Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

20.03.2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 31.05.2012 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ПроКредит Банк». Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «ПроКредит Банк» подав апеляційну скаргу. 15.11.2012 року Апеляційний суд м.Києва ухвалив рішення, яким скасував вказане рішення першої інстанції та ухвалив нове, яким позов задовольнив частково. Так, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість, яка складається з основного боргу в розмірі 912628,67 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2013 року, рішення Апеляційного суду м.Києва залишено без змін. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження № 40672820 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7811/11, виданого 21.12.2012 року Апеляційним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» боргу в сумі 912628,67 грн. Крім того, 03.11.2017 року ухвалою суду замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «ПроКредит Банк» на його правонаступника [PERSON] . Разом з тим, оскільки відповідач в добровільному порядку рішення не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь 508140,06 грн., з яких: 82211,59 грн. - 3 % річних; 425928,47 грн. - інфляційні втрати, а також судові витрати. Ухвалою від 23.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 15.11.2012 року апеляційну скаргу ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31.05.2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» суму в розмірі 912628,67 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження № 40672820 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7811/11, виданого 21.12.2012 року на підставі вищевказаного рішення суду. 03.11.2017 року Шевченківським районним судом м.Києва у справі № 2-7811/11 постановлено ухвалу, якою замінено сторону виконавчого провадження, а саме ПАТ «ПроКредит Банк» на його правонаступника [PERSON] . Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, порушує його майнові права та інтереси, а тому останній має право на відшкодування боргу, що складається з інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу в розмірі 508140,06 грн. Так, із долученого до справи розрахунку заборгованості від 16.03.2018 року вбачається, що з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. заборгованість складає - 174680,03 грн., а тому сума боргу з врахуванням інфляційних втрат - 1087308,70 грн.; з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. заборгованість складає - 112814,13 грн., а тому сума боргу з врахуванням інфляційних втрат - 1025442,80 грн.; 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. заборгованість складає - 124744, 88 грн., а тому сума боргу з врахуванням інфляційних втрат - 1037373, 55грн.; з 01.01.2018 р. по 28.02.2018 р. заборгованість складає - 13689, 43 грн., а тому сума боргу з врахуванням інфляційних втрат - 926318,10 грн. Тобто загальна сума інфляційних втрат складає 425928,47 грн. При цьому розрахунок трьох процентів річних за період прострочення з 16.03.2015 р. по 15.03.2018 р. складає 82211,59 грн. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 року у справі № 910/8318/16). У відповідності до ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).( ч.1 ст. 610 ЦК України) Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року в справі № 6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року в справі № 718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Враховуючи, що відповідач рішення Апеляційного суду м.Києва від 15.11.2012 року, за яким з нього на користь ПАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач, не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд, перевіривши розрахунки позивача, наведені в позовній заяві, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON]. підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 425928,47 грн. та три проценти річних в сумі 82211,59 грн., а всього 508140,06 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5081,40 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 513221,46 грн. (425928,47 грн. + 82211,59 грн. + 5081,40 грн.).

Outcome: approved