Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

21.04.2016 року Кредитна спілка «Меркурій» звернулась із вищезазначеним позовом. В обгрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 22.05.2009 року між сторонами укладений кредитний договір №13/07.009, за умовами якого кредитна спілка надала відповідачу кредитні кошти у розмірі 8\~585, 00 гривень строком на 12 місяців зі сплатою за користування кредитними коштами 0, 157 % за кожен день користування кредитними коштами. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17.03.2014 року з [PERSON] на користь кредитної спілки стягнута заборгованість за спірним кредитним договором станом на 09.07.2013 ріку. 01.04.2016 року рішення суду фактично виконано [PERSON] Позивач стверджував, що має право на стягнення інфляційних втрат за період з квітня 2014 року по лютий 2016 року у розмірі 46\~292,73 гривень. Окрім задоволення позовних вимог, позивач просив присудити на свою користь понесені судові витрати на оплату судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, просила застосувати до виниклих правовідносин положення ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи в порядку ст.74,76 ЦК України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2009 року між КС «Меркурій» та [PERSON] укладений кредитний договір №13/07.009. За умовами договору спілка надала відповідачу кредитні кошти у розмірі 8\~585, 00 гривень строком на 12 місяців зі сплатою за користування ними 0,157 % за кожен день користування кредитними коштами. Сторони погодили умови договору, що підтверджується їх підписами, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17.03.2014 року. Умови кредитного договору були порушені [PERSON] Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17.03.2014 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь спілки стягнута заборгованість за кредитним договором №13/07.009 від 22.09.2009 року станом на 09.07.2013 року з урахуванням 3% річних, інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату кредиту, процентів. Рішення суду фактично виконано відповідачем 01.04.2016 року. При таких обставинах, суд погоджується із доводами позивача про його право на стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних витрат за період 01.04.2014 року по 01.02.2016 рік. Так, індексом інфляції є показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги. Норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором, що відповідає матеріалам цивільної справи. Індексація застосовується до випадків прострочення грошового зобовязання, яке визначено у гривні, що не суперечить укладеному між сторонами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101%. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). При цьому, аналіз судової практики застосування статті 625 ЦК в цивільному судочинстві, проведений Верховним Судом України засвідчив, що зобовязання припиняється з підстав, визначених статтями 599, 600, 604-609 ЦК України. Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора у зазначених правових нормах як підстава припинення зобовязання відсутня. Відповідно, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, або здійснено через деякий час, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Така позиція ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Ця правова позиція підтверджена й практикою Верховного Суду України (постанови у справах №№ 3-57гс10, 3-65гс11,3-73гс11,3-89гс11, 3-116гс11,3-142гс11, тощо). За розрахунком кредитної спілки станом на 01.02.2016 рік сума інфляційних втрат за договором становить 46\~292,73 гривні. Розрахунок зроблений позивачем фахово на підставі відповідної формули:з наростаючим підсумком шляхом множення індексів інфляції за відповідний місяць, матеріалами справи не спростовується. При таких обставинах, суд вважає можливим в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача суму інфляційних втрат за період з 01.04.2014 року по 01.02.2016 року. Судові витрати по оплаті судового збору у розмір 1 330 гривень, документально підтверджені позивачем підлягають присудженню на його користь відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved