Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

20.04.2017 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із позовом до Гавришівської сільської ради Вінницького району про визнання права власності спадкування за заповітом на будинок. Уточнивши свої позовні вимоги ( а.с.97), позов позивач обґрунтував тим, що 03 січня 2006 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно до складу якого входить в тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями № 14 ( бувший номер 26), що знаходиться в с. Гавришівка, по вулиці Луговій, Вінницького району Вінницької області. Вказує, що на випадок своєї смерті [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла йому , як своєму правнуку. Зазначає, що спадкоємців які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] не має. Вказує, що спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, шляхом подачі до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зазначає, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Гавришівка, вул. Лугова, буд.14 ( бувший номер 26), Вінницького району Вінницької області належав при житті [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 216 виданого 16 жовтня 1988 року належав як голові колгоспного двору, інші члени колгоспного двору відсутні. Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі він не має можливості, так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, таким чином встановити з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №216 виданого 16 жовтня 1988 року яка частка зазначеного будинку належала спадкодавцю не представляється можливим. Просить суд визнати за ним , в порядку спадкування за заповітом після смерті прабаби [PERSON], яка померла 03 січня 2006 року, право власності на вищевказаний житловий будинок. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, через канцелярію суду представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Гавришівської сільської ради Вінницького району також в судове засідання не зявився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, проти задоволення даного позову не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтованій та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.01.2006 року померла [PERSON], в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 024520 від 05.10.2006 року (а.с.6). За життя [PERSON] 18.03.1987 року склала заповіт, яким заповідала правнукові позивачу [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, (а.с. 15). Даний заповіт не змінено і не скасовано. Інші спадкоємці за заповітом; осіб, які мають право на обов*язкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON]- відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 41-62). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с. Гавришівка, вул. Лугова, 14 (бувша 26), Вінницького району Вінницької області, який належав померлій згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №216 від 16.10.1988 року. Дане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (а.с.7). З погосподарських книг на вищезазначене домоволодіння вбачається, що членами колгоспного двору станом на 1991-1995 роки (а.с.76) значилися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно записів домової книги на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с. Гавришівка, вул. Лугова, 14 ( бувша 26), Вінницького району Вінницької області, станом на 15.04.1991 року в даному будинку була зареєстрована лише [PERSON], інші члени колгоспного двору - [PERSON] був зареєстрований з 04.06.1989 року по 04.12.1990 року , та 02.07.1991 року знову зареєструвався; [PERSON] зареєструвалась 01.07.1991 року; [PERSON] народився 26.01.1992 року. (а.с.46 зі звороту, 47). Тому , судом встановлено , що головою колгоспного двору у період 15.04.1991 р. є [PERSON], члени даного колгоспного двору відсутні. Відповідно до рішення Гавришівської сільської ради Вінницького району від 18.02.1997 року №8 про перенумерацію житлових будинків, проведено перенумерацію житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вулиці Луговій села Гавришівка Вінницького району Вінницької області і належний [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на колгоспний двір з № 26 на № 14. ( а.с.99) Позивач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв, оскільки подав до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], що підтверджується заявою від 19.06.2006 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 41-62). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої Вінницькою районною державною нотаріальною конторою, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок позивач не має можливості, так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, таким чином встановити з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №216 виданого 16 жовтня 1988 року яка частка зазначеного будинку належала спадкодавцю не представляється можливим (а.с.14). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З матеріалів справи вбачається, що станом на 1991 рік будинок № 26, розташований в с. Гавришівка, по вул. Лугова, Вінницького району Вінницької області, відносився до типу колгоспного двору та станом на 15.04.1991 року [PERSON], була головою колгоспного двору, члени колгоспного двору- відсутні. Позивач у справі є єдиним спадкоємцем за заповітом , після смерті прабаби [PERSON] Інший спадкоємців за законом та заповітом не має. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняв спадщину після смерті прабаби [PERSON], шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса; на час її життя будинок № 14 ( бувший 26) належав їй на праві власності згідно відповідного свідоцтва № 216 від 16.10.1988 року , як голові колгоспного двору , але позасудовим порядком оформити свої спадкові права у позивач позбавлений можливості , оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , оскільки не визначено коло членів колгоспного двору. Також при винесені даного процесуального рішення, суд бере до уваги, що відповідачем позов визнаний , задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін, відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб .

Outcome: approved