Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

19 травня 2017 року представник Комунального закладу охорони здоров'я «Обласний протитуберкульозний диспансер №3» Сергієнко С.М звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа - [PERSON], в якій вказано, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в Обласному протитуберкульозному диспансері №3 (ОПТД № 3) з 31 березня 2010 року в зв'язку з прибуттям на проживання до Зміївського району. На активний туберкульоз [PERSON] хворіє з 2006 року. Лікування останній проходив в виправній колонії №17, де відбував покарання з 14 березня 2005 року по 17 грудня 2009 року. Крім того [PERSON] повторно відбував покарання в виправній колонії №17 в період з 21 квітня 2011 року по 19 грудня 2013 року, де і отримував протитуберкульозне лікування. 24 червня 2015 року [PERSON] консультований лікарем-фтизіатром та дообстежений в Обласному протитуберкульозному диспансері №1 м. Харкова. Рішенням Центральної лікарсько-консультативної комісії (ЦЛКК) 18 серпня 2015 року йому встановлено діагноз рецидив туберкульозу верхніх долей легень інфільтративний. Але [PERSON] від стаціонарного лікування категорично відмовився. На виклики медичних працівників прибути на лікування не реагував, неодноразово викликався для обстеження та лікування працівниками загальної лікувальної мережі та ОПТД №3, але це не давало позитивного результату. Крім того, щодо [PERSON] направлялися запити щодо його розшуку, як за місцем реєстрації (Балаклійський район) так і до Зміївської міської ради, бо малося інформації, що хворий проживає в місті Змієві. Однак знайти [PERSON] та залучити його до лікування не вдавалося. 31 січня 2017 року була отримана інформація, що він проживає в [ADDRESS]. За цією адресою хворий відвідувався лікарем фтизіатром ОПТД №3 [PERSON] та завідувачем амбулаторією сел. Слобожанське, [PERSON] Під час спілкування з [PERSON], було з'ясовано, що останній себе не вважає хворим і не вбачає необхідності лікуватися. [PERSON] було роз'яснено про необхідність обов'язкового стаціонарного обстеження та лікування. В добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. У зв'язку із тим, що [PERSON] є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними, той факт, що в період, коли [PERSON] контактує із здоровими людьми, він наражає їх на небезпеку зараження туберкульозом, оскільки є бактеріоносієм туберкульозу, а також ті обставини, що [PERSON] не виконує вимоги протиепідемічного режиму, представник заявника просить ухвалити рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу для проходження лікування, терміном на три місяці. Представник заявника Сергієнко С.М. у судовому засіданні підтримала подану заяву та наполягала на її задоволенні, посилаючись на обставини викладені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Виклик заінтересованої особи [PERSON] здійснено відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом публікації оголошення у пресі. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 від 14 лютого 2017 року, заінтересована особа [PERSON] має основний діагноз - мультирезистен6тний туберкульоз верхніх долей легень інфільтративний. У зв'язку із хворобою, потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер №3, терміном на три місяці. (а.с. 4) Наявність захворювання на небезпечну форму туберкульозу, небажання [PERSON] проходити лікування підтверджується випискою з його амбулаторної карти №076280 (а.с. 5). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 11 ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу, ухиляється від лікування, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 і ухвалення рішення про примусову госпіталізацію хворого до Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 для примусового лікування строком на три місяці.

Outcome: approved