Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

20 серпня 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять суд, з урахуванням уточнень, провести розподіл спільного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], між позивачами та відповідачем наступним чином. [PERSON] виділити веранду площею 10,9 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-1; кухню розміром 12,2 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-10; кладовку площею 1,8 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-11; жилу кімнату розміром 17,3 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-9; хлів (приміщення під літерою «Г») і туалет (приміщення під літерою «В»). За позивачами залишити жилу кімнату розміром 24,7 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-8; жилу кімнату розміром 17,0 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-7; жилу кімнату розміром 10,3 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-5; прихожу кімнату розміром 15,5 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-6; ванну кімнату розміром 3,6 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-4; туалетну кімнату розміром 1,1 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1-3; котельну кімнату розміром 4,0 кв. м, вказану у Технічному плані домоволодіння під №1- 2 та хлів (приміщення під літерою «Д»). Сарай (приміщення на плані під літерою «Б») - по 1/2 кожній стороні; Скасувати Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,2138 га, виданий [PERSON] на підставі рішення Іванківської селищної ради народних депутатів від 29.06.2000 року №163, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON] зняти з реєстраційного обліку кадастровий номер з зазначенням земельної ділянки Управлінні земельного кадастру району. Зобов'язати [PERSON] за власний кошт провести переобладнання одноквартирного будинку в двохквартирний, а також провести розподілення систем газо- та електропостачання. Легковий автомобіль марки «ЗАЗ Sens» д.н.з. [NUMBER] вартістю 59760 грн. передати у власність [PERSON], при цьому стягнути з нього половину вартості автомобіля, а саме: 29880 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 02.05.1987 року по 18.02.2014 року. Від шлюбу вони мають спільних дітей [PERSON] та [PERSON] За час спільного проживання позивачами з відповідачем було набуте вищевказане домоволодіння та інше майно, однак, за твердженням позивачів, не дивлячись на наявність спільної сумісної власності на все майно, відповідач неодноразово виганяв позивачів зі спільного будинку, роблячи співіснування на одній площі - неможливим. Неодноразові намагання позивачів у добровільному порядку вирішити всі спірні питання розподілу майна з відповідачем не знайшли ніякого відклику у останнього, навпаки відповідач категорично відмовляє їм в проведенні розподілу вищеописаного спільно нажитого ними майна, заявляючи, що все нажите за роки спільного життя - це його власність, і вони на нього не мають жодного права, в у зв'язку з цим, позивачі змушені звертатися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивачі та їх представник з'явилися, позов підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та просили його задовольнити повністю. В судовому засіданні відповідач та його представник позов визнали частково. З позовними вимогами щодо розподілу жилого будинку з господарським будівлями та передачі автомобіля у приватну власність [PERSON] зі сплатою відповідачем частини вартості автомобіля позивачам погодилися, однак заперечили проти задоволення повозу в частині скасування Державного акта на право приватної власності на землю площею 0,2138 га, який виданий [PERSON], із зобов'язанням зняти з реєстраційного обліку кадастровий номер земельної ділянки в Управлінні земельного кадастру району, а також щодо зобов'язання відповідача за власний кошт провести переобладнання одноквартирного будинку в двохквартирний, а також провести розподілення систем газо- та електропостачання, так як вважають, що немає підстав для скасування вищевказаного Державного акта, а здійснити переобладнання будинку та систем газо- та електропостачання вони повинні спільним коштом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 02.05.1987 року по 18.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та, відповідно, свідоцтвом про розвівання шлюбу. Від шлюбу вони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на житло №284 від 23.12.1996 року спірне домоволодіння, яке знаходиться за адресою: вул. Чорнобильська, 26 в смт. Іванків Київської області належить на праві спільної сумісної власності позивачам та відповідачу. Відповідно до технічного паспорту на земельній ділянці, окрім будинку також знаходяться три сараї (в технічному плані під літерами «Б, Г та Д») та вбиральня (літера «В»). Згідно висновку відділу містобудування, архітектури, капітального будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та туризму від 23.09.2014 року № 01-21-86 житловий будинок, загальною площею 118,4 м2, що розміщений за адресою: [ADDRESS] може бути розділений на дві частини (квартири) шляхом перепланування та/або реконструкції після належного оформлення дозвільної документації на виконання будівельних робіт. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу легковий автомобіль марки «ЗАЗ Lanos», шасі № [NUMBER], д/н [NUMBER], 2011 року випуску, зареєстрований за відповідачем в 03.10.2013 року. Відповідно до Державного акта на право власності на землю серії IV-КВ № 110141, він виданий [PERSON], який мешкає в [ADDRESS], у тому, що на підставі рішення виконкому Іванківської селищної ради від 29 червня 2000 року № 163 йому передається у власність земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,2138 га: для ведення ОСГ - 0,0638 га, будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,1500 га. Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України членом сім'ї наймача жилого приміщення вважаються дружина (чоловік) наймача, їхні діти й батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У ст. З СК України зазначається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження спільним сумісним майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 364 ЦК України встановлює, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виходячи із встановлених обставин, наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS], знаходиться в спільній сумісній власності позивачів та відповідача, та може бути поділений в натурі із виділенням частки кожному співвласнику. Відповідно до пояснень позивачів та відповідача автомобіль марки «ЗАЗ Sens», д/н [NUMBER], 2011 року випуску був придбаний за їх спільні кошти у 2013 році, тому автомобіль також являється їх спільною сумісною власністю. Однак, у зв'язку з тим, що дане авто є неподільною річчю і виділ у натурі часки з даного спільного майна є неможливим, суд, за згодою відповідача, вважає за необхідне передати в приватну власність вищевказаний автомобіль відповідачу з компенсацією позивачам половини вартості автомобіля. Вимога позивачів про зобов'язання відповідача за власний кошт провести переобладнання одноквартирного будинку в двохквартирний, а також провести розподілення систем газо- та електропостачання не підлягає задоволенню, оскільки, стаття 360 ЦК України, встановлює, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Таким чином, позивачі та відповідач повинні спільно нести витрати на переобладнання одноквартирного будинку в двохквартирний та проведення розподілу систем газо- та електропостачання. Щодо позовної вимоги про скасування Державного акта на право приватної власності на землю площею 0,2138 га, виданого [PERSON], то вона жодним чином не мотивована ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні, також не надано і доказів щодо порушення, невизнання чи оспорювання цього права позивачів відповідачем. Крім того суд звертає увагу, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Судом встановлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення виконкому Іванківської селищної ради від 29 червня 2000 року № 163, яке не скасоване та є чинним. Статтями 16 ЦК України та 152 ЗК України встановлені способи захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права та права на землю. Водночас, скасування державного акта на право власності на землю та зняття з реєстраційного обліку кадастрового номера, за наявності чинного правового акта, на підставі якого він видавався, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Судові витрати, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів, оскільки відповідач є інвалідом ІІ групи (довідка до акта огляду МСЕК на а.с. 37) та на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На основі вищевикладеного,

Outcome: partial