Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

1 квітня 2014р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 20 квітня 2002р. вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]Спільне життя між ними не склалося через недовіру, суперечки та випадки агресії відповідача по відношенню до неї та доньки. Причиною розпаду їхнього шлюбу є несумісність характерів, різні погляди на життя та те, що відповідач не утримував сім'ю і навіть доньку. Посилаючись на те, що шлюбні відносини фактично припиненні із відповідачем в січні 2012р, позивач просила розірвати шлюб та стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання доньки в твердій грошовій валюті у розмірі 2000грн. до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка позов підтримала частково і пояснила, що поновлення з відповідачем спільного життя та збереження з ним шлюбу неможливі. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання на виховання своєї доньки, чим ставить її та дитину у скрутне матеріальне становище. Позивачка погодилась на стягнення аліментів на дитину в сумі 1тис.грн. Відповідач позовні заяви визнав та пояснив, що відновлення шлюбу в позивачкою не можливо, оскільки вони не можуть знайти спільну мову. Сплачувати аліменти на утримання доньки згодний в сумі 1тис.грн. щомісячно. Вислухавши позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст.105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 СК Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 20 квітня 2002р, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим відділом реєстрації актів громадського стану Самарського районного управління юстиції у м.Дніпропетровську, актовий запис № 94 (а.с.9). В січні 2012р. сторони припинили шлюбні стосунки і більше їх не поновлювали. Між сторонами склалися неприязні стосунки. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного із них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що сторони від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.10). Таким чином відповідач є батьком неповнолітньої дитини. Він працездатний та може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000грн. щомісячно. Позивач та дитина проживають окремо від батька, а останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на дитину, які підлягають стягненню із відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема те, що відповідач працездатний, працює, а також він зобов'язаний утримувати дитину.

Outcome: approved