Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

20 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначив, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. Зареєстровані у спірній квартирі він, його дружина [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] , який є малознайомий йому і ніколи за вказаною адресою не проживав. Він зареєстрував його на прохання відповідача для оформлення документів. Реєстрація відповідача створює низку незручностей та перешкод, оскільки він має оплачувати комунальні послуги за нього, що матеріальної для нього дуже важко, а також він позбавлений права оформити субсидію. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 листопада 2020 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи двічі у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи за місцем його реєстрації, у судове засідання не з`явився. Відзиву та заяв від нього не надходило. Представник третьої особи ОСББ «Ломізова-9» голова правління Міщенко О.В. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи буз її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе постановити рішення у відсутності сторін. З`ясувавши позиції позивача, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 жовтня 1995 року, та свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.06.2006 року (а.с. 11, 12, 13). За інформацією Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 29.10.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до акту, виданого директором КСП «КК Успенівка» 04 лютого 2021 року, у квартирі [ADDRESS] , фактично проживають [PERSON] та його дружина [PERSON] (а.с. 31). Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Позивач у позовній заяві вказав, що відповідач ніколи не проживав за адресою реєстрації В свою чергу, відповідачем не надано заперечень щодо вказаних обставин. Отже, враховуючи, що відповідач не проживає більше року у квартирі [ADDRESS] , тобто понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved