Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

20 вересня 2021 року, [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачка є дружиною її сина і доводиться їй невісткою. 03.03.2015 року за її згодою, відповідачка була зареєстрована у будинку, оскільки вони з сином мали намір виїхати за кордон на заробітки і відповідачка аби мати відомості про постійне місце проживання в Україні попросила її про формальну реєстрацію у будинку. Насправді ж вони ніколи за місцем реєстрації не мешкала. В кінці березня 2015 року відповідачка виїхала на заробітки за кордон і більше у м. Жовті Води не поверталася, в спірний будинок вселитись не намагалася, витрат по його утриманню не несе. Факт реєстрації відповідачки у будинку створює їй перешкоди в реалізації права володіння та розпорядження належним їй майно в повній мірі, що змусило її звернутись до суду. Ухвалою судді від 30 вересня 2021 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка [PERSON] про розгляд справи була повідомлена належним чином, відзив на позов суду не направила. Поштовий конверт, направлений на її адресу повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та з урахуванням клопотання позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею будинку під [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами від 09.01.2009 року , посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Дудник Т.В., зареєстрованого в реєстрі під №79 (а.с.12-13) Право власності позивачки на вищезазначений житловий будинок, також підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно. (а.с.11) Як вбачається з копії домової книги, доданої до позовної заяви, у будинку [ADDRESS] зареєстровані проживаючими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10) Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Позивачка, ставлячи питання про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком під [ADDRESS] посилається на те, що відповідачка в спірній квартирі не проживає з березня 2015 року, її реєстрація у будинку взагалі носила формальний характер, а реєстрація [PERSON] створює позивачці перешкоди в реалізації її права володіння та розпорядження належним їй майном в повній мірі. Оскільки відповідачка, не проживає і не користується даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявила наміру проживати у будинку вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і останню слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] . При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 133,141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved