Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

20.09.2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з останнього в рахунок відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника 725 грн. 00 коп. щомісячно на період навчання [PERSON] в Чернігівському національному педагогічному університеті ім.Т.Г.Шевченка, починаючи з 01.09.2016 року та до закінчення навчання 30.06.2019 року, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] вчинив ДТП, внаслідок якого загинула мати позивача [PERSON]. З 01.09.2016 року до 30.06.2019 року позивач проходитиме навчання у Чернігівському національному педагогічному університеті ім. Т.Г.Шевченко. Тому, у відповідності до ст. 1200 ЦК України позивач має право на утримання до закінчення навчання. Також, оскільки позивач не є фахівцем у галузі права просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити, проти ззаочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.07.2004 року [PERSON] вчинив ДТП, внаслідок якого загинула [PERSON] Постановою Чернігівського районного суду від 12.02.2009 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст.1 Закону України «Про амністію», справу закрито. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю [PERSON], грошові кошти в сумі 1/2 частини розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 01.03.2009 року і до досягнення [PERSON] повноліття (а.с.4). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.01.2016 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] по 689 грн. щомісячно, на період її навчання у Чернігівському базовому медичному коледжі Чернігівської обласної ради, а саме до 04.07.2016 року. (а.с.12). З 01.09.2016 року позивач є студенткою 2 курсу Чернігівського національного педагогічного університету ім. Т.Г.Шевченко. Відповідно до ст.ст.10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, закріплений у\~статті 10 ЦПК України\~принцип змагальності зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Судом встановлено, що постановою Чернігівського районного суду від 12.02.2009 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст.1 Закону України «Про амністію», справу закрито. Однак, суд зауважує, що закриття кримінальної справи на підставі ст.1 Закону України «Про амністію», є нереабілітуючою підставою. При застосуванні нереабілітуючих підстав необхідно встановити факт вчинення конкретною особою протиправного діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу, не дає права цій особі на реабілітацію. При цьому, з точки зору цивільного судочинства саме постанова суду про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, зумовлює виникнення у потерпілих (позивачів) цивільно-процесуального права на пред'явлення позову, а відносини з відшкодування шкоди трансформуються в деліктні зобов'язання щодо відшкодування шкоди завданої злочином. Відповідно до ст.22,\~1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1200 ЦК України, а саме, ч.1 цієї статті передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Таким особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. За змістом статей\~3,\~11 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до\~ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується:1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Аналіз положень\~ст. 1200 ЦК України\~вказує на те, що шкода, завдана смертю потерпілого (годувальника), підлягає відшкодуванню в спосіб сплати періодичних платежів, оскільки обов'язок відшкодовувати таку може бути припинений внаслідок настання певних обставин. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.18) позивач є студенткою 2 курсу Чернігівського національного педагогічного університету ім. Т.Г.Шевченко денної форми навчання, контракт. Період навчання - з 01.09.2016 року по 30.06.2019 р. Згідно договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 17.08.2016 року вартість освітніх послуг за весь строк навчання становить 31600 грн. 00 коп. Відповідно до\~\~вимог ст.ст.\~1207,\~1208 ЦК України\~шкода, завдана каліцтвом або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. За заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі\~\~збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або смертю\~\~підлягає\~\~відповідному збільшенню на підставі рішення суду. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскільки згідно Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» встановлена мінімальна заробітна плата в розмірі 1450 грн. 00 коп., а позивач має право на відшкодування 1/2 мінімальної заробітної плати щомісячно, то з відповідача слід стягувати 725 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 01.09.2016 року до 30.06.2019 року. Підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Позивачем надано розрахунок компенсації витрат\~ та квитанцію про оплату відповідно до договору про надання юридичних послуг від\~ 14.09.2016 року в сумі 1000 грн., але враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану представником\~ за 1 год. роботи\~ у розмірі 580 грн. 00 коп., з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 01.01.2012 року.

Outcome: partial