Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

21 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВІНАВТОКОМ» про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 січня 2019 року між ним та ТОВ «ВІНАВТОКОМ» було укладено договір №300111, у відповідності до якого ТОВ «ВІНАВТОКОМ» зобов`язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок юридичні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної в додатку № 1 до договору. Метою укладення Договору було отримання позики на купівлю транспортного засобу марки «ВАЗ 2115», вартістю 60000,00 гривень. 08 січня 2019 року позивачем була сплачена грошова сума в розмірі 30000,00 гривень. У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21 січня 2020 року, TOB «ВІНАВТОКОМ» будь-яких видів економічної діяльності пов`язаної з наданням будь-яких видів фінансових послуг - не здійснює. 18 січня 2019 року позивачем направлено відповідачу заяву про розірвання укладеного договору та повернення йому сплаченої суми, однак відповіді не отримано, у зв`язку з цим просить визнати недійсним договір № 300111 від 08 січня 2019 року, укладений між ним та ТОВ «ВІНАВТОКОМ» та стягнути з відповідача на його користь грошову суму у розмірі 30000,00 гривень. Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання відповідачем копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 03 червня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року розгляд справи відкладено, витребувано від позивача докази по справі. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року виправлено описку в ухвалі суду від 26 листопада 2019 року про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 29 квітня 2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року розгляд справи відкладено, представником позивача [PERSON] подано клопотання про відкладення розгляду справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «ВІНАВТОКОМ» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи, відзиву на позов не подавали. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 січня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «ВІНАВТОКОМ» укладено договір доручення №300111, у відповідності до якого ТОВ «ВІНАВТОКОМ» зобов`язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок юридичні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної в додатку № 1 до договору. Метою укладення Договору було отримання позики на купівлю транспортного засобу марки «ВАЗ 2115», вартістю 60000,00 гривень (а.с.7-8). Відповідно до квитанцій від 08 січня 2019 року [PERSON] , з метою виконання умов договору, сплачена грошова сума в розмірі 30 000,00 гривень на розрахунковий рахунок ТОВ «ВІНАВТОКОМ» . Однак, відповідачем у встановлений договором строк позивачу не доставлений автомобіль. Позивачем на адресу ТОВ «ВІНАВТОКОМ» направлялася претензія, в якій з неналежним виконанням умов попереднього договору просив повернути сплачені грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Згідно з п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином- підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу. Відповідно до ч.5 ст. 653 ЦК України, якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Беручи до уваги, що порушення зі сторони відповідача є істотним, оскільки він не виконав взяті на себе зобов`язання за договорами, отримав гроші за транспортний засіб та не передав його у встановлені договором строки позивачу, крім того вже пройшов не значний час з моменту як за умовами укладеного договору ТОВ «ВІНАВТОКОМ» повинно було передати позивачу транспортний засіб, у зв`язку з чим позивач позбавлений того на що він розраховував при укладені договору, втратив інтерес до того, щоб отримати передбачений договором транспортний засіб, тому суд вважає, що попередній договір купівлі продажу транспортного засобу від 08.01.2019 року, укладений між позивачем та відповідачем має бути розірваний, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти, сплачені позивачем за цим договором в сумі 30 000,00 грн. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір у розмірі 1536,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved