Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

19 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03 серпня 2001 року між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири № 33, розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Ольвійська, буд. 8. Оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі і вважається недійсним, вона не має можливості розпорядитися належним їй майном. Посилаючись на те, що нею та відповідачами виконані усі умови договору, просила визнати угоду дійсною. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подавала. Третя особа - Південна товарна біржа про причини неявки свого представника суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 03 серпня 2001 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0752 квартири № 33, розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Ольвійська, буд. 8, який посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі. За умовами договору позивачка сплатила продавцям повну вартість квартири в сумі 2400 грн., а ті передали квартиру у власність та користування покупця. Вказаний договір 16 серпня 2001 року було зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ за реєстраційний № 2392. Спірне майно на момент укладення угоди обтяжень щодо його відчуження не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна № 68714511 від 22 вересня 2016 року. Відповідно ст. 224 ЦК України (1963р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України(1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання угоди дійсною є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved