Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

20.03.2015 року відкрито провадження у справі. Позивачка свої вимоги, в послідуючому уточнені, мотивує тим, що 01.06.1991 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], від шлюбу народилася донька [PERSON] [INFO] вони посварилися та офіційно розірвали шлюб, однак після цього продовжували проживати разом однією сім'єю та 26.05.1999 року знову офіційно зареєстрували шлюб, в якому перебувають до цього часу. За час шлюбу за спільні кошти ними було придбано нежитлове приміщення площею 304,7 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS], яке було оформлено на [PERSON]; станки та обладнання, які були установлені в зазначеному нежитловому приміщенні; фугувально-циркулярний станок, станок комбінований, точило, стрічкову пилораму, розділочний (обрізний) станок, зварювальний апарат, різак. 27.12.2011 року ними було придбано земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1059 га, яка розташована по [ADDRESS] цільове призначення якої - для громадського призначення. Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку був виданий на ім'я [PERSON] На даній земельній ділянці було побудовано гараж розміром 36,20х9,20 та житлова двоповерхова будівля розміром 9,05х6,40. Крім того, на підставі рішення виконкому Охтирської міської Ради народних депутатів від 16.12.1998 року за № 624 [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,032 га по [ADDRESS], на якій за спільні сімейні кошти був побудований гараж розміром 7,30х4,65. 17.02.2009 року ними був придбаний автомобіль Mitsubishi Outlender 2.0, 2008 року випуску, який також був зареєстрований на [PERSON] 22.10.2013 року відповідач без її згоди продав зазначений автомобіль [PERSON] Тому просить встановити факт спільного сімейного проживання [PERSON] та [PERSON] в період часу з 04.06.1997 року по 25.05.1999 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Mitsubishi Outlender 2.0, 2008 року випуску, нежитлове приміщення площею 304,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1059 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,032 га та цегляний гараж, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] гараж розміром 36,20х9,20 та житлову двоповерхову будівлю розміром 9,05х6,40, фугувально-циркулярний станок, розділочний (обрізний) станок, станок комбінований, точило, стрічкову пилораму, зварювальний апарат та різак, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, автомобіля Mitsubishi Outlender 2.0, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], укладений 22.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений довідкою-рахунком ААВ № 065785, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху». Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначивши, що в період часу з 03.06.1997 року по 26.05.1999 року він з позивачкою спільно не проживав, земельну ділянку по [ADDRESS] він придбав особисто, коли сторони в шлюбі не перебували, гараж на цій ділянці він збудував сам за кошти, які йому подарувала мати. Спірний автомобіль, земельну ділянку, нежитлове приміщення, гараж та житлову двоповерхову будівлю, а також все перелічене в позовній заяві обладнання, які знаходяться по [ADDRESS] він придбавав та будував для своєї підприємницької діяльності. Спірний автомобіль був відчужений [PERSON] правомірно. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що з 1996 року вона зареєстрована як приватний підприємець з видом діяльності - роздрібна торгівля. Її син [PERSON] одружився з [PERSON], з весни 1996 році стали проживати окремо, а в 1997 році шлюб був розірваний. До 1999 року [PERSON] проживав у неї, інколи ходив ночувати на квартиру за адресою: [ADDRESS] В цей час [PERSON] не спілкувався з [PERSON], спільного господарства вони не вели, не мали спільного бюджету, він сплачував аліменти на утримання доньки. В 1999 році донька [PERSON] та [PERSON] захворіла, син повернувся до колишньої дружини, згодом вони знову зареєстрували шлюб. Вона подарувала сину 10000 грн. для будівництво гаражу, який останній побудував без участі позивачки, яка коштів у будівництво не вкладала, особистою працею не виконувала ніяких робіт. У 2013 році вона придбала у сина автомобіль Mitsubishi Outlender, який останнім був придбаний для підприємницької діяльності, та який він вимушений був продати в зв'язку з скрутним матеріальним становищем. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки руху» в судове засідання не з'явився, в наданих суду запереченнях зазначив, що товариство немає ніякого відношення до права володіння, користування та розпорядження на автомобіль Mitsubishi Outlender, а тому не має бути відповідачем по даній справі. Також пояснив, що спірний автомобіль був придбаний фізичною особою-підприємцем [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності, тому [PERSON] не була присутня при покупці транспортного засобу та його реєстрації в органах ДАІ. Оформлюючи довідку-рахунок ААВ 065785 на спірний автомобіль на ім'я [PERSON] ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки руху» керувався наданим [PERSON] свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], відповідно до якого останній був зазначений єдиним власником автомобіля, а також відомостями із Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідно до якого інформація щодо обтяжень за [PERSON] відсутня. Оскільки автомобіль був придбаний для здійснення підприємницької діяльності, його продаж має здійснюватись без письмової заяви (погодження) дружини. Просив визнати довідку-рахунок серії ААВ № 065785 від 22.10.2013 року такою, що видана з дотриманням вимог чинного законодавства; визнати ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки руху», який виконав всі вимоги законодавства, неналежним відповідачем по даній справі; відмовити в задоволенні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1996 року по 2001 рік проживала в будинку [ADDRESS] по сусідству з родиною [PERSON]. Знала [PERSON] та [PERSON] як дружну сім'ю, часто спілкувалася з ними, допомагали один одному, інколи доглядала за їх дитиною. В цей період бачила їх обох, спілкувалася з ними, їй ніхто не розповідав, що вони не живуть разом. В 1998-1999 роках вони будували гараж по вул. 50 років СРСР, [PERSON] приносила на підпис якісь папери на будівництво, готувала обід для працівників, які будували гараж. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] приходили вдвох до її чоловіка домовлятися за землю для будівництва гаража. Чоловік дозволив їм на городі побудувати гараж. Вона зрозуміла, що це були чоловік та дружина. Гараж будували чужі люди, але [PERSON] та [PERSON] також приймали участь в будівництві. [PERSON] вона бачила майже щодня. Гараж побудували швидко, приміщення одне, але двоповерхове. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала з [PERSON] на одному заводі. Спочатку [PERSON] та [PERSON] проживали по вул. Кірова, потім вони отримали квартиру по пров. Малиновому. Свідок часто ходила в гості до родини [PERSON], десь 3-4 рази на тиждень, сторони проживали разом. Вона допомагала [PERSON] отримати дозвіл на будівництво гаражу по вул. 50 років СРСР, допомогла виписати цеглу. Гараж вони будували спільно, [PERSON] готувала їжу будівельникам, батьки [PERSON] також допомагали, від батьків позивачки перевозили білу цеглу на пров. Малиновий. Свідок неодноразово була присутня при проведенні будівельних робіт. Також зазначила, що з 1996 року по 1999 рік по [ADDRESS] проживали тільки [PERSON], шлюб вони не розривали, їй не відомо чи стягувалися аліменти на утримання дитини [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає родину [PERSON] з січня 1995 року, проживали по сусідству, спілкувалися. Гараж по вул. 50 років СРСР вони будували спільно, в будівництві безпосередньо брав участь батько [PERSON], свідок бачила як батько позивачки привозив цеглу, яку [PERSON] допомагала вивантажувати. Свідку не відомо чи розривали шлюб [PERSON] та чи порушувалося питання про стягнення аліментів, також не відомо чи здавали [PERSON] квартиру по пров. Малиновому, інших жильців в цій квартирі вона не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 1994 році вона та родина [PERSON] отримали квартиру по пров. Малиновому, свідок на 3 поверсі, [PERSON] на 2 поверсі. Знає останніх як гарних людей, як подружжя. Часто бачила як [PERSON] виїжджав машиною, [PERSON] сідала в автомобіль і їхала на роботу. За будинком у них є гараж. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству. [PERSON] жили спочатку непогано, будували гараж по вул. 50 років СРСР, [PERSON] збирала підписи, щоб погодилися на будівництво гаражу. Знає, що позивачка запрошувала будівельників на обід, бачила як [PERSON] та [PERSON] місили глину. Свідок працювала на сиркомбінаті, бачила як [PERSON] підвозив [PERSON] на роботу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється донькою [PERSON] та [PERSON] Пам'ятає моменти з 5-6 років, весь цей час батьки жили разом. Вона разом з матір'ю ходила збирати підписи людей, що вони згодні на будівництво гаражу, дід по материнській лінії привозив цеглу для гаражу, мати кормила будівельників. Батько не проживає з ними останні 3-4 місяці, до цього часу проживав постійно. Близько року тому свідок зверталася з заявою до міліції, оскільки батько виганяв її з дому, пив і ображав її. З того моменту між ними склалися неприязні відносини. З молодших класів знає, що батьки розлучалися, знає, що батько сплачував аліменти, якими вона могла розпоряджатися. Свідок [PERSON] суду пояснила, що живе по сусідству з [PERSON] З 1996 року по 1999 рік [PERSON] жив у своєї матері, з [PERSON] не жив. [PERSON] пригнала автомобіль Форд, спочатку знімали гараж, а потім [PERSON] сказала, що треба свій гараж, та дала [PERSON] гроші на будівництва гаражу. Щодо будівництва гаражу їй нічого не відомо. [PERSON] особисто їй повідомив, що він розлучився десь в 1997 році з [PERSON], знає, що він сплачував аліменти. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] десь з 1993 року. В 1995 році свідок прийшов з армії, з 1996 року до часу поки [PERSON] та [PERSON] знову не зареєстрували шлюб, а саме до 1999 чи 2000 року, мав ключі від квартири по вул. Батюка, що належить [PERSON] В.В., якою фактично користувався. [PERSON] в цей час жив у матері та на вул. Батюка. Свідок допомагав будувати гараж, а саме допомагав класти кладку та крити гараж. За той час коли допомагав будувати гараж бачив [PERSON] один раз. Зі слів [PERSON] знає, що останньому на будівництво гаражу гроші дала мати. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] з 1985 року. Свідок в 1994-1998 роках проживав в м. Харкові, але кожного місяця приїжджав у с. Журавне Охтирського району Сумської області до брата. Постійно підтримував стосунки з [PERSON] Дізнався, що [PERSON] розлучився, після розлучення проживав у матері. Свідок особисто заїжджав до [PERSON] і бачив там [PERSON] Зі слів [PERSON] дізнався, що останній в 1999 році знову одружився. Знає, що у [PERSON] є квартира по вул. Батюка на 4 поверсі, в якій були меблі. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, врахував позицію відповідачів [PERSON] та ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху», дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Спір порушений з майнових прав подружжя. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 01.06.1991 року зареєстрували шлюб, який був розірваний 03.06.1997 року, що підтверджується паспортом позивачки [NUMBER], виданим 28.02.1997 року Охтирським МРВ УМВС України в Сумській області, (а.с. 3) та свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим 03.06.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області (а.с. 42). Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 26.05.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, [PERSON] та [PERSON] 26.05.1999 року знову зареєстрували шлюб. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. При цьому, за змістом ч. 6 ст. 235 ЦПК України та з врахуванням абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, справи щодо встановлення юридичного факту, якщо це пов'язано з вирішенням спору, розглядаються в порядку позовного провадження. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу з 03.06.1997 року по 26.05.1999 року проживали разом, були поєднані спільним побутом, веденням домашнього господарства і між ними дійсно склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Зазначені обставини підтверджуються сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, досліджених та проаналізованих судом, зокрема: показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які епізодично бачили відповідача у його матері, зазначені обставини не спростовують. Таким чином, вимога щодо визнання факту проживання однією сім'єю обґрунтована та підлягає задоволенню. 11.01.1999 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Охтирської міської Ради народних депутатів від 16.12.1998 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0032 га в межах згідно з планом для індивідуального гаражного будівництва, яка розташована в [ADDRESS] що підтверджується рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради № 624 від 16.12.1998 року та Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER]. Відповідно до положень ст.ст. 6, 67 Земельного Кодексу України від 15.03.1991 року чинного на час виникнення спірних правовідносин та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» кожен громадянин України має право скористатися своїм особистим правом на безоплатне отримання земельних ділянок у власність. Особливостями інституту приватизації, є те, що він визначає вільне, одноразове відчуження земельних ділянок державної або комунальної власності на користь громадян. Причому таке відчуження здійснюється конкретній фізичній особі. Виходячи з норм земельного законодавства, право на приватизацію є особистим правом окремого громадянина і реалізується ним самостійно, відповідно земля, отримана в результаті реалізації такого права, є особистою приватною власністю такого громадянина, що скористався своїм правом. Таким чином, на земельні ділянки, отримані шляхом приватизації (безкоштовно від держави) не може поширюватися режим спільної сумісної власності, а тому вимога про визнання земельної ділянки по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя безпідставна та задоволенню не підлягає. На земельній ділянці по [ADDRESS] в 1999 році був побудований гараж, що підтверджується матеріалами інвентарної справи на зазначений гараж. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст.. 18, п. 2 ст.17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.12.2013 року № 6-135цс13. З договору дарування грошей від 23.02.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-225, вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] гроші в сумі 10000 грн. для будівництва гаражу, що знаходиться в [ADDRESS]. Проте, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] та [PERSON], проживаючи спільно на час будівництва зазначеного гаражу, придбали цей гараж внаслідок спільної праці в розумінні положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», що також підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про визнання спільною сумісною власністю гаражу, побудованого за адресою: м. Охтирка, вул. 50 років СРСР, 11-а Сумської області обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.11.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5205, укладеного між малим приватним підприємством «СААК» та [PERSON], останній купив нежитлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS], а саме цегляна будівля гаража, літ. А площею 304,7 кв.м., що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2054516 від 25.11.2003 року. З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3407, вбачається, що Охтирська міська рада передала у власність [PERSON], а останній прийняв за плату земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1059 га, цільове призначення якої - для громадського призначення (розміщення та обслуговування гаражу), кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки 23.04.2012 року [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку [NUMBER], цільове призначення якої - для громадського призначення (розміщення та обслуговування гаражу). Сторонами не заперечується те, що за адресою: [ADDRESS] знаходяться фугувально-циркулярний станок, розділочний (обрізний) станок, станок комбінований, точило, стрічкова пилорама, зварювальний апарат, різак, які були придбані протягом 2007-2008 року, а тому вказана обставина не підлягає додатковому доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Крім того, зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що 17.02.2009 року за [PERSON] зареєстрований автомобіль Mitsubishi Outlender 2.0, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Також, ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно з положеннями п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно приватного підприємця чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності. Статтею 60 ЦПК України визначено що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, коли наявні підстави звільнення від доказування. Також, ст.ст. 57-59 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані мають містити інформацію щодо предмета доказування та відповідати вимогам допустимості, тобто повинні бути отримані з дотриманням встановленого законом порядку. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, що автомобіль Mitsubishi Outlender 2.0, гараж, земельна ділянка та перелічене вище обладнання, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] придбавалися ним для підприємницької діяльності, а тому не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження цих доводів. Крім того, ці доводи спростовуються наданими правовстановлюючими документами на автомобіль, гараж та земельну ділянку за зазначеною адресою, які не містять даних, що [PERSON] їх придбавав як фізична особа-підприємець. Також, з інформації про фізичну особу-підприємця вбачається, що [PERSON] був зареєстрований в Єдиному державному реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця як фізична особа-підприємець 24.09.2004 року та припинив підприємницьку діяльність 22.02.2011 року, тоді як гараж та земельна ділянка по [ADDRESS] були ним придбані 18.11.2003 року та 27.12.2011 року відповідно. Таким чином, враховуючи, що автомобіль Mitsubishi Outlender 2.0, гараж, земельна ділянка та обладнання, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] були придбані під час зареєстрованого шлюбу, вимога про визнання даного майна спільною сумісною власністю обґрунтована та підлягає задоволенню. З матеріалів інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що на території за зазначеною адресою побудований житловий будинок, позначений в технічній документації літ. А2ж, який є об'єктом самочинного будівництва. Житловий будинок, як об'єкт самочинного будівництва, внесений до технічної документації 30.05.2012 року. Відповідно до положень ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено законом або договором. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів (обладнання), які були використані в процесі будівництва. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимога про визнання права спільної сумісної власності на матеріали, які були використанні в процесі будівництва житлового будинку по [ADDRESS] позивачкою не заявлялася. В зв'язку з викладеним, не вбачається правових підстав для задоволення вимог позивачки щодо визнання права спільної сумісної власності на зазначений житловий будинок. 22.10.2013 року [PERSON] продав зазначений автомобіль [PERSON], що підтверджується довідкою-рахунком серії ААВ № 065785 від 22.10.2013 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та повідомленням Центра надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Охтирка, Охтирського, Великописарівського та Тростянецького районів, підпорядкованого УДАІ УМВС України в Сумській області № 967 від 10.04.2015 року. Згідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 3 ст. 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подано письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, передбачається обов'язкова державна реєстрація при переході права власності на транспортний засіб. Суду не надано доказів в підтвердження згоди позивачки (зокрема й нотаріально посвідченої) на відчуження спірного автомобіля, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Outlender 2.0, оформлений довідкою-рахунком, недійсним. Положеннями ст. 88 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з документально підтверджених витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, а також виходячи з розміру задоволених вимог, що складає 94,7 %, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 693,29 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial