overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

21.09.2018 позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 06.03.2015 він уклав шлюб з відповідачкою, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, вони припинили з відповідачем шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство з листопада 2017 року, примирення вважає неможливим. У підготовче засідання сторони не зявились, подали заяви з проханням розглянути справу без їх присутності, відповідно до яких позивач позов підтримує, відповідач позов визнала, вважають примирення неможливим. Дослідивши подані заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв'язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 06 березня 2015 року у Виконавчому комітеті Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-ОК № 177379 (а.с.4). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження Серії І-ОК № 300584 (а.с.3). Сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та згідно з заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до позовної заяви відповідач просив судові витрати покласти на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

21.09.2018 позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22.05.1999 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з часом між ними почали виникати непорозуміння, з'ясувалось, що вони зовсім різні люди, мають різні характери, різні інтереси і вподобання, та, що вже кілька місяців їх сімейні стосунки припинилися. Позивач стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу виважене і остаточне. У судове засідання сторони не з'явились, подали письмові заяві про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач позов підтримує, відповідач позов визнає, примирення вважають неможливим. Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з що позов підлягає задоволенню, у зв'язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 22 травня 1999 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис № 384, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.8), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.8). Сторони подружніх стосунків не підтримують та згідно з поданими письмовими заявами позивач на позові наполягає, відповідач з позовом згоден, в зв'язку з цим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судові витрати позивач просить залишити за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

21.09.2018 позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 09.10.2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя, відсутність взаєморозуміння. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, подальше спільне проживання із відповідачем як подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. У судове засідання сторони не з'явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач на позові наполягає, відповідач позов визнає. Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв'язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 09 жовтня 2010 року у виконкомі Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що зроблено актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.6), від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом на народження Серії [NUMBER] (а.с.5). Сторони подружніх стосунків не підтримують та згідно з поданими письмовими заявами позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав, в зв'язку з цим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80коп (а.с.1) позивач залишає за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

21.09.2018 позивач звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12.06.2010 вона зерєструвала шлюб з відповідачем, від якого в народилась дитина [INFO]. Позивач також зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, в останній час в них виникли різні погляди на життя, а також, що причина розладу сім'ї це різні характери та відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Стверджує, що у зв'язку з цим припинила шлюбні стосунки з відповідачем, перестала вести спільне господарство. Вважає, що примирення між ними неможливе. У судовому засідання позивач повністю підтримала позов, відповідач позов визнав, примирення вважають неможливим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв'язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 12 червня 2010 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім'ї, про що складено відповідний актовий запис № 801, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим повторно 18 вересня 2018 року (а.с.7). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.6). Сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та згідно з їх заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з усною заявою позивача в судовому засіданні понесені судові витрати по сплаті судового збору вона залишає за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

21.09.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], пославшись на те, що є власником зазначеного житлового будинку, в якому, окрім неї, на правах члена сім'ї зареєстрований відповідач, який не проживає у спірному житловому приміщенні і не користується ним з 2005 року, тобто понад встановлений ст.405 ЦК України строк. Відповідач, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.128 ЦПК України належним чином, у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву суду не надав, тому за ч.1 ст.280 ЦПК суд прийняв рішення про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків: Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За приписами ч.1 ст.156 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За вимогами ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення розташоване в квартирі [ADDRESS] [PERSON] є власником зазначеного житла, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 22.07.1993 р., виданим 23.07.1993 р. відділом по приватизації й управлінню комунальною власністю згідно з розпорядженням №1584 (копії - на а.с.6). За адресою спірного житлового приміщення зареєстровані як позивач, так і відповідач - син позивача, вселений в спірне житлове приміщення 22.03.1995 р. як член сім'ї власника, що підтверджено довідкою житлового органу - КП «Служба єдиного замовника» від 18.09.2018 р. №923 (а.с.9), та відомостями Відділу реєстрації Костянтинівської міської ради за №3715/09 від 12.10.2018 р. (а.с.13-15). Відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає і ним не користується з 22.03.2005 р., що підтверджено Актом по перевірці паспортного режиму житлового органу - КП «Служба єдиного замовника» від 18.09.2018 р. (а.с.10). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходив з тієї обставини, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки відповідач не користується спірним житловим приміщенням понад встановлений діючим законодавством строк без поважних причин, про що свідчить сукупність наданих доказів по справі, і що відповідачем не спростовано, у зв'язку з чим на підставі ст.405 ЦК України має бути визнаним таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

21.09.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], пославшись на те, що є власником зазначеного житлового будинку, в якому, окрім неї, на правах члена сім'ї зареєстрована відповідачка, яка не проживає у спірному житловому приміщенні і не користується ним понад встановлений ст.405 ЦК України строк. Ухвалою суду від 28.11.2018 р. відкрито провадження у справі за дійсним позовом за правилами загального позовного провадження. У підготовче засідання відповідачка не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність з посиланням не визнання позову. З огляду на визнання відповідачем позову, суд, на підставі ст.ст.200 ч.3, ст.206 ч.4 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків: Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За приписами ч.1 ст.156 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За вимогами ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення розташоване в житловому будинку [ADDRESS]. [PERSON] є власником зазначеного житлового будинку, що підтверджено нотаріально посвідченим договором дарування від 03.10.2001 р. (копія - на а.с.07). За адресою спірного житлового приміщення зареєстровані як позивачка, так і відповідачка - дочка позивачки, що підтверджено копією сторінки з домової книги для реєстрації громадян (копія - на а.с.14-15), та довідкою КП «Служба єдиного замовника» №1 за №3982 від 06.09.2018 р. (а.с.13), вселена в спірне житлове приміщення як член сім'ї власника. Відповідачка у спірному житловому приміщенні не проживає і ним не користується 12 років, що нею зазначено у заяві, якою вона визнала позов (а.с.36). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходив з тієї обставини, що, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки відповідачка не користується спірним житловим приміщенням понад встановлений діючим законодавством строк без поважних причин, що нею підтверджено, у зв'язку з чим на підставі ст.405 ЦК України має бути визнана такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

21.09.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом одного року з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, неповнолітні діти проживатимуть з позивачем, майнового спору між ними немає. Позивач [PERSON] письмово просила розглянути справу у її відсутність, позов задовольнити, після розірвання шлюбу обрала прізвище «[PERSON]», заявила про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача (а.с.34). Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляв, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.а.с.16,17,20,21,23,24,28,32,33). Оскільки належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судові засідання не з'явився жодного разу, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, а позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважав необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення у порядку загального позовного провадження, про що 22.04.2019 року постановив ухвалу. З урахуванням письмової позиції позивача та досліджених доказів суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що визначені ст.ст.51,55 СК України взаємні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають разом протягом одного року, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Спірні правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні передбачені ст.ст.51,55 СК України взаємні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси, разом вони не проживають протягом одного року, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін. З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивачки 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору та 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.8).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

21.09.2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 04.11.2011 року, який зареєстрований 04.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1686. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що подальше спільне проживання з відповідачем із збереженням сім'ї вважає неможливим, сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують понад 4 роки, не ведуть спільного господарства. Просить суд шлюб розірвати. Сторони подали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами справи. Просять суд позов задовольнити та розірвати шлюб. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 04.11.2011 року встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 04.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1686 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що подружні відносини з відповідачем припинені понад 4 роки, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Шлюб носить формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому шлюб слід розірвати. Судові витрати у справі залишити за позивачем. При визначенні коштів, які підлягають стягненню з кожної з сторін при реєстрації розірвання шлюбу, суд виходить з матеріального становища кожного з подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

21.09.2018 року [PERSON], звернулась до Немирівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, посилаючись на те, що в них різні погляди на життя. Позивачка [PERSON], в \~судовому засіданні позовну заяву підтримує повністю, просить її задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач \~ [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд заслухавши думку позивача, яка не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача, та наполягає на розгляді справи, ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача, який неодноразово був повідомлений про розгляд справи, однак в судове засідання не з`явився. \~ \~ \~ \~Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають в шлюбі з 04 червня 2006 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області, за актовим записом № 14. Від сумісного проживання подружжя у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. На даний час їхні шлюбні відносини фактично припинено, спільний побут та господарство не ведеться. В судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до\~ст. 112 ч. 2 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved