Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

20.05.2015р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми позики (а.с. № 2-3). В подальшому, 28.09.2015р. позивачкою було уточнено позовні вимоги (а.с. № 37-40). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві з урахуванням уточнень від 28.09.2015р. посилалася на те, що 18.08.2011р. вона позичила відповідачкам грошові кошти в розмірі 80\~000грн. що в еквіваленті складали 10\~000 дол. США., які відповідачки повинні були повернути 20.08.2013р. В подальшому, 09.10.2013р. була укладена додаткова угода № 1, в якій було погоджено повернути борг до 15.06.2014р. та сплатити 1% від загальної суми боргу, а саме 100 дол. США за кожний день прострочки та додаткова угода № 2 від 16.07.2014р., в якій був змінений термін повернення боргу до 30.11.2014р. У травні 2015р. відповідачки в рахунок погашення боргу передали позивачці 17\~000грн. Крім того, з вересня 2011р. по грудень 2014р. відповідачки щомісяця сплачували 680грн., що загалом становить 27\~200грн. На сьогоднішній день, іншу частину боргу відповідачки не повернули, а тому позивачка просила стягнути солідарно з відповідачок на її користь суму позики 931\~288грн. 35коп., яка складається з: суми позики станом на 19.05.2015р. 221\~186грн. 62коп, процентів за прострочення виконання грошового зобовязання 651\~283грн. 35коп., процентів за користування наданими у користування коштами у розмірі 58\~818грн. 38коп. В наданій суду 10.12.2015р. заяві представник позивачки [PERSON] (діє на підставі довіреності від 01.09.2015р. - а.с. № 36) підтримав позовні вимоги в редакції від 28.09.2015р., просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 77). Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 30.09.2015р., 12.11.2015р. та 10.12.2015р. тричі не зявилися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином за адресами, наданими ВАДР управління з питань громадянства реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області та за адресами, вказаними у розписці від 18.08.2011р. (а.с. № 5, 29, 31). Згідно до відміток на конвертах, які надсилалися на адресу [PERSON], вони повернулися «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 56, 63, 75-76). Судові повістки, які надсилалися відповідачці [PERSON] відповідно до поштових повідомлень, врученні адресату особисто (а.с. № 55, 62, 74). Відповідачки відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені належним чином про дату та час слухання справи, а також такими, що не повідомили про причини неявки в судові засідання. За такими обставинами, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення суду за відсутності сторін за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд проводився без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги в редакції від 28.09.2015р. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 18.08.2011р. між позивачкою та відповідачками було фактично укладено договір позики, шляхом видачі розписки, згідно якої останні отримали грошові кошти в розмірі 80\~000грн., що в еквіваленті на день укладення договору становило 10\~000дол.США. В даній розписці строк повернення грошей був зазначений до 20.08.2013р., що підтверджується копією розписки (а.с. № 5), оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні та копія засвідчена підписом судді. В подальшому, додатковими угодами № 1 від 09.10.2013р. та № 2 від 16.07.2014р. термін повернення грошових коштів був змінений до 15.06.2014р. та остаточно встановлений до 30.11.2014р. (а.с.№ 6,7). Оригінали додаткових угод № 1, 2 від 09.10.2013р. та 16.07.2014р. також були оглянуті в судовому засіданні та копії засвідчені підписом судді. Сама позивачка в позовній заяві в редакції від 28.09.2015р. визнала той факт, що відповідачки сплатили у травні 2015р. в рахунок погашення боргу 17\~000грн., а з вересня 2011р. по грудень 2014р. щомісячно сплачували по 680грн., які позивачка вважає процентами за користування, розмір яких щомісячно повинен був становити 100дол.США. Враховуючи, що додатковими угодами № 1 та № 2 відповідачки визнали, що отримали грошові кошти в розмірі 10\~000 дол. США, то при винесенні рішення, суд вважає за можливе застосувати положення абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», а саме вважає за можливе стягнути суму заборгованості в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення суду, оскільки позивачка просить стягнути грошові кошти саме в гривні. Відповідно до повідомлення Національного Банку України про офіційні курси гривні до іноземною валюти від 10.12.2015р. за 100дол. США - 2 289грн. 49коп. (а.с. № 80-81). Таким чином, сума позики, яку б відповідачки зобовязані були повернути за розпискою без врахування проведених ними проплат становить 228\~949грн., що є еквівалентом 10\~000дол. США станом на 10.12.2015р. Приймаючи до уваги, що в позовній заяві в редакції від 28.09.2015р. (а.с. № 39) позивачка розмежовує, що в рахунок погашення боргу було сплачено 17\~000грн., а в рахунок погашення процентів 27 200грн., то суд вважає за можливе зменшити суму позики, яка підлягає стягненню з відповідачок на користь позивачки на 17\~000грн. Таким чином, сума позики, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачок на користь позивачки становить 211\~949грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується стягнення процентів, розрахованих позивачкою відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, то враховуючи, що уточнень позовних вимог в цій частині станом на день винесення рішення не було, то судом прийнято розрахунок, проведений позивачкою станом на 22.09.2015р. (а.с. № 42). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Розпискою від 18.08.2011р. та двома додатковими угодами розмір процентів за користування позикою не встановлений, а тому він визначений на рівні облікової ставки НБУ. З розрахунку позивачки вбачається, що загальний розмір процентів, які позивачка має право одержати від позичальників становить 103\~018 грн. 38коп. (а.с. № 42) Як зазначає позивачка, з вересня 2011р. по грудень 2014р. включно, відповідачками щомісячно поверталися позивачці грошові кошти, які є процентами за користування чужими грошима, в розмірі 680грн., що загалом становить розмірі 27 200грн. ( 680грн. * 40місяців). Таким чином, сума процентів, яку слід солідарно стягнути з відповідачок на користь позивачки становить 75\~818грн. 38коп. (103\~018 грн. 38коп. - 27\~200грн.). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що з 01.12.2014р. відповідачки вважаються такими, що прострочили строк виконання зобовязання, то відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України з них на користь позивачки підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Приймаючи до уваги, що на момент винесення рішення заборгованість відповідачками не погашена, та позивачкою невірно розрахований розмір 3% річних, суд вважає за можливе розрахунок 3% річних здійснити станом на день винесення рішення з урахуванням суми боргу в сумі 211\~949 грн. Таким чином, з відповідачок солідарно на користь позивачки слід стягнути 3% річних у сумі 6\~525грн. 25коп. (211\~949 грн. - сума боргу * 3%/365*374-кількість днів прострочення), а в задоволені іншої частини позовних вимог відмовити, оскільки розрахунок 3% річних позивачкою проводився виходячи із суми боргу 10 000дол. США, в той час, як грошовою одиницею України є гривня та правильним є нарахування 3% річних саме у гривні, а в не доларах (аналогічне зазначено в Аналізі Верховного Суду України практики застосування ст.\~625 ЦК України в цивільному судочинстві). Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути солідарно з відповідачок [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за договором позики в загальному розмірі 294\~292грн. 63коп., яка складається з: заборгованості за сумою позики в розмірі 211\~949грн.; процентів за користування чужими грошима в розмірі 75\~818грн. 38коп.; 3% річних в розмірі 6 525грн. 25коп. В задоволені іншої частини позовних вимог слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи що позовні вимоги позивачки задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідачок на користь позивачки судовий збір у розмірі 962грн. 24коп. з кожної, в стягненні іншої суми судового збору відмовити у звязку з відмовою в задоволені частини позовних вимог. Розрахунок суми судового збору, який підлягає стягненню з відповідачок проведений наступним чином: 294\~292грн.63коп. загальна сума заборгованості * 6 090грн. загальна сума сплаченого судового збору/931 288грн. 35коп. сума заявлених позовних вимог в редакції від 28.09.2015р. На підставі викладеного,

Outcome: partial