Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

21 березня 2016 року позивачка [PERSON], від імені якої діє представник [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності, належить квартира [ADDRESS]. У належній їй квартирі зареєстрований колишній чоловік [PERSON], шлюб із яким розірвано 16.06.2014 року, у вказаній квартирі останній не мешкає, з серпня 2013 року, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, справу просила розглянути за її відсутності. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Свідки [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що є сусідкою позивачки [PERSON] та зазначила, що за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає три роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що є сестрою позивачки, підтвердила факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2013 року. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на квартиру. (а.с.7,8,9). Згідно копії рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2014 року, яке набрало законної сили 27.06.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище «[PERSON]». (а.с.11). Згідно акту складеному мешканцями будинку [ADDRESS], від 14.03.2016 року, затвердженому директором ТОВ «Житлокомцентр», [PERSON], не проживає за адресою реєстрації: [ADDRESS] з серпня 2013 року. (а.с.12) Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач, який не є членом її сім'ї та не проживає у квартирі [ADDRESS], в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved