Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. 19 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, який уточнила 10 січня 2018 року в ході проведення підготовчого судового засідання. В позові зазначила, що 21 вересня 2013 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилося спадщина, яка складається з житлового будинку №44 по вул. Партизанській в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, який належав матері померлого, згідно довідки №1106 від 21.09.2017 року [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, рішення виконавчого комітету Василівської районної ради Запорізької області №196 від 17.10.1990 року та архівного витягу Запорізького обласного архіву №01-32/Б-2733 від 09.10.2017 року. На момент смерті [PERSON], згідно довідки [PERSON] сільської ради Запорізької області №1104 від 21.09.2017 року, за адресою с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, проживали без реєстрації її син [PERSON] з дружиною [PERSON], які здійснювали постійний догляд за матірю та підтримували в належному стані житловий будинок. Факт проживання [PERSON] разом з матірю [PERSON] можуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON] Померла залишила заповіт, посвідчений [PERSON] сільською радою Василівського району Запорізької області 10.08.1993 року, який був зареєстрований в реєстрі за №60, заповіт не змінювався і не скасовувався. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] та дочка померлого [PERSON] 04.09.2014 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], на підставі вказаної заяви заведена спадкова справа №73 за 2014 рік. Однак в видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено по причині відсутності документів про право власності на спадковий будинок, про що Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №537/02-31 від 22.01.2014 року. На підставі ст. 392 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що фактично прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 02 вересня 1993 року, визнати за позивачем право власності на житловим будинок №44, розташований по вул. Партизанській в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 21 вересня 2013 року [PERSON]. 29 листопада 2017 року [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В позові зазначила, що [PERSON], який помер 21 вересня 2013 року, є її рідним батьком. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку №44 по вул. Партизанській в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, що належав матері померлого (її бабусі). Позивач є спадкоємцем першої черги, 14 листопада 2017 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з пропуском строку прийняття спадщини. У звязку з цим, позивач за зустрічним позовом просить відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України надати додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 21 вересня 2013 року [PERSON], на житловий будинок №44 по вул. Партизанська в с. Мала Білозерна Василівського району Запорізької області. 03 січня 2018 року від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив на позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, у якому вказала, що в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON] є виклик [PERSON] до державного нотаріуса Василівської державної нотаріальної контори, на який вона не відреагувала, в зустрічній позовній заяві не зазначено жодної поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини та не надано жодного доказу на підтвердження поважності пропуску строку, як це передбачено вимогами ст.1272 ЦК України. Зазначений відзив на позов вручений [PERSON] 03.01.2018 року. В судовому засіданні позивач та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та заперечували проти задоволення зустрічного позову [PERSON] з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] сільська рада Василівського району Запорізької області подав заяви про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення первісного позову [PERSON] не заперечують (а.с.35,59,85), проти задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечують (а.с.71,80). Третя особа Василівська державна нотаріальна контора надала заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.46, 70) 2. Процесуальні дії суду у справі. 23 жовтня 2017 року ухвалою Василівського районного суду Запорізької області відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Ухвалою Василівського районного суду від 30 листопада 2017 року зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без руху для унесення недоліків. 05 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. У звязку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, судовий розгляд цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності\~Цивільним процесуальним кодексом України\~в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Ухвалою Василівського районного суду від 26 грудня 2017 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом об`єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Ухвалою Василівського районного суду від 26 грудня 2017 року вирішено питання про розгляд обєднаної цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 22 січня 2018 року ухвалою Василівського районного суду Запорізької області закрите підготовче провадження та цивільна справа призначена до розгляду на 09 лютого 2018 року. 3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права. В судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 1993 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС №251570. (а.с.7) Згідно довідки [PERSON] сільської ради Запорізької області №1106 від 21.09.2017 року (а.с.16), померла [PERSON] проживала в [INFO] по день смерті 02.09.1993 року. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004 року, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР\~(в ред.1963 р.). Згідно із вимогами\~ч.1 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК УРСР передбачає, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За життя померла [PERSON] склала заповіт, посвідчений [PERSON] сільською радою Василівського району Запорізької області 10.08.1993 року, зареєстрований в реєстрі за №60, яким заповідала житловий будинок, що знаходиться за адресою: с Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, [PERSON]. Згідно запису секретаря виконавчого комітету [PERSON] сільською радою Василівського району Запорізької області від 02.06.2014 року, який вчинено на тексті вищевказаного заповіту, заповіт не змінювався і не скасовувався. Згідно відповіді Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 15.11.2017 року за №641/01-16, та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.11.2017 року, після смерті 02 вересня 1993 року [PERSON] спадкова справа не заводилася, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Згідно довідок [PERSON] сільської ради №1104 від 21.09.2017 року, №1105 від 21.09.2017 року (а.с.21,22), які долучені до позовної заяви, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] з 1987 року по день смерті 21.09.2013 року, проте фактично проживав без реєстрації з 05.05.1993 року по день смерті 21.09.2013 року в с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44 Василівського району Запорізької області разом з спадкодавцем [PERSON]. В матеріалах спадкової справи №73/2014 рік, наданої Василівською державною нотаріальною конторою на запит суду, містяться аналогічні довідки [PERSON] сільської ради №1231 від 02.06.2014 року, №1744 від 18.08.2014 року (а.с.48 зворот, 49). Допрошена в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з 1990 року постійно проживає за адресою: [INFO]. Поряд з нею з травня 1992 року в будинку матері [PERSON] по вул. Партизанська, 44 проживав [PERSON], який приїхав після виписки з лікарні, разом дружиною [PERSON]. [PERSON] та його дружина [PERSON] здійснювали догляд за матірю [PERSON] до її смерті, а також здійснили її поховання. Відповідач [PERSON] знає як дочку померлого [PERSON], проте вони разом не проживали, іноді [PERSON] приїздила до батька. Бачила [PERSON] на похороні її батька [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO] починаючи з 1989 року. Поряд з нею за адресою вул. Партизанська, буд. 44 проживав приблизно з 1992 року [PERSON], який побився і після лікарні приїхав на постійне місце проживання до своєї матері [PERSON] Разом з [PERSON] також проживала його дружина [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок по вул. Партизанська, 44 в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області сину [PERSON], який на момент смерті матері [PERSON] проживав разом з нею, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину.\~\~\~\~\~\~ 21 вересня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №267215. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно чч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини згідно вимог ст.1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини передбачені ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON]. Як встановлено з матеріалів спадкової справи №73/2014, заведеної Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою Запорізької області, після смерті 21 вересня 2013 року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого [PERSON], яка згідно довідок [PERSON] сільської ради №1231 від 02.06.2014 року, №1744 від 18.08.2014 року (а.с.48 зворот, 49) проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті. 08 серпня 2014 року Василівська державна нотаріальна контора довела до відома спадкоємця [PERSON] про відкриття спадщини після смерті [PERSON] та розяснила, що у разі неотримання відповіді до 19 серпня 2014 року спадкоємцям, які прийняли спадщину будуть надані свідоцтва про право на спадщину. В позовній заяві [PERSON] не зазначила жодної поважної причини пропуску нею строку прийняття спадщини після смерті 21 вересня 2013 року [PERSON] В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 03 січня 2018 року за участю відповідача та позивача за зустрічним позовом [PERSON], судом розяснювалося, що предметом доказування по справі про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є поважність пропуску шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини, проте у наступні судові засідання [PERSON] не з`явилася, додаткові докази не надала, подала заяви про розгляд справи без її участі. Таким чином, позивач не подала жодних належних та допустимих доказів, які би свідчили про те, що вона з поважних причин своєчасно у встановлений шестимісячний строк не могла звернутися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. З урахуванням наведеного та виходячи з того, що позивач не вчинила жодних дій, що свідчили б про прийняття нею спадщини, поважних причин пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини не підлягають задоволенню. Як встановлено судом, до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], входить житловий будинок за адресою: буд. 44 по вул. Партизанська, 44 в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, який він успадкував після смерті матері [PERSON], проте за життя здійснив реєстрацію права власності. Як встановлено судом, згідно архівного витягу з рішення Василівського райвиконкому Запорізької області від 17 жовтня 1990 року №196 «Про реєстрацію житлового фонду» та архівного витягу додатку до нього (а.с.18,19), вирішено питання про оформлення права власності житлових будинків с. Мала Білозерка на території колгоспу імені Чапаєва [PERSON] сільської ради, в тому числі за [PERSON] на житловий будинок 44 по вул. Партизанська в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області з видачею свідоцтва про право власності, обовязок видачі поклався, в тому числі на [PERSON] сільську раду. Однак це рішення в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності виконано не було. Згідно довідки РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» від 27.09.2017 року за №543 право власності станом на 31.12.2012 року на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44 не зареєстровано (а.с.20). Згідно довідки [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області №1106 від 21 вересня 2017 року (а.с.16), житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, належав [PERSON] згідно особового рахунку 1731 книги 43 погосподарського обліку 1991-1995 років. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, \~який засвідчує його право власності. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку в погосподарській книзі за померлою [PERSON] за її життя у виконкомі [PERSON] сільської ради та визнання за нею права власності на вказаний будинок рішенням виконкому Василівської районної ради, остання мала вищевказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР, ст.101, ст.128, ст.134, ст.ст.224-227 ЦК УРСР (редакції 1963 року). Після смерті [PERSON] будинок успадкував за заповітом її син [PERSON], який також помер, не оформивши прав власності на житловий будинок. Неможливість для позивача оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 22 січня 2014 року №537/02-31, якою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у вигляді житлового будинку, який належав спадкодавцю та знаходиться за адресою: вул. Партизанська, 44 в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок 44 по вул. Партизанська в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області належав на праві власності померлій [PERSON], після смерті якої спадщину за заповітом прийняв її син [PERSON], проте помер, не встигнувши оформити спадкові права, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], належним чином прийняла спадщину після його смерті, інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON] не вчинила дій щодо прийняття спадщини та судом за її зустрічним позовом не встановлено підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, державна реєстрація обєкту нерухомого майна за померлим [PERSON] не проводилася та правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що унеможливлює оформлення позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, в порядку спадкування за законом після смерті 21 вересня 2013 року її чоловіка [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а відповідні зустрічні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на вищевказаний житловий будинок задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Outcome: approved