Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

20.11.2017 позивачка звернулася з вказаним позовом до суду і свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, з 17.02.2001 по 13.05.2004 вони перебували у шлюбі. Під час шлюбу [INFO] народилась дочка - [PERSON]. Відповідно до виписки Інституту педіатрії, акушерства та гінекології їй з 25.04.2003 встановлено діагноз «F73». З 23.05.2003 дочка є інвалідом-дитинства (посвідчення видане управлінням пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми) та потребує стороннього догляду, оскільки не може навіть самостійно харчуватись. З 2005 року відповідач проживає окремо. Рішенням суду від 13.05.2004 з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Окрім того, з часу окремого проживання відповідач не зустрічається з дитиною, жодного разу не поцікавився її життям та не надає допомогу по догляду за дитиною. Відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, не приділяє їй батьківської уваги та турботи. Тому вказані обставини є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дочки. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дочки - [PERSON] [INFO]. У судовому засіданні представник [PERSON] позов за наведених підстав підтримав. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Проти позовних вимог не заперечує (а.с. 63). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради Погрібна О.С. позов підтримала і просила задовольнити. Заслухавши вступне слово представника позивача та третьої особи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402 виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990, найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Це визначено в ст. 150 СК України. В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно положень вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків. Ст. 164 ч.1 п. 2 СК України вказує, що батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] з 17.02.2001 перебували у шлюбі, який розірвано 13.05.2004 (а.с. 6, 7, 23, 24). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, Серія [NUMBER] [PERSON], 30.09.1979 змінила ім'я на [PERSON], про що 09.01.2015 складено відповідний актовий запис № 1. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с. 8, 12, 26, 29). Згідно Довідки-розрахунку заборгованості по виконавчому листу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], виданої державним виконавцем Деревицькою О.Є. відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів. З грудня 2012 р. аліменти жодного разу не сплачував (а.с. 15). Служба у справах дітей Сумської міської ради надала Висновок від 31.01.2018 № 179/27.1-26 про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON], згідно якого служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 64, 65). Висновок мотивовано тим, що спеціалістом служби у справах дітей Сумської міської ради 21.12.2017 проведено обстеження умов проживання неповнолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Встановлено, що сім'я проживає у приватному будинку, власником якого є - [PERSON]. Родина забезпечена всім необхідним (сучасні меблі, побутова техніка, предмети першої необхідності, продукти харчування, у будинку чисто, просторо та охайно). Для дитини створені необхідні умови для проживання, є окрема кімната в якій є спальне місце, достатня кількість одягу, взуття, лікарських засобів. До Служби у справах дітей Сумської міської ради заяв від [PERSON], про встановлення способу участі у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], не надходило. Спеціалістом служби у справах дітей Сумської міської ради проведена телефонна розмова з [PERSON], який пояснив, що він не заперечує щодо позбавлення батьківських прав, інших пояснень щодо участі у вихованні та утриманні дитини не надав. Батько [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Судовим розглядом встановлено, що з 2005 року - [PERSON] не спілкується зі своєю донькою [PERSON], [INFO], як батько дитини, самоусунувся від її виховання та нехтує батьківськими обов'язками: не турбується про дитину, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, не надає матеріальної допомоги, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12,15 Закону України «Про охорону дитинства». З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Крім того, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та інтересам неповнолітньої дитини , суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved