Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

21 січня 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. [PERSON] була залучена в якості відповідача під час слухання справи в суді. В позовних вимогах позивач просить: вселити його в квартиру [ADDRESS] та заборонити відповідачам чинити перешкоди в користуванні зазначеною квартирою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він зареєстрований в [ADDRESS], але відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Представник позивача та позивач не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 16.04.2002 року по 30.06.2009 року, а потім з 23.09.2011 року і до цього часу. З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №30987 від 14.03.2014 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить: ? частина [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.09.2000 року; ? частина [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 09.04.2003 року; ? частина [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 18.06.2009 року. 07.09.2011 року [PERSON] звернулась із заявою до директора КП ЖЕК «Татарка» та просила зареєструвати її чоловіка [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. З копії заяви вбачається, що [PERSON] не заперечував проти реєстрації позивача. В квартирі [ADDRESS], як вбачається з довідки №875 від 17.07.2013 року, що видана КП ЖЕК «Татарка» зареєстровані: [PERSON] (власник) з 2000 року, [PERSON] (чоловік) з 2011 року, [PERSON] (син) з 2000 року, [PERSON] (син) з 2005 року, [PERSON] (піднаймач) з 2008 року. Як пояснив в судовому засіданні позивач, 03.06.2013 року між ним та [PERSON] сталася сварка після чого він покинув місце реєстрації (проживання) та на даний час орендує помешкання. Після сварки [PERSON] не надає можливості потрапити в квартиру. З цього приводу 05.06.2013 року [PERSON] звертався до Шевченківського РВ ГУ МВС України в м.Києві, але йому відмовлено у внесенні повідомлення до єдиного реєстру досудового розслідування. 18.12.2013 року [PERSON] звертався до прокуратури Шевченківського району м.Києва щодо перевірки бездіяльності працівників Шевченківського РУ ГУ МВС України при перевірці заяви від 05.06.2013 року щодо протиправних дій [PERSON] з самовільної заміни замків вхідних дверей квартири [ADDRESS] та не допуску позивача до квартири. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з рішення суду, [PERSON] звернулась до суду 17.06.2013 року. Частина 1 статті 395 ЦК України визначає, що речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут) (п.2 ч.1). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч.1 ст.401 ЦК України). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч.1 ст.402 ЦК України). Стаття 403 ЦК України визначає, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном (ч.1). Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (ч.2). Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч.3). Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України). Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач має право проживати в [ADDRESS], цього права на даний час він не втратив, відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача є обґрунтованими на законі та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, з відповідачів на користь позивача на підставі статті 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved