Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

19 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина у виді земельної ділянки площею 7.6907 га, кадастровий номер 6320481000:04:000:0088, розташованої на території Великокомишуваської сільської ради (КСП «Жовтень), яка належала останньому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 745688, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 281. Крім неї спадкоємцями майна [PERSON] є його дружина - [PERSON] , та його мати - [PERSON] , яка надала до Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки,що підтверджується копією заяви від 18.11.2009 року: Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області по цивільній справі № 2-1274/10 від 24 вересня 2010 року визнано за [PERSON] право власності на 3/5 частини земельної ділянки, розташованої на території Великокомишувахської сільської ради Барвінківського району Харківської області, яка належала [PERSON] (а.с.13). При зверненні до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ляхової О.В. з заявою про проведення державної реєстрації права власності, а саме: 2/5 частки зазначеної земельної ділянки кадастровий №6320481000:04:000:0088, їй було відмовлено у державній реєстрації у зв`язку з ти, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючі документи на майно, а також оформити спадщину, не має можливості, просила позов задовольнити. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 21 травня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до актового запису про смерть № 14, виданого 12 жовтня 2009 року, [PERSON] помер [INFO] . З копії державного акту на право власність на земельну ділянку серія Р2 № 745688, виданого Барвінківською райдержадміністрацією Харківської області 23 грудня 2002 року, вбачається, що [PERSON] був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.6907 га, кадастровий №6320481000:04:000:0088, розташованої на території Великокомишуваської сільської ради, КСП «Жовтень» (а.с. 12). Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Зі свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого 01 січня 1996 року Великокомишуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] визнаний \~ \~ \~ \~ батьком [PERSON] (а.с.10). Судовим розглядом встановлено, що крім позивачки спадкоємцями майна [PERSON] є: - [PERSON] - його дружина, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Нижньокринської селищної ради Совєтського району м. Макіївки Донецької області 25.11.2009року; - [PERSON] - його мати, яка надала до Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки,що підтверджується копією заяви від 18.11.2009 року. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області по цивільній справі № 2-1274/10 від 24 вересня 2010 року визнано за [PERSON] право власності на 3/5 частини земельної ділянки, розташованої на території Великокомишувахської сільської ради Барвінківського району Харківської області, яка належала [PERSON] (а.с.13). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивачки стосовно того, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області останній було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку в частині 2/5 частини, в зв`язку з ти, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження за [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Як передбачено ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Згідно зі ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина визначається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка, окремий правовстановлюючий документ на земельну ділянку відсутній, але вказане майно все рівно є предметом спадкування, в зв`язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідачем позов визнано, заперечень вона не має. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved