Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

20 листопада 2019 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12.11.2019 року на праві приватної власності їй належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані, але не проживають [PERSON] та [PERSON] , які не є співвласниками вказаного будинковолодіння та не проживає в ньому з 2012 року з дня реєстрації. На даний час наявність реєстрації відповідачів в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинковолодіння [ADDRESS] , яке вона успадкувала після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 2019 року зареєстрованому в реєстрі за № 2362 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4-5). За даною адресою зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією домової книги (а.с.6-7). Актами обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) складених 31.10.2018 року та 18.11.2019 року складених комісією у складі голови мікрорайону «Лісок» [PERSON] та членів [PERSON] встановлено, що [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані, за адресою: [ADDRESS] , але не проживають з 2012 року (а.с.8,9). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі внаслідок припинення права власності на будинок колишнього власника [PERSON] після заповідання нею вищевказаного будинку, та прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] та реєстрацією за нею права власності на дане будинковолодіння, втратили право користування цим житловим приміщенням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 і відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. За місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] відповідачі не проживать, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги, в силу того, що власник будинку змінився, позивач, як новий власник будинку, має право вимагати позбавити відповідачів право користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] та її син [PERSON] підлягає визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved