Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

21 грудня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 23 жовтня 2009 року Красногвардійським відділом РАГС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №909. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем, було укладено шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом РАГС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 909. Від спільного шлюбу маємо малолітню дитину [PERSON], 20 лютого 2010р.н. Приблизно з січня 2014р. між позивачем та відповідачем припинені шлюбні стосунки, з цього ж періоду вони не ведуть спільне господарство. Після розірвання шлюбу спільна дитина залишиться проживати із позивачем. Спір про розділ майна відсутній. Між позивачем та відповідачем також є домовленість, відповідно до якої відповідач добровільно буде надавати кошти на утримання дитини. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. У судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає. У звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 23 жовтня 2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №909, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від шлюбу у сторін є малолітня дитина донька [PERSON], 20.02.2010р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6), яка проживає із позивачем, проти чого відповідач не заперечує. Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені з 01 вересня 2015 року, що підтверджується заявами сторін (а.с.15,16). Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, цивільний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved