Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

20.04.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] суму позики в розмірі 39135,00 грн., суму процентів за користування позикою у розмірі 18784,80 грн., пеню за прострочення виконання зобовязання в розмірі 111613,02 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 10370,77 грн., 3% річних за прострочення повернення суми позики у розмірі 2293,42 грн. та витрати по сплаті судового збору. При цьому позивач посилається на те, що 02.02.2016 року відповідач отримала у борг 1500 дол. США, з умовою повернення до 02.05.2016 року, про що склала відповідну розписку. Однак, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань, позивач змушений звернутися до суду із позовом. Ухвалою від 14.05.2018 року провадження у справі відкрито. В судовому засіданні 27.06.2018 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, в подальшому до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, повідомлялась належним чином за місцем проживання та на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України (court.gov.ua)., причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 02.02.2016 року [PERSON] склала особисту розписку, відповідно до якої зобовязалася повернути борг у розмірі 1500 доларів США під 2% щомісяця до 02.05.2016 року в повному обсязі. У випадку прострочення повернення вказаної суми з відсотками зобовязалася виплатити неустойку в розмірі 0,4% від простроченої суми за кожний день прострочення /а.с.28/. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, відповідач не здійснила повернення коштів у визначений в розписці строк, суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 526, 533, 610-611, 1046-1047, 1049 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем у позовній заяві наведено детальний розрахунок заборгованості відповідача за договором позики від 02.02.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~ Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням того, що договором позики, оформленим розпискою від 02.02.2016 року, передбачена неустойка в розмірі 0,4% від простроченої суми боргу за кожний день прострочення, суд вважає, що відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми стягненню не підлягають, в звязку з чим в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 3% річних належить відмовити. За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial