Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

21 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Очаківський райагрохім», в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки площею 0,85 га, укладений 24 лютого 2012 року між нею та відповідачем. В обґрунтування свого позову послалася на те, що відповідачем порушено істотні умови договору оренди. Посилаючись на те, що ТОВ «Очаківський райагрохім» без її дозволу позивачки викорчувало багаторічні насадження виноградників, просила про задоволення позову. Представник позивачки в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що на земельній ділянці розташовані багаторічні насадження виноградників, які були висаджені у СЗАТ «Ольвія», та на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2009 року перейшли у власність ВАТ «Очаківський райагрохім», реорганізованого у 2011 році в ТОВ «Очаківський райагрохім» і перебувають на балансі останнього. Третя особа до суду не з`явилися, про причини неявки свого представника суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. На підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації № 49 від 28 лютого 2005 року позивачка [PERSON] одержала державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,85 га, за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 6). 24 лютого 2012 року [PERSON] уклала з ТОВ «Очаківський райагрохім»договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 4825100040001905 (а. с. 7-8), за умовами якого передала в строкове платне користування відповідачеві вказану земельну ділянку строком на двадцять років, після чого між сторонами було складено акт приймання-передачі об`єкта оренди (а с. 9). Згідно зі ст. 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, при цьому істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Аналогічні норми закріплені Законом України «Про оренду землі», відповідно до ч. 1 ст. 32 якого договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Статтею 141 ЗК України в якості підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачені, зокрема, систематична несплата орендної плати, а також використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. На обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилається на договір купівлі-продажу виноградників від 05 червня 2009 року № 81, укладений між СЗАТ «Ольвія» та ВАТ «Очаківський райагрохім». Як вбачається з копії вищевказаного договору та додатків № 1 та № 2 до нього (а. с. 75-78), предметом купівлі-продажу є насадження виноградників на суму 17 390 696 грн 40 коп. та на суму 19 342 383 грн. 32 коп., відповідно. При цьому, зазначено лише їх загальну вартість та не конкретизовано, на яких саме земельних ділянках було викуплено виноградники. Таким чином, відповідачем не доведено той факт, що об`єктом купівлі-продажу були насадження виноградників, розташовані саме на земельній ділянці позивачки. За змістом ст. 19, ч. 2 ст. 22 ЗК України багаторічні насадження - це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч. 2 статті 79 ЗК України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися між сторонами, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Таким чином, навіть у разі перебування багаторічних насаджень на балансі підприємства, це не може вважатися підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів від 10 травня 2018 року у справі № 495/3710/13-ц. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved