overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

21 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його доходу. Відповідні обставини позивач обґрунтовує тим, що сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальне утримання сина не надає. З огляду на викладене, позивач просить його вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні вимоги викладені у позовній заяві підтримала просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач заперечив щодо позову, зазначив, що він не ухиляється від сплати аліментів, і надає їх добровільно, в тому числі і шляхом оплати комунальних послуг за місцем проживання позивача, погодився сплачувати аліменти в розмірі ? всіх видів його доходу. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено в судовому [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2010 року. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року шлюбу між сторонами було розірвано. Відповідні обставини підтверджуються копією судового рішення, копією свідоцтва про народження дитини. [PERSON] проживає разом із дитиною [ADDRESS], що в судовому засіданні сторонами не заперечувалося. Обовязок батьків утримувати дітей закріплений в ст.180 СК України. Право вибору способу стягнення аліментів надано тому із батьків з ким проживає дитина, зокрема кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідне право передбаченеу ст.181 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Суд, зважаючи на те, що [PERSON] є працездатною особою, тому з урахуванням положень ст.ст.181-183 СК України вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів визначений судом буде відповідати інтересам дитини та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. Судові витрати по справі становлять 680 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки позов задоволено частково, а саме на 50 процентів, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір й збір в сумі 340 грн. = 640/2.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

21 грудня 2017 року було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Відділ у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,\~Бузівська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області, Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом. Судом встановлено, що при ухваленні зазначеного рішення, не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивачем ціна позову не була зазначена, а судом її не встановлено. У відповідності\~до п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. \~ \~ \~ \~Виходячи з положень статті 270 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, вирішивши вказані питання. Згідно положень частини 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 31.08.2015 року), ставка судового збору встановлюється у розмірі за подання заяви майнового характеру 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Частиною 2 статті 176 ЦПК України визначено, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Оскільки встановити точну ціну позову неможливо, суд вважає, що розмір судового збору сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду в розмірі 243 грн. 60 коп. відповідає розміру встановленого законодавством на час подання позовної заяви. Крім того, позивачем 03 травня 2017 року додатково сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., який необхідно повернути позивачеві, у звязку із переплатою. У відповідності\~до ч.\~1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1), тому вказані витрати по справі слід стягнути з відповідачів. З урахуванням викладеного, виходячи з вимог позивача, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

21 грудня 2017 року до суду звернулося ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 14.12.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг. Проте в порушення умов договору відповідач у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатила, що стало підставою для звернення до суду. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 21 листопада 2017 року має заборгованість в сумі 19902 грн. 14 коп., з яких: 8190,77 грн. - тіло кредиту; 3562,97 грн. - нарахування відсотків за користування кредитом; 6724,49 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 923,91 грн. - штраф (процентна складова). Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 19902 грн. 14 коп., а також судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про підтримання свого позову та розгляд справи без їхньої участі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.33). Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, заперечувала проти стягнення штрафних санкцій по договору. Відзиву на позовну заяву, не подала. В усних поясненнях підтвердила, що користувалась кредитним лімітом, однак, після звільнення не змогла виконати свої фінансові зобов'язання. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (кредитного договору) № б/н від 14 грудня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

21 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 січня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх, малолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинені з 2012 року, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. 19 січня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. 27 березня 2018 року, ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. 27 квітня 2018 року сторони в судове засідання не зявилися, позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-КИ № 006946 (а.с.5). Від шлюбу сторони малолітніх, неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається з матеріалів справи подружні стосунки\~сторін фактично припинили. Суд, з'ясувавши\~фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~ вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

21 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 22 листопада 1986 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб, про що Первомайською селищною радою Вітовського району Миколаївської області був здійснений відповідний актовий запис № 60. Разом з тим їх сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного тривалий час. Мають повнолітнього сина, але відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що звернулася до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище присвоєне при реєстрації шлюбу - Демешко . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений за місцем реєстрації належно, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 13), а тому суд вважає можливим на підставі ст. 223 ЦПК України розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП № 450103, Первомайською селищною радою Вітовського району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 22 листопада 1986 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за № 60. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Кутня» на «Демешко» (а.с.5). Сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії ІІІ-ФП № 405223 (а.с. 6). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного протягом тривалого часу. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

21 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд, розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 22.12.2007 року Петродолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області за актовим записом №17, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], та залишити неповнолітнього сина на виховання матері. У позові він зазначив, що у них з відповідачем не склалось спільне життя у зв'язку з несумісністю характерів, різними інтересами та поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння та почуттів один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

21 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо. В шлюбі мають двох малолітніх дітей, які проживають з відповідачкою. Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 2-3). Відповідачка [PERSON], належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявилась, надала до суду заяву, в якій позов визнала, просила розглянути справу без її участі та відновити їй дошлюбне прізвище Бондаренко (а.с. 21). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 05 жовтня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 167830, виданого виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с.7). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтв про народження серії І-ЖД № 345186, та серії І-ЖД № 388335, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 8, 9). Шлюбні відносини сторони не підтримують, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, згодні на розірвання шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання відповідачки, суд вважає необхідним відновити їй дошлюбне прізвище Бондаренко.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

21 грудня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 листопада 2016 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 151, мотивуючи свій позов тим, що життя з відповідачем не склалося, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Подружжя припинило шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з серпня 2017 року, сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Від шлюбу подружжя дітей не має. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, наслідки ст. 206 ЦПК України йому роз'яснені. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2016 року, що підтверджується свідоцтвами про одруження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 151 (а.с.6,7). Від шлюбу дітей не мають. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Сімейно - шлюбні стосунки подружжя припинені, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого, їхнє подальше сімейне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення суду про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

21 грудня 2017 року позивачка\~ звернулася\~ до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В позові зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок № 10 по вулиці Лермонтова в смт.Березнегувате Миколаївської області. В даному будинку з 2013 року зареєстрована відповідачка. Після розірвання шлюбу з її сином, вона виїхала з будинку і\~ фактично не проживає в ньому з червня 2016 року. На усні\~ вимоги добровільно знятися з реєстрації, відповідачка\~ відмовляється. Позивачка в судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка в судове засідання\~ також не з'явилася, але своєчасно та належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, про причини неявки не повідомила.\~ Судом, за згоди позивачки, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовід-носини. Позивачка є власницею житлового будинку № 10 по вулиці Лермонтова в смт. Березнегувате Миколаївської області, про що свідчить витяг\~про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зроблений Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 06 серпня 2008 року (а.с.9). В зазначеному будинку зареєстрована відповідачка, що підтверджується довідкою\~ Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 20 грудня 2017\~ року за вих. № 5123 (а.с.10). З акту обстеження місця проживання, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області 27 грудня 2017 року слідує, що відповідачка\~ в даному будинку з червня 2016 року не проживає та в добровільному порядку\~ не бажає зніматися з реєстрації (а.с.15). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно ст.72 зазначеного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, враховуючи не проживання відповідачки за місцем реєстрації понад шість місяців, відсутність права власності на житловий будинок, суд дійшов висновку, що звернення позивачки до суду є обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, \~суд покладає на відповідачку обовязок по відшкодуванню позивачці судового збору.

Outcome: approved