Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

1.Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 09 липня 1960 року її батьки [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано в книзі записів актів цивільного стану виконавчого комітету Преображенської сільської ради Дніпропетровської області за № 15. За час спільного проживання, по [INFO] (дата смерті матері) ними побудований житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , який був введений в експлуатацію у 1967 році, що підтверджується копією погосподарської книги № 5 за 1967-1969 роки. З моменту введення зазначеного будинку в експлуатацію 1967 рік [PERSON] 1961 р. н. проживала спільно з батьками до 1982 року, а після одруження проживала окремо в [ADDRESS] . 26 жовтня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після чого вони проживали за адресою [ADDRESS] . 12 травня 1997 року на підставі рішення виконкому Преображенської сільської ради № 262 від 09.04.1997 року видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок в [ADDRESS] , яке зареєстровано органом БТІ за №2-18. За фактом реєстрації вказаного домогосподарства (будинок з господарськими забудовами) відповідач, [PERSON] , наполягає, що це майно набуте нею з [PERSON] під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Цієї позиції тримається і приватний нотаріус Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий М.Є. в якого знаходяться спадкові справи позивача та відповідача після смерті [INFO] [PERSON] , який 15 серпня 2014 року зробив розпорядження (заповіт) щодо передачі всього належного йому майна [PERSON] , яка на даний час є єдиною спадкоємицею на будинок та земельні ділянки, заповіт не оскаржувався та в законному порядку не відмінявся. На час відкриття спадщини, день смерті ( [INFO] ) її матері [PERSON] вона проживала разом із батьками за адресою [ADDRESS] . Відповідно до положення ст. ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року вона фактично прийняла спадщину після смерті матері в розмірі 1/4 частки оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. За час укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 26.10.1996 року та до державної реєстрації домоволодіння по [ADDRESS] 12.04.1997 року (5 міс. 12 днів) зазначена будівля не продавалася та іншим способом не відчужувалася на користь [PERSON] , проектної документації на забудову за зазначеною адресою немає, будівництво не проводилося до самої смерті [PERSON] [INFO]. Участі у придбанні зазначеного будинку [PERSON] не приймала. Відповідно до ст. 22 Кодексу «Про шлюб і сім`ю» та ст.16 ЗУ «Про власність», що спільна сумісна власність подружжя це майно, нажите подружжям за час шлюбу..., зазначений будинок нажитий за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , після смерті останньої [PERSON] в порядку спадкування частки [PERSON] став власником зазначеного будинку ч.1 ст. 24 Кодексу «Про шлюб і сім`ю», тобто [PERSON] на дане маймо може претендувати лише, як на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разу спадкування за законом. Позивачка просить визнати за нею право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати за нею право власності на 5/8 частину вищевказаного житлового будинку у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] який помер [INFO] . Визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/8 частину вищевказаного житлового будинку в порядку спадкування , відповідно до положення ст.1241 ЦК України як обовя`зкову частину після смерті чоловіка [PERSON] . Аргументи учасників справи. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що державна реєстрація будинку була здійснена померлим [PERSON] після укладення шлюбу з відповідачкою [PERSON] , а отже позивачка має право на меншу частку від спірного будинку. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Свідки допитані у судовому засіданні. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони проживали по сусідству з [PERSON] та [PERSON] , які будували житловий будинок разом близько до 1968 року, після чого проживали в ньому разом до дня смерті [PERSON] , яка померла у 1995 році. Деякий час позивач [PERSON] проживала разом з батьками до дня смерті матері [PERSON] . За життя [PERSON] вони не зареєстрували право власності , реєстрацію права власності на житлові будинки стали проводити після 1996 року. [PERSON] через рік після смерті дружини [PERSON] почав проживати з іншою жінкою, з якою він зареєстрував шлюб у 1996 році. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] [PERSON] зареєстрував право власності на спірний житловий будинок. Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом встановлено наступне: 09 липня 1960 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано в книзі записів актів цивільного стану виконавчого комітету Преображенської сільської ради Дніпропетровської області за № 15, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.113). У шлюбі у них народилося двоє дітей відповідно [PERSON] [INFO] ( копія свідоцтва про народження а.с.152 зі звороту) та [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження ( а.с.150). За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] побудований житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , який відповідно довідки виданої виконавчим комітетом Преображенської сільської ради був введений в експлуатацію у 1967 році (а.с.118). Позивачка по справі при реєстрації шлюбів змінювала прізвище з [PERSON] на [PERSON] , а потім з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копіями Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян ( а.с. 153), копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.154), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 154 зі звороту). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно відділом ДРАЦС реєстраційної служби Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.114). Відповідно до копії довідки Преображенської сільської ради на день смерті матері [PERSON] [INFO]. - [PERSON] фактично проживала разом з нею, без реєстрації за адресою [ADDRESS] ( а.с. 123). Даний факт також підтверджується показами свідків. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкове майно, у вигляді грошових коштів, що знаходились на рахунках банку, видано спадкоємцю за законом - чоловіку померлої - [PERSON] ( а.с. 90). 26 жовтня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 116). [PERSON] зареєтрована у будинку [ADDRESS] з 25.12.1996 року ( а.с.122) . 12 травня 1997 року на підставі рішення виконкому Преображенської сільської ради № 262 від 09.04.1997 року видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок в [ADDRESS] , яке зареєстровано органом БТІ за №2-18. (а.с.117 зі зворотом). [INFO] . [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно відділом ДРАЦС (а.с.93). Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, на частину якого спадкоємці отримали свідоцтва про право власності. Як вбачається з копії спадкової справи за життя [PERSON] склав заповіт, відповідно якого все своє рухоме та нерухоме майно заповів своїй донці - позивачці по справі - [PERSON] (а.с.146). Відповідно з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися його діти - [PERSON] (а.с.145 зі звороту), [PERSON] (а.с.139) та дружина померлого [PERSON] ( а.с.138 зі звороту) . На частину спадкового майна, а саме земельну ділянку, після смерті [PERSON] позивачка отримала право власності за заповітом, а відповідачка право власності за законом, що вбачається з копій свідоцтв про право власності (а.с.176 ) та ( а.с. 178 ) відповідно. Оскільки син спадкодавця [PERSON] , не мав права на обов`язкову частину спадщини після смерті батька [PERSON] , то відповідно після смерті [PERSON] його син [PERSON] залучений судом в якості третьої особи на стороні позивача , не мав права на спадкове майно після смерті свого діда в порядку спадкування за правом представлення. 2.Мотивувальна частина. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши позивача, представника відповідача, свідків, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Мотиви , з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи час відкриття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] та факт отримання її чоловіком [PERSON] 22.07.1997 року свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно - грошові заощадження, суд дійшов висновку, що в даній частині спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України від 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями. Згідно ст. 524 ЦК України від 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною 1 статті 529 ЦК України від 1963 року передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Право власності на спадщину, а саме грошові , після смерті дружини [PERSON] отримав її чоловік - батько позивачки [PERSON] , і даний факт не спростовується позивачкою. Що стосується спірного житлового будинку [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Відповідно довідки виданої виконавчим комітетом Преображенської сільської ради (а.с.118) житловий будинок розташований по [ADDRESS] , побудований та введений в експлуатацію в 1967 році. Головою домогосподарства в 1967 році був [PERSON] . Довідка видана на підставі записів в погосподарській книзі за 1967 рік. До 31.12.1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Але 31 січня 1966 року було затверджено Інструкцію Міністерства комунального господарства Української РСР про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР . Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1967 році житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку . Довідка Видана виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області 26.08.2015 року, не може бути належним доказом затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1967 році житлового будинку, та введення його у експлуатацію. Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходить суд відмовляючи позивачці в частині позову про визнання права власності за законом після смерті матері [PERSON] , так як право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано батьком позивачки у 1997 році , коли він уже перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial