Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

21.08.2020 року [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до Казанківської селищної ради Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] в [ADDRESS] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,04 га, розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №042430, виданого 02 січня 2001 року Миколаївською сільською радою Казанківського району Миколаївської області. Заповіт щодо свого майна [PERSON] не залишив, а тому позивач [PERSON] , яка являється рідною дочкою померлого, є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. Представник позивача вказує, що позивач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] , так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, хоча і була зареєстрована за іншою адресою. 19 травня 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте приватним нотаріусом 21.05.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку на прийняття спадщини. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 12,04 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом, набутої спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК №042430 від 02 січня 2001 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач Казанківська селищна рада Миколаївської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши доводи представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 62 років, про що 04 січня 2005 року складено відповідний актовий запис за №01, місце смерті - село Миколаївка Казанківський район Миколаївська область, місце державної реєстрації - Казанківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії [NUMBER] виданим повторно (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 12.04 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, яка належить йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК №042430 від 02 січня 2001 року (копія) (а.с.11). Позивач [PERSON] є донькою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження (копія) серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу (копія) серії [NUMBER] (а.с.12). 19 травня 2020 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] ,звернулася до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.38-71 копії спадкової справи №32/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведена 19.05.2020 року). Постановою приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. від 21 травня 2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , через пропуск нею встановленого статтею 1270 ЦК України строку на прийняття спадщини (а.с.15, 71). Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язанні спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно довідки №283/03-15 від 05.05.2020 року виданої виконкомом Казанківської селищної ради Миколаївської області на вимогу гр. [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в тому, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації по господарської книги на день смерті спадкодавця за вищевказаною адресою був зареєстрований один (а.с.47 копії спадкової справи №32/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведена 19.05.2020 року). З довідки №326/03-15 від 01.06.2020 року виданої виконкомом Казанківської селищної ради Миколаївської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). З копії паспорту серії [NUMBER] виданого Городоцьким РВ УМВС України в Хмельницькій області від 16 липня 1997 року вбачається, що [PERSON] з 07.12.2005 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.7-8). Відповідно до повідомлення Казанківської селищної ради Миколаївської області за вих.№2001/03-15 від 06.10.2020 року в.о. старостою с. Миколаївка [PERSON] було видано довідку №326/03-15 від 01.06.2020 року, щодо проживання гр.. [PERSON] на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , на підставі акту щодо підтвердження фактичного постійного проживання складеного депутатом Казанківської селищної ради [PERSON] від 29.05.2020 року (а.с.87). З акту щодо підтвердження фактичного постійного проживання, складеного депутатом Казанківської селищної ради Сідоровим І.Г. від 29.05.2020 року (копія) вбачається, що цей акт складений на підтвердження факту проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на день його смерті. [PERSON] по день своєї смерті фактично постійно проживав за вказаною вище адресою зі своєю дочкою [PERSON] , яка за ним здійснювала догляд. Вказані обставини засвідчуються наступними свідками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.88). Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що проживає по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] являється йому двоюрідною сестрою, [PERSON] був йому дядьком, коли саме помер він не пам`ятає, після смерті своєї дружини останній проживав разом із співмешканкою [PERSON] , потім до нього приїхала дочка [PERSON] , але коли саме та скільки часу вона проживала разом із батьком [PERSON] він не пам`ятає. Зазначив, що похованням [PERSON] займалася дочка [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Троїцько-Сафонове Казанківського району. Позивач [PERSON] являється їй двоюрідною тіткою, на при кінці 2004 року коли захворів її батько [PERSON] приїхала та почала проживати разом з ним, доглядала останнього, який був прикутий до ліжка, коли [PERSON] помер [INFO] займалося його похованням. Крім того, зазначила, що у [PERSON] , який помер [INFO] , був син [PERSON] , який також помер приблизно 3-4 роки тому, проживав у Хмельницькій області, мав двох дітей. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Троїцько-Сафонове Казанківського району. [PERSON] , який проживав в с. Миколаївка, знала особисто, оскільки біля нього по сусідству проживала її двоюрідна сестра, до якої вона часто приїздила в гості, яка приблизно восени 2004 року розповідала їй, що [PERSON] захворів, коли саме до нього приїхала на проживання дочка [PERSON] вона сказати не може, особисто її побачила на при кінці листопада 2004 року, чи вели вони спільне господарство їй не відомо. Відповідно до положень ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). За правилами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1-3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Тобто, предметом доказування у даній справі є передбачений ч.3 ст.1268 ЦК України факт постійного проживання позивачки [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За приписами ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до роз`яснень, викладених у ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Верховний Суд у своїй постанові від 23 грудня 2019 року у справі №303/1816/17 зауважив, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Проаналізувавши вищенаведені норми та перевіривши обставини справи у їх сукупності, суд приходить висновку, що позивачем [PERSON] не доведено, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з померлим [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Так, додані представником позивача до позовної заяви документи на підтвердження факту постійного проживання позивача [PERSON] в [ADDRESS] разом зі своїм батьком, не можуть бути належними та допустимими, в контексті ст.ст.76-80 ЦПК України, доказами, оскільки довідка за №326/03-15 видана виконкомом Казанківської селищної ради Миколаївської області від 01.06.2020 року, на підставі акту щодо підтвердження фактичного постійного проживання складеного депутатом Казанківської селищної ради Сідоровим І.Г. від 29.05.2020 року, та сам акт не підтверджують факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не підтвердили факту постійного проживання [PERSON] із [PERSON] на час відкриття спадщини, зазначивши, що такі факти їм не відомі, зазначивши лише про приїзд останньої за незадовго до смерті батька з метою піклування і догляду за хворим та проведення нею поховання. Враховуючи те, що інших належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували на встановленість факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини матеріали справи не містять, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Щодо позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. В силу приписів ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Оскільки позивачем [PERSON] не доведено факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме прийняття спадщини, суд приходить висновку, що у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed