Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

20 листопада 2013 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 2010 року, вона та відповідач [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство. У наслідок їхнього спільного проживання вона завагітніла. [INFO] року у них народилась донька - [PERSON]. Після народження доньки вони також деякій час проживали разом, але сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення між нами сімейних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на сім'ю. З червня 2013 року та по теперішній час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Дитина весь цей час проживає разом зі нею. Вона на даний момент знаходжусь у декретній відпустці. Відповідач хоча і підтримує дитину матеріально час від часу, але як складеться його участь у матеріальному утриманні дитини в подальшому передбачити не можливо. Таким чином основні витрати на утримання доньки у повному обсязі лягли на її плечі. На утримання дитини потрібно приблизно, але не менше 3200 гривень, внаслідок того, що вона повинна витрачати щомісячно грошові кошти на наступне: на їжу - 1000 грн., на одяг (повсякденна одежа, спортивна форма, зимовий одяг и тому інше), взуття, іграшки - 700 гривень, дитина відвідує дитячий заклад - 400 грн., комунальні послуги - 500 грн., ліки (дитина часто хворіє, особливо в демісезонні періоди) - 400 грн., влітку у зв'язку з тим, що дитині потрібне оздоровлення - 2400 грн. (рік), тобто 200 грн. на місяць. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, але на момент нашого спільного проживання він працював і як їй відомо його середньомісячний заробіток складав приблизно 15000 - 20000 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі, у розмірі 3200 грн. щомісяця, починаючи із дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; допустивши негайне виконання судового рішення у межах суми платежу, встановленого законом. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідач у судовому засіданні проти стягнення аліментів не заперечував та пояснив, що аліменти мають бути стягнуті лише в тій частині яка передбачена діючим законодавство. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у цивільному шлюбі з 2010 року від якого у них народилась дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації народжень 19 липня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 732 (а.с. 3). З червня 2013 року шлюбні відносини між сторонами припинені, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Дочка залишилася проживати разом з матір'ю, і на даний час знаходиться на повному утриманні та матеріальному забезпеченні позивачки. Відповідно до ст. 91 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 Сімейного кодексу України «Право на утримання після розірвання шлюбу»; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 Сімейного кодексу України; право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 Сімейного кодексу України. Відповідно до КУ, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менший 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Також, у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду чи домовленості між батьками, може бути в результаті зменшений чи збільшений за рішенням суду за позовом платника або отримувача аліментів у випадку зміни матеріального чи сімейного положення, погіршення чи поліпшення здоров'я будь-кого із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно приписів ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Так, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів . Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги вищевикладене, матеріальне становище сторін, можливість утримання позивачкою дочку, обов'язок та можливість надавати матеріальну допомогу відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання його доньки [PERSON], [INFO] на користь матері дитини - [PERSON], [INFO], починаючи стягнення з 20 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, допустивши по справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial