Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

21 березня 2014 року позивач звернувся до відповідача із вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в сумі 9 200 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28 листопада 2003 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] [INFO] року у сторін народився син - [PERSON] На даний час подружжя разом не проживає, спільне господарство не веде. Спільний син [PERSON] з 01 вересня 2010 року навчається на денному відділенні Київського технікуму електронних приладів, на платній основі. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] половину вартості навчання - 9 200 грн. Позивач в судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу. Також, вважає, що витрати на навчання є додатковими витратами, а тому можуть бути застосовані тільки до неповнолітньої дитини. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 28 листопада 2003 року і по теперішній час, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Від зареєстрованого з відповідачем шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]), який проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. 02 серпня 2010 року між Київським технікумом електронних приладів та [PERSON] в особі [PERSON], як матері студента, укладено Договір на підготовку молодшого спеціаліста по денній формі навчання №1033. У вказаному Договорі зазначено загальну вартість освітньої послуги - 18 400 грн. Так, згідно Довідки №149 від 20 березня 2014 року, виданої [PERSON], він є студентом ІV (четвертого) курсу денного відділення Київського технікуму електронних приладів - ВНЗ І рівня акредитації. Термін навчання з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2014 року. За ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, довідкою №149 від 20 березня 2014 року підтверджується продовження навчання повнолітнім сином відповідача на денному відділенні ВНЗ «Київський технікум електронних приладів», а тому у [PERSON] відповідно до вимог Сімейного кодексу України є право вимоги до відповідача про стягнення аліментів. За ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Так, за змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У поданих запереченнях відповідач посилається на відсутність матеріальної можливості виконувати свої обов'язки з оплати аліментів, надаючи до суду на підтвердження цього факту копію трудової книжки. Як вбачається з копії трудової книжки відповідача, з 11 березня 2013 року [PERSON] звільнений за власним бажанням з посади слюсара ТОВ «Євро-вікнобуд», та з тих пір на роботу не влаштований. Суд не може вважати вказану підставу такою, що звільняє відповідача від виконання свого обов'язку зі сплати аліментів, адже відсутність офіційного доходу не підтверджує відсутність матеріальної можливості сплачувати аліменти загалом. Поряд з офіційними доходами існують також інші джерела доходів, що є неофіційними, а тому не фіксуються у трудовій книжці. За ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавцем чітко визначено можливість визначення розміру аліментів у разі отримання нерегулярного та мінливого доходу платника аліментів, а тому така підстава, як офіційне непрацевлаштування, не може бути визнана судом достатньою та поважною для звільнення відповідача від його обов'язку зі сплати аліментів. Крім того, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У поданих запереченнях відповідачем невірно трактуються положення норми ст. 185 СК України, адже відповідач вважає, що витрати на навчання є не аліментами, а додатковими витратами. Суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на таке. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Отже, витрати на навчання дитини не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України, адже не викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком певних здібностей дитини. Право на освіту є конституційно закріпленим правом кожного, а тому вважати отримання вищої освіти у вищому навчальному закладі особливими обставинами не можна. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи, що повна оплата за навчання згідно Договору №1033 від 02 серпня 2010 року становить 18 400 грн., суд, дотримуючись принципу рівності у правах та обов`язках батьків по відношенню до дитини, вважає правомірним стягнути з відповідача половину вартості навчання - 9 200 грн. Ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог.

Outcome: approved