Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

21 грудня 2016 року представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку у розмірі 1/3 у квартирі №1, що розташована в будинку №1-А на вулиці Пісковій у селі Тетевчиці Радехівського району Львівської області. В позовні заяві зазначає, що позивачу разом з відповідачами належить на праві спільної власності нерухоме майно - квартира №1, що знаходиться по вулиці Пісковій, 1-А в селі Тетевчиці Радехівського району Львівської області. У приватну власність таке майно позивачем та відповідачами було набуто на підставі свідоцтва про право власності на квартиру /будинок/, виданого 15 лютого 2000 року органом приватизації Радехівського Державного комунального підприємства «Будинкоуправління» та зареєстрованого 15 лютого 2000 року в Державному комунальному підприємстві «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації». Наразі у позивача постала нагальна необхідність виділити частку у такому нерухомому майні. Проте, позивач з відповідачами все ще не можуть в позасудовому порядку дійти однозначної згоди в письмовій формі про розмір частки у нерухомому майні кожному з них. А відтак, виділ майна, що є об'єктом спільної часткової власності подружжя, повинен бути здійснений саме в судовому порядку в зв'язку з неможливістю врегулювати спірні правовідносини в позасудовому порядку. А невизнане майнове право позивача повинно бути захищене судом, відповідно, саме шляхом його визнання за позивачем. Просить винести рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на частку у розмірі 1/3 у квартирі № 1, що розташована в будинку № 1-А по вулиці Пісковій у селі Тетевчиці Радехівського району Львівської області. Представник позивача перед початком розгляду справи подав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує повністю, просить його задовольнити (а.с.17). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористав представник позивача. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі, не заперечують щодо визнання за позивачем частки у розмірі 1/3 у квартирі №1, що розташована в будинку № 1-А по вулиці Пісковій у селі Тетевчиці Радехівського району Львівської області. Згідно ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення відповідачів на підтримку позовних вимог, врахувавши заяву представника відповідача та третьої особи про визнання позову, які не суперечать вимогам закону, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі, тому суд прийшов до висновку про ухвалення судового рішення у попередньому судовому засіданні. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ст.ст.364, 365,367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України; у разі якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього ж Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У разі повного визнання відповідачами позову і прийняття його судом приймається рішення суду про задоволення позову. Задоволення позову, на думку суду, не суперечать чинному законодавству та не порушує порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, а тому позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved