Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

21 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду із даною позовною заявою, в якій просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 395652, виданий 9 серпня 2005 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВВМ 591547 від 05.10.2004 р. № 2516 на ім'я [PERSON], площею 2,3018 га, яка розміщена на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та скасувати державну реєстрацію вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку. Позовну заяву [PERSON] обґрунтувала наступним. [INFO] року померла баба позивачки [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно в тому числі на земельну ділянку розміром 2,30 га, яка розташована на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Після смерті баби спадкоємцями за законом залишилися її діти, а саме батько позивачки [PERSON] та [PERSON] - тітка позивачки. Вказані спадкоємці успадкували по ? частині вищевказаної земельної ділянки, про що отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, позивачка зазначає, що при виготовленні державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 395652 на ім'я [PERSON] помилково вписано, що вона є власником земельної ділянки площею 2,3018 га, тобто всієї земельної ділянки що залишилася після смерті [PERSON] В подальшому батько позивачки [PERSON] помер не встигши виготовити державний акт на своє ім'я, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Єдиним спадкоємцем майна [PERSON] є позивачка у справі [PERSON] яка вирішила оформити своє право на спадкове майно, тому з даним позовом остання звернулася до суду. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених і ньому, просить позовні вимоги задовільнити пловністю. Представник відділу держземагенства у Томашпільському районі [PERSON] позовні вимоги визнав не заперечує проти їх задоволення. Зазначив, що дійсно при виготовленні державного акту на ім'я [PERSON] виникла помилка в зазначенні розміру земельної ділянки, що тягне за собою порушення прав позивачки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча завчасно та належним чином повідомлялася про час дату та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відділу держземагенства у Томашпільського районі, ознайомившись з матеріалами справи та дослідивши всі зібрані по справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статей 78, 116 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 1 статті 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Як вбачається із матеріалів справи [INFO] року в с. Нетребівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] - баба позивачки. [INFO] року в с. Нетребівка Томашпільського району помер [PERSON] - батько позивачки (а.с.5) Єдиною спадкоємицею майна [PERSON] є його дочка - позивачка у справі [PERSON], яка на момент відкриття спадщини після смерті батька була неповнолітньою. Таким чином, відповідно до ст. 1286 ЦК України позивачка [PERSON] вважається такою, що спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла. Від спадщини позивачка не відмовлялася. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2004 р. № 2518 спадкоємцем майна [PERSON] яка померла [INFO] року є син [PERSON]. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з ? (одної другої частини) приватизованої земельної ділянки розміром 2.30 га, яка розташована на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.7) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2004 р. № 2516 спадкоємицею майна [PERSON] яка померла [INFO] року є дочка [PERSON]. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з ? (одної другої частини) приватизованої земельної ділянки розміром 2.30 га, яка розташована на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.21) Однак, як вбачається з копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 395652, виданого 9 серпня 2005 року Томашпільською РДА на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВВМ 591547 від 05.10.2004 р. № 2516 на ім'я [PERSON], розмір земельної ділянки вказаний 2, 3018 га ( а.с.6) Згідно пояснювальної записки, що знаходиться в матеріалів технічної документації зі зміни власника земельної ділянки та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області вбачається, що основою для зміни власника земельної ділянки та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку є зокрема свідоцтво про право на спадщину за законом. Площа земельної ділянки 1,15 га в межах з планом, визначеним Вінницьким філіалом інституту землеустрою (а.с.20) Крім того, в кадастровому плані технічної документації щодо складання державного акту на ім'я [PERSON] розмір земельної ділянки вказано - 1,1509 га. кадастровий номер № 0523983300020000253 ( а.с.25) З експлікації земельних угідь вбачається, що загальна площа земельної ділянки, що передається у власність гр. [PERSON] становить 1,15 га (а.с.27) Відповідно до ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до приписів ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних права можуть бути визнання правочину недійсним, припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 155 ЗК України передбачено також, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Таким чином, як зазначалося вище, на ім'я відповідачки [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 395652, розмір земельної ділянки 2,3018 га. При видачі вказаного державного акту органом виконавчої влади було допущено помилку при зазначенні розміру земельної ділянки, що визнав представник держземагенства у Томашпільському районі та повністю підтверджується матеріалами справи. Зокрема помилка підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, на підставі якого видавався державний акт, в якому чітко вказано розмір земельної ділянки, а саме ? частина земельної ділянки розміром 2,30 га. Отже, згідно приписів с. 155 ЗК України, оскаржуваний державний акт підлягає до визнання його недійсним, оскільки він порушує права інших спадкоємців які залишилися після смерті [PERSON] та [PERSON] Крім того, згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Окрім того, оскільки державний акти на право власності на земельну ділянку визнано недійсними, необхідно анулювати реєстрацію актів в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю. На підставі викладеного,

Outcome: approved