Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

20 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів, вказуючи на те, що у період часу з вересня 2002 року по липень 2012 рік він проживав у цивільному шлюбі з відповідачем. За час спільного проживання у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В липні 2012 року фактично шлюбні відносини з відповідачем були припинені. [PERSON] залишилися проживати разом з матірю. Починаючи з 26 квітня 2012 року на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 11 липня 2012 року, яке набрало законної сили 24 липня 2012 року, з нього щомісячно на користь відповідача стягуються аліменти на утримання двох синів у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку / доходів /, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, з 19 листопада 2017 року їх менший син [PERSON] за власним бажанням почав проживати разом з ним, мотивуючи своє рішення неналежною поведінкою відповідача та її співмешканця до нього. За час спільного проживання з сином [PERSON], останній став більш врівноваженим та відкритим, його успішність у школі значно покращилася, він повністю забезпечений усім необхідним для його гармонійного життя та повноцінного розвитку. Відсутність згоди з відповідачем щодо місця проживання малолітнього [PERSON], який наразі повністю перебуває на його утриманні, й зумовило звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 21 лютого 2108 року позов [PERSON] прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження, у звязку з чим розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 27 березня 2018 року / а. с. 15 /. 22 березня 2018 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, у якому вона виклала свої заперечення проти позову. Вважала, предявлений до неї, позов безпідставним, оскільки викладені в ньому обставини не відповідають дійсності, так як вона постійно приділяла належну увагу та материнську турботу по вихованню обох синів. Зокрема, протягом навчання [PERSON] в початкових класах опорного закладу «Яреськівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів» постійно відвідувала батьківські збори, цікавилася поведінкою та успішністю сина. Окрім того, її житлово побутові умови набагато кращі ніж у позивача, який не в повній мірі виконує батьківські обовязки по утриманні дітей, так як має заборгованість із сплати аліментів. Тому, у задоволенні позову просила відмовити / а.с.22-23/. Ухвалою суду від 27 березня 2018 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] закрито, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 12 квітня 2018 року / а. с. 44-45 /. 29 березня 2018 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON], відповідно до якої останній вказав на те, що 19 березня 2018 року на рахунок відповідача було перераховано 20 000 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів. Звертаючись з позовом до суду про визначення місця проживання сина [PERSON] разом з ним, не мав на меті ухилитися від сплати аліментів, на що посилається відповідач, а бажає лише створити сину належні умови для його повноцінного життя та розвитку / а. с. 54 56 /. 06 квітня 2018 року Шишацька районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, надала висновок від 05 квітня 2018 року за вих. №01-21/96 щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], в якому зазначила, що комісією з питань захисту прав дитини в ході обстеження житлово-побутових умов сторін встановлено, що батьки в однаковій мірі створили належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини [PERSON], [INFO]. При вирішенні спору покладалися виключно на розсуд суду /а.с.68/. Будучи допитаним в судовому засіданні, позивач, предявлені ним, вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві. При цьому, акцентував увагу суду на тому, що виключно за бажанням сина [PERSON] він із листопада 2017 року почав проживати у його родині, де теперішню дружину [PERSON] називає мамою. За час проживання сина разом з ним, відповідач [PERSON] жодним чином не намагалася налагодити контакт з сином, який категорично відмовляється повертатися до неї та старшого брата. На думку дитини, мати завжди надає перевагу старшому брату, чим знецінювала його роль в їх сімї. Представник позивача за довіреністю [PERSON] просила вимоги свого довірителя задовольнити, врахувавши думку дитини, яка бажає проживати з батьком, яким наразі створені всі належні умови для його повноцінного життя, виховання та розвитку. Для представника позивача є неприйнятною поведінка відповідача, яка за час проживання сина з батьком, самоусунулася від виконання материнських обовязків, що вказує на її небажання найти спільну мову з молодшим сином [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, постійно вказуючи на те, що її син [PERSON] є складною дитиною, який не піддається критиці, що породжувало між ними часті сварки. Причиною однієї з таких сварок була крадіжка ним, належних їй, грошових коштів. Такі дії дитини, на її думку, заслуговують покарання. Саме після цієї сварки [PERSON] вирішив проживати з батьком. Не спілкування з сином, викликане виключно небажанням відповідача та постійним його контролем дій [PERSON]. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалася на розсуд суду, виходячи з обставин, викладених у висновку Шишацької райдержадміністрації. При винесенні рішення просила в першу чергу керуватися інтересами малолітньої дитини. Вислухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування, малолітнього [PERSON], пояснення свідків, перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, доказами в їх сукупності та взаємозвязку, суд,

Outcome: approved