Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом та посилаються на те, що 16 жовтня 1999 року вони уклали шлюб. 13 квітня 2010 року [PERSON] придбав земельні ділянки площею по 2,0000 га з кадастровими номерами 3220883600:04:006:0209 - 3220883600:04:006:0211, 3220883600:04:006:0213 - 3220883600: 04:006:0216 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Дударківської сільської ради Бориспільського району. На підставі розпоряджень Бориспільської РДА №198, №199, №201, №203 - №206 від 20 березня 2014 року цільове призначення земельних ділянок було змінено із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва. 18 липня 2014 року [PERSON] передав до статутного фонду ТОВ «Гратісс» земельні ділянки площею по 2,0000 га з кадастровими номерами 3220883600:04:006:0209 - 3220883600:04:006:0211, 3220883600:04:006:0213 - 3220883600: 04:006:0216 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовані на території Дударківської сільської ради Бориспільського району. 14 вересня 2015 року ТОВ «Гратісс» передало вказані земельні ділянки до статутного фонду ТОВ «Гратісс ленд». 1.2. Спірні земельні ділянки були придбані в період часу, протягом якого [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Ця обставина свідчить про те, що земельні ділянки були об`єктами спільної сумісної власності позивачів. Всупереч ч.3 ст.65 СК України передача земельних ділянок до статутного фонду ТОВ «Гратісс» була здійснена без письмової згоди [PERSON] . Крім того, всупереч ч.1 ст.132 СК України не було дотримано нотаріальної форми правочину при передачі земельних ділянок до статутного фонду ТОВ «Гратісс». Ці обставини свідчать про те, що правочин, на підставі якого земельні ділянки були передані до статутного фонду ТОВ «Гратісс», є нікчемним. ТОВ «Гратісс» не мало право передавати земельні ділянки до статутного фонду ТОВ «Гратісс ленд». 1.3. Тому [PERSON] та [PERSON] просять суд встановити нікчемність правочину щодо переходу від [PERSON] до ТОВ «Гратісс» права власності на земельні ділянки площею по 2,0000 га з кадастровими номерами 3220883600:04:006:0209 - 3220883600:04:006:0211, 3220883600:04:006:0213 - 3220883600: 04:006:0216 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовані на території Дударківської сільської ради Бориспільського району; визнати недійсним правочин щодо передачі права власності на вказані земельні ділянки від ТОВ «Гратісс» до ТОВ «Гратісс ленд»; а також витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «Гратісс ленд» на користь позивачів земельні ділянки площею по 2,0000 га з кадастровими номерами 3220883600:04:006:0209 - 3220883600:04:006:0211, 3220883600:04:006:0213 - 3220883600: 04:006:0216 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовані на території Дударківської сільської ради Бориспільського району. 2. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 2.1. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 2.2. Представники відповідача Ярошенко Р.В. та Дем`янов С.В. не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на відсутність в матеріалах цивільної справи доказів на підтвердження того, що земельні ділянки були придбані за спільні грошові кошти позивачів та були їх спільною сумісною власністю. [PERSON] було відомо про відчуження земельних ділянок у власність ТОВ «Гратісс». Ця обставина свідчить про те, що внесення земельних ділянок до статутного фонду вказаного господарського товариства вважається таким, що здійснено за згодою [PERSON] . Крім того, вона має право на врахування вартості земельних ділянок при поділі майна, а не на оспорювання правочинів щодо внесення земельних ділянок до статутного фонду ТОВ «Гратісс» та ТОВ «Гратісс ленд». Тому представники відповідача Ярошенко Р.В. та Дем`янов С.В. просять суд відмовити у задоволенні позову. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 3.1. 16 жовтня 1999 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Це підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16 жовтня 1999 року (а.с.20 т.1). 3.2. 13 квітня 2010 року [PERSON] уклав договори купівлі-продажу земельних ділянок (а.с.21, 23, 25, 27, 29, 31, 33 т.1), за якими він придбав земельні ділянки площею по 2,0000 га з кадастровими номерами 3220883600:04:006:0209 - 3220883600:04:006:0211, 3220883600:04:006:0213 - 3220883600:04:006:0216 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Дударківської сільської ради Бориспільського району. 3.3. На підставі розпоряджень Бориспільської РДА №198, №199, №201, №203 - №206 від 20 березня 2014 року цільове призначення земельних ділянок, придбаних [PERSON] , було змінено із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва. 3.4. 18 липня 2014 року були проведені загальні збори учасників ТОВ «Гратісс», на яких були прийняті рішення про прийняття [PERSON] до складу учасників ТОВ «Гратісс», а також внесення його земельних ділянок до статутного фонду ТОВ «Гратісс». Це підтверджується копією протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Гратісс» №2 від 18 липня 2014 року (а.с.104-122 т.2). 3.5. В той же день [PERSON] та ТОВ «Гратісс» склали акт приймання-передачі і оцінки нерухомого майна учасника ТОВ «Гратісс», на підставі якого [PERSON] передав до статутного фонду ТОВ «Гратісс» земельні ділянки площею по 2,0000 га з кадастровими номерами 3220883600:04:006:0209 - 3220883600:04:006:0211, 3220883600: 04:006:0213 - 3220883600:04:006:0216 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовані на території Дударківської сільської ради Бориспільського району. 3.6. 