Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

21.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 13.01.2020 року він дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 62000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кошти до липня 2020 року. Однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг в повному обсязі. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору відповідачем надана розписка від 13.01.2021 року, з якої випливає, що відповідач взяв у нього борг 62000,00 грн. із зобов`язанням повернути вказану суму до липня 2020 року. Відповідачем було повернуто частину коштів згідно розписки, а саме: 13.01.2020 року - 4000,00 грн.; 11.02.2020 року - 2000,00 грн.; 13.07.2020 року - 700,00 грн. Таким чином, несплачена сума за договором позики становить 55300,00 грн.. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання, а саме 03.08.2020 року та 01.09.2020 року направлено претензію про добровільну сплату залишку боргу у 10 денний строк, яка залишилася відповідачем без реагування. Тому, на підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача несплачену суму боргу за договором позики в розмірі 55300,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Позивач надав суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 13.01.2020 року, [PERSON] , паспорт [NUMBER] , [INFO], проживаючий [ADDRESS] , зобов`язується віддати борг [PERSON] 62 тис. гривень при першій можливості, приблизно до липня 2020 року (а.с.5). 03.08.2020 року позивачем була направлена претензія до [PERSON] згідно якої пропонує у 10-денний строк з дня отримання цієї претензії повернути йому суму боргу в розмірі 55300,00 грн., однак відповідач вказану вимогу не виконав та борг не сплатив (а.с.6-7). 01.09.2020 року позивачем повторно була направлена претензія до [PERSON] згідно якої пропонує у 3-денний строк з дня отримання цієї претензії повернути йому увесь залишок боргу в сумі 55300,00 грн., однак відповідач вказану вимогу не виконав та борг не сплатив (а.с.8-10). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, приходить висновку про те, що між позивачем [PERSON] як позикодавцем та відповідачем [PERSON] як позикоотримувачем, виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, що підтверджується наданою позивачем розпискою. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Таким чином, лише наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Однак розписка відповідача [PERSON] від 13.01.2020 року знаходиться у позивача, а тому у суду відсутні підстави вважати, що відповідач виконав зобов`язання за договором позики від 13.01.2020 року та повернув отримані за цим договорам позики кошти позикодавцям. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач не виконав зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та необхідності його задоволення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 11, 526, 527, 547, 1046, 1047, 1049, ЦК України,

Outcome: approved