Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

20.07.2020 року заявник [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із заявою в порядку окремого провадження в якій просив видати обмежувальний припис, а саме:видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою [ADDRESS] , на строк 6 місяців, яким зобов`язати її усунути перешкоди у користуванні ним житлом, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , і в якій він зареєстрований на законних підставах. Заяву мотивує тим, що вже більше 30 років він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Недавно, з невідомих йому причин, дружина подала на розлучення, проте справа ще розглядається судом та шлюб не розірвано. Вказує, що після звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу дружина почала вести себе неадекватно: за місцем їхнього проживання, систематично, в стані алкогольного сп`яніння або в тверезому стані, іноді спільно з їхнім вже дорослим сином [PERSON] , який проживає окремо зі своєю сім`єю, але іноді до них навідується, вчиняє щодо нього домашнє насильство, а саме: діяння психологічного та фізичного насильства, що виражається у наступному: психологічне насильство - словесні образи, нецензурна лайка, приниження; фізичне насильство - ляпаси, стусани, штовхання, шарпання, нанесення побоїв. Вказує, дані факти підтверджуються неодноразовими телефонними зверненнями до поліції в останні два місяці з його боку. За одним із таких звернення відкрите провадження про адміністративне правопорушення, ще одна заява подана до Рівненського відділу поліції ГУНП у Рівненські області в суботу, 18.07.2020 року. Зазначає, що 17.07.2020 року, близько 00-20 год., коли він повернувся з роботи, (працює таксистом), то виявив, що в нашій квартирі змінений замок і потрапити до неї він не має можливості. Він викликав поліцію і працівниками патрульної поліції було зафіксовано даний факт, проте потрапити до квартири він так і не зміг. У зв`язку з цим, він, маючи законне право на проживання в квартирі, змушений ночувати вже декілька неї в гаражі. Вважає, що такі дії його дружини [PERSON] щодо нього мають всі ознаки домашнього насильства економічного характеру, що виражається в обмеженні доступу до житла. У зв`язку з цим змушений звернутися до суду із вказаною заявою. В судовому засіданні заявник заяву підтримав та просив суд її задовольнити. Додатково вказав, що він звертався до лікарні з приводу побиття його дружиною. Вказав, що квартира в якій вони проживають належить його тещі, з якою в нього не приязні стосунки, оскільки вона його виганяла з свого будинку. Заінтересована особа [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Вказала, що навпаки конфлікти вчиняє заявник, і вона викликала поліцію. Чи приймалися з цього приводу рішення їй невідомо. На даний час в суді на розгляд перебуває справа про розірвання шлюбу. Пояснила, що власником квартири є її мати- [PERSON] . Оскільки, [PERSON] вчиняє сварки, виносить з квартири речі вона за згодою власника змінила в квартирі замки, про що повідомляла працівників поліції. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши сторін, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до наступного висновку. Статтею 350-2ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24 Закону України«Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст.1 Закону України«Про запобіганнята протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України Закону України«Про запобіганнята протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч. 3 ст.26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст.350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису [PERSON] , не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. В матеріалах справи не міститься інформація щодо звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу вчинення заінтересованою особою насильства, оскільки ним не долучено доказів на підтвердження даних фактів. В судовому засіданні самим заявником підтверджено той факт, що власником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . З пояснень сторін убачається, що між ними часто виникають конфлікти. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона пропонувала [PERSON] вказати майно, яке він хоче забрати, однак дана пропозиція заявником була проігнорована. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання наслідків його вчинення, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Outcome: dismissed