Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

20.03.2013р. до Савранського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що в 2000р. відповідач запропонував позивачу купити житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Кірова, 21 в с. Байбузівка Савранського району за 1500грн. Позивач погодився на пропозицію відповідача та виплатив йому установлену суму коштів, про що відповідач власноручно написав розписку. За даною угодою сторони дійшли згоди про те, що відповідач до 2012р. вчинить дії щодо оформлення документів на право власності на зазначене нерухоме майно. При зверненні [PERSON] в січні 2013р. до [PERSON] з вимогою укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, останній зазначив, що він матеріально не забезпечений та немає можливості здійснити оплату виготовлення технічної документації з подальшим отриманням свідоцтва про право власності на будинок. Вказані обставини перешкоджають реалізації позивачем свого права власності на придбаний будинок, що змусило його звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач 18.06.2015р. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх повному задоволенню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі та вказав, що дійсно він позбавлений можливості оформити нотаріально договір купівлі-продажу будинку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача і відповідача, викладені ними у заявах, вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Байбузівка, вул. Кірова, 21, Савранського району (а. с. 3; 4). Позивач під розписку сплатив відповідачеві обумовлену суму вартості будинку з господарськими будівлями (а. с. 4). На виконання договору відповідач зобовязувався оформити правовстановлюючі документи та здійснити нотаріальне посвідчення зазначеного договору до кінця 2012 року. Станом день звернення позивачем до суду з даним позовом відповідач не вчинив дій щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку та не оформив правовстановлюючих документів на зазначений будинок. Згідно вимог\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних\~чи оспорюваних прав. Згідно до вимог\~статті 328 ЦК України\~право власності\~набувається в тому числі із правочинів. Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є дійсним, якщо його недійсність не встановлена законом чи судом. Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За правилами\~статті 657 ЦК України\~угоди стосовно передання права власності на нерухоме майно підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно приписів частини 2\~статті 219 ЦК України\~суд може\~визнати дійсним правочин, який не набув нотаріального посвідчення, якщо правочин дійсно відповідає\~справжній волі сторін, а нотаріальне посвідчення не відбулось, з підстав які не залежали від волі сторони, яка звертається за визнанням угоди дійсною. Також, відповідно приписів частини 2\~статті 220 ЦК України, якщо сторони домовились до всіх істотних умов і це підтверджено письмовими доказами, а також відбулось повне або часткове виконання цього правочину, суд може визнати цю угоду дійсною. Враховуючи положення\~статті 16 Цивільного Кодексу України, одним із способів захисту\~цивільного права є зокрема\~визнання права. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Згідно норм ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. На час укладання договору купівлі-продажу відповідач не був власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Байбузівка, вул. Кірова, 21, Савранського району, так як не були виготовлені правовстановлюючі документи на будинок, а тому в розумінні вимог п. 13. Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними» та вимог ст. 210 та ст. 640 ЦК України, укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна може відбутися лише шляхом визнання права власності, здачі будинку в експлуатацію, і лише після цього можливо здійснити продаж будинку, та укладати будь-які інші договори та посвідчувати їх у нотаріуса. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed