Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

1. Щодо позову 1.1. Відповідно до позовної заяви, 02.04.2013р. між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського рахунку фізичної особи №006-21503-020413, згідно умов якого банк відкриває поточний рахунок у гривнях [NUMBER], випускає/надає платіжну картку та здійснює банківське обслуговування клієнта у відповідності до вимог законодавства України та умов договору. Також позивач зазначає, що 13.05.2013р. між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування дебетної платіжної картки №004-21505-130513, згідно умов якого банк відкриває поточний рахунок з використанням платіжної картки [NUMBER] в гривнях, випускає та/або надає в користування платіжну картку, здійснює обслуговування клієнта згідно переліку послуг та на умовах, викладених в тарифному пакеті Пенсійний, який міститься в додатку №1 до договору. В позовній заяві позивач вказує, що з кінця 2014р. банкомати відповідача не працюють, отримати готівку з каси відділень відповідача та в банкоматах інших банків неможливо, а з 27.01.2015р. неможливо проводити безготівкову оплату товарів і послуг на підприємствах торгівлі та сервісу. Крім того позивач вказує, що при зверненні з заявою до Херсонського відділення ПАТ «Дельта Банк» з вимогою видати кошти з рахунків, їй було відмовлено. Позивач в позові зазначає, що залишок коштів на рахунку [NUMBER] станом на лютий 2015р. становить 3426,90грн., а залишок коштів на рахунку [NUMBER] станом на лютий 2015р. становить 10893,01грн., який є Пенсійним. Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, які виразилися в позбавленні права розпоряджатися грошовими коштами, сума яких сформована за рахунок єдиного джерела існування пенсії та в результаті чого, неможливості здійснити лікування - їй завдано моральної шкоди, яку остання оцінює в розмірі 10000,00грн. На підставі наведеного, позивач просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на її користь 37611,19грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 14319,91грн., пеня 3% на день від простроченої суми в розмірі 13291,28грн., моральна шкода в розмірі 10000,00грн. 1.2. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 06.05.2015р. позовні вимоги в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь [PERSON] суми основного боргу, коштів, які знаходяться на рахунках [NUMBER], [NUMBER] в розмірі 14319,91грн., залишені без розгляду. 1.3. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на її користь пені 3% на день від простроченої суми в розмірі 13291,28грн. та 10000,00грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. 2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб 2.1. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Однак представник відповідача на адресу суду надіслав заперечення, якими позовні вимоги щодо стягнення пені та моральної шкоди не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю. 3. Щодо встановлених обставин та інших доказів 3.1. 02.04.2013р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір №006-21503-020413 банківського рахунку фізичної особи; 3.2. відповідно до п.1.2. Договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривнях [NUMBER], випускає/надає платіжну картку за ініціативою клієнта, здійснює банківське обслуговування клієнта у відповідності до вимог законодавства України та цього Договору, та нараховує відсотки на залишок коштів на Рахунку на умовах, викладених в Тарифному пакеті, що підтверджується п.1.2. вказаного Договору; 3.3. 13.05.2013р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір №004-21505-130513 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування дебетної платіжної картки; 3.4. п.1.2. Договору передбачено, що банк, відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний рахунок з використанням платіжної картки [NUMBER] в гривнях, випускає та/або надає в користування клієнту платіжну картку, здійснює обслуговування клієнта згідно переліку послуг та на умовах, викладених в Тарифному пакеті Пенсійний та згідно з умовами цього Договору і Правил, що підтверджується п.1.2. вказаного Договору; 3.5. 09.01.2015р. позивач звернулась до відповідача з вимогою повернути грошові кошти з поточних рахунків за Договорами №006-21503-020413, №004-21505-130513, однак відповідач вказану вимогу залишив без задоволення; 3.6. відповідно до виписки по рахунку [NUMBER] за договором №006-21503-020413 від 02.04.2013р. станом на 30.01.2015р. залишок на рахунку становить 3426,90грн.; 3.7. відповідно до виписки по рахунку [NUMBER] за договором №004-21505-130513 від 13.05.2013р. станом на 30.01.2015р. залишок на рахунку становить 10893,01грн. 4. Щодо правовідносин 4.1. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4.2. Частинами 1 та 2 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 4.3. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 4.4. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). 4.5. Відповідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. 4.6. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. 4.7. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. 4.8. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. 4.9. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 4.10. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 4.11. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. 4.12. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 4.13. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. 4.14. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1,10 ЦПК України вийти за межі заявлених позовних вимог(вирішити незаявлену позовну вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право у випадках, прямо передбачених законом. 5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів 5.1. Оскільки судом встановлено, що відповідач надавав позивачу послуги, які зводилися до прийняття та зараховування ним на рахунки, відкриті позивачу грошові кошти, що йому надходять, зобов'язався здійснювати обслуговування позивача, а саме виконання розпорядження про перерахування і видачу відповідних сум з рахунків, дані правовідносини було оформлено укладеними між сторонами договорами банківського рахунку, суд приходить до висновку, що після укладення цих договорів між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських рахунків. Водночас, положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків виконання зобов'язання задоволенню не підлягають. 5.2. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог і доведених нею обставин, а також враховуючи, що в даній справі розглядалося питання щодо стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань, визначених договорами банківських рахунків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, передбачених законом, відповідно позовна вимога в цій частині - задоволенню не підлягає у зв'язку з необґрунтованістю. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними, тому суд, в межах заявлених позивачами вимог вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed