Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить суд визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що вона є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У цьому житловому будинку зареєстрований її колишній чоловік відповідач [PERSON] , проте більше одного року у ньому не проживає. Відповідач не приймає участі у витратах по утриманню житлового будинку, не сплачує комунальні платежі. Вона не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилась. На адресу суду скерувала заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 21). Відповідач у судове засідання, призначене на 23 вересня 2021 року, не з`явився. Належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом скеровування судових повісток по місцю реєстрації, а також розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Відзиву на позов не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивачка є власницею житлового приміщення - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 09 січня 2020 року серії [NUMBER] встановлено, що шлюб між сторонами розірваний 09 січня 2020 року (а. с. 7). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання позивачки [PERSON] від 18 червня 2021 року підтверджується те, що відповідач зареєстрований за вищезазначеною адресою, проте з січня 2020 року по теперішній час не проживає (а. с. 8). Відповідач не приймає участі у витратах по утриманню житлового будинку, не сплачує комунальні та інші платежі. 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статтей 41, 47 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Таким чином, суд вважає, що відповідач добровільно покинув житловий будинок, у якому зареєстрований, а оскільки він не проживає без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратив право на користування житлом, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved