Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

20.02.2019 року [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження належним йому житловим будинком [ADDRESS] , шляхом позбавлення відповідача права користування зазначеним житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , який він придбав 10.02.2019 року у [PERSON] , однак після відчуження вказаного будинку, за адресою його місцезнаходження продовжує бути зареєстрованим, але фактично не проживає. Оскільки право власності у [PERSON] на зазначений будинок було припинено у зв`язку з його відчуженням, то останній не має права користуватися ним, а відтак бути зареєстрований за адресою його місцезнаходження. Та обставина, що відповідач зареєстрований за адресою будинку позивача є перешкодою у здійсненні позивача права користування та розпорядження ним. На даний час позивач не може отримувати державні соціальні пільги, житлові субсидії, оскільки їх отримання, залежить від кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, а також позивач не зможе безперешкодно здійснювати відчуження будинку у майбутньому, що стало підставою для звернення до суду. Позивач в підготовче судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити на стадії підготовчого судового засідання. Відповідач в підготовче судове засідання також не з`явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Таким чином, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу в справі [PERSON] , належить будинок [ADDRESS] , що стверджується довідкою Олевської міської ради Житомирської області від 07.02.2019 року №243 (а.с.8). У спірному будинку зареєстрований, однак не проживає відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою Олевської міської ради Житомирської області від 15.02.2019 року №303. (а.с.9) З довідки про склад сім`ї Олевської міської ради Житомирської області № 1935 від 17.04.2019 року, слідує, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] з дружиною [PERSON] (а.с.6). Частиною 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого житла. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.310 ЦК України кожен має право на житло і місце проживання. Разом із тим, згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Приписами ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Як встановлено судом позивач у справі [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач у справі [PERSON] , не є членом сім`ї позивача [PERSON] , зареєстрований, проте не проживає за вказаною адресою. Оскільки [PERSON] , є законним власником будинку [ADDRESS] , тому його право вільного володіння, користування та розпоряджання майном гарантовано ст.41 Конституції України та ст.ст.317, 319, 381 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Таким чином наведені вище норми законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод в користуванні житловим будинком. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обов`язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин та з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , оскільки відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає, не є власником спірного будинку, тому є підстави для усунення перешкод користування житловим будинку [ADDRESS] , шляхом позбавлення позивача права користування житловим будинком. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, позивачем не заявлялося вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме судового збору, за таких обставин, і враховуючи приписи ст.13 ЦПК України, суд обмежується лише вирішенням заявлених у позові вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved