Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. Відповідно до заповіту вона є єдиною спадкоємицею 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Інша частина квартири належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 1998 року. Під час оформлення спадщини їй стало відомо, що на зазначену квартиру накладений арешт на підставі постанови державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 квітня 2003 року. Підставою накладення арешту є постанова № 425 від 15 травня 2013 року про стягнення з [PERSON] штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень. 18 лютого 2014 року державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38314366. Разом з тим, арешт з квартири знятий не був. 17 квітня 2014 року державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 42677904 у зв'язку зі сплатою боргу. Зазначеною постановою визначено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки від 08 червня 2017 року арешт з квартири не знято. На її звернення Солом'янський районний ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом від 04 жовтня 2016 року відповів, що зняти арешт немає можливості, оскільки виконавче провадження знищено відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 06 січня 2005 року № 1592363, № 1592367, № 1592374 щодо арешту зазначеної квартири. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просила справу розглядати у її відсутність (а.с. 28). Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 26, 27). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 6). [PERSON] прийняла заповідане спадкове майно, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 7). [NUMBER] З позову вбачається, що під час оформлення спадщини [PERSON] стало відомо, що на зазначену квартиру накладений арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС Солом'янського району м. Києва від 16 квітня 2003 року. 18 лютого 2014 року державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38314366 на підставі ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 10). 17 квітня 2014 року державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 42677904 у зв'язку зі сплатою боргу. Зазначеною постановою визначено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 11). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 08 червня 2017 року вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт згідно постанови державного виконавця ВДВС Солом'янського району м. Києва від 16 квітня 2003 року (а.с. 9). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Позивач звернулась до Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про зняття арешту, проте листом від 04 жовтня 2016 року в задоволенні її заяви було відмовлено та повідомлено про можливість звернення до суду (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. Позивач також просить суд виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 06 січня 2005 року № 1592363, № 1592367, № 1592374 щодо арешту зазначеної квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вбачається, що повноваження щодо виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна належать виконавцю. За таких обставин, немає підстав для задоволення позову в цій частині. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial