Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

21.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що з 09.01.2014р. по 18.03.2014р. він працював у КП «Редакція газети «Західний Донбас». На день звільнення з підприємства відповідач не виплатив йому заробітну плату у сумі 1428,63грн. Лише, 31.07.2014року відповідач виплатив заборгованість по заробітній платі повністю. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку по день винесення рішення суду та спричинену моральну шкоду у розмірі 3000грн., уточнивши позовні вимоги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави зазначені у позові та на свої пояснення надані у судовому засіданні, просив позов задовольнити. Представник відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що дійсно відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати при звільненні, однак 31.07.2014року виплатив заборгованість у сумі 1428,63грн. Також, пояснила, що при прийомі на роботу позивачу було відомо про складне матеріальне становище на підприємстві, про затримку виплати заробітної плати. [PERSON] погодився з даними умовами. В зв'язку з чим, просила суд відмовити у задоволені позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних обставин. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 09.01.2014року по 18.03.2014року працював водієм автотранспортного засобу КП «Редакція газети «Західний Донбас», що підтверджується копіями трудової книжки та наказу № 3 від 18.03.2014р. (а.с. 3,4). Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація, згідно з ч.1 ст. 117 КЗзП України, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно довідки від 15.07.2014року, станом на 15.07.2014року відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати у сумі 1428,63грн. (а.с.7). Також, судом було встановлено та підтверджено сторонами по справі, що 31.07.2014року відповідач повністю виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у сумі 1428,63грн. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.03.2014р. по 30.07.2014р., що становить 93 робочих дня, складає 3805,56грн. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості з урахуванням положень ст.ст.58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В зв'язку з вищезазначеним, суд погоджується з доводами позивача, наданими в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, вважає їх законними та обгрунтованими. В свою чергу, суд не бере до уваги доводи представника відповідача на підтвердження своїх заперечень проти позову, оскільки вони правого значення для вирішення зазначеного правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів не мають, зазначені посилання є безпідставними і необґрунтованими. Таким чином, середній заробіток за період затримки розрахунку з 18 березня 2014року по 30 липня 2014року у сумі 3805,56грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, яка виразилась у тому, що він не може користуватись заробленими грошима, змушений позичати гроші в борг, що сильного його пригнічує, позбавляє спокою і порушує його звичний спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, виходячі із обставин справи та наставших наслідків, беручи до уваги вимоги розумності та справедливості суд, вважає, що позовні вимоги морального характеру підлягають частковому задоволенню у сумі 300грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнуто судовий збір по справі у розмірі 243,60 гривень, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial