Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

21.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Мезин, вул. Зарічна, буд. 52 за набувальною давністю. Позов обґрунтовує тим, що в 2006 році добросовісно заволодів цим будинком і продовжує відкрито, безперервно ним володіти понад десять років. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить задовольнити. Крім того пояснив, що спірний будинок у травні 2006 року придбала мати для нього, і він почав проживати в будинку, але через юридичну необізнаність договір не укладався. Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому подали заяву і просять слухати справу за їхньої відсутності, позов визнають. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.. Як вбачається з матеріалів справи 24.05.2006 року [PERSON] надала розписку [PERSON], що продала останній будинок за 2800 гривень. Однак, який саме будинок та за якою адресою зі змісту розписки не вбачається. Згідно свідоцтва про смерть серія 1-АП № 201570 (а.с. 10) [PERSON] померла 01.03.2011 року. За повідомленням Коропської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] померлої 01.03.2011 року спадкова справа не заводилась. Довідкою виконкому Мезинської сільської ради від 07.11.2017 року за № 407 підтверджується, що [PERSON] з сімєю зареєстрований по паспортному обліку в с. Мезин по вул. Зарічній, буд. 53 «а», Коропського району, Чернігівської області, але фактично проживає в [INFO] з травня 2006 року. Як вбачається з довідки Коропського районного бюро технічної інвентаризації Коропської районної ради право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Мезин, вул. Зарічна, 52, Коропського району, Чернігівської області, станом на 01.01.2013 рік в КП Коропське РБТІ Коропської районної ради ні за ким не зареєстроване. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, особами, що мають право на придбання права власності на майно за набувальною давністю, мають бути незаконними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного часу. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Отже, як встановлено у судовому засіданні позивач був добре обізнаний про те, що володіє чужим майном у звязку з чим, право власності на спірний будинок у нього не виникло. Докази відмови власника від нерухомого майна на користь позивача відсутні. Враховуючи вищевикладене

Outcome: dismissed