Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

20.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, обґрунтовуючи їх тим, що з 23.02.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №24. В період шлюбу у сторін народились діти - дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON] -[INFO] які на даний час проживають разом із матір'ю, тобто позивачем, та знаходиться на її утриманні. 12.06.2017 року сторони припинили проживати однією сім'єю. Відповідач є працездатним, але матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Добровільно вирішити це питання відповідач відмовляється. У зв'язку із викладеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] -[INFO], в розмірі по 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, але до початку його проведення надала суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі, а позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] до початку проведення судового засідання надав суду заяву в якій зазначив, що погоджується виплачувати аліменти на кожного з дітей по 50% прожиткового мінімуму, що передбачено на дитину відповідного віку. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 23.02.2013 року, підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №24. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що у сторін в період шлюбу народилась дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим 30.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, та син [PERSON] [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим 15.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4,5). Відповідно до довідки, виданої 19.07.2017 року головою квартального комітету №6 Ярошевич В.П, зазначено, що [PERSON], разом із дітьми: донькою - [PERSON] - [INFO], та сином [PERSON] - [INFO], які перебувають на її утриманні, проживають, але не зареєстровані в [ADDRESS] В довідки від 26.09.2017 року «Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради Дніпропетровської області» про отримання допомоги при народження дитини, зазначено, що позивач отримує щомісячну допомогу у розмірі 1075(одна тисяча сімдесят п'ять) гривень на місяці. Також позивачем було надано довідку №275/243 від 25.09.2017р. Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, з якій зазначено, що вона є студенткою 4 курсу. Згідно наданої суду відповідачем копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2010 року, яке набрало законної сили 02.11.2010 року, вбачається, що з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки №313 від 04.10.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] працює помічником машиніста електровоза в СП «Синельниківське локомотивне депо» Регіональна філія»Придніпровська залізниця «ПАТ» Українська залізниця», та його дохід за шість місяців складає 32140,94 гривні. Способом виконання батьками цього обов'язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 СК України, враховується 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17. 03. 2011 року (остаточне 17. 06. 2011 року), в п. 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18. 01. 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що розмір частки стягнення аліментів на утримання дітей від заробітку відповідача (доходу) є неналежним чином обґрунтованим, оскільки відповідач має грошові зобов'язання по сплаті аліментів за рішенням суду, однак офіційно працевлаштований має постійний дохід, та обов'язок батька по утриманню своїх дітей, суд приходить до висновку про те, що стягнення аліментів на утримання дітей - дочки [PERSON] - [INFO], та сина [PERSON] - [INFO], у в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дітей, що відповідатиме внесеним до ч. 2 ст. 182 СК України змінам, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08 червня 2017 року. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15. 05. 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. При цьому суд зазначає, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved