Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

21 березня 2016 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком. В позові зазначив, що на праві власності має житловий будинок № [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований відповідач, який є його сином. Наявність реєстрації відповідача в його будинку створює для нього правові наслідки, перешкоджає здійснювати в повному обсязі право власності на будинок, а саме він не може розпоряджатися будинком. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] Миколаївської області. Позивач в судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Згоден на винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, але своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Про причини неявки не повідомив. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі суд дійшов наступного. Позивач є власником житлового будинку № [ADDRESS] Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 03 листопада 1967 року, виданого на підставі рішення виконкому Березнегуватської селищної Ради депутатів трудящих № 57 від 31 жовтня 1967 року. (а.с.4). В зазначеному будинку зареєстрований відповідач, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 16 березня 2016 року за вих. № 981 (а.с.5). З акту обстеження місця проживання від 16 березня 2016 року складеного депутатом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області Баландіною О.В., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] Миколаївської області зареєстрований відповідач [PERSON], який з 2014 року за вказаною адресою не проживає. (а.с.6). В добровільному порядку відповідач зніматися з реєстрації не бажає. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, щодо захисту права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 2 ст. 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій запобігання такому порушенню. Статтею 391 цього ж Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач в будинку позивача фактично не проживає, права власності на нього не має, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду є обґрунтованим, позовні вимоги щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved