Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

21 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства. Позов обгрунтований такими обставинами. Позивач народився [INFO] . Його матір`ю є [PERSON] , яка померла [INFO] . Батьком позивача є відповідач, [PERSON] Разом із цим, в свідоцтві про народження позивача в графі «батько» зроблений запис [PERSON] . За словами матері позивача, він народився на наступний день після того, як відповідач, який працював моряком, пішов в рейс. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. Як зазначає позивач, все своє життя він вважає відповідача своїм батьком, вони проживали разом в квартирі [ADDRESS] . Відповідач утримував позивача та його мати, коли позивач був дитиною, та надавав матеріальну допомогу позивачу після досягнення останнім повноліття. В липні 2018 року позивач звернувся до Малиновського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення змін до актового запису про народження у частині відомостей про батька, а саме зміни в графі «батько» з [PERSON] на [PERSON] , однак йому було відмовлено та порекомендовано звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, в якому позов визнав в повному обсязі. У відзиві зазначив, що вважає [PERSON] своїм сином, з матір`ю позивача познайомився у 1987 році, через деякий час почали проживати разом у гуртожитку. У січні 1989 року відповідач влаштувався працювати в Чорноморське-Азовське управління морських шляхів та з цього часу почав працювати моряком в закордонних рейсах. З початку лютого 1990 року відповідач перебував за межами України в зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків, а [INFO] року народився позивач, який є спільною дитиною відповідача та [PERSON] На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано копію трудової книжки. Як зазначає відповідач у відзиві, він з [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, та разом із [PERSON] виховували позивача. Представник третьої особи Приморського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутністю представника третьої особи, та ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] народився [INFO] в м. Одесі, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 15 березня 1990 року зроблено відповідний запис № 346. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] його батьками є - [PERSON] та [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що запис про батька позивача зроблений за вказівкою матері на підставі ст. 55 КпШС України. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, та [INFO] у них народилась спільна дитина - [PERSON] . На момент реєстрації народження позивача 15 березня 1990 року в органах реєстрації актів громадянського стану відповідач [PERSON] перебував за межами України в тривалому відрядженні, так як працював моряком. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки відповідача, наданої разом із відзивом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із визначенням походження дитини, та регулюються Главою 9 Розділу ІІІ КпШС України. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( стаття 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу. Враховуючи вказані обставини, визнання відповідачем позову, а також зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення батьківства [PERSON] є законними, обгрунтованими, та такими, що належить задовольнити. Задовольняючи позов про встановлення батьківства [PERSON] , суд зауважує на тому, що відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи про народження у зв`язку з визнанням батьківства є рішення суду про визнання батьківства або спільна заява жінки та чоловіка про визнання батьківства. Якщо подання заяви про визнання батьківства неможливе, то підставою для внесення змін є рішення про визнання батьківства, у якому буде зазначено конкретні зміни, які треба внести до актового запису. При цьому, пунктом 1.7 вказаних Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Таким чином, внесення змін до актового запису цивільного стану є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, в зв`язку із чим позовні вимоги про зобов`язання третьої особи внести відповідні зміни до актового запису не підлягають задоволенню. Разом із цим, рішення суду про встановлення батьківства є безумовною підставою для цих органів щодо внесення змін до актового запису про народження позивача. Частиною 1 статті 267 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання по розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якою, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: partial