Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

20.09.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутого майна та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 14.07.2006 року за нею [PERSON] визнано право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту серії [NUMBER] від 25.11.2002 року (кадастровий номер - [NUMBER]), яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. 11.01.2018 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту серії [NUMBER] від 25.11.2002 року (кадастровий номер - [NUMBER]). Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно: земельну ділянку, площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначає, що вона володіла, користувалася та розпоряджалася земельною ділянкою площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серії [NUMBER] від 25.11.2002 року (кадастровий номер - [NUMBER]). У 2018 році вона вийшла заміж та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Вказує, що з 2006 року по 2018 рік на даній земельній ділянці вона та її родина займалися господарським вирощуванням багаторічних насаджень плодових дерев, та вона разом із своїми рідними доклали багато зусиль, своєї праці та фінансових ресурсів для розвитку даного сільськогосподарського виробництва з метою отримання прибутку в майбутньому. Зокрема, за вказаний вище період часу була проведена масштабна робота по підготовці грунту, придбанню саджанців дерев, їх транспортування, садінні та вирощуванні, догляду, який полягав у щоденній фізичній праці та психологічному напруженні щодо ризиків отримання майбутнього прибутку всієї сім'ї. Крім того, було проведено підкопування, обприскування, підщеплення, дезінфекція, побілка, чищення гілок дерев, знищення шкідників, полив, зрощування, а також захист від обмороження в зимові періоди. Проте, зазначає, що відповідач [PERSON] не визнає її право власності на багаторічні плодові насадження і чинить їй різного роду перешкоди по їх обслуговуванню та збору урожаю, в зв'язку з чим нею на даний час понесені суттєві збитки, які полягають в тому, що вони з родиною не можуть на законних підставах зібрати вирощений всією родиною урожай. Крім того, зазначає, що їй також спричинено моральну шкоду, яка полягає у вигляді порушення її законних майнових прав, а так само прав її родини на достатній рівень життя, та задоволення від своєї праці з метою отримання правомірної вигоди від неї, в результаті чого вона отримує моральні страждання у вигляді побоювань про нестачу грошей на основні життєві потреби родини, а саме: їжу, одяг, сплату комунальних послуг, що призведе до порушення звичайного порядку життя, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя родини, та в результаті чого вона отримує моральні страждання у вигляді астенічних емоцій: сум, відчай, хвилювання щодо неможливості втілити в життя свої ідеї, порушення нормальних життєвих стосунків, оскільки є побоювання з приводу того, що відповідач [PERSON] знищить їх з родиною багаторічний труд, або ж буде користуватися наслідками їх щоденної кропіткої, виснажливої праці шляхом збору урожаю, його реалізацією та незаконним отриманням прибутків, а тому просить стягнути на її користь і моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень. Підтримуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на її користь [PERSON], [INFO] вартість безпідставно набутого майна в розмірі 150000 гривень; моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень; також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовних вимогах. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивача, та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Визнав в судовому засіданні, що дійсно позивачем були понесені затрати по догляду за деревами, які знаходяться на його земельній ділянці, хоча він і не садив ці дерева, але вони належать йому. При цьому він не може визначити чи вартість земельної ділянки збільшилась на даний час чи зменшилась, оскільки вартість дерев не визначена. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу в їх задоволенні. Суду пояснила, що позивачем не надано належних доказів вартості дерев - багаторічних насаджень, а лише відображено затрати на посадку саду. Щодо розрахунку наданого Корпорацією «Дністер» пояснила, що в ньому не відображено взагалі вартість майна - дерев багаторічних насаджень, і він підписаний головним бухгалтером, яка не має на це повноважень. Крім того, вказала, що [PERSON] не є стороною в справі, а тому робочий проект не є належним доказом в справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що земельний пай було надано бабці [PERSON], але його обробляла сім'я [PERSON]. [PERSON] вона на цій земельній ділянці не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вся сім'я, а саме [PERSON], [PERSON], та [PERSON] обробляли земельний пай, [PERSON] ніколи на земельній ділянці не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що внучка [PERSON] садила та обробляла сад на земельній ділянці, яку їй подарувала бабка, бачив як онучка з сім'єю збирали урожай. [PERSON] на земельній ділянці не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сім'я [PERSON], мати та батько обробляли, садили сад, робили постійно підсадку, доглядали. Саджанці купували у чоловіка в с. Шилівці, вартість яких приблизно була до 20 гривень за штуку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сад посадив [PERSON], доглядав його, в цьому йому допомагала його родина. [PERSON] на земельній ділянці не бачив. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 14.07.2006 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом була власницею земельної ділянки площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії [NUMBER] від 25.11.2002 року, кадастровий номер - [NUMBER]), яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. Згідно матеріалів справи, позивачем було змінено прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. 11.01.2018 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області (цивільна справа № 724/1522/17) свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане 14.07.2006 року на ім'я [PERSON] визнано недійсним. За [PERSON] (відповідачем в даній справі) визнано право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії [NUMBER] від 25.11.2002 року, кадастровий номер - [NUMBER]), яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи встановлено, що 06.03.2018 року відповідачем [PERSON] була здійснена державна реєстрація права на земельну ділянку площею 0,74 га., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (інд. номер витягу 116855591) та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, як вбачається з матеріалів справи, за [PERSON] з 06 березня 2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]). Крім того, враховуючи покази свідків, визнання відповідачем певних обставин справи, судом було встановлено, що позивач [PERSON] разом зі своєю родиною, починаючи з 2006 року по 2018 рік на земельній ділянці площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії [NUMBER] від 25.11.2002 року, кадастровий номер - [NUMBER]), яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області займалися господарським вирощуванням багаторічних насаджень плодових дерев, та у 2018 році позивачем був зібраний урожай. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Як доказ, на підтвердження визначення вартості безпідставно набутого майна в розмірі 150000 гривень позивач надає робочий проект закладки і вирощування насаджень у фермерському господарстві «Роси Буковини», однак суд не приймає даний доказ до уваги, оскільки він немає відношення до вирішення даної справи. Також позивачем надано розписку [PERSON] про реалізацію саджанців від 19.09.2018 року (яка була приватним підприємцем у 2007 році, проте суд вважає, що вона не може слугувати належним доказом вартості саджанців станом на 2007 рік, оскільки реалізація (купівля-продаж) саджанців має підтверджуватися відповідним документом (видатковою накладною, чеком, квитанцією). Крім того, дана розписка про реалізацію саджанців складена у 2018 році і не зазначає ніяким чином вартість плодових дерев. Щодо накладної від 23.03.2017 року № 5 та від 10.04.2018 року № 2 про закупівлю [PERSON] засобів захисту рослин, наданої до матеріалів справи, суд вважає, що вона також не є підтвердженням вартості майна - багаторічних насаджень. Також, суд не приймає до уваги і розрахунок затрат на підготовку садіння та догляд саду, який наданий Сокирянською Корпорацією «Дністер» від 19.09.2018 року № 8, оскільки він не є підтвердженням щодо вартості майна (багаторічних насаджень). Так, згідно Витягу з ЄДРПОУ керівником Корпорації «Дністер» є [PERSON], який і уповноважений підписувати документи, однак даний розрахунок підписаний головним бухгалтером Корпорації «Дністер», яка не є особою, яка має право підписувати документи корпорації, а тому суд вважає, що даний розрахунок немає юридичної сили, як документ Корпорації, а відповідно і не може слугувати доказом в справі. Що також і спростовує відповідь головного бухгалтера цієї ж Корпорації «Дністер» від 19.11.2018 року, яка була надана на запит суду, та з якої вбачається, що розрахунок затрат на підготовку садіння та догляду саду зроблено згідно кошторису, який розроблений Українським державним інститутом проектування садів і виноградників, але надати його головний бухгалтер не в змозі, оскільки Корпорація «Дністер» не уповноважена здійснювати розрахунок затрат, що і суперечить вищевикладеному. Окрім того, судом встановлено, що саджанці, які були висаджені позивачем у 2007 році за 12 років перетворилися в багаторічні дерева, а тому вартість саджанців молодих дерев у вищевказаному розрахунку не може слугувати підтвердженням вартості 12-річних дерев, оскільки для визначення вартості майна існують відповідні методики, зокрема експертна оцінка майна, яка може здійснюватися уповноваженими на те організаціями. Проте, як встановлено судом, Корпорація «Дністер» не є експертною організацією, яка уповноважена здійснювати оцінку вартості майна, а сторони в судовому засіданні від проведення експертизи вартості дерев відмовилися. При цьому, позивач звертається до суду із позовом про стягнення вартості безпідставно набутого майна, однак доказування не може грунтуватися на припущеннях, в той же час позивач відповідно до ст. 1214 ЦК України є особою, яка набула це майно (земельну ділянку площею 0,74 га.) без достатньої правової підстави. Окрім того, судом встановлено, що у 2018 році урожай багаторічних плодових дерев (яблунь) на вищевказаній земельній ділянці зібраний саме позивачем та її родичами та по даному факту 22.09.2018 року відкрито кримінальне провадження за № 12018260160000326 за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв'язку з нанесенням матеріальних збитків [PERSON] на суму близько 200000 тисяч гривень. Згідно ст. 373 ч. 3 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Таким чином, [PERSON] є власником багаторічних насаджень (плодових дерев), оскільки він є власником успадкованої земельної ділянки. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Однак, як встановлено судом, жодним чином у відповідності до ст. 13 Конвенції права позивача не порушено, а позивач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] не надали суду належних доказів щодо вартості майна, ні на момент саджання саду, а ні на час розгляду справи, (добрива які куплялися позивачем або членами її сім'ї і використовувалися для догляду саду на час розгляду справи перестали існувати як окремий об'єкт) як того вимагає ст. 1213 ЦК України, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У матеріалах справи відсутні докази і такі не надані суду, які б підтвердили заподіяння відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] моральної шкоди своїми діяннями. Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування витрат з утримання майна, проте таких позовних вимог позивачем не заявлено із цих підстав до суду [PERSON] не зверталася. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належить також витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратими. Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. У зв'язку з відмовою позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені нею судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed