Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

21.01.2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності на квартиру. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач розірвав шлюб з відповідачем 20.10.1995 р. Під час перебування в шлюбі сторони отримали спірну квартиру по [ADDRESS] , в якій були зареєстровані та продовжували проживати після розірвання шлюбу, а згодом приватизували. Позивач та відповідач є співвласниками однокімнатної квартири, частки кожного не визначені. Зазначає, що відповідачу було письмово запропоновано в нотаріальному порядку визначити частки та поділите спільне майно шляхом сплати належної частини вартості спільної квартири. Правовстановлюючих документів на вимогу позивача на квартиру відповідач не надала. Позивач посилаючись на те, що на теперішній час він вважає за необхідне визначити розмір часток всіх співвласників квартири, без чого неможливо вирішити питання про встановлення порядку користування квартирою та розпорядження співвласниками своїми частками, але вирішити це питання позасудовим шляхом виявилося неможливим, оскільки відповідач не бажає з`явитися до нотаріуса для укладення відповідного договору, просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 01.03.19 року було прийнято позовну заяву до розгляду у порядку зального позовного провадження і відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.04.2019 року. Одночасно, відповідачу було надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. 01.04.19 року ухвалою суду підготовче засідання було відкладено на 17.05.19 року. Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано. Позивач [PERSON] у підготовче засідання 17.05.2019 року не з`явився, подав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, заявлений позов підтримує повністю та просить його задовольнити повністю. Окрім цього, 17.05.2019 р. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просить визначити ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі по Ѕ кожному. Представник позивача у підготовче засідання 17.05.2019 року не з`явився, подав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, заявлений позов підтримує повністю та просить його задовольнити повністю. Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Попередньо подала до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов визнає. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у разі, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.10.1995 р. [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 20.10.1995 р., про що зроблено запис № 54. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло, а саме, на спірну однокімнатну квартиру, що за адресою: [ADDRESS] , така квартира належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, проте частки не виділені. Даний факт підтверджується і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого вказана вище квартира зареєстрована за позивачем та відповідачем. Згідно копії технічного паспорта загальна площа спірної квартири 22,2 кв.м., житлова площа - 11,9 кв.м., та розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку. З метою досудового врегулювання спору, позивач надсилав відповідачу письмову пропозицію про визначення часток у спільній сумісній влансості (а.с. 8), однак така пропозиція залишена відповідачкою без задоволення. Відповідно до ст.ст. 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1,2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати їм на праві спільної часткової або на праві сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Так, виходячи з рівності часток, враховуючи відсутність домовленості між співвласниками, суд приходить до висновку, що кожен із співвласників вказаної квартири має право власності на 1/2 частину. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача до відповідача про визначення розміру 1/2 ідеальної частки в праві сумісної власності обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved