Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

1.Описова частина 1.1.Короткий зміст позовних вимог [PERSON] 26 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Рівненська міська рада про поділ будинковолодіння з надвірними будівлями та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали і просять суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, що за адресою [ADDRESS] будинковолодіння з надвірними будівлями в натурі, що за адресою [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виділити [PERSON] , 23/100 частки в натурі будинковолодіння з надвірними будівлями, що за адресою [ADDRESS] , який складається з: веранди площею 6,9 кв.м., коридору, площею 7,4 кв. м., жилих кімнат площею 17,6 кв.м., 10,3 кв. м., кухні площею 7,2 кв. м., ванни площею 3,7 кв. м, веранди площею 16,6 кв. м., вхідного ганку площею,1,4 кв. м. сараю « Г», 20% огорожі № 1 та 10% замощення. Визначити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 1138 га, розташованою за адресою [ADDRESS] , між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] згідно з варіантом 2 висновку експерта № 2-02/18 від 10.05.2018 року, а саме виділити йому в користування дві частини земельної ділянки- перша має геометричні розміри по периметру : 2, 80 - по будинку -1,39-4,28-1,04-13,11-1,06-5,21-11,23-5,78-2,50-13,80-2,36 і площу 237,0 кв.м.- друга під сараєм (Г)і має площу, 17, кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 11 листопада 1988 року посвідченого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Квасиловець Г.О., він є власником 23/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . З часу вселення у будинок з 1988 року, він користується земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок. Користування земельною ділянкою, що прилягає до будинку, склалося за спільною згодою мешканців. Оскільки, він має право на поділ будинковолодіння в натурі та на встановлення порядку користування земельною ділянкою, просить позов задоволити. 1.2 Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] 13 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Рівненського міського суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа Рівненська міська рада про поділ будинковолодіння з надвірними будівлями та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Письмово уточнивши позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] остаточно просять суд припинити право спільної часткової власності на 45/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS] , що належать [PERSON] та [PERSON] . Виділити в самостійний об`єкт нерухомого майна для [PERSON] та [PERSON] у натурі, в цілу ідеальну частку житловий будинок загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., до складу якого входять: 3-1 коридор площею 7,4 кв.м.,; 3-2 санвузол площею 3,0 кв,м.; 3-3 кладова площею 0,7 кв.м.; 3-4 житлова площею 16,1 кв.м.; 3-5 житлова площею 16,9 кв.м.; 3-6 кухня площею 9,1 кв.м., вхідний ганок ( а1) 80 % огорожі № 1,огорожа № 3, замощення ІІ, 50 % замощення І. Визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , відповідно до висновку експерта № ЕУ- 41/18 додаткової оціночно - будівельної та будівельно- технічної експертизи, згідно варіанту № 2, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] пропонується виділити частину досліджуваної земельної ділянки (рис. 2 - зелений колір), яка має геометричні розміри по периметру (в метрах): 1,76 - 7,95 - 7,93 -14,02 - 3,40 - 11,41 - 32,20 - 2,00 - 9,10 - 9,50 - 7,77 - 15,63 - 5,32 - 1,39 - по будинку - 1,72 - 2,05 - 7,04 - 8,53 - 2,97 площею 511,0 м2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] різницю компенсації за частину сараю (літ. «Б») в розмірі 22925 (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) гривень, 66 копійок. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що право власності на 45/100 частин домоволодіння, [PERSON] та [PERSON] належить згідно договору дарування від 14 червня 2017 року зареєстрованого в єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 червня 2017 році (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1274723756101) та договору дарування від 03 серпня 2017 року зареєстрованого в єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3 серпня 2017 році (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1274723756101). Зазначають, що розподіл земельної ділянки має бути проведений у відповідності до висновку експерта № ЕУ-41/18 від 12.04.19 року та згідно варіанту №2 експертизи, [PERSON] та [PERSON] пропонується виділити частину досліджуваної земельної ділянки (рис. 2 - зелений колір), яка має геометричні розміри по периметру (в метрах): 1,76 - 7,95 - 7,93 -14,02 - 3,40 - 11,41 - 32,20 - 2,00 - 9,10 - 9,50 - 7,77 - 15,63 - 5,32 - 1,39 - по будинку - 1,72 - 2,05 - 7,04 - 8,53 - 2,97 площею 511,0 кв.м. Вважають, що даний запропонований варіант №2 є найоптимальніших для усіх співвласників, оскільки він відповідає дійсній пропорції до нерухомого майна та є таким що спричиняє мінімум незручностей кожному. Тобто, у запропонованому експертом варіанті кожній стороні у справі запропоновано окрему (цілу) земельну ділянку з можливістю обслуговування свого нерухомого майна з усіх сторін доступу з мінімальними перетинами земельних ділянок та з мінімальними площами землі, що пропонується у спільну власність. Варіант №2 розроблено так, що на запропонованому розподілі на земельній ділянці що пропонується для [PERSON] та [PERSON] залишається місце для обслуговування фекальної вигрібної ями (септик), яка збудована згідно дозволу Міськсамепідемстанції №2752 від 29 травня 1997 року, робочого проекту та технічних умов 1997 року і належить виключно до домоволодіння [PERSON] та [PERSON] . Так само, на запропонованому варіанті №2 вигрібна яма [PERSON] залишається з можливістю обслуговування на запропонованій земельній ділянці йому, а люк каналізаційних стоків [PERSON] залишається з можливістю обслуговування на запропонованій земельній ділянці [PERSON] . Окрім зазначеного, варіант №2 додаткової експертизи розроблений з такими геометричними розмірами, що на запропоновані земельні ділянки кожній стороні можна заїхати транспортним засобом, для викачування та обслуговування вигрібної ями та каналізаційних стоків. При цьому, [PERSON] та [PERSON] обмежені, на відміну від своїх сусідів, у заїзді до своєї частини будинку в подвір`я на кожному з п`ятьох варіантів запропонованих експертом визначення порядку користування земельною ділянкою. Просять свій зустрічний позов задоволити. 1.3 Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] 04 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , третя особа Рівненська міська рада про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в об`єкт самостійної власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Письмово уточнивши позовні вимоги [PERSON] просить суд виділити йому в натурі 32/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями (домоволодіння) [ADDRESS] в об`єкт самостійної власності у виді ізольованого домоволодіння із розміром частки 1/1 загальною площею 51, 2 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м. у складі приміщень: 1-1 коридор площею 6,4 кв.м., 1-2 санвузол площею 7,3 кв.м., 1-3 кухні площею 7, 1 кв.м., 1-4 жилої площею 15, 7 кв.м., 1-5 жилої площею 14,7 кв.м. та господарські будівлі сарай-гараж «Б», альтанка «В» відповідно до Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації 23.08.2018 р. . Встановити порядок користування земельною ділянкою, за яким у користування [PERSON] виділити частину земельної ділянки у межах його фактичного користування та існуючої огорожі, на якій знаходиться належна йому частина житлового будинку, площею 500 кв.м. розміром по периметру в метрах : 1,76-7,95-2,58-7,85- по будинку - 11,92-12,38-1,40-26,85-3,04-6,18-4,05- зображену на Рис.3 до Висновку експерта №ЕУ-41/18 від 12.04.2019 р. розмірами, іншу частину земельної ділянки площею 636 кв.м. виділити у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] належить 32/100 частини - на підставі Договору дарування від 23.12.1988 р., яка раніше належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності, виданого Ровенським міськокмунгоспом 20.09.1968 р. Вказує, що у житловому будинку [ADDRESS] є можливість виділити частини усіх співвласників житлового будинку у виді окремих ізольованих домоволодінь, і з технічного плану на будинок та висновку експерта № Е-02/18. що він є подільним, що стверджується також технічним паспортом на садибний (індивідуальний) будинок, виготовлений КП «РОБТІ» 23.08.2018 р. Щодо вирішення спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, то зазначив, що загальний розмір земельної ділянки на [ADDRESS] становить 1136 кв.м., що підтверджено Висновками первинної та додаткової судових експертиз, у фактичному користування [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 500 кв.м., решта земельної ділянки площею 636 кв.м. перебуває у фактичному користувані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначені земельні ділянки є огородженими. Зазначає, що у попередніх співвласників житлового будинку на [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] розміри часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями на час виникнення права спільної часткової власності становили по Ѕ частині кожного, зміна розміру часток відбулася внаслідок добудов, проведених [PERSON] Тому, у разі надання земельної ділянки у спільне користування (власність) співвласникам будинку порядок користування нею має визначатися у розмірі часток на час виникнення спільної часткової власності, тобто Ѕ для [PERSON] та Ѕ - для [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] а не на час зміну розміру часток у зв`язку із добудовами, Таким чином, враховуючи наявні правовстановлюючі документи на право користування земельними ділянками - записи у погосподарських книгах та те, що територія земельної ділянки, якою користуються [PERSON] площею 500 кв.м. повністю відокремлена парканом від земельної ділянки площею 636 кв.м. , якою користуються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому відсутні правові підстави для встановлення нового порядку користування спірною земельною ділянкою пропорційно до нових часток співвласників у праві власності на житловий будинок. І відповідно, у позовах [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою за 1 варіантом висновку експерта та [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою за 2 варіантом висновку експерта належить відмовити. 2. Стислий виклад позиції позивачів та відповідачів, щодо зустрічних позовних вимог. 2.1. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині поділу будинковолодіння визнав, щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника згідний. Водночас, заперечує проти варіанту 2 висновку експерта № ЕУ-41/18 від 12.04.2019, оскільки при даному варіанті, вся земельна ділянка, яка знаходиться перед його частиною будинку переходить [PERSON] та [PERSON] , в той час як їх частина будинку знаходиться за ними. Крім того, до сараю не буде вільного доступу. Позовні вимоги [PERSON] не визнав, зазначив, що технічний паспорт на частину будинковолодіння [PERSON] було подано до суду лише 24 жовтня 2019 року, тому просить брати до уваги технічний паспорт від 23.08.2018 року. Щодо поділу земельної ділянки зазначає, що оскільки, [PERSON] є власником 32/100 будинковолодіння, тому порядок користування земельною ділянкою має бути проведений з дотриманням часток кожного співвласника. Просить в позові [PERSON] відмовити. 2.2. Стислий виклад позиції [PERSON] та [PERSON] щодо первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] щодо поділу будинковолодіння визнали, заперечили проти запропонованого варіанту встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки вказаний варіант не відповідає їх інтересам. Позовні вимоги [PERSON] щодо поділу будинковолодіння визнали, щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, зазначили, що порядок користування земельною ділянкою має бути проведений з дотриманням часток кожного співвласника. Тобто, у користування [PERSON] має бути передано 32/100 спірної земельної ділянки, відповідно до його частки у будинковолодінні, а не 1/2 частки. 2.3. Стислий виклад позиції [PERSON] щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] Первісний позов [PERSON] визнав частково: в частині виділення позивачу приміщень житлового будинку згідно із Висновком експерта № Е-02/18 від 10.05.2018 р.. У встановленні порядку користування земельною ділянкою просить відмовити. Зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] визнав частково, в частині виділення позивачам приміщень житлового будинку згідно із Висновком експерта № Е-02/18 від 10.05.2018 р.. У стягненні з [PERSON] компенсації вартості частини сараю та встановленні порядку користуванні земельною ділянкою просить відмовити. 2.4 Стислий виклад позиції представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рівненської міської ради - предметом розгляду даної справи є визначення часток права власності на будинковолодіння № 22 . Даний спір носить приватноправовий характер та не впливає на інтереси Рівненської міської ради. Спірна земельна ділянка по [ADDRESS] у власність чи користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Рівненською міською радою не передавалась та лише обліковується за вказаними громадянами. Враховуючи, що відсутні матеріально- правові вимоги до Рівненської міської ради, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку із земель комунальної власності не заявляються, тому просять розгляд справи проводити у їх відсутність ( а.с. 145) 3. Заяви, клопотання. 26.10.2017 року подані заяви [PERSON] та [PERSON] про перенесення розгляду справи ( а.с. 26, 27) 31.10.2017 року подана заява представником [PERSON] - адвокатом Штогрін В.С. - про відкладення розгляду справи.( а.с. 28) 01.11.2017 року [PERSON] подано клопотання про призначення судової експертизи.(а.с.43-44) 14.12.2017 року представником Шеремети В.В., Шеремети Л.В. подано клопотання про долучення доказів ( а.с. 50) 11.07.2018 року до Рівненського міського суду надійшло повідомлення АО» Скорпіон» про припинення повноважень адвоката Штогрін В.С., яка представляла інтереси [PERSON] за згодою сторін ( а.с.103) 13.07.2018 року [PERSON] та [PERSON] подано заяву про призначення додаткової судової експертизи (108-109) 16.07.2018 року представником [PERSON] - адвокатом Курганською О.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи для обговорення умов мирової угоди ( а.с. 111) 11.09.2018 року адвокатом Курганською О.В. подано клопотання про витребування доказів та проведення експертизи ( а.с. 121) 30.10.2018 року адвокатом Курганською О.В. подано клопотання про витребування доказів ( а.с. 152) 20.05.2019 року адвокатом Курганською О.В. подано клопотання про допит експерта ( а.с. 179) 17.05.2019 року [PERSON] , [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог ( а.с. 181-183) 19.09.2019 року представником [PERSON] - адвокатом Курганською О.В. подано заяву про уточнення позовних вимог ( а.с.205) 4. Інші процесуальні дії у справі. 26 вересня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області винесено ухвалу про залишення позову без руху ( а.с. 17) 04 жовтня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області постановлено ухвалу про відкриття провадження та призначення справи до розгляду на 01.11.2017 року ( а.с.22) 22 грудня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області винесено ухвалу про призначення судової будівельно- технічної експертизи та зупинено провадження у справі ( а.с. 74-76) 15 травня 2018 року провадження у вказаній справі відновлено та призначено судове засідання на 06 червня 2018 року ( а.с. 96) 16 липня 2018 року Рівненським міським судом винесено ухвалу про прийняття зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] ( а.с. 118-119) 11 вересня 2018 року винесено ухвалу про витребування доказів ( а.с. 122-123) 04 жовтня 2018 року Рівненським міським судом постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову [PERSON] ( а.с. 139-140) 22 жовтня 2018 року постановлена ухвала про витребування доказів ( а.с. 147-148) 16 листопада 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області винесена ухвала про призначення додаткової експертизи та зупинення провадження у справі(а.с. 156-157) 17 квітня 2019 року винесена ухвала про відновлення провадження у справі ( а.с. 173-174) 20 червня 2019 року Рівненським міським судом постановлена ухвала про витребування доказів ( а.с. 184-185) 5. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності, а саме: [PERSON] належить 23/100 частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.1988 року.( а.с. 7-8) [PERSON] належить 25/100 частин на підставі Договору дарування від 14.06.2017 року № 842 та [PERSON] належить 20/100 частин на підставі Договору дарування від 03.08.2017 року № 1107 ( разом 45/100 частин.( а.с. 53, 55) А із наявних у матеріалах справи документів вбачається, що раніше ця частина житлового будинку розміром 68/100 ( 23/100+25/100+20/ 100 ) належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Рівненським міськкомунгоспом № 646 від 27.06.1968 зареєстрованого 10-86-1310 20.09.1968 року. ( а.с. 22 інвентарної справи 3583) [PERSON] належить 32/100 частини - на підставі Договору дарування від 23.12.1988 року, яка раніше належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності, виданого Ровенським міськокмунгоспом № 646 від 27.06.1968 зареєстрованого 10-86-1310 20.09.1968 року. (а.с. 116-117 та а.с. 22 інвентарної справи 3583) Право власності на належні сторонам частини житлового будинку з надвірними будівлями зареєстроване, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №140247434. ( а..с 132-133) Загальна площа житлового будинку, що є предметом поділу між співвласниками становить 155,9м2, з яких житлова 78,5м2. Дана обставина сторонами визнається. Житловий будинок фактично поділений в натурі і кожний співвласник просить суд виділити в натурі ту частину будинковолодіння, якою фактично користується та яка належить на праві власності кожному. Загальний розмір земельної ділянки на [ADDRESS] становить 1136 кв.м., що підтверджено Висновками первинної та додаткової судових експертиз і не заперечується сторонами.( а.с. 79-95) Відповідно до Архівної довідки №452/04-01 від 06.07.2018 року Архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації у документах Тинненської сільської ради трудящих Ровенського району Ровенської області у Погосподарській книзі с. Дворець за 1955-1957 роки є відомості про господарство [PERSON] , яке мало у особистому користуванні 0,15 га землі.( а.с. 199) Відповідно до Архівної довідки №483/04-01 від 10.07.2018 року Архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації у документах Тинненської сільської ради трудящих Ровенського району Ровенської області у Погосподарській книзі с. Дворець за 1955-1957 роки є відомості про господарство [PERSON] , яке мало у особистому користуванні 0,15 га землі.( а.с. 198) Рішенням Ровенської обласної ради №1005 від 28.12.1957 року до складу м. Ровно було включено населені пункти, зокрема: село Боярка Тиннівської сільської ради Ровенського району в складі Першої, Другої і Третьої Боярки; с. Дворець Тиннівської сільської ради Ровенського району. ( а.с. 191-192) Рішенням виконкому Ровенської міської Ради депутатів трудящих №45/37 від 18.01.1958 року були переіменовані [ADDRESS] ( а.с. 193-194) Архівною довідкою від 26.07.2019 року за № 102/01-29/19 Державного архіву Рівненської області зазначено, що територія вул. Боярка відноситься до території колишнього с. Дворець Тиннівської сільської ради.( а.с. 190) Згідно із матеріалами інвентарної справи КП «РОБТІ» на будинковолодіння [ADDRESS] первинна реєстрація будинку була проведена на підставі рішення виконкому Ровенської міськради №802 та Свідоцтва про право особистої власності від 26.06.1958 року на 1/2 частину будинковолодіння [PERSON] та на підставі рішення виконкому Ровенської міськради №801 та Свідоцтва про право особистої власності від 26.06.1958 року на 1/2 частину будинковолодіння [PERSON] . На підставі звернень [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із добудовами, проведеними [PERSON] , було перераховано розміри часток співвласників будинку та рішенням № 646 від 27.06.1968 року виконкому Ровенської міськради підтверджено право особистої власності за гр. [PERSON] 32/100 і гр. [PERSON] 68/100 будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS] ( а.22 інв.справи 3583). У попередніх співвласників житлового будинку на [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] розміри часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями на час виникнення права спільної часткової власності становили по 1/2 частині кожного, зміна розміру часток відбулася внаслідок добудов, проведених [PERSON] . З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.1988 року після смерті [PERSON] ( а.с. 7-8) та з договору дарування від 23.12.1988 року на ім`я [PERSON] ( а.с. 116-117) вбачається, що частини будинковолодіння по [ADDRESS] , розташовані на земельній ділянці, норма якої буде встановлена при обмірі землі. На виконання ухвали Рівненського міського суду від 22.10.2018 року управлінням Держгеокадастру у Рівненській області надано інформацію, що згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка на [ADDRESS] обліковується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Відомості щодо передачі у власність чи користування зазначеної земельної ділянки у відділі у місті Рівному відсутні, тобто житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на землях міської ради, тобто перебуває в комунальній власності (а.с. 154) 6. Мотиви і доводи суду та застосовані норми права. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності. Згідно із ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками, при цьому право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 зазначається, що установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Виходячи з аналізу норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. У житловому будинку [ADDRESS] є можливість виділити частини усіх співвласників житлового будинку у виді окремих ізольованих домоволодінь, це вбачається з технічного плану на будинок та висновку експерта № Е-02/18 від 10.05. 2018 року, що він є подільним, також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) будинок, виготовлений КП «РОБТІ» 23.08.2018 р. Частка кожного співвласника будинку є відокремлена стінами, до частки кожного співвласника в будинку під`єднані окремо інженерні комунікації, кожен має окремий вхід та окремі особові рахунки для сплати за споживання житлово-комунальних послуг. [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] погодились провести розподіл будинковолодіння згідно до Висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та будівельно-земельної експертизи № Е-02/18 від 10.05.2018 року, виконаного судовим експертом ФОП Водько [PERSON] . [PERSON] виділ його частини будинковолодіння проводиться згідно площ та приміщень, які зазначені в його технічному паспорті від 23 березня 2018 року, виготовленого КП РМБТІ, оскільки вказані приміщення належать йому на праві власності. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин або добровільності їх визнання. Розподіл будинковолодіння проводиться наступним чином: [PERSON] та [PERSON] належить 45/100 (20/100+25/100) частин житлового будинку з надвірними будівлями, відповідно [PERSON] 32/ 100, а [PERSON] 23/100. Суд вважає за необхідне виділити [PERSON] , 23/100 частки в натурі будинковолодіння з надвірними будівлями, що за адресою [ADDRESS] , який складається: веранди площею 6,9 кв.м., коридору, площею 7,4 кв. м., жилих кімнат площею 17,6 кв.м., 10,3 кв. м., кухні площею 7,2 кв. м., ванни площею 3,7 кв. м, веранди площею 16,6 кв. м., вхідного ганку площею,1,4 кв. м. сараю « Г», 20% огорожі № 1 та 10% замощення І Виділити в самостійний об`єкт нерухомого майна для [PERSON] та [PERSON] у натурі в цілу ідеальну частку житловий будинок загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., до складу якого входять: 3-1 коридор площею 7,4 кв.м.,; 3-2 санвузол площею 3,0 кв,м.; 3-3 кладова площею 0,7 кв.м.; 3-4 житлова площею 16,1 кв.м.; 3-5 житлова площею 16,9 кв.м.; 3-6 кухня площею 9,1 кв.м., вхідний ганок ( а1) 80 % огорожі № 1,огорожа № 3, замощення ІІ, 50 % замощення І. Виділити [PERSON] в натурі 32/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями (домоволодіння) [ADDRESS] в об`єкт самостійної власності у виді ізольованого домоволодіння із розміром частки 1/1 загальною площею 51, 2 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м. у складі приміщень: 1-1 коридор площею 6,4 кв.м., 1-2 санвузол площею 7,3 кв.м., 1-3 кухні площею 7, 1 кв.м., 1-4 жилої площею 15, 7 кв.м., 1-5 жилої площею 14,7 кв.м. та господарські будівлі сарай-гараж «Б», альтанка «В». При вирішенні позовної вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення із [PERSON] на їх користь грошової компенсації за частину сараю (літ`Б») в розмірі 22925, 66 грн., то вказана вимога задоволенню не підлягає, так як належність сараю (літ`Б») до складу 32/100 частин будинку на [ADDRESS] підтверджується наявному у матеріалах інвентарної справи КП «РОБТІ» на будинок розрахунку розміру часток, проведеному за заявами [PERSON] та [PERSON] , що передував видачі їм Ровенським міськокмунгоспом 20.09.1968 р. Свідоцтв про право особистої власності відповідно на 68/100 та 32/100 частин. Тому в цій частині у позові [PERSON] та [PERSON] про стягнення із [PERSON] на їх користь грошової компенсації за частину сараю (літ`Б») в розмірі 22925, 66 грн., належить відмовити. Що стосується тверджень позивача [PERSON] , що [PERSON] провів самочинне будівництво до належної йому частини будинку, вони судом до уваги не приймаються, оскільки згідно з «Переліком будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» № 406 , затверджених 07 червня 2007 року Постановою Кабінету Міністрів України - не вважається самочинним будівництвом та не потребує окремого дозволу здійснення у будинку робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, які були проведені [PERSON] Вказане підтверджується також технічним паспортом від 23 березня 2018 року, виготовленого КП РМБТІ, в якому відсутні відмітки про самочинне будівництво. При винесенні рішення в частині виділу [PERSON] в натурі 32/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] у виді ізольованого домоволодіння в розмірах зазначених [PERSON] , суд враховує, що ця частина належить [PERSON] , жодних приміщень, які б належали [PERSON] в його власність не переходять, а здійснені ним перепланування власної частини будинковолодіння не порушують законних прав та інтересів [PERSON] , а тому його доводи щодо відмови [PERSON] в позові в цій частині спростовані в ході судового розгляду. Щодо вирішення спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаних вимог, виходячи з такого. Відповідно до Перехідних положень Земельного Кодексу України та Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якщо відносини виникли до набрання чинності цими кодексами та продовжують існувати після набрання ними чинності, та враховуючи, що в даному випадку слід розрізняти такі юридичні категорії, як «фактичне землекористування» та «юридичне землекористування», а відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися також нормами Земельного Кодексу України 2001 р. оскільки правовідносини учасників тривають і після набрання ними чинності. Загальний розмір земельної ділянки на [ADDRESS] становить 1136 кв.м., що підтверджено Висновками первинної та додаткової судових експертиз, у фактичному користування [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 500 кв.м., решта земельної ділянки площею 636 кв.м. перебуває у фактичному користувані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначені земельні ділянки є огородженими. Із матеріалів інвентарної справи Рівненського МБТІ ( а. 47-48) вбачається. що 02.03.1999 р. було підготовлено Висновок про можливість розподілу земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] , за яким у варіанті ІІ співвласнику-І ( [PERSON] ) пропонувалося виділити земельну ділянку площею 491 кв.м. , так як це враховує землекористування, яке склалося на протязі багатьох років та те, що зі сторони власників квартир № 2 ( [PERSON] ) та №3 ( [PERSON] , [PERSON] ) немає ніяких претензій на дану частину земельної ділянки. Згідно із матеріалами інвентарної справи КП «РОБТІ» на будинковолодіння [ADDRESS] первинна реєстрація будинку була проведена на підставі рішення виконкому Ровенської міськради №802 та Свідоцтва про право особистої власності від 26.06.1958 р. на Ѕ частину будинковолодіння [PERSON] та на підставі рішення виконкому Ровенської міськради №801 та Свідоцтва про право особистої власності від 26.06.1958 р. на Ѕ частину будинковолодіння [PERSON] . На підставі звернень [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із добудовами, проведеними [PERSON] , було перераховано розміри часток співвласників будинку та рішення №646 від 27.06.1968 р. виконкому Ровенської міськради підтверджено право особистої власності за гр. [PERSON] 32/100 і гр. [PERSON] 68/100 будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS] а.22 інв.справи). Таким чином, із досліджених судом доказів було встановлено, що у попередніх співвласників житлового будинку на [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] розміри часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями на час виникнення права спільної часткової власності становили по Ѕ частині кожного, зміна розміру часток відбулася внаслідок добудов, проведених [PERSON] . Також було встановлено, що кожен співвласник будинку мав у окремому особистому користуванні земельну ділянку: 0,15 га - [PERSON] та 0,15 га - [PERSON] . Відповідно до чинного на той час ( 1958 рік) Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 р. передбачалося утворення дворів, і згідно із ст. 73 Кодексу «кожен двір та зміни у його складі реєструються Сільрадою у подвірних книгах, з поіменним зазначенням всіх членів двору і голови господарства» Статтею 2 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 року, який був чинний на час набуття права власності на будинковолодіння передбачено, що всі землі в межах УРСР в чийому б віданні вони не були, становлять власність Робітничо-Селянської Держави. Тобто, земельні ділянки відповідно до погосподарських книг, які рахувались за [PERSON] та [PERSON] становили державну власність і не передавались громадянам. Згідно із ст.ст. 90, 91 Земельним кодексом УРСР від 08.07.1970 р. на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Відповідно до ч.2 ст. 87 ЗК УРСР 1970 року земельні ділянки для житлового, промислового та іншого капітального будівництва надаються державним підприємствам,організаціям і установам, а також житлово-будівельним кооперативам та окремим громадянам для індивідуального житлового будівництва у безстрокове користування за рішенням виконавчого комітету міської Ради народних депутатів у відповідності з генеральним планом розвитку і забудови міста. Таким чином, законодавець визначав, що земельні ділянки для громадян мають надаватись у безстрокове користування за рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів. Таке рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів в матеріалах справи відсутнє та сторонами як доказ у справі не надавалось. У подальшому у зв`язку із забудовою сусідніх об`єктів - бази Спорттоварів та дитячого садочка були вилучені частини земельних ділянок у [PERSON] та [PERSON] із виплатою їм грошових компенсацій за плодові насадження, і їх землекористування зменшилися, що сторонами не заперечується. Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що сторонами не надано суду жодних доказів (правовстановлюючих документів, рішень органу місцевого самоврядування, цивільно-правових угод тощо), які б підтверджували правомірність їх користування земельною ділянкою, зокрема земельною ділянкою площею 1136 кв.м. Оскільки, згідно пояснень сторін: «Право власності або право користування вказаною земельною ділянкою ніким неоформлено з підстав відсутності добровільної згоди розмежування між співвласниками домоволодіння». Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, що передбачено ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до виключної компетенції сільських, селищних міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.1 ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно зі ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. За змістом ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були надані їм раніше у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Статтею 120 ЗК України встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, віднесено до виключних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Надання земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування в порядку, передбаченому законом. Згідно з абзацом 1 пункту 12 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно п.в пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 1 січня 2002р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до підпункту «г» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст.120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року - і згідно зі ст.120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК України. Вказані положення відображені в постанові ВСУ від 14.11.2011 р №3-119гс11 та Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №41/0/4-12 від 16.01.2012 р. В матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення органу влади чи місцевого самоврядування про закріплення за позивачем чи відповідачами або попередніми власниками будинку [ADDRESS] земельної ділянки, оскільки доказів про наявність такого рішення сторони не представили. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що встановлення порядку користування земельною ділянкою є неможливим, адже сторони не є ані співвласниками, ані користувачами земельної ділянки, оскільки, у встановленому законом порядку ні їм, ні попереднім власникам будинку земельна ділянка такого розміру ні у власність, ні у користування не передавалась та рішення відповідних органів влади чи місцевого самоврядування в матеріалах справи відсутні. При ухваленні рішення суд звертає увагу і на ту обставину, що, враховуючи вимоги пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 12, частини першої статті 116, частини першої статті 122 ЗК України, надання земельної ділянки безоплатно у власність із земель комунальної власності територіальної громади міста Рівного в особі Рівненської міської ради є виключною компетенцією Рівненської міської ради. Як слідує з роз`яснень, наведених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. № 973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов`язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Така ж правова позиція викладена і у пункті 2.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», в якому зазначається, що за наслідками розгляду справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо оскарження (визнання незаконними) прийнятих ними актів з питань, пов`язаних з наданням земельних ділянок у власність чи в користування суб`єктам господарської діяльності (про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи в користування, у продажу земельної ділянки, у наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо) господарський суд залежно від характеру спору може зобов`язати названі органи виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства, зокрема розглянути в установленому для даного органу порядку питання, яке стосується предмета спору. Крім того, як слідує з оглянутих в судовому засіданні договору дарування частини жилого будинку [PERSON] від 23.12.88 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.88 р. [PERSON] та [PERSON] , які знаходяться на а.с.45-47 інветарної справи 3583 КР «МБТІ», вказане майно розташоване на земельній ділянці, норма якої буде встановлена лише при обмірі земель, що свідчить про те, що вказана земельна ділянка не передавалася ні теперішнім власникам ні минулим. Згідно вимог земельного законодавства та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органом, який приймає рішення щодо виділення земельної ділянки у власність, оренду чи користування особі, яка має право на земельну ділянку в зв`язку з договорами, як купівлі-продажу так і дарування житлового будинку, є Рівненська міська рада. Сторони не представили суду відмови органу самоврядування в задоволенні їх заяв щодо передачі земельної ділянки кожному у власність, в оренду чи в користування, оскільки з такими заявами до міської ради вони не зверталися та не вважають за обхідне звертатися. Без прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо закріплення за кожним із власників часток будинковолодіння [ADDRESS] земельної ділянки, та якої площі в разі їх звернення або ж відмови в задоволенні таких заяв, суд не вправі встановлювати порядок користування. Суд, враховуючи вимоги ст.ст. 12,123 ЗК України, вважає, що земельні ділянки надаються в користування на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а не на підставі судових рішень, оскільки суди вирішують спори лише в межах земельних ділянок, які надані користувачам у відповідності з вимогами чинного законодавства, тобто користування земельною ділянкою відбувається з належного дозволу повноважного на те органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято. Представник Рівненської міської ради подав письмові пояснення, в яких підтвердив, що сторони по справі та попередні співвласники будинку [ADDRESS] до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень з питанням про передачу спірної земельної ділянки, що належить Рівненській міській раді у власність або у користування не звертались. Висновок судової будівельно-технічної експертизи №Е-02/18 від 10.05.2018 року та додаткової експертизи № ЕУ-41/18 від 12.04.2019 року у вказаній цивільній справі в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою не може слугувати підставою для встановлення такого порядку користування земельною ділянкою, з підстав наведених вище ( відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності чи право користування спірною земельною ділянкою). Окрім цього, такий висновок зроблено за відсутності будь-яких межових знаків. Крім того, висновок експерта в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою не містить досліджень щодо відповідності такого порядку користування земельною ділянкою архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Без прийняття органом місцевого самоврядування Рівненською міською радою рішення щодо закріплення за кожним із власників часток будинковолодіння [ADDRESS] земельної ділянки, та якої площі в разі їх звернення або ж відмови в задоволенні таких заяв, суд не вправі визнавати право власності на земельну ділянку по даній справі, чи встановлювати порядок користування. Враховуючи вищенаведене, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач та відповідачі за первісним позовом, як співвласники будинку не оформили свого права користування чи права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] як передбачено ст. 42, ст.ст. 86-88 Земельного кодексу України. Технічної землевпорядної документації ними не виготовлено, земельна ділянка їм, як співвласникам будинку, в натурі не виділялася та її межі не встановлювалися, документ, що посвідчував би їх право власності чи право користування земельною ділянкою відсутній. Отже, оскільки сторони не надали суду доказів того, що земельна ділянка знаходиться в їх власності чи в користуванні, тобто не надали державного акту на право володіння чи право користування земельною ділянкою і органами місцевого самоврядування не встановлено в натурі меж даної ділянки, тому вимога позивача за первісним та позивачів за зустрічними позовними вимогами про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що сторони по справі є фактичними землекористувачами і у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог учасників процесу щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою. Оскільки документи по першовідводу земельної ділянки і правовстановлюючі документи на неї відсутні, встановлення порядку користування та встановлення меж земельною ділянкою є неможливим. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом надано позивачам можливість надати докази на обґрунтування своїх позовних вимог, проте останні, скориставшись такою, в судовому засіданні не довели юридичні підстави, передбачені законом для встановлення порядку користування земельною ділянкою. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що відсутні підстави для задоволення позовів в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги позивача за первісним позовом та позивачів за зустрічними позовними заявами задоволено частково, відтак розподіл судових витрат проводиться пропорційно розміру задоволених вимог та покладається на сторони. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed