Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

21 березня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Вимоги обгрунтовані тим, що позивач є наймачем вказаної квартири та разом з ним проживала колишня дружина - відповідач у справі. В 1990 році шлюб між ними було розірвано та з того часу відповідачка виїхала зі спірного приміщення та припинила користуватись ним. Про поважні причини не проживання відповідача у вказаному приміщенні позивачу не відомо. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, до суду заперечення (відзив) на заявлені вимоги не надійшли. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши представників позивача, свідків, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 10 травня 1983 року [PERSON] на сім'ю з трьох осіб - [PERSON], дружина - [PERSON] та син - [PERSON] видано ордер [NUMBER] на право зайняття приміщення жилою площею 13,5 кв.м., яке складається з однієї кімнати в загальній квартирі [ADDRESS]. 02.08.1990 року було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: -[PERSON], [INFO] з 01.07.1983 року -[PERSON], [INFO] з 01.07.1983 року. 04.11.2017 року майстер технічної дільниці Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва [PERSON] в присутності жителів будинку на [ADDRESS] [PERSON], кв.15/5 [PERSON] склав акт про те, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2006 року. 31 січня 2018 року та 04 травня 2018 року були складені аналогічні акти за участі мешканця квартири №15/5 [PERSON]. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач не проживає в квартирі з 2006 року. Стаття 71 ЖК УРСР визначає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. В судовому засіданні не було встановлено підстав за яких жиле приміщення квартири [ADDRESS] зберігається за тимчасово відсутнім відповідачем понад шість місяців враховуючи, що вона не є членом сім'ї позивача. Згідно з положеннями статті 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач в судове засідання не з'явилась, не надала доказів поважності причин непроживання в квартирі з 2006 року. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад шість місяців відсутня в квартирі [ADDRESS] суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved