Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

21 жовтня 2013 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись [PERSON], [PERSON] із позовом до ТОВ фірма «Консоль ЛТД», ТОВ «Люкс», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в якому просили суд визнати недійсним іпотечний договір від 13 березня 2008 року, укладений між вказаними відповідачами. 19 листопада 2013 року до суду із аналогічним позовом до тих же осіб звернулась [PERSON], а 13 січня 2014 року - позивач [PERSON], який також просив суду скасувати накладене на предмет іпотеки обтяження нерухомого майна. Ухвалами суду від 16 грудня 2013 року та 03 лютого 2014 року цивільні справи, відкриті за вказаними позовними заявами, об'єднані в одне провадження, а ухвалами суду від 17 лютого 2014 року та від 19 березня 2014 року, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі залучені в якості третіх осіб Дніпропетровська міська рада та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] (Т.1 а.с.3-11, 61, 62, 66-73, 118, 119, 158, 174) В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням їх подальшого уточнення та доповнення, позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] послались на те, що ними 12 січня 2006 року та 27 квітня 2007 року були укладені з відповідачем ТОВ фірма «Консоль ЛТД» аналогічні за змістом договори пайової участі у фінансуванні будівництва багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр» по [ADDRESS]. За цими договорами їх сторони домовились здійснювати спільну діяльність без утворення юридичної особи на підставі об'єднання своїх пайових внесків для досягнення спільної мети - будівництва згаданого нерухомого майна, після завершення будівництва якого кожен із пайових учасників будівництва мав отримати у власність в натурі частину такого нерухомого майна у вигляді індивідуально визначеного договором приміщення. На виконання умов таких договорів пайової участі вказані позивачі 27 лютого 2006 року, 21 березня 2006 року та 22 травня 2007 року сплатили встановлені цими договорами паї, тим самим разом із ТОВ фірма «Консоль ЛТД» стали співвласниками (спільна часткова власність) грошових та майнових внесків сторін, а також майна, використаного при будівництві об'єкту нерухомості. Також позивачі набули право на пайову участь у будівництві, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» втратило право розпоряджатися частками позивачів інакше, як в їх інтересах та за їх згоди. В подальшому позивачам в липні 2013 року ([PERSON], [PERSON]), вересні 2012 року ([PERSON]) стало відомо про укладення 13 березня 2008 року між відповідачами спірного іпотечного договору №151407Z109, предметом іпотеки за яким виступили об'єкт незавершеного будівництва - багатофункціональний торгівельно-офісний центр «Сіті-Центр», а також право оренди трьох земельних ділянок, на яких здійснюється будівництво вказаного нерухомого майна. За викладених обставин, вказуючи на відсутність нотаріально посвідченої згоди позивачів та всіх інших пайових учасників будівництва об'єкту нерухомості як співвласників у праві спільної часткової власності на майно, посилаючись на відсутність державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, яка б мала буди здійснена для можливості передачі його в іпотеку, зазначення в оспорюваному договорі іпотеки недостовірної інформації щодо всіх співвласників об'єкту незавершеного будівництва (не вказані позивачі, ПП «Плутон» та інші пайовики як співвласники), позивачі просили суд визнати недійсним оспорюваний ними іпотечний договір №151407Z109 від 13 березня 2008 року. Крім того, в якості підстав для визнання оспорюваного іпотечного договору недійсним позивачі послались і на те, що предметом такого договору в порушення вимог закону виступило строкове право оренди, належне іпотекодавцю, без врахування його строковості та особистісного характеру, заборони суборенди цього права, що унеможливлює, на думку позивачів, передачу такого права оренди в іпотеку. Мотивуючи свою вимогу про визнання спірного іпотечного договору недійсним лише в цілому, позивачі послались на те, що відокремлення та реєстрація права власності на окремі частини об'єкту незавершеного будівництва не здійснювались, а отже і неможливим було б укладення та існування договору іпотеки щодо об'єкту будівництва без включення до нього частини приміщень, право на отримання яких належить позивачам. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач [PERSON] також послався на укладення 26 листопада 2007 року між ним та відповідачем ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договору пайової участі у фінансуванні будівництва багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр» по [ADDRESS], після завершення будівництва якого позивач мав отримати у власність в натурі частину такого нерухомого майна у вигляді індивідуально визначеного договором пайової участі приміщення. Після сплати на виконання умов договору пайової участі свого паю позивач набув разом з іншими пайовиками та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» право спільної часткової власності на об'єкт будівництва у вигляді матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, розпорядження якими має здійснюватися співвласниками лише за обопільною згодою, яка має підтверджуватись нотаріально. Вказуючи, що ТОВ фірма «Консоль ЛТД» в порушення викладеного шляхом укладення спірного іпотечного договору №151407Z109 від 13 березня 2008 року передала в іпотеку об'єкт незавершеного будівництва багатофункціональний торгівельно-офісний центр «Сіті-Центр», тим самим фактично розпорядилась спільною частковою власністю, зокрема часткою позивача та інших пайовиків, без нотаріально посвідченої згоди останніх, без виділення в натурі та реєстрації права власності на свою частку задля можливості розпорядження нею без згоди інших співвласників, позивач [PERSON] просив суд визнати недійсним оспорюваний ним іпотечний договір в цілому, а також скасувати зареєстроване обтяження всього іпотечного майна за цим договором. Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] послався і на те, що право оренди трьох земельних ділянок, на яких здійснюється будівництво багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр», також було передано в іпотеку на підставі оспорюваного іпотечного договору з порушенням вимог законодавства, оскільки здійснено без згоди орендодавця і власника землі - Дніпропетровської міської ради. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимог своїх довірителів підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, в якій також послався на підтримання в повному обсязі своїх позовних вимог (Т.2 а.с.138). Представники відповідачів ТОВ фірма «Консоль ЛТД», ТОВ «Люкс» в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслали до суду клопотання про розгляд справи за своєї відсутності. Від ТОВ фірма «Консоль ЛТД» надійшли і письмові заперечення, в яких вказаний відповідач позовні вимоги не визнав, вказав на відповідність спірного іпотечного договору вимогам законодавства, яке діяло на час його укладення, а також підтвердив факт існування правовідносин спільної діяльності між даним відповідачем та позивачами на підставі укладених між ними договорів пайової участі у фінансуванні будівництва нерухомого майна. (Т.2 а.с.37, 38, 42) Представник відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» позовні вимоги також не визнав, пославшись на їх необґрунтованість та безпідставність, надав письмові заперечення проти позову та письмові пояснення, в яких, а також в судовому засіданні послався на те, що відповідно до документів, наданих відповідачами-іпотекодавцями при укладенні спірного іпотечного договору, на момент укладення останнього інші власники, окрім таких відповідачів, та права третіх осіб на предмет іпотеки були відсутні. Позивачі безпідставно застосовують до спірного правовідносин норми законодавства про спільну діяльність (ст.ст.1130-1143 ЦК України), оскільки спільна діяльність у формі простого товариства для досягнення спільної мети - будівництва об'єкта нерухомості за адресою [ADDRESS] мала місце між відповідачами ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ТОВ «Люкс» на підставі укладеного між ними договору, яким передбачено лише залучення ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» коштів, в тому числі від позивачів, для забезпечення такої спільної діяльності товариств. Договори ж про пайову участь, укладені між позивачами та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД», є правочинами про інвестування у будівництво, які регулюються іншим законодавством. Крім того, позивачами не надано доказів перебування на обліку в державній податковій службі укладених між позивачами та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договорів пайової участі, якщо вони є договорами про спільну діяльність. Окрім того, послався представник позивача і на неможливість задоволення позову в разі, якщо укладені позивачами з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договори є договорами про спільну діяльність, оскільки позивачами не надано належних доказів про внесення паю в повному розмірі та у визначений договорами строк, а положення п.2.1 та 2.2 таких договорів пайової участі дозволяють ТОВ фірма «Консоль ЛТД» здійснювати укладення із третіми особами та виконання договорів, пов'язаних із будівництвом об'єкту нерухомості, тобто уповноважили ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укласти оспорюваний іпотечний договір і від імені позивачів, які таким чином надали свою згоду на укладення цього договору. Послався представник відповідача і на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.1135 ЦК України та необхідність відмови у позові, оскільки ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» при укладенні спірного іпотечного договору не було відомо про наявність позивачів як інших співвласників предмета іпотеки. Крім того, в обґрунтування своїх заперечень проти позову послався представник відповідача і відсутність у Законі України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення спірного іпотечного договору, будь-яких обмежень щодо передачі права оренди земельної ділянки в іпотеку, зокрема без згоди органу місцевого самоврядування. Зазначив представник відповідача в ході розгляду справи і на необхідність врахування правових висновків Верховного Суду України у постанові від 11 вересня 2013 року та відмові на підставі цього у позові. (Т.2 а.с.58-67, 113-117, 118-131) Також представником відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було подано заяву про застосування трирічного строку позовної давності до позовних вимог, яку представником підтримано і в судовому засіданні. Даний строк позовної давності, на думку представника відповідача, на час звернення позивачів до суду вже сплив, оскільки мав відраховуватись з дати укладення оспорюваного іпотечного договору, про існування якого позивачі могли дізнатись раніше, ніж заявляють, - з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з фінансової звітності ТОВ фірми «Консоль ЛТД», а також з факту укладення в 2008 році кредитного договору, вимоги за яким забезпечені оспорюваним іпотечним договором (Т.2 а.с.55-57). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала до суду письмові пояснення, в яких просила суд здійснити розгляд справи за її участю за наявними матеріалами справи. Також у своїх поясненнях дана третя особа вказала, що право власності іпотекодавців на відповідний предмет іпотеки за спірним договором в повному обсязі було підтверджене наданими нотаріусу документами, зокрема договорами оренди земельної ділянки, договором про спільну діяльність з частковою участю в будівництві офісно-торгівельного центру, укладеним між ТОВ «Люкс» та ТОВ фірма «Консоль ЛТД», рішеннями Дніпропетровської міської ради, а самі іпотекодавці у спірному іпотечному договорі підтвердили, що відповідний предмет іпотеки жодним способом не відчужений, вільний від боргів і не перебуває в спорі, податковій заставі, під арештом та на нього може бути звернуто стягнення. На підставі цього третя особа відзначила про неможливість задоволення позовних вимог по справі. (Т.2 а.с.44) Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надала суду письмові пояснення, пославшись на те, що право оренди на три земельні ділянки по [ADDRESS] під здійснення будівництва були передані в оренду ТОВ «Люкс» Дніпропетровською міською радою у відповідності до вимог чинного на час такої передачі законодавства. В той же час, договори оренди, укладені між органом місцевого самоврядування та ТОВ «Люкс», не передбачали права суборенди цих земельних ділянок, а саме право оренди за цими договорами безпосередньо пов'язане з особою орендаря - ТОВ «Люкс», що відповідно виключає можливість передачі такого права оренди в іпотеку за спірним іпотечним договором. (Т.2 а.с.205-207) Вислухавши пояснення учасників розгляду справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2004 року між ТОВ «Люкс» та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено договір №0419/239-68 про спільну діяльність з дольової участі в будівництві об'єкта нерухомості - офісно-торгівельного центру «Сіті-центр» по пр. Карла Макрса, 72-А в м. Дніпропетровську (у формі простого товариства). Отримання сторонами договору прибутку не є метою договору. За змістом п.2.2, 3.3, 3.4, 4.2 частка ТОВ «Люкс» в об'єкті будівництва складає 1%, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» - 99%, також останнє має право на залучення для будівництва об'єкту нерухомості дольових коштів фізичних осіб на підставі окремих договорів про спільну діяльність. Після закінчення будівництва об'єкту нерухомості відбувається розподіл часток сторін договору з урахуванням залучених пайовиків. (Т.1 а.с.215-220, 228, 229, Т.2 а.с.99-103) 17 серпня 2005 року між Дніпропетровської міською радою, як орендодавцем, та ТОВ «Люкс», як орендарем, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 13 липня 2005 року було укладено договір оренди землі, за яким орендар отримав в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0936 га (кадастровий №1210100000:06:089:0092) за адресою [ADDRESS] для будівництва торговельно-ділового центру. Згідно п.3 договору строк його дії три роки, при цьому орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Пунктом 9.6 договору оренди заборонено суборенду переданої в оренду земельної ділянки. (Т.1 а.с.191-198, 230-233, Т.2 а.с.86-93, 107-110) 07 лютого 2007 року між Дніпропетровської міською радою, як орендодавцем, та ТОВ «Люкс», як орендарем, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 29 грудня 2006 року було укладено ще два повністю аналогічні за змістом вказаному вище договори оренди землі. Предметами даних двох договорів виступило право оренди земельних ділянок площею 0,0565 га за кадастровим №1210100000:06:089:0078 та 0,0741 га за кадастровим №1210100000:06:089:0077 (Т.1 а.с.199-214, 234-237). 15 грудня 2005 року між ТОВ «Люкс», ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ПП «Плутон» укладено угоду до вказаного вище договору про спільну діяльність №0419/239-68 від 12 січня 2004 року, якою останній викладено в новій редакції з урахуванням появи нового учасника простого товариства - ПП «Плутон». За даним договором його сторони домовились спільно діяти без створення юридичної особи шляхом об'єднання своїх вкладів у формі простого товариства для досягнення загальної господарської мети - проектування, будівництво та введення в експлуатацію об'єкту - офісно-торгівельного центру «Сіті-Центр» по [ADDRESS]. Учасники такого товариства не переслідують мету отримання прибутку. За змістом п.2.2.1, 2.2.8, 3.4, 4.2 частка ТОВ «Люкс» в об'єкті будівництва складає - 0,9%, частка ТОВ «Консоль ЛТД» - 99%, а ПП «Плутон» - 0,1%. При цьому ТОВ «Консоль ЛТД» набуває право на залучення для будівництва об'єкту дольові (паї) кошти фізичних осіб на підставі окремих договорів про спільну діяльність - в межах своєї частки (99%). Після закінчення будівництва об'єкту нерухомості відбувається розподіл часток сторін договору з урахуванням залучених пайовиків. (Т.1 а.с.221-227) Також судом встановлено, що 12 січня 2006 року між відповідачем ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та позивачами [PERSON], [PERSON], як пайщиками, були укладені окремі договори пайової участі у фінансуванні будівництва багатофункціонального торгівельно-офісного центру №0489/17-70 та №0490/17-71 відповідно. 17 квітня 2007 року між відповідачем ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та позивачем [PERSON], як пайщиком, укладено договір пайової участі у фінансуванні будівництва №1392/17-146, а 26 листопада 2007 року між відповідачем ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та позивачем [PERSON], як пайщиком, було укладено договір пайової участі у будівництві №4635/17-166 (р). Три перші із вказаних договорів є типовими за змістом та відрізняються один від одного в основному декількома головними умовами, що стосуються розміру паю, реквізитами та характеристиками приміщення, яке має отримати пайщик після завершення будівництва. Останній із чотирьох договорів, укладений з позивачем [PERSON], є аналогічним за змістом відносно перших трьох, повторюючи основні умови останніх, хоча має іншу нумерацією та розташування пунктів по відношенню до решти договорів. За умовами всіх чотирьох вказаних договорів сторони зобов'язались спільно діяти без створення юридичної особи, на підставі об'єднання своїх пайових вкладів для досягнення спільної мети - будівництва об'єкту - багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр» по [ADDRESS] та введення його в експлуатацію. (Т.1 а.с.12-25, 74-79, 132-135) Згідно п.3.1, 3.8 вказаних договорів, а також п.3.11 вказаного вище договору з позивачем [PERSON] пайщики зобов'язались внести грошові кошти в розмірі 127000 доларів США ([PERSON]), 159300 доларів США ([PERSON]), 141900 доларів США ([PERSON]) та 142100 доларів США ([PERSON]) в гривнях за курсом НБУ. Днем виконання грошового зобов'язання є день внесення грошового вкладу до каси ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та його зарахування на розрахункові рахунки вказаного товариства. За умови виконання свого обов'язку зі сплати паю пайщики повністю набувають право на пайову (дольову) участь в будівництві, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» втрачає право розпоряджатися вказаними в договорах паями, інакше як в інтересах та зі згоди пайщиків. За змістом п.3.2 вказаних договорів, а також п.3.6.1 вказаного вище договору з позивачем [PERSON] ТОВ фірма «Консоль ЛТД» зобов'язалось завершити будівництво об'єкту з виділенням пайщикам зі створеної сторонами договору спільної часткової власності їх частки в натурі у вигляді: приміщення буд. №[NUMBER] у вісях А-В:5-6 на 3-му поверсі, загальною проектною площею 51,8 м2, у складі об'єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр», що будується за адресою [ADDRESS] (для [PERSON]); приміщення під кафетерій буд.№[NUMBER] у вісях В-Е:3-4 на 4-му поверсі, загальною проектною площею 77,33 м2, у складі об'єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр», що будується за адресою [ADDRESS] (для [PERSON]); приміщення буд. №[NUMBER] у вісях А-В:1-2 на 8-му поверсі, загальною проектною площею 73,1 м2, у складі об'єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр», що будується за адресою [ADDRESS] (для [PERSON]); приміщення буд. №[NUMBER] на 7-му поверсі, загальною проекційною площею 69,3 м2, у складі об'єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр», що будується за адресою [ADDRESS] (для [PERSON]). Відповідно до п.3.3 договорів пайової участі грошові кошти та майнові вклади сторін цих договорів, а також збудований за результатами спільної діяльності об'єкт є спільною частковою власністю цих сторін за виключенням об'єктів, що можуть належати лише на праві спільної сумісної власності згідно ст.382 ч.2 ЦК України. Частки співвласників у спільній частковій власності, створеної за цими договорами, розподіляються між сторонами договорів пайової участі пропорційно розмірам загальних житлових та не житлових приміщень об'єкту, що належать розподілу між пайщиками та ТОВ фірма «Консоль ЛТД». За змістом п.9.9 договорів пайової участі, а також п.9.16, 9.17 вказаного вище договору з позивачем [PERSON] сторони цих договорів визнали, що такі договори за своєю суттю фактично є нічим іншим як договорами про спільну діяльність у формі простого товариства, регулюються відповідними нормами цивільного законодавства. Факт виконання позивачами своїх договірних зобов'язань у вигляді сплати пайового внеску в повному обсязі та у встановлені договорами пайової участі строки підтверджується копіями відповідних квитанцій та довідками відповідача ТОВ фірма «Консоль ЛТД» (Т.1 а.с.26-29, 80-81, 136, Т.2 а.с.139) 11 квітня 2007 року та 29 травня 2007 року були укладені три додаткові угоди між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], якими внесені зміни до п.1.1 згаданих вище трьох договорів пайової участі №0489/17-70, №0490/17-71 від 12 січня 2006 року та №1392/17-146 від 17 квітня 2007 року, а саме зазначено про будівництво об'єкту нерухомості на трьох земельних ділянках загальною площею 0,2242 га та кадастровими №1210100000:06:089:0092, №1210100000:06:089:0078, №1210100000:06:089:0077, розташованими за адресою [ADDRESS] (Т.1 а.с.18, 25). Також судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем ТОВ фірма «Консоль ЛТД» окрім позивачів по даній справі до дольової участі у будівництві об'єкта нерухомості, будівництво якого до теперішнього часу не завершено, було залучено також інших пайщиків (Т.1 а.с.137-139). 13 березня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є відповідач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», як іпотекодержателем, та відповідачами ТОВ фірма «Консоль ЛТД», ТОВ «Люкс», як іпотекодавцями, було укладено оспорюваний позивачами іпотечний договір №151407Z109, а 14 листопада 2008 року - між тими ж сторонами укладено договір про внесення змін до вказаного іпотечного договору. За умовами такого спірного договору іпотекою забезпечено вимоги іпотекодержателя за кредитним договором (генеральна угода) №151407N3 від 13 березня 2008 року, боржником за яким є ТОВ фірма «Консоль ЛТД». Предметом іпотеки за спірним договором виступило належне ТОВ «Люкс» право оренди земельних ділянок загальною площею 0,2242 га та кадастровими №1210100000:06:089:0092, №1210100000:06:089:0078, №1210100000:06:089:0077, розташованими за адресою [ADDRESS], а також об'єкт незавершеного будівництва - офісно-торгівельний центр «Сіті-Центр», розташований на вказаних трьох земельних ділянках. При цьому в якості співвласників такого об'єкту незавершеного будівництва та майбутніми співвласниками закінченого будівництвом офісно-торгівельний центр «Сіті-Центр» в спірному договорі зазначені лише відповідачі ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ТОВ «Люкс», а договір останніми, згідно його преамбули, укладався безпосередньо від свого імені. Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №901, на підставі чого до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесені записі про відповідні обтяження предметів іпотеки. (Т.1 а.с.106-114, 140-146, 184-188) Про існування спірного іпотечного договору позивачі [PERSON], [PERSON] дізнались в серпні 2013 року, позивач [PERSON] - у вересні 2012 року з листів відповідача ТОВ фірма «Консоль ЛТД», а позивач [PERSON] - у вересні 2012 року, про що свідчить дата видачі наданого даним позивачем витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (Т.1 а.с.31, 83, 145-146). При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, а позивачами заперечувалось факт надання нотаріально посвідченої згоди на укладення спірного іпотечного договору. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаних вище договорів, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про заставу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та укладення оспорюваного іпотечного договору. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають в тому числі на підставі договорів та інших правочинів, з актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст.1130, 1131 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство). Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Згідно ст.ст.1132, 1133 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно. За змістом ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 321, 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності є непорушним, Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.ст.355-358, 361 ЦК України власність двох чи більше осіб (співвласників) із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Нормою ст.1134 ЦК України визначено, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється за рішенням суду. Згідно ст.1135 ч.5 ЦК України рішення щодо спільних справ учасників приймаються учасниками за спільною згодою, якщо інше не встановлено договором простого товариства. Відповідно до ст.331 ч.3 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності така особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. За змістом ст.ст.546, 547, 573 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до ст.575 ЦК України різновидом застави є іпотека. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст.ст.3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.574 в контексті ст.575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Предметом іпотеки може бути право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. Таке право оренди чи користування нерухомим майном для цілей цього Закону вважається нерухомим майном. Крім того, згідно ст.ст.575, 576 ЦК України предметом застави, а відтак і іпотеки, не можуть бути вимоги, які мають особистий характер. Аналогічні положення містить норма ст.4 Закону України «Про заставу». Відповідно до ст.49 Закону України «Про заставу» строкове право вимоги, яке належить заставодавцю-кредитору може бути предметом застави тільки до закінчення строку його дії. Положеннями ст.6 Закону України «Про іпотеку» визначені умови передачі нерухомого майна в іпотеку. Так, у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Нормою ст.16 Закону України «Про іпотеку» визначені особливості іпотеки об'єктів незавершеного будівництва, які полягають зокрема у тому, що передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. Обтяження об'єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою визнання недійсності договору як правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Положеннями ст.216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин та укладення оспорюваного іпотечного договору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, але частково, мотивуючи свою правову позицію наступним. Як слідує з приведених вище норм законодавства, підставою для визнання правочину недійсним є в тому числі невідповідність його змісту актам цивільного законодавства. Щодо оспорюваного позивачами іпотечного договору, то наведеними вище нормами Закону України «Про іпотеку», ЦК України встановлено ряд умов для можливості передачі майна в іпотеку, в першу чергу це належність іпотечного майна іпотекодавцю на праві власності із можливістю відчуження такого майна, що включає в себе наявність у іпотекодавця належним чином підтвердженої правомочності розпорядження іпотечним майном від імені всіх його співвласників, у випадку, якщо таке майно є об'єктом права спільної часткової власності. Підтвердженням такої правомочності згідно закону є нотаріально посвідчена згода усіх співвласників майна. Предметом іпотеки може бути і об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Предметом іпотеки може бути і право оренди нерухомого майна, до якого відносяться і земельні ділянки. При цьому, врахуванню підлягає і те, що предметом іпотеки не може бути право вимоги, яке має особистісний характер. Як встановлено судом під час розгляду справи зі змісту чотирьох укладених між позивачами та відповідачем ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договорів пайової участі, а також зі змісту договорів про спільну діяльність, укладених між відповідачами ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ТОВ «Люкс», в контексті положень ст.ст.1130-1134 ЦК України, між вказаними сторонами виникли правовідносини спільної діяльності на основі простого товариства, за наслідками чого сторони, після сплати позивачами своїх паїв в повному розмірі та у визначений строк, стали співвласниками на праві спільної часткової власності зокрема майна, виробленого в результаті їх спільної діяльності, - об'єкту незавершеного будівництва - багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр», що будується за адресою [ADDRESS], а саме матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення цього майна), набувши при цьому майнове право - право одержати у власність в майбутньому, після завершення будівництва, певне виділене в натуру нерухоме майно (чітко визначені приміщення багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр») відповідно до розміру своєї частки у зазначеному праві спільної часткової власності. Однак, відповідач ТОВ фірма «Консоль ЛТД», в межах загального розміру частки якого і мали розподілятись частки позивачів як пайовиків, без отримання нотаріально посвідченої згоди позивачів як співвласників зазначеного вище майна, тобто без належної правової підстави, у порушення вимог цивільного законодавства, здійснило фактичне розпорядження таким спільним майном від свого імені, уклавши оспорюваний іпотечний договір з рештою відповідачів, чим порушило відповідно права спільної часткової власності позивачів на об'єкт незавершеного будівництва (у вигляді права спільної часткової власності на матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва), а також майнові права позивачів на виділення та отримання у власність в натурі своєї частки в нерухомому об'єкті після закінчення його будівництва. За таких обставин суд приходить до висновку про невідповідність на момент укладення вимогам ЦК та Закону України «Про іпотеку» оспорюваного іпотечного договору в частині передачі в іпотеку об'єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр», що будується за адресою [ADDRESS], в зв'язку із чим на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України такий договір має бути визнаний недійсним, але лише щодо того майна та в тій частині предмету іпотеки, що безпосередньо стосується права спільної часткової власності/майнових прав позивачів на даний предмет іпотеки, оскільки за змістом ст.ст.15, 16 ЦК України судовому захисту підлягають лише права та інтереси, які належать та стосуються безпосередньо позивача, а не сторонніх до нього осіб, за винятком випадків, коли позивач за законом має право представляти інтереси таких осіб. Оскільки ж позивачі обґрунтовують свій позов виключно порушенням своїх власних прав та інтересів, повноважень на судовий захист інших пайщиків та співвласників згаданого вище об'єкту незавершеного будівництва не мають, при цьому сторонами у справі не подано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів, необхідних для визначення кількості, осіб інших крім позивачів пайщиків та факту виконання ними своїх договірних зобов'язань із внесення паю, що було б необхідним для встановлення обсягу порушених прав власності/майнових прав з боку відповідача ТОВ фірма «Консоль ЛТД» при розпорядженні своєю часткою та частками інших пайщиків у спільному майні, в суду відсутні достатні підстави для визнання недійсним оспорюваного іпотечного договору в цілому щодо предмету іпотеки - об'єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального торгівельно-офісного центру «Сіті-Центр», що будується за адресою [ADDRESS]. Крім того, приймаючи до уваги, що згідно ст.16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, а таким земельними ділянками щодо спірних правовідносин є три земельні ділянки загальною площею 0,2242 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] (кадастрові №1210100000:06:089:0092, №1210100000:06:089:0078, №1210100000:06:089:0077), право оренди яких було передано в іпотеку за спірним іпотечним договором, однак без урахування в порушення вимог закону строковості такого права та особистісного характеру (про такий характер свідчить оформлення документів та отримання права оренди відповідачем ТОВ «Люкс» без права суборенди, тобто без можливості отримання права оренди землі іншою особою), а також приймаючи до уваги, що за змістом ст.1134 ЦК України таке право оренди використовується в інтересах позивачів та відповідачів ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ТОВ «Люкс» при здійсненні спільної діяльності на основі простого товариства, а отже безпосередньо стосується прав та інтересів позивачів, що відображено у п.1.1 договорів пайової участі після внесення до них відповідних змін, суд вважає за можливе визнати недійсним оспорюваний іпотечний договір і в частині передачі в іпотеку права оренди вищевказаних трьох земельних ділянок. Разом з тим суд не приймає до уваги наведене позивачем [PERSON] твердження про необхідність задоволення позову внаслідок відсутності згоди власника земельних ділянок на передачу права оренди останніх в іпотеку, оскільки відповідні норми ст.8-1 Закону України «Про оренду землі», на які послався даний позивач, і які передбачають обов'язковість отримання згоди органу місцевого самоврядування на передання права оренди землі в іпотеку, були внесені до вказаного законодавчого акту та набрали законної сили вже після укладення оспорюваного іпотечного договору. Приймаючи до уваги викладене вище рішення про часткове визнання недійсним спірного іпотечного договору - в частині, що стосуються прав та інтересів саме позивачів, враховуючи, що обтяження іпотечного майна підлягає реєстрації у відповідному реєстрі, що і було здійснено відповідачами, суд приходить до висновку про необхідність і часткового задоволення позовної вимоги позивача [PERSON] щодо скасування заборони на відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку, шляхом скасування обтяження, накладеного на предмет іпотеки, в частині, відносно якої спірний договір визнано судом недійсним за позовом [PERSON] Не підлягає задоволенню заява відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про застосування строку позовної давності, яку представник мотивує тим, що такий строк має відраховуватись від дати укладення спірного іпотечного договору, про існування якого позивачі мали можливість дізнатись значно раніше, ніж заявляють. Відмовляючи у задоволенні такої заяви, суд виходив з того, що за змістом ст.ст.253, 256, 257, 261 ЦК України до даних правовідносин має застосуватись загальний трирічний строк позовної давності, відрахування якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Як встановлено в ході розгляду справи, позивачі [PERSON], [PERSON] дізнались про існування оспорюваного ними іпотечного договору в серпні 2013 року, позивач [PERSON] - у вересні 2012 року, а позивач [PERSON] - у вересні 2012 року, що повністю підтверджується матеріалами справи. До суду позивачі звернулись 21 жовтня 2013 року, 19 листопада 2013 року та 13 січня 2014 року відповідно, а відтак за жодним із цих позовів не сплив загальний трирічний строк позовної давності. В той же час, суд не приймає до уваги твердження представника відповідачів щодо можливості позивачів дізнатись про укладення спірного іпотечного договору задовго до вказаних вище дат, оскільки доказів такої можливості представником не надано, висновки здійснені виключно на його власних міркуваннях, а отже можуть оцінюватись судом лише як припущення, на яких не може ґрунтуватись судове рішення у відповідності до ст.60 ч.4 ЦПК України. Крім того, позивачі не є сторонами ані оспорюваного іпотечного договору, ані кредитного, вимоги за яким забезпечувались іпотекою, а відтак не мали знати про існування цих договорів одразу після їх укладення. Не надано суду доказів того, що відповідач ТОВ фірма «Консоль ЛТД» звітувала перед позивачами про укладення оспорюваного іпотечного чи кредитного договорів. Не погоджується суд також із твердженням сторони відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про те, що укладені між позивачами та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договори не є договорами про спільну діяльність, оскільки такі твердження повністю спростовуються як змістом цих договорів (окремі положення яких з цього приводу наведені судом в своєму рішенні) в контексті ст.ст.1130-1134 ЦК України, так і запереченнями ТОВ фірма «Консоль ЛТД», в яких прямо вказано про вид та характер таких договорів і врегульованих ними правовідносин (Т.2 а.с.42). Відсутність таких договорів на обліку в ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області саме по собі може свідчити лише про можливе порушення податкового законодавства, дотримання якого за цими договорами покладено на ТОВ фірма «Консоль ЛТД», і жодним чином не впливає на природу цих договорів та врегульованих ними правовідносин. Не поділяє суд правову позицію представника відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про те, що укладені між позивачами та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договори пайової участі не є договорами про спільну діяльність внаслідок відсутності в них умов про відшкодування витрат і збитків та про розподіл прибутку. Така оцінка судом тверджень представника заснована на тому, що договір з позивачем [PERSON] вказані умови містить, ці чотири договори не переслідують мету отримання прибутку, а за змістом норми ст.ст.1137, 1139 ЦК України згадані представником умови мають зазначатись у договорах про спільну діяльність лише за наявності домовленості між сторонами з цього питання, в інших випадках для врегулювання таких питань безпосередньо застосовується норми закону. Не має в суду підстав вважати укладені між позивачами та відповідачем ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договори пайової участі правочинами про інвестування в будівництво, які мають регулюватись Законом України «Про інвестиційну діяльність», а не положеннями ст.ст.1130-1134 ЦК України, як стверджує представник відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Правова позиція суду заснована на тому, що згідно ст.1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Таким чином, оскільки договори пайової участі не мають на меті жодної і з вказаних цілей, твердження представника відповідача фактично є неспроможними з правової точки зору. Крім того, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи твердження представника відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про відсутність належних доказів внесення позивачами на виконання своїх грошових обов'язків паїв, в обумовленому договорами пайової участі розмірах та строках, оскільки позивачами надані суду копії квитанцій про сплату таких коштів та довідки відповідача ТОВ фірма «Консоль ЛТД», які беззаперечно посвідчують виконання позивачами перед вказаним відповідачем свого грошового обов'язку в повному обсязі. Також суд вважає необґрунтованими та безпідставними посилання представника відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» як на підставу відмови у позові на положення п.2.1, 2.2 договорів пайової участі, оскільки Закон України «Про іпотеку», який є спеціальним нормативним актом по відношенню до ст.1135 ч.2 ЦК України, вимагає наявність нотаріально посвідченої згоди співвласників для можливості передання іншим співвласником в іпотеку майна, яке є об'єктом права спільної часткової власності. В той же час, договори пайової участі укладені в простій письмовій форми (не суперечить вимогам ст.1131 ЦК України), що відповідно не надає п.2.1, 2.2 належної юридичної сили для укладення спірного іпотечного договору за встановлених судом обставин. Окрім того, суд не вбачає належних підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.1135 ч.3 ЦК України, на які посилається представник відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» як на підставу відмови у позові, і яка визначає, що у відносинах із третіми особами учасники простого товариства не можуть посилатися на обмеження прав учасника, який вчинив правочин, щодо ведення спільних справ учасників, крім випадків, коли вони доведуть, що на момент вчинення правочину третя особа знала або могла знати про наявність таких обмежень. Вказаний представник відповідача в своїх запереченнях зазначає, що в спірному іпотечному договорі відсунуті будь-які посилання на існування позивачів та інших пайщиків як співвласників з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» іпотечного майна, натомість наявні положення, за якими відповідачі ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ТОВ «Люкс» зазначають, що іпотечне майно належить на виключно їм, а право власності на об'єкт будівництва виникне лише в них в майбутньому. Разом з тим, як зазначалось сторонами під час розгляду справи та слідує зі змісту п.1.3. спірного іпотечного договору, при укладенні останнього іпотекодавцями на підтвердження своїх прав на предмет іпотеки та права розпорядження ним серед іншого було наданого іпотекодержателю договір №0419/239-68 про спільну діяльність з дольової участі в будівництві об'єкта нерухомості - офісно-торгівельного центру «Сіті-центр» по пр. Карла Макрса, 72-А в м. Дніпропетровську (у формі простого товариства) від 12 січня 2004 року. Зі змісту п.2.2, 2.2.1, 2.2.8, 3.4, 3.4.1, 3.4.2, 4.2 та інших положень вказаного договору слідує беззаперечний висновок про те, що співвласниками переданого в іпотеку об'єкта будівництва фактично є також і залучені ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» пайовики, нотаріальна згода яких на розпорядження вказаним предметом іпотеки є обов'язковою за законом, що діяв на час укладення спірного іпотечного договору. Завірена копія вказаного договору про спільну діяльність №0419/239-68 надавалась суду і відповідачем ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», а відтак положення вказаних пунктів, їх зміст та правове значення не могли залишитись поза увагою вказаного відповідача, а відтак в суду немає жодної належної підстави вважати, що вказаний відповідач не був обізнаним із наявністю обмежень прав ТОВ фірма «Консоль ЛТД» в розпорядженні іпотечним майном внаслідок наявності пайщиків як співвласників такого майна. Крім того, не може суд погодитись із необхідністю застосування правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові вказаного суду від 11 вересня 2013 року по справі №6-69цс13, оскільки між сторонами по даній справі та по справі, що переглядалась судом вищої інстанції, виникли відмінні один від одного, не подібні правовідносини, а отже і регулюватись вони мають різним чином. Зокрема, слід звернути уваги на те, що на відміну від справи №6-69цс13 предметом іпотеки за спірним іпотечним договором у даній цивільній справі було не тільки право оренди земельних ділянок, а й об'єкт незавершеного будівництва як самостійний предмет іпотеки, іпотекодавці яких не є однією і тією ж особою. Крім того, у даній цивільній справі право іпотекодавців на предмет іпотеки, розпорядження ним (об'єктом незавершеного будівництва) посвідчується договором про спільну діяльність №0419/239-68 від 12 січня 2004 року, який за своїм змістом є правочином, що регулює спільну діяльність учасників простого товариства. Таке саме правове значення мають і чотири договори пайової участі у будівництві, укладені між позивачами та ТОВ фірма «Консоль ЛТД», яке є одним із іпотекодавців за спірним іпотечним договором. Відтак у позивачів та відповідачів-іпотекодавців право власності на об'єкт незавершеного будівництва, який є предметом іпотеки, виникло на підставі один і тих же правовідносин - спільної діяльності у формі простого товариства, і є спільним частковим, а отже зумовлює необхідність отримання згоди всіх співвласників для укладення договору іпотеки такого майна. Вирішуючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: approved