14 вересня 2015 року були проведені загальні збори учасників ТОВ «Гратісс», на яких було прийнято рішення про передачу вказаних земельних ділянок до статутного фонду ТОВ «Гратісс ленд». Ця обставина підтверджується копією протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Гратісс» №3 від 14 вересня 2015 року. 3.7. В той же день ТОВ «Гратісс» та ТОВ «Гратісс ленд» склали акт приймання-передачі та оцінки вартості майна, що вносилось до статутного капіталу ТОВ «Гратісс ленд», №14/09/15 (а.с.130-134 т.2), на підставі якого ТОВ «Гратісс» передало до статутного фонду ТОВ «Гратісс ленд» земельні ділянки площею по 2,0000 га з кадастровими номерами 3220883600:04:006:0209 - 3220883600:04:006:0211, 3220883600: 04:006:0213 - 3220883600:04:006:0216 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовані на території Дударківської сільської ради Бориспільського району. 3.8. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою 8 «Право спільною сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України, главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення» ЦК України. 4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми права та усталена судова практика. 4.1. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 4.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. 4.4. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 4.5. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 4.6. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 4.7. Згідно з ч.2, ч.3 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 4.8 Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 4.9. Згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. б. норми процесуального права. 4.10. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4.11. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 4.12. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. Встановлено, що спірні земельні ділянки були придбані в період часу, протягом якого [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що земельні ділянки були об`єктами спільної сумісної власності позивачів. Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, що спростовують презумпцію спільності права власності позивачів на земельні ділянки. Тому суд критично оцінює посилання представників відповідача Ярошенка Р.В. та Дем`янова С.В. на те, що земельні ділянки ніби-то були об`єктом особистої власності [PERSON] . 5.2. Однак договір про відчуження майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, укладений без дотримання правил, передбачених ч.2, ч.3 ст.65 СК України, є оспорюваним правочином в розумінні ч.3 ст.215 ЦК України, а не нікчемним правочином в розумінні ч.2 ст.215 ЦК України. Ця обставина свідчить про те, що в такому випадку належним способом захисту цивільного права буде пред`явлення позову про визнання недійсним правочину, що полягає у передачі земельних ділянок до статутного фонду господарського товариства, а не встановлення (констатація) нікчемності такого правочину. Крім того, чинним законодавством не передбачено обов`язкової нотаріальної форми при складенні акта приймання-передачі земельних ділянок до статутного фонду господарського товариства. Правила ч.1 ст.132 ЗК України не поширюються на спірні правовідносини. 5.3. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили про обставини внесення їх земельних ділянок до статутного фонду ТОВ «Гратісс». Однак ці обставини не стосуються предмета доказування. За цією ознакою показання свідків [PERSON] та [PERSON] є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. 5.4. З огляду на це суд вважає, що підстави для встановлення нікчемності правочину щодо переходу права власності на земельні ділянки від [PERSON] до ТОВ «Гратісс» відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] та [PERSON] належить відмовити. 5.5. В такому випадку ТОВ «Гратісс» вважається таким, що у встановленому порядку набуло право власності на земельні ділянки, та мало право розпоряджатись ними, зокрема шляхом внесення земельних ділянок до статутного фонду ТОВ «Гратісс ленд». Цей правочин не суперечить ч.1 ст.319 ЦК України, підстави для визнання його недійсним відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] та [PERSON] слід відмовити також. 5.6. Станом на день пред`явлення позову та судового розгляду цивільної справи ні [PERSON] , ні [PERSON] не є власниками земельних ділянок площею по 2,0000 га з кадастровими номерами 3220883600:04:006:0209 - 3220883600:04:006:0211, 3220883600:04:006:0213 - 3220883600:04:006:0216 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташованих на території Дударківської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина свідчить про те, що згідно з ч.1 ст.392 ЦК України вони не мають права вимагати визнання за ними права власності на вказані земельні ділянки. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] та [PERSON] належить відмовити також. 5.7. Оспорюваними правочинами жодним чином не порушено право [PERSON] на спірні земельні ділянки. Натомість, у випадку якщо [PERSON] вважає, що вказаними правочинами порушено її право на частку в земельних ділянках, їй слід звернутись до суду з позовом про визнання земельних ділянок об`єктами спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсними правочинів щодо внесення земельних ділянок до статутних фондів ТОВ «Гратісс» та ТОВ «Гратісс ленд», а також визнання права власності на частку в земельних ділянках. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] обрала неналежний спосіб захисту цивільного права, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. 6. Розподіл судових витрат. 6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.2. Встановлено, що позивачі сплатили судовий збір в загальному розмірі 3949 гривень 32 копійок (1974,66 + 1975,66). У задоволенні пред`явленого позову відмовлено в повному обсязі. 6.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачам судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed