Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

20 листопада 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 23 996,79 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 22.09.2014 року він працював у відповідача та 12.07.2015 року його було звільнено з роботи за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. Як зазначає позивач, 10.07.2015 року він був на роботі та отримав трудову книжку, проте у день звільнення не було проведено розрахунку та не було виплачено всі суми, які належать позивачу до виплати при звільненні. 19.08.2015 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про проведення виплати всіх належних йому сум. 20.08.2015 року позивачу була виплачена частина суми - частина заробітної плати за липень в сумі 3 101,05 грн. Так як позивачу не всі суми були виплачені, 31.08.2015 року позивач повторно звернувся до відповідача із вимогою про виплату всіх належних сум та 07.10.2015 року позивачу було сплачено 2 488,19 грн. - розрахунок за авансовими звітами. Отже, так як відповідач не вчасно провів розрахунок при звільненні, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 13.07.2015 року по 07.10.2015 року в сумі 23 996,79 грн. (середньоденний заробіток - 393,39 грн., 61 день затримки розрахунку). В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти задоволення позову на суму 12 008,90 грн., оскільки була затримка розрахунку при звільнені. Також представник відповідача зазначає, що перерахована сума в розмірі 2 488,19 грн. не відноситься до заробітної плати, а являється виплатою за оборотно-сальдовою відомістю та являється відшкодуванням за витрачені (у даному випадку власні) кошти, відповідно до поданого звіту про використання коштів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 22.09.2014 року працював у Київському комунальному об'єднанні зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», а з 01.04.2015 року переведений на посаду заступника генерального директора з питань капітальних вкладень. 10.06.2015 року [PERSON] написав заяву про надання щорічної відпустки з 11.06.2015 року терміном на 31 календарний день з подальшим звільненням з посади в останній день відпустки за згодою сторін. 12.07.2015 року позивача було звільнено за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України, згідно наказу №91-п від 10.06.2015 року. 19.08.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою в якій просив перерахувати на його рахунок кошти, які мають бути виплачені при звільненні. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, кінцевий розрахунок при звільненні був проведений з позивачем 20.08.2015 року та кошти були перераховані на картковий рахунок позивача в розмірі 3 101,05 грн. Позивач не заперечував розміру нарахованих та виплачених сум. Позивач в позовній заяві зазначає, що 20.08.2015 року не було здійснено кінцевий розрахунок при звільненні, так як не були виплачені кошти за паливно-мастильні матеріали. 01.09.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про нараховані та виплачені суми за весь період роботи та довідку про суми, які належали до виплати по авансовим звітам за паливно-мастильними матеріалами. Стаття 1 Закону України «Про оплату праці» визначає, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розрахунок за авансовими звітами (за придбання палива та іншого) не відноситься до сум, які належать працівнику як заробітна плата. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що з позивачем не проведено розрахунок при звільненні, тому суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (за період з 13.07.2015 року по 20.08.2015 року) в розмірі 12 008,90 грн. (29 днів (липень 2015 року - 15 днів, серпень 2015 року - 14 днів) х 414,10 грн. (середньоденний заробіток визначений представником відповідача). На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягненню судовий збір. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial