Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

21 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], на період навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи з дня подачі заяви в суд і до закінчення навчання. В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14 липня 2006 року рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO]. На даний час дочка навчається у Київському національному університеті імені [PERSON]. Строк закінчення навчання 30 червня 2021 року. Вказує, що навчання дочки вимагає значних витрат, оскільки вона навчається стаціонарно, стипендію не отримує і ніде не працює. Позивачка працює в ПАТ «Сумигаз», де отримує заробіток близько двох мінімальних заробітних плат. Відповідач працює начальником ЕТЛ ТОВ «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» та має заробітну плату близько двох мінімальних заробітних плат, однак добровільно надавати допомогу відмовився на утримання доньки. 22 червня 2018 року відповідач надав до суду заперечення на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 17% від його доходу, мотивуючи тим, що в нього на утриманні знаходиться сімя, яка складається з неповнолітнього сина та дружини, він сплачує комунальні платежі, які становлять 40 % від його заробітної плати. Також просить врахувати, що донька одержує стипендію на протязі останнього семестру. Крім того, відповідач зазначив, що має гіпертонічну хворобу ІІ стадії, яка супроводжується гіпертонічними кризами по кілька разів на рік, що потребує значних коштів для лікування на протязі життя. Позивач та третя особа у судовому засідання позов підтримали частково, не заперечували проти стягнення аліментів у запропонованому відповідачем розмірі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в розмірі 17% відсотків від його доходу, пославшись на обставини викладені в його запереченні на позов. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). У п. 8 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Відповідно до ч. 2 загальних положень «Положення про гуртожитки», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 27.04.2015 № 84, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 р. за № 778/27223, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-БП №003537 [PERSON] народилась 11 листопада 1999 року, її батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Згідно паспортних даних [PERSON], [INFO], на час звернення до суду з цим позовом 21 листопада 2017 року була повнолітньою. 04 жовтня 2017 року [PERSON] була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована за адресою: [INFO], що також підтверджується довідкою Київського національного університету імені [PERSON] Шевченка ВП №1085 від 25 жовтня 2017 року. Відповідно до довідки Київського національного університету імені [PERSON] від 09 листопада 2017 року [PERSON] є студенткою першого курсу денної форми навчання Інституту журналістики (ІV рівень акредитації). Закінчує навчання 30 червня 2021 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] проживає в [INFO], б. 8-Б, кв. 49. Враховуючи вищенаведені обставини справи, норми чинного законодавства та те, що місце проживання позивача не співпадає з місцем проживання повнолітньої дочки сторін, що підтверджується даними їх паспортів, суд приходить до висновку, що позивач не має права на звернення до суду з цим позовом, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed