відповідачка набула в порядку спадкуванні. Відповідач [PERSON] передала позивачам ключі від будинку, а 22 жовтня 2015 року після отримання свідоцтв про право на спадщину їм також було передано і нові правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Факт укладення попереднього правочину підтверджується розписками відповідачки [PERSON] від 11.09.2015 року та 26.10.2015 року про отримання від позивачів обумовленої суми (а.с.11-12). Сторони не можуть укласти основний правочин купівлі-продажу вищевказаного майна, оскільки в Державному реєстрі речових прав та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно титульними власником спірної земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] під домоволодінням продовжують значитися спадкодавці відповідачки - раніше померлі громадяни [PERSON] та [PERSON] (а.с.38-46). Вищенаведені обставини, окрім наведених письмових доказів, повністю визнаються усіма учасниками справи, а тому, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Таким чином, судом встановлено, що всі істотні умови вищевказаного договору купівлі-продажу виконані. Розрахунок за нерухоме майно проведено, майно передано. Статтею 328 ЦК України передбачено , що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст. 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу ст. 209 ч.1 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною 2 ст. 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ч.1 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Враховуючі вищевикладене, суд вважає, що позов необхідно задовольнити, оскільки є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved