Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

20 грудня 2012 року помер батько позивача [PERSON], який на день смерті був постійним жителем [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельних ділянок площами 2,1888 га та 0,2964 га, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території [PERSON] сільської ради Золотоніського району Черкаської області. За свого життя [PERSON] склав заповіт, за яким все рухоме і нерухоме майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, він заповів [PERSON]. Проте позивач не може оформити право на спадщину, так як відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вказані земельні ділянки, і за цих підстав нотаріус, постановою від 08.11.2016 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач [PERSON] по справі та його представник [PERSON] не зявились, від представника позивача надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву за вих. № 202 від 18.11.2016 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 15 та ст.16 ЦК України право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю (серії І-ЧР №039440, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №740), [PERSON] на праві приватної власності належали земельні ділянки площами 0,2964 га та 2,1888 га, що розташовані на території [PERSON] сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із свідоцтва про народження (серії ІІ-ЯР №903831) вбачається, що [PERSON] був сином [PERSON], яка померла 19.08.1996 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть (серії І-СР №028987 від 20.08.1996 року). Згідно з довідкою, виданою виконкомом [PERSON] сільської ради № 371 від 02.11.2016 року, речі обіходу і вжитку померлої [PERSON] з дня її смерті перейшли в користування її сина [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON], якій належали вказані земельні ділянки, її спадкоємцем був її син [PERSON], який спадщину прийняв, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, однак юридично своїх спадкових прав не оформив. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до ст., ст. 548, 549 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.06.8 3р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Оскільки відразу після смерті [PERSON] її син [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, то згідно з нормами ЦК УРСР 1963 р., спадщина, що відкрилась, була прийнята ним одноособово. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР №197100 від 24.12.2012 року) [PERSON] помер 20.12.2012 року, про що складений відповідний актовий запис № 21. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Таким чином спадщина відкрилася і на вказані вище земельні ділянки, які належали померлому після смерті його матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту, посвідченого у [PERSON] сільській раді Золотоніського району 16 березня 2004 року, реєстр. № 42, [PERSON] все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, позивач прийняв спадщину, подавши до Золотоніської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що стверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31312340. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2016 року Золотоніська районна державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки, що знаходиться у Черкаській області, Золотоніському районі на території [PERSON] сільської ради, у звязку із тим, що [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON] фактично прийняв, а юридично не оформив своїх спадкових прав і помер. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з повідомленням Золотоніської районної державної нотаріальної контори за вих. №1178/01-16 від 22.11.2016 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 304/2013. Підставою для її заведення були подані заяви про прийняття спадщини від [PERSON] та заява про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON], подана дружиною померлого [PERSON]. 20.11.2014 року на імя [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на майновий пай. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Згідно із ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON], а оскільки правовстановлюючі документи відсутні, власник помер, а отримати дублікат вказаного державного акту на землю не можливо вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved