Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

21 листопада 2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Просила розірвати шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 06 березня 2015 року, актовий запис № 141, залишити [PERSON] дошлюбне прізвище - «Полюхович»; стягнути з [PERSON], [INFO] (РНОКПП [NUMBER], місце проживання: [INFO]), на користь [PERSON], [INFO] (РНОКПП [NUMBER], місце проживання: просп. Мануйлівський (колишній просп. Воронцова)[ADDRESS], м. Дніпро), аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], починаючи із дати предявлення позову до досягнення дитиною повноліття (до 18 років, тобто до 07 квітня 2031 року) у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 07 квітня 2013 року у сторін, які проживали у цивільному шлюбі народилась дитина - [PERSON]. 06 березня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, 15 вересня 2017 року відповідач пішов із сімї, з цього моменту спільне господарство ними не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені. Подальше спільне проживання позивача із відповідачем та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам позивача, які мають істотне значення, а саме: збереженню психічного та фізичного здоровя, виконанню обовязку по належному вихованню дитини. Дитина зареєстрована та проживає спільно з позивачем, відповідач ухиляється від виконання обовязків з утримання дитини, ніякі кошти не виділяє, матеріальних витрат не несе. У судове засідання позивачка не зявилася, представник позивачки надав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав частково і зазначив, що позов в частині розірвання шлюбу та стягнення судових витрат визнає повністю, позов в частині стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. не визнає, оскільки має на утриманні (виплачує аліменти) двох синів [PERSON] і [PERSON] та просить задовольнити вимоги позивача в частині стягнення аліментів з урахуванням його обовязків на утримання дітей від колишнього шлюбу . \~\~ Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надали до суду письмові заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов, у силу ст. ст. 104 - 107, 180 Сімейного Кодексу України, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, від спільного сімейного життя сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-КИ № 442733, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 613 (а. с. 5). Сторони зареєстрували шлюб 06 березня 2015 року, про що свідчить Свідоцтво про шлюбу видане Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 141 (а. с. 6). Як вбачається з позовної заяви, сторони спільне господарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені з 15 вересня 2017 року. Син [PERSON], [INFO], залишився проживати разом з матір'ю, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивачки, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані зокрема ст. ст. 180-197 Сімейного кодексу України; Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»; Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 р. № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно приписів ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1492 гривень, з 1 липня 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Також, у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. Фактично взаємини сторін як подружжя відсутні, тому суд вважає за можливе їх шлюб в якому є одна дитина розірвати. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачкою та потребує утримання, та те, що відповідач є працездатним та має постійний заробіток, надав суду докази про наявність у нього інших дітей, а також приймаючи до уваги матеріальне становище сторін, обставини справи, можливість утримання позивачкою сина, обов'язок надавати допомогу відповідачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково, стягнути з [PERSON] Тімура Анатолійовича, [INFO] (і/н [NUMBER], місце проживання: [INFO]), на користь [PERSON], [INFO] (і/н [NUMBER], місце проживання: просп. Мануйлівський (колишній просп. Воронцова)[ADDRESS], м. Дніпро), аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], починаючи з 21 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття у твердій грошовій сумі, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустивши по справі на підставі ч. 2 ст. 430 ЦПК України, негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. сплачений нею при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу (а. с. 1). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial