Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

21 грудня 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ПрАТ ««Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхової виплати згідно якої він просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2019 року о мала місце дорожньо-транспортна пригода з участю транспортних засобів: «BMW», державний номерний знак [NUMBER] - водій [PERSON] та «Citroen»державний номерний знак [NUMBER] - водій [PERSON] , який є потерпілою особою, оскільки йому було спричинено шкоду здоров`ю та пошкоджено автомобіль. Вина [PERSON] встановлена відповідною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2019. Відповідальність за спричинення шкоди внаслідок використання транспортного засобу, застрахована в ПрАТ«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8028120, ліміт відповідальності за матеріальну шкоду встановлений в розмірі 50000,00 грн. Зазначає, що до відповідача подав заяву про настання страхового випадку 21.06.2016 та надав пошкоджений автомобіль для огляду. Однак, позивач зазначає, що оскільки позивач дізнався про існування іншого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у винуватця ДТП, а саме про наявність полісу АЕ/5654823 виданий ПрАТ «АСК «Омега», тому позивач в межах кримінального провадження відносно [PERSON] подав цивільний позов в якому одного із відповідачів зазначив ПрАТ «АСК «Омега», однак позов було залишено без розгляду і в межах кримінального провадження [PERSON] відшкодував завдані позивачу збитки матеріальні і моральні, окрім страхового відшкодування. Вподальшому позивач вказує, що поліс ПрАТ «АСК «Омега» укладений пізніше ніж поліс відповідача і в силу ст.989 ЦК України є нікчемним, а тому позивач знову звернувся до відповідача вже 29.20.1018 із відповідними заявами про виплату страхового відшкодування за шкоду майну і шкоду здоров`ю. Однак, відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що позивач не подав заяву про виплату протягом одного року з моменту скоєння ДТП, з чим позивач не погоджується, оскільки ДТП є страховим випадком, поліс відповідача був чинним на день ДТП, збиток винуватцем пригоди виплачений без врахування страхового відшкодування, позивач після ДТП вжив заходів , надавши відповідачу заяву протягом року, а саме 21.06.2019 якою повідомив по настання страхового випадку і відповідачем було вчинено ряд дій по визначенню розміру страхового відшкодування і формально відмовив у виплаті, що змусило позивача звернутись до суду із вказаним позовом для захисту порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.12.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.02.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з посиланням на норми п.п. 37.1.4, п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначив, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного руку, якщо шкода завдана майну потерпілого з моменту скоєння ДТП, є підставою для відмови у страховій виплаті, цей строк є присічним і поновленню не підлягає, а заява позивача про повідомлення про страховий випадок який він дійсно подав в межах одного руку після ДТП, не являється тотожною заяві про виплату страхового відшкодування, а тому відповідачем було правомірно відмовлено у виплаті позивачу 50000,00 грн. страхового відшкодування за полісом № АІ/8028120. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та надав письмові пояснення. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що, 10.02.2019 року о мала місце дорожньо-транспортна пригода з участю транспортних засобів: «BMW», державний номерний знак [NUMBER] - водій [PERSON] та «Citroen» державний номерний знак [NUMBER] - водій [PERSON] , який є потерпілою особою, оскільки йому було спричинено шкоду здоров`ю та пошкоджено автомобіль. Ухвалою від 06.03.2019 Вінницького міського суду Вінницької області [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного [PERSON] з потерпілим [PERSON] (а.с.18-18). Так, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, у даній справі не потребують доказуванню ті обставини, що ДТП, яка відбулася 10.02.2016 року, сталася з вини [PERSON] . Крім того, у вказаній ухвалі встановлено, зокрема, що потерпілий [PERSON] повідомив суду, що обвинувачений відшкодував йому завдану злочином майнову та моральну шкоду, окрім претензій, що були висунуті до страхової компанії. Як встановлено в судовому засіданні, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПрАТ ПрАТ«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АІ/8028120, ліміт відповідальності за матеріальну шкоду встановлений в розмірі 50000,00 грн. Також, судом встановлено і сторонами не оспорюється, що позивач протягом року після ДТП, а саме: 21.06.2019 звернувся до відповідача із заявою пор настання страхової події, надав транспортний засіб для огляду (а.с.12). Разом із тим, згідно пояснень позивача встановлено, що позивач дізнався про існування іншого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у винуватця ДТП, а саме про наявність полісу АЕ/5654823 виданий ПрАТ «АСК «Омега», тому позивач в межах кримінального провадження відносно [PERSON] подав цивільний позов в якому одного із відповідачів зазначив ПрАТ «АСК «Омега», однак позов було залишено без розгляду і в межах кримінального провадження [PERSON] відшкодував завдані позивачу збитки матеріальні і моральні, окрім страхового відшкодування. Вподальшому позивач вказує, що поліс ПрАТ «АСК «Омега» укладений пізніше ніж поліс відповідача і в силу ст.989 ЦК України є нікчемним, а тому позивач знову звернувся до відповідача вже 29.20.1018 із відповідними заявами про виплату страхового відшкодування за шкоду майну і шкоду здоров`ю. В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідач, як на підставу для відмови у задоволенні позову посилається на ту обставину, що позивач в порушення вимог п.37.1.4. ст. 37 Закону не подав заяву про страхове відшкодування протягом одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - про що письмово повідомив позивача листом від 03.05.2019 за №3564 (а.с.26). Дійсно, судом встановлено і позивачем не оспорюється та обставина, що він звернувся до відповідача із заявою саме про настання страхового випадку - 21.06.2018 (а.с.16). Відповідно до п.37.1.4. ст. 37 Закону дійсно передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Однак, як вже зазначалось, позивач в річний строк - 21.06.2019 звернувся до відповідача із заявою про настання страхової події, а також надав транспортний засіб для огляду (а.с.12). Також, згідно письмової відповіді Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за вих. № 160000072089 від 22.08.2018 на відповідний запит адвоката, встановлено, зокрема, що страховик вчасно вжив всіх заходів, у тому числі в 10-ти денний робочий день оглянув пошкоджений «Citroen» державний номерний знак [NUMBER] . Розмір матеріального збитку по вказаному транспортному засобу становить 50405,28 грн. Крім того, долучений відповідний акт огляду вказаного транспортного засобу, ремонтна калькуляція та розрахунок коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ (а.с.20). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було своєчасно повідомлено про настання страхового випадку та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, а відповідач, в свою чергу, вжив всіх заходів для виплати страхового відшкодування позивачу. У наданому відзиві сторона відповідача посилається на ту обставину, що оскільки надана своєчасно позивачем заява-повідомлення про настання страхового випадку не є тотожною заяві про страхове відшкодування та надає страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування. Однак, судом в даному випадку враховуються висновки, викладені у Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 11.09.2019 у справі за №133/1195/16-ц в якій зазначено, що право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVрішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. А в даному випадку судом встановлено, що позивач в річний строк, тобто в межах строків звернення до страхової компанії, звертався до відповідача з метою отримання страхового відшкодування, надав автомобіль для огляду, внаслідок чого відповідач після такого звернення визначив розмір збитків, а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу саме на підставі неподання потерпілою особою протягом року відповідного звернення до страховика. При цьому, посилання у відзиві на правовий висновок, викладений у Постанові Великої палати Верховного Суду у справі №910/7449/17, в даному випадку не може судом застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки у вказаній постанові вирішувались питання суброгації стосовно спору, який виник між двома страховими компаніями і сторона позивача взагалі не зверталась протягом року після страхового випадку до страховика. Як було встановлено судом і не оспорювалось сторонами, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] була застрахована в ПрАТ ПрАТ«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АІ/8028120, ліміт відповідальності за матеріальну шкоду встановлений в розмірі 50000,00 грн. У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язанийу разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Таким чином, беручи до уваги, що відповідачем ще в 2016 році визначено розмір матеріального збитку по вказаному транспортному засобу позивача становить 50405,28 грн., що перевищує встановлений ліміт відповідальності (50000,00 грн.) за страховим полісом, тому із врахуванням вказаного розміру ліміту відшкодування з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50000,00 грн. в межах встановленого полісом ліміту. На підставі зазначеного, враховуючи вказані положення закону і встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають вищенаведеним вимогам закону, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved