Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

21.05.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права на спадщину. у своєму позові позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1983 року. За час спільного проживання його батьком та відповідачем [PERSON] було набуто: житловий будинок [ADDRESS] , автомобіль марки «ВАЗ 2115», д/н [NUMBER] , які зареєстровані за [PERSON] та нежитлова будівля, розташована за адресою [ADDRESS] , яка була зареєстрована за [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом є він, як син померлого, його дружина [PERSON] та донька [PERSON] , яка відмовилася від своєї частки у спадщині на користь своєї матері [PERSON] 23.07.2013 року приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] та автомобіля марки «ВАЗ 2115», д/н [NUMBER] , як пережившій дружині, якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Інша 1/2 частка зазначеного житлового будинку та автомобіля, яка належала померлому [PERSON] поділена між спадкоємцями та 23.07.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачу на 2/3 цього майна, а позивачу на 1/3 цього майна. Але в подальшому йому стало відомо, що у власності відповідача перебувають складські приміщення по [ADDRESS] , які були придбанні в період шлюбу батька та останньої, а саме на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.04.2008 року. Вважає, що вказана нежитлова будівля є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] , а тому 1/2 її частка входить до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] і має бути розподілена між його спадкоємцями. Посилаючись на вищезазначене просив визнати за ним право власності на 1/6 частину нежитлової будівлі розташованої за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 07.06.2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Нікітіна Д.Г. відкрито провадження по даній справі. 18.09.2018 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , в якому остання просила в задоволенні позову [PERSON] до неї про визнання права власності на 1/6 частку нежитлової будівлі в порядку спадкування за законом, відмовити, оскільки позивач знав про наявну у її власності нежитлової будівлі. Однак, з 2013 року, після смерті [PERSON] , позивач будь-яких вимог не заявляв щодо визнання спільною сумісною власністю нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.10.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської Катерини Тарасівни належним чином посвідчену копію спадкової справи № 04/2013 заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] У зв`язку з тим, що у судді Нікітіна Д.Г. з 17.01.2019 року закінчився 5-річний строк повноважень, розпорядженням Керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.01.2019 року за № 40 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 487/2987/18 та справу передано судді Павловій Ж.П. 18.01.2019 року ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Павлової Ж.П. дана цивільна справа прийнята до провадження. 13.03.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна. У позові позивач також зазначив те, що у квітні 2018 року він дізнався про те, що складські приміщення по [ADDRESS] , були набуті його батьком за час спільного проживання із відповідачем [PERSON] . У листопаді 2018 року він звернувся до приватного нотаріуса Ягужинської К.Т. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом стосовно спірної нежитлової будівлі. Втім постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2018 року йому було відмовлено у цьому у зв`язку з тим, що спадкоємцем не було надано нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на це майно. У зв`язку із неможливістю оформити спадщину після смерті батька у травні 2018 року він звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва із позовом до [PERSON] про визнання права на спадщину за законом на 1/6 частку спірної нежитлової будівлі. Під час розгляду Заводським районним судом м.Миколаєва цивільної справи № 487/2987/18, він довідався про те, що відповідач [PERSON] , за нотаріально посвідченим договором дарування нежитлового приміщення від 05.06.2018 року відчужила спірну нежитлову будівлю на користь своєї доньки від першого шлюбу [PERSON] . Посилаючись на те, що вказана нежитлова будівля є спільним сумісним майном померлого [PERSON] та його дружини [PERSON] , а тому 1/2 її частка входить до складу спадщини і має бути розподілена між його спадкоємцями, але відповідач розпорядилася майном, яке їй не належить, просив визнати частково недійсним договір дарування в частині 1/6 частини нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , укладений 05.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] . Разом із поданням позовної заяви, представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення розташоване за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Карташевої Т.А. від 21.03.2019 року накладено арешт на 1/6 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Карташевої Т.А. від 23.04.2019 року відкрито провадження по даній справі. 26.04.2019 року до суду надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] - [PERSON], в якому останній просив об`єднати в одне провадження цивільну справу № 487/2987/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про право власності на спадщину та цивільну справу № 487/1981/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування нежитлового приміщення. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.05.2019 року об`єднано в одне провадження справу №487/2987/18 провадження 2/487/183/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на спадщину зі справою №487/1981/19 провадження 2/487/1335/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування нежитлового приміщення, надавши справам загальний номер провадження - 2/487/183/19. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.11.2019 року цивільна справаза позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на спадщину та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування нежитлового приміщення призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без присутності відповідача [PERSON] та її представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 04/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.03.1964 року, батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб, 04.03.1989 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Заводським райвідділом ЗАГС, актова запис №64. Встановлено, що під час спільного проживання подружжям було набуто: житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.05.2012 року; автомобіль марки «ВАЗ 2115», д/н [NUMBER] », який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15.07.2008 року та нежитлова будівля по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.04.2008 року. Відповідно до свідоцтва про смерть, [INFO] помер [PERSON] . Після смерті відкрилася спадщина на частку вищезазначеного майна. Встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , його дружина [PERSON] та донька [PERSON] , яка, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 04/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] , відмовилася від своєї частки у спадщини на користь своєї матері [PERSON] 23.07.2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] та автомобіля марки ВАЗ моделі 2115 40,2008 року випуску, колір коричневий, тип ТЗ-легковий седан-В, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , як пережившій дружині, якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2013 року 1/2 частка зазначеного вище житлового будинку по [ADDRESS] та автомобіля марки «ВАЗ 2115», д/н [NUMBER] », які належали померлому [PERSON] поділена між спадкоємцями. Так, дружині померлого [PERSON] - [PERSON] належить 2/3 частки вищезазначеного майна, а сину померлого - [PERSON] 1/3 вищезазначеного майна. Крім того, судом встановлено, що також у період шлюбу, [PERSON] та [PERSON] придбали нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] . Але при зверненні до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т., відповідачем [PERSON] було приховано той факт, що таке майно перебуває у власності останньої. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки майно, а саме нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] , набуто подружжям за час шлюбу, тому частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності з [PERSON] складає 1/2 і входить до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] і має бути розподілена між спадкоємцями останнього. Так, частка нежитлових приміщень, які розташовані за адресою [ADDRESS] позивача становить 1/6. З цією метою, позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. Але, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2018 року приватним нотаріусом, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - нежитлові приміщення, які розташовані за адресою [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] було відмовлено з відповідними роз`ясненнями. Так, відповідно до постанови від 08.11.2018 року виданої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що спадкоємець не надав нотаріусу для оформлення спадщини оригінал правовстановлюючого документа, на підставі якого спадкове майно належало спадкодавцю, надання якого нотаріусу передбачено п.4.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оскільки спадкоємцем не подані необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріальне оформлення права на нежитлові приміщення неможливо, тому право власності в порядку спадкування необхідно визнати у судовому порядку. Так, позивач [PERSON] у травні 2018 року звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва із позовом до [PERSON] про визнання права на спадщину на 1/6 частку спірної нежитлової будівлі. Під час розгляду вищезазначеної цивільної справи, було встановлено, що відповідно до договору дарування нежитлового приміщення від 05.06.2018 року [PERSON] передала у власність належне їй на праві власності нежитлове приміщення, що знаходиться в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , який посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзняковою О.В. за № 2-356. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України). Відповідно до ст.1261 ЦК України,у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ст.1270 ЦК України,для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України,підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до роз`яснень п.9 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Отже виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] розпорядилася часткою спірної нежитлової будівлі по [ADDRESS] , яка належала її померлому чоловіку [PERSON] і яку успадкував його син [PERSON] , неправомірно, порушивши встановлені законом правила спадкування. У зв`язку з чим договір дарування нежилого приміщення від 05.06.2018 року підлягає визнанню частково не дійсним, а саме в розмірі 1/6 частки спірної нежитлової будівлі, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Також, підлягає задоволення вимоги позивача, щодо визнання за ним право власності на 1/6 частину нежитлової будівлі розташованої за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки вказана нежитлова будівля є спільним сумісним майном померлого [PERSON] та його дружини [PERSON] , яка є відповідачем по справі, а тому 1/2 її частки входить до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] і має бути поділена між його спадкоємцями, в тому числі і за позивачем на 1/6 цього майна. За такого вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню. В порядку ст.141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позову, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 2189,74 грн., сплачений останнім під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved