Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

20.04.2016 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. У 1987 році в частині будинку позивача була зареєстрована онука її покійного чоловіка - [PERSON] В житловому приміщенні відповідач не проживає з 2003 року. Після досягнення повноліття відповідач також не виявила бажання проживати за місцем реєстрації, і відповідно не проживає в ньому понад рік. В добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знялась. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Позивач пояснила, що вона єдиний власник житла, проте змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, оскільки вона зареєстрована в будинку хоча і не проживає в ньому з 2003 року. Відповідач повторно не з'явилася в судове засідання, про розгляд справи повідомлялася в установленому порядку, поштові відправлення повернулися з відміткою про те, що відповідач не проживає за адресою реєстрації. Треті особи повідомлені про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] належить 67/100 частин житлового будинку під №2 з відповідними надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Право власності підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.03.2016 року, посвідчене державним нотаріусом 12 КДНК, зареєстровано в реєстрі за №3-242 (а. с. 7), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №56366220 від 24.03.2016 року (а. с. 9). Відповідно до довідки форми №3, виданої КК «Центр комунального сервісу» від 05.04.2016, в буд. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник 57/100 частин будинку, [PERSON] - онука чоловіка (а. с. 6). Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 04.05.2016 року (а. с. 18). Актами від 07.11.2014 року, 02.12.2014 року, затвердженими заступником начальника КП «ДУОЖФ в Святошинському районі м. Києва», встановлено, що в буд. [ADDRESS] впродовж тривалого часу не проживає [PERSON], що також підтверджується показами сусідів (а. с. 10 - 11). Факт не проживання відповідача у будинку позивача підтверджується і поштовими відправленнями, які направлялися судом у даній справі та повернулися з відміткою про те, що відповідач не проживає за адресою реєстрації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в житловому приміщення за адресою [ADDRESS] з 1987 року, проте з 2003 року та після досягнення повноліття за адресою реєстрації не проживає, але оскільки зареєстрована в будинку позивача, остання змушена сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі (за відповідача), що порушує її права як власника будинку. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 319, 391 ЦК України, позов підлягає задоволенню, а відповідач визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved