Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

20.09.2017 року позивач звернулась з позовом до суду, в якому просить визначити їй додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини відкритої [INFO] внаслідок смерті [PERSON] В обгрунтування вказаних вимог посилається на те, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті своєї тітки [PERSON], яка померла [INFO]. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, а саме 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Спадкова справа після її смерті не заводилась. Позивач пропустила строк для прийняття спадщини з часу її відкриття через незнання порядку проведення процедури спадкування встановленого цивільним законодавством України, а також через її тяжкий матеріальний стан. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник відповідача ХМР в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та просив прийняти судове рішення, яке не буде порушувати інтереси третіх осіб. Представник 8 ХДНК в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про проведення судових засідань без його участі, та у вирішенні питання покладався на розсуд суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова було витребувано у 8 ХДНК належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що померла [INFO] [PERSON] є тіткою [PERSON], та померлій на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS], а 2/3 частки вказаної квартири належали на праві власності доньці [PERSON] - [PERSON], яка також померла [INFO], та спадщину після смерті своєї матері не прийняла. До суду надійшла копія спадкової справи [PERSON], з матеріалів якої вбачається наступне. Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» від 25.09.2015 року, власниками вказаної квартири були [PERSON], якій належала на праві приватної власності 1/3 частина на підставі свідоцтва про спадщину та 2/3 частини вказаної квартири на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла [INFO] та на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], після її смерті спадкові справи на території України та РФ не заводились, свідоцтва про право власності не видавались, заповітів померла не залишала. Отже, після смерті [PERSON], померлої [INFO], у встановлений законом строк до 8 ХДНК звернулись із заявами про прийняття спадщини її рідні дядьки [PERSON], [PERSON] та тітка [PERSON], а також [PERSON]., а тітка [PERSON] звернулась з заявою понад встановлений законом строк. Згідно наявного в матеріалах спадкової справи копії заповіту від 18.02.2009 року, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, а тому відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року, заповіт [PERSON] від 18 лютого 2009 року було визнано недійсним. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2015 року, яке набуло чинності 04.08.2015 року, у позові [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було відмовлено. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2015 року, яке набуло чинності 22.06.2015 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування, усунення від права на спадкування відмовлено. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], тому позивач [PERSON] звернувся до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини. Виходячи з того, що [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO], а сама [PERSON] померла [INFO]. При цьому, [PERSON] на момент своєї смерті не проживала та не була зареєстрованою разом зі своєю донькою [PERSON], то виходячи з приписів ст. ст. 1268 ч.3, 1270, 1272 ЦК України, [PERSON] не прийняла спадщину після своєї матері [PERSON] Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2016 року, яке набуло чинності, за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на 2/3 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO]. Спадкове майно у вигляді 1/3 частки квартири успадковано ніким не було. Тому позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, щоб звернутись до 8 ХДНК внаслідок смерті своєї тітки [PERSON], померлої [INFO], для отримання спадщини після своєї померлої тітки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про скадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Позивач своєчасно у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звернулась у зв'язку з тяжким матеріальним становищем та своєю необізнаністю. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), встановив, що жодних доказів, які б вказували та підтверджували поважність причин пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини з 2008 року, а саме наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів що перешкоджали їй звернутися з відповідною заявою, суду не надано, тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Отже, суд вважає неповажними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому відсутні підстави для застосування ст. 1272 ЦК України у суду немає, а тому в задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed