Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

20 січня 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти. в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до повноліття дитини, мотивуючи це тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем і до сьогодні, останній не приймає участі в матеріальному забезпеченні свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], і якому потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки та багато інших речей, потрібних дитині, а їй не вистачає грошей для повноцінного утримання дитини. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково на суму аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно, мотивуючи це тим, що в нього вже інша сім'я та малолітній син [PERSON], [INFO], який народився у новому шлюбі, його заробітної плати та достатку не вистачає на сплату аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON], 2004 р.н. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України - якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача - може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі - підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд встановив, що шлюб між позивачкою та відповідачем, в якому народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.01.2004 р., в яких батьком дитини записаний відповідач - був розірваний 12.08.2008 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.10.2008 р. (а.с. 5,6). Суд встановив, що відповідач, який є батьком сина [PERSON], [INFO], належним чином не приймає участі в утриманні своєї дитини, не надаючи неповнолітньому сину достатньої матеріальної допомоги, якому потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки та багато інших речей, потрібних дитині, а позивачці не вистачає грошей для повноцінного утримання дитини. В той же час, як встановив суд, відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з якою уклав шлюб 28.08.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.08.2014 р., в якому народився малолітній син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.10.2010 р. (а.с. 20,21). Як показав відповідач, він офіційно працює охоронцем в ПП «Українська Чорноморська індустрія» та отримує невелику заробітну плату, яку не зміг підтвердити, враховуючи, що бухгалтерія підприємства не видає йому довідку про доходи, яку він просив надати йому з головного офісу ПП, який знаходиться у м. Полтава. Таким чином, суд встановив, що у відповідача, крім неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], мається ще й малолітній син [PERSON] [INFO], який народився в іншому шлюбі, і який знаходиться на його утриманні. Враховуючи вищевикладене, а саме, існування на утриманні відповідача ще одної дитини, народжену в іншому шлюбі, а також з урахуванням майнового стану відповідача, та у відповідності до приписів ст. 182 СК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково зі стягненням з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліментів не в твердій грошовій сумі 1000 грн., як того просила позивачка, а у розмірі 1/4 частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 січня 2017 р. і до повноліття дитини.

Outcome: partial