Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

20.07.2017 р. позивач ПАТ «Ощадбанк» звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11569,15 грн. Вимоги позивача мотивовано неналежним виконанням [PERSON] своїх договірних зобов'язань. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Відповідач, в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не сповістила і не надала суду заяву про розгляд справи в за її відсутності. Направлені за адресою, вказаною в позові та місцем реєстрації, вказаним в довідці органу місцевого самоврядування, процесуальні документи, вручені адресату про що свідчить поштове повідомлення з відміткою «вручено», тому відповідача можливо вважати таким, що був повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином. При даних обставинах, зважаючи на подання позивачем заяви про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим справу розглянути без участі відповідача, провівши заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи судом встановлено: 03 червня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1597174 про відкриття та обслуговування фізичній особі рахунку, випуск та надання платіжної картки (далі - Договір). Відповідно до п 1.1.4. Договору відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 15500,00 грн. зі сплатою 10,50 % річних за користування кредитом. Під час укладання Договору для можливості користуванням картрахунком відповідачу була видана платіжна карта (далі - БПК). Відповідно до п. 4.4 Договору Відповідач зобов'язався щомісячно отримувати звіт (виписку) з рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем або неробочим згідно з договором. За твердженням позивача відповідачем не виконані зобов'язання, відповідно до п.п. 1.1.4, 3.3 договору, а саме не сплачені позивачу грошові кошти. У зв'язку з цим, станом на 20 березня 2017 р. виникла заборгованість в розмірі 11569,15 грн. (одинадцять тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять гривень 15 коп.). Розмір заборгованості підтверджується виписками по рахункам клієнта банку. Зауважень щодо відступів від умов кредитування позичальником не надавалось. Від одержання кредитних коштів останній не відмовлявся. Заперечень щодо визначеного банком розміру основного зобов'язання та відсотків за користування кредитом відповідачем не зазначено. Невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про відновлення його порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Поданими доказами, доведено обґрунтованість заявлених вимог. Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку . Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які мають ознаки кредитного договору. Приписи ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як зазначалось вище, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, та серед іншого, отримувати виписки у т.ч. щодо зміни процентної ставки нарахування відсотків за користування кредитом. Однак, в порушення приписів перелічених норм, станом на 20.03.2017 року [PERSON] заборгувала банку: 9524,74 грн. по тілу кредиту, 803,31 грн. по процентах за користування кредитом, За таких обставин, позовні вимоги про стягнення: 9524,74 грн. по тілу кредиту, 803,31 грн. по процентах за користування кредитом, слід задовольнити. Згідно з ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення виконання грошових зобов'язань боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з врахуванням втрат від інфляції та 3% річних за весь час прострочення. Зважаючи на суму боргу, строк виникнення зобов'язання, розрахунок позивача, період нарахування з дати виникнення зобов'язання до 20 березня 2017 року, інші обставини справи, вимоги про стягнення 1008,44 грн. - інфляційних втрат, а також 3% річних від прострочених сум заборгованості - 232,66 грн.є правомірними та підлягають задоволенню. Належних та допустимих доказів, які доводять відсутність вини боржника в порушенні зобов'язання відповідачем не зазначено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved