Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. 1.1. В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та посилається на те, що 9 лютого 2008 року він уклав шлюб з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 7 квітня 2016 року шлюб між ними був розірваний, місце проживання дитини було визначено разом з матір`ю. Іншим рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання синя [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. 1.2. [PERSON] відмовляється переїжджати до матері [PERSON] в Закарпатську область. Він продовжує проживати разом з батьком [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] . В цьому помешканні створені всі належні умови для проживання та виховання дитини. [PERSON] працює в Київській митниці ДФС на посаді головного державного інспектора та має постійний заробіток. За місцем проживання та місцем роботи [PERSON] зарекомендував себе позитивно. [PERSON] навчається у Рогозівській ЗОШ, має багато друзів в класі. Переїзд до Закарпатської області негативно вплине на психологічний стан дитини. 1.3. Тому [PERSON] просить суд змінити місце проживання [PERSON] , визначене рішенням Івано-Франківського міського суду від 7 квітня 2016 року, та визначити місце проживання дитини разом з її батьком; звільнити позивача від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , призначених рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2017 року; а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. 2. Рух цивільної справи. 2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 7 травня 2019 року (а.с.44-45) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 30 жовтня 2019 року (а.с.66-67) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 30 квітня 2020 року (а.с.118-119) було закрито провадження у цивільній справі в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Розгляд цивільної справи був продовжений в частині інших позовних вимог: про зміну місця проживання дитини та звільнення позивача від сплати аліментів на її утримання. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судо-вого засідання від 30 квітня 2020 року (а.с.120-121), був проведений заочний розгляд цивільної справи у відсутності відповідача. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засідання [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. 3.2. [PERSON] не з`явилась у судове засідання та подала відзив (а.с.57-58), в якому вона посилається на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 7 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року, місце проживання [PERSON] було визначено з її матір`ю. Крім того, рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2017 року дитина була відібрана від [PERSON] та передана [PERSON] . Однак судові рішення залишились не виконаними. Крім того, [PERSON] працює в УДКСУ у Рахівському районі Закарпатської області на посаді головного спеціаліста відділу надходжень та видатків. Вона має постійний заробіток та проживає в житловому будинку по [ADDRESS] . Це житло забезпечено належними умовами для виховання та розвитку дитини. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 3.3. Представник органу опіки та піклування Бориспільської РДА Корніяка Л.Г. підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. 9 лютого 2008 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у ВРАЦС Бориспіль-ського МРУЮ, про що був складений актовий запис за №17. 4.2. [INFO] у них народився син [PERSON] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 7 квітня 2015 року (а.с.9). 4.3. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 7 квітня 2016 року (а.с.10-14, 77-83), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2016 року (а.с.86-91) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року (а.с.92-94), шлюб між сторонами був розірваний, місце проживання [PERSON] було визначено разом з матір`ю [PERSON] 4.4. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2017 року (а.с.95-101) від [PERSON] був відібраний син [PERSON] та переданий матері [PERSON] 4.5. [INFO] [PERSON] досягнув десятирічного віку. 4.6. Спірні правовідносини регулюються главою 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» СК України. 5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 5.2. Згідно з ч.1, ч.2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 5.3. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 5.4. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18), згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, судам при прийнятті рішень належить надавати перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Декларація прав людини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частини першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Зокрема, у статті 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є благонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова участь приділяється якнайкращому забезпеченню дитини (стаття 3), узгоджується з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Зі змісту акту державного виконавця від 1 лютого 2018 року (а.с.33) вбачається, що рішення Івано-Франківського міського суду від 7 квітня 2016 року та 20 квітня 2017 року залишились не виконаними у зв`язку з тим, що 1 лютого 2018 року [PERSON] відмовився їхати з матір`ю [PERSON] . Крім того, зі змісту листа директора Рогозівської ЗОШ №38 від 26 березня 2018 року (а.с.31) вбачається, що 26 березня 2018 року в приміщенні Рогозівської ЗОШ [PERSON] не погоджувався їхати з [PERSON] . Дитина поводила себе агресивно, завдавала матері удари руками та ногами, а також наголошувала на тому, що нікуди не поїде з нею. 6.2. У зв`язку з тим, що [PERSON] досягнув десятирічного віку, на підставі ч.2 ст.160 СК України він набув право приймати участь у вирішенні питання про визначення місця його проживання. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] в присутності педагога повідомив про те, що він проживає з батьком [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] навчається в Рогозівській школі, у нього є багато друзів в с. Рогозів Бориспільського району. Він бажає проживати разом з батьком та категорично заперечує проти переїзду до матері [PERSON] в м. Рахів Закарпатської області. 6.3. Зі змісту довідки Рогозівського сільського голови №122 від 7 лютого 2019 року (а.с.15), актів обстеження умов проживання від 15 березня 2018 року та 7 лютого 2019 року (а.с.20, 21) вбачається, що [PERSON] проживає разом з його батьком [PERSON] , дідом [PERSON] та бабусею [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] . В цьому житловому будинку створені всі умови для проживання та виховання дитини. Зі змісту довідки Рогозівської ЗОШ №39 від 28 лютого 2019 року (а.с.26) та психолого-педагогічної характеристики (а.с.27) вбачається, що [PERSON] навчається в Рогозівській ЗОШ та зарекомендував себе старанним учнем з високим рівнем знань з усіх предметів. Він організований, вміє самостійно працювати, легко переходить від одного виду діяльності до іншого, з цікавістю слухає розповідь вчителя, спостережливий, має добре розвинену зорову пам`ять, володіє системою понять в межах, визначених навчальною програмою. За період навчання [PERSON] став більш комунікативним, контролює свої емоції, серед учнів виділяється наполегливістю та цілеспрямованістю. Він фізично розвинутий, займається карате, регулярно відвідує спортивну секцію з цього виду спорту. До однокласників [PERSON] відноситься з повагою, користується серед них авторитетом, має в класі багато друзів. Значних конфліктів з однокласниками за ним не спостерігалось, він бере активну участь у всіх культурних заходах, які організовуються в класі. [PERSON] відвідує шкоду регулярно, жодного разу не пропустив навчання без поважної причини. Він завжди ходить чистий та охайний. 6.4. Зі змісту психологічної характеристики неповнолітнього [PERSON] (а.с.115-116) вбачається, що загальний рівень розвитку емоційної сфери дитини перебуває у межах норми. Має місце загальний адекватний емоційний фон і в шкільному середовищі, і під час взаємодії з однолітками, і у родинному колі (за місцем проживання неповнолітнього). Але у [PERSON] спостерігаються труднощі у встановленні контакту з малознайомими людьми, він проявляє високий рівень тривожності під час початкового спілкування, важко сприймає нове та незнайоме, що свідчить про адаптаційні труднощі дитини. Було виявлено високу внутрішню напругу та складність у вираженні емоцій під час стресових ситуацій. Також дитина проявляє в незначній мірі дратівливість під час внутрішніх переживань, час від часу потребує контролю зовнішнього вираження своїх хвилювань, що є звичайними проявами вікових особливостей. Між [PERSON] та його батьком спостерігаються емоційно-теплі стосунки, [PERSON] має авторитет та повагу з боку дитини, знає про уподобання та інтереси дитини. Їх стосунки можна охарактеризувати як довірливі, емоційно-благополучні, близькі. Разом з тим, у [PERSON] є також прагнення до спілкування з матір`ю [PERSON] , він виражає бажання продовжувати їх стосунки, але в такому вигляді, в якому вони є на даний час - дружні телефонні дзвінки та зустрічі з нею. Їх відносини з точки зору дитини можна охарактеризувати як дружні та позитивні, але не емоційно-близькі. Результати дослідження свідчать про те, що своєю родиною [PERSON] вважає батька, бабусю та діда. Він дуже цінує турботу бабусі про нього, яка виконує функції жіночої турботи та опіки для дитини. Місце теперішнього проживання [PERSON] відчуває як місце захисту, сімейної спільноти та вважає родинним колом. Разом з тим, у дитини існує висока тривога щодо можливості зміни місця проживання, існує острах перед змінами та невідомістю. 6.5. З довідок №68 від 14 лютого 2019 року та №2 від 9 серпня 2019 року (а.с.24, 59) вбачається, що обидві сторони працевлаштовані та мають заробіток: [PERSON] працює в Київській митниці ДФС на посаді головного державного інспектора, а [PERSON] працює в УДКСУ у Рахівському районі Закарпатської області на посаді головного спеціаліста відділу надходжень та видатків. Крім того, зі змісту акту обстеження умов проживання (а.с.60) вбачається, що [PERSON] має належні умови для виховання та розвитку дитини. Однак [PERSON] категорично заперечує проти переїзду до м. Рахів Закарпатської області, примусове вжиття цього заходу негативно вплине на психологічний стан дитини. 7. Висновки суду. 7.1. З огляду на це суд вважає, що місце проживання [PERSON] , визначене рішен-ням Івано-Франківського міського суду від 7 квітня 2016 року, належить змінити та визначити місце проживання дитини разом з її батьком [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] . 7.2. Крім того, з метою запобігання безпідставного збагачення відповідача слід звільнити [PERSON] від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , призначених рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2017 року.

Outcome: approved