Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 14.01.2021 представник позивача-адвокат Кабанячий Р.В. звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати незаконним перехід права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від [PERSON] до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник акціонерне товариство «Альфа-Банк» - АТ «Альфа-Банк»), здійснений державним реєстратором комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Верестуном Олексієм Івановичем (державний реєстратор КП «Агенція адміністративних послуг» Верестун О.І., державний реєстратор Верестун О.І.), індексний номер 48370683 від 23.08.2019, 11:15:25. Крім цього, просить скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»), здійснений 21.08.2019 16:48:35 державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуном О.І., індексний номер 48370683, номер запису про право власності 32940110; з покладенням витрат на судовий збір на державного реєстратора Верестуна О.І. та АТ «Альфа-Банк». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2007 між донькою позивача [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник акціонерне товариство «Альфа-Банк» - АТ «Альфа-Банк»), укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 402/101/07-Пі. 11.12.2007 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в якості виконання зобов`язань [PERSON] було укладено договір іпотеки (з майновим поручителем) № 04/І-922. 23.08.2019 рішенням державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуна О.І. проведено державну реєстрацію прав на належну позивачу на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Будь-яких повідомлень про вчинення вказаної дії позивач не отримувала. 24.10.2019 представники АТ «Альфа-Банк» змінили замки у вхідних дверях належної позивачу квартири, та остання з того часу не має можливості увійти у вказану квартиру, де знаходяться її особисті речі. Вважає, що дії відповідача про державну реєстрацію прав на спірну квартиру вчинені з грубим порушенням її прав та законних інтересів, а також прав її неповнолітньої онуки [PERSON] , місце проживання якої зареєстроване у вказаній квартирі. 03.03.2021 до суду надійшла заява представника позивача-адвоката Кабанячого Р.В. про уточнення позовних вимог зі зміною на: - визнати незаконним перехід права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від позивача [PERSON] до АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»), здійснений державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуном О.І., індексний номер 48370683 від 23.08.2019, 11:15:25; - скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»), здійснений 21.08.2019 16:48:35 державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуном О.І., індексний номер 48370683, номер запису про право власності 32940110, та визнати за [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з державного реєстратора Верестун О.І. та АТ «Альфа-Банк» витрати на судовий збір. 16.03.2021 від представника відповідача АТ «Альфа-банк»-адвоката Усікової Л.О. надійшов відзив на позов, з доказами його направлення позивачу та іншому відповідачу 10.03.2021, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.01.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче засідання на 08.02.2021. 08.02.2021 підготовче засідання відкладено до 18.02.2021 у зв`язку з неявкою відповідачів. 18.02.2021 підготовче засідання відкладено на 03.03.2021 у зв`язку з неявкою сторін, які належним чином повідомленні про розгляд справи і від яких не надійшло заяв про причини неявки. 03.03.2021 підготовче засідання відкладено на 09.03.2021 у зв`язку з неявкою відповідачів, які належним чином повідомленні про розгляд справи і від яких не надійшло заяв про причини неявки. 03.03.2021 від представника позивача-адвоката Кабанячого Р.В. надійшла заява про уточнення позовних вимог. 09.03.2021 від представника відповідача АТ «Альфа-банк»-адвоката Усікової Л.О. надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку. 09.03.2021 підготовче засідання відкладено на 16.03.2021 за клопотанням представника позивача-адвоката Кабанячого Р.В. 16.03.2021 від відповідача АТ «Альфа-банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-адвокат Усікова Л.О. просила відмовити в задоволенні позову, оскільки державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] , що є предметом іпотеки правомірно, за наявності всіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та у відповідності до вимог ЗУ «Про іпотеку». Крім цього, зазначає, що АТ «Укрсоцбанк» виконано вимоги ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003, редакція якої діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно з якою у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Так, банком позивачу було направлено повідомлення з вимогою про усунення порушень кредитного договору, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Проте, вказана поштова кореспонденція повернулася із відміткою працівника поштового зв`язку «за закінчення терміну зберігання», що відповідно до п. 6.3. ст. 6 Іпотечного договору, п. 99, 102 Правил поштового зв`язку дає підстави вважати про належне повідомлення позивача про надходження від АТ «Укрсоцбанк» письмової вимоги. Крім цього, права малолітньої онуки позивача порушені не були, оскільки при укладенні договору іпотеки, не користувалася іпотечною квартирою, її місце проживання не було зареєстроване у вказаній квартирі. У зв`язку з цим отримання дозволу на здійснення правочину або реєстраційної дії від служби у справах дітей не було потрібно. Ухвалою суду від 17.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, клопотання представника відповідача АТ «Альфа-банк»-адвоката Усікової Л.О. про проведення засідання в режимі відеоконференції задоволено, підготовче засідання відкладено на 23.03.2021. 22.03.2021 від представника відповідача АТ «Альфа-банк»-адвоката Усікової Л.О. надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за її відсутності. Проти позову заперечує в повному обсязі. Ухвалою суду від 23.03.2021 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 01.04.2021. 01.04.2021 судове засідання відкладено на 08.04.2021 за клопотанням представника позивача-адвоката Кабанячого Р.В. 08.04.2021 судове засідання відкладено до 12.04.2021 у зв`язку з неможливістю слухання справи в режимі відеоконференції через технічні причини. 12.04.2021 в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник позивача-адвокат Кабанячий Р.В. позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача-адвокат Усікова Л.О. заперечила проти позову повністю. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк»-адвокат Усікова Л.О. вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав, що викладенні у відзиві на позов. Також, наголосила на правомірності та законності дій державного реєстратора Верестуна О.І. щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . 14.04.2021 в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з неявкою сторін до 23.04.2021. 15.04.2021 від представника відповідача АТ «Альфа-банк»-адвоката Усікової Л.О. надійшли пояснення з додатками. 23.04.2021 в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з неявкою сторін до 06.05.2021. 06.05.2021 від представника відповідача АТ «Альфа-банк»-адвоката Усікової Л.О. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач-державний реєстратор Верестун О.І. на виклики суду не з`являвся без поважних причин, відзиву на позов не надходило. Про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що згідно зі ст. 128 ЦПК України вважається повідомленням належним чином; клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. 3. Обставини, встановлені судом, з посиланням на докази Відповідно до копії Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2019 державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуном О.І. 23.08.2019 11:15:25 внесено запис № 48370683 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , власник - АКБ «Укрсоцбанк» (а.с. 13). Згідно з копією довідки виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області за № 2819 від 12.11.2019 за вказаною вище адресою зареєстровані [PERSON] , 1951 р.н., [PERSON] , 1986 р.н. - донька, [PERSON] , 2008 р.н. - онука [PERSON] (а.с. 12). 11.12.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»), та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 402/101/07-Пі, згідно якого [PERSON] надано кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 42 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50 процентів річних, а також комісій, в розмірі та порядку, визначених цим Договором. Кінцевий термін повернення заборгованості не пізніше 10.12.2022. (а.с. 18). На забезпечення виконання зобов`язання 11.12.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] як майновим поручителем [PERSON] , укладено іпотечний договір № 04/І-922, згідно з умовами якого іпотекодавець передав у якості забезпечення виконання зобов`язань перед іпотекодержателем двокімнатну квартиру [ADDRESS] , (заставна вартість 269 165,00 грн, що станом на момент укладення договору еквівалентно 53 300,00 доларів США), яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 3107 від 29.12.2005. Вказаний іпотечний договір посвідчений 11.12.2007 приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О. із накладенням заборони відчуження зазначеного нерухомого майна до припинення чи розірвання договору іпотеки (а.с. 15). Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9540970 від 11.01.2006 [PERSON] на праві приватної власності належить вказана квартира. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу № 3107 від 29.12.2005 (а.с. 21). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилась онука [PERSON] - [PERSON] , де в графі батьки міститься запис: батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 28). В ході судового розгляду на вимогу суду представником відповідача-адвокатом Усіковою Л.О. подано письмові докази щодо правонаступництва АТ «Альфа-Банк» у виді додатків до пояснень від 15.04.2021: копію Протоколу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019; копію Витягу від 05.12.2019 з ЄДРЮСФОПГФ, що подано представником відповідача на вимогу суду (а.с. 148-160). Документи, подані представником відповідача-АТ «Альфа-Банк»-адвокатом Усіковою Л.О.: копії висновку про вартість майна - двокімнатної квартири [ADDRESS] , затвердженого директором ТОВ «Незалежна експертна компанія» О.С. Пронько; повідомлення про звернення стягнення № 29/18 від 27.09.2018, адресоване [PERSON] , [PERSON] (а.с. 86, 144-147); довіреності № 007361/18 від 23.06.2018; списку поштового відправлення № 9187 (для [PERSON] та для [PERSON] ); опису документів вкладення у рекомендоване поштове відправлення без номеру на ім`я [PERSON] (а.с. 142, 171-176); рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (форма № 119) від 13.11.2018, що містять найменування адресатів: [PERSON] , [PERSON] , їхню адресу: [ADDRESS] , та не містять відомостей про вміст кожного з рекомендованих повідомлень (а.с. 87, 89); конвертів з відміткою працівника поштового відділення АТ «Укрпошти» про причини повернення поштової кореспонденції від [PERSON] , [PERSON] (а.с. 88, 90), з яких неможливо встановити вміст рекомендованого відправлення; судом не приймаються, а тому не підлягають оцінці у зв`язку з вказаним нижче. 4. Мотивована оцінка аргументів учасників справи За змістом вимог ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати докази разом з поданням відзивом на позовну заяву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких не може бути подано доказ у зазначений строк, докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3, 8 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Поза встановленим ухвалою суду від 19.01.2021 про відкриття провадження, розумним в загальному з моменту отримання відповідачем АТ «Альфа-Банк» 27.01.2021, процесуальним строком, представником відповідача АТ «Альфа-Банк»-адвокатом Усіковою Л.О. до суду 16.03.2021 подано відзив на позов разом з документами, тобто з пропущенням процесуального строку на подання відзиву, до якого мають бути долучені докази. У зв`язку з цим на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України суд не приймає до розгляду не приймає до розгляду подані документи до відзиву. Відзив на позов від 16.03.2021 (а.с. 69-93) поданий поза строком для надання відзиву, перевищує розумний та достатній строк після отримання 27.01.2021 відповідачем АТ «Альфа-Банк» 27.01.2021 копій позовної заяви з додатками, ухвали суду від 19.01.2021 про відкриття провадження (а.с. 39). Представником відповідача АТ «Альфа-Банк», відповідачем АТ «Альфа-Банк» не подано клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку з відповідним обґрунтуванням. Суд роз`яснює, що кожна сторона у спосіб, передбачений ЦПК України, повинна подати докази на обґрунтування своїх доводів та вимог, вчинити ті чи інші процесуальні дії у межах встановленого законом та судом процесуального строку. Пояснення та додатки у виді письмових доказів від 15.04.2021 (а.с. 137-143, 170-176) відхиляються судом у зв`язку з надходженням після закінчення підготовчого провадження 23.03.2021, з врахуванням відсутності клопотання про поновлення строку на подання письмового доказу (доказів) або принаймні обґрунтування поважності причин неподання письмових доказів, що долучені в додатках до відзиву на позов, пояснень від 15.04.2021. Так, відповідачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а тому суд не вбачає підстав для оцінки аргументів та документів, поданих поза визначеним процесуальним строком для подання відзиву разом з доказами, передбаченого ч. 8 ст. 83, ч. 7 ст. 178 ЦПК України. Незважаючи на вказане, аргументи представника АТ «Альфа-Банк», викладені у відзиві на позов, підлягають оцінці, оскільки наведені як заперечення проти позову у вступному слові в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку від 08.04.2021, та повторюють зміст відзиву, їх можливо виокремити за найменуванням «щодо посилання ...». Так, аргумент представника АТ «Альфа-Банк» під найменуванням «щодо посилання представника позивача на неотримання вимог від іпотекодержателя» є нерелевантним, оскільки не підтверджується належними доказами направлення іпотекодавцю [PERSON] вимоги про усунення порушення, яка згідно з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. Висновок Великої Палати Верховного Суду віл 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц не підлягає застосуванню, оскільки обставини справ є відмінними. У справі № 522/2732/16-ц йшлось про відмову боржника від отримання письмової вимоги іпотекодавця, проте в даній справі судом не встановлено належних доказів направлення іпотекодавцю письмової вимоги іпотекодержателя, що не є тотожним. Аргумент представника АТ «Альфа-Банк» щодо належного повідомлення та ухилення іпотекодавця (позивача) від отримання вимоги іпотекодержателя не знайшов свого підтвердження, про що вказано як вище, так і у висновках суду, а тому висновок Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17 не підлягає застосуванню. Аргумент представника АТ «Альфа-Банк» щодо того, що станом на дату подання позову рішення суду про звернення стягнення не виконано боржниками, оскільки до суду не направлялось будь-яких копій рішення суду та відсутні відомості про таке рішення суду в матеріалах справи. Аргументи представників позивача та АТ «Альфа-Банк» щодо наявності або відсутності обов`язку погоджувати оцінку предмету іпотеки іпотекодержателем не є релевантними у зв`язку з тим, що за договором іпотеки та у відповідності до вимог закону перед оцінкою предмета іпотеки іпотекодержателем, або його правонаступником, повинна бути належним чином направлена вимога іпотекодавцю, а тому питання грошової оцінки предмета іпотеки є подальшою дією після направлення відповідної вимоги. Аргумент представника АТ «Альфа-Банк» щодо трактування ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент виникнення спірного запису про державну реєстрацію) щодо того, що наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем, є прийнятним. Можливість реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком АТ «Укрсоцбанк» у позасудовому порядку передбачена іпотечним договором за згодою позивача [PERSON] , про що йтиметься у висновках суду. Щодо аргументу представника АТ «Альфа-Банк» про те, що відповідач (правонаступник іпотекодержателя) не надавав згоди на «реєстрацію в предмет із застави неповнолітньої особи», то слід вказати, що такий аргумент є неспроможним, оскільки онука [PERSON] - [PERSON] народилась після укладення договору, та на момент її народження у 2008 році АТ «Альфа-Банк» не міг надавати будь-якої згоди на реєстрацію малолітньої дитини в іпотечній квартирі, оскільки не був стороною договору у 2007-2008 роках. АТ «Альфа-Банк» став правонаступником іпотекодержателя у 2019 році більше ніж через 10 років. Якщо під відповідачем розуміється лише іпотекодержатель АТ «Укрсоцбанк» за договором № 04/І-922 від 12.11.2007, то станом на 12.11.2007 згода АТ «Укрсоцбанк» на реєстрацію малолітньої особи не могла бути потрібна, оскільки дитина народжена у 2008 році після укладення договору між сторонами, а тому предмет іпотеки ніяким чином не впливав на права малолітньої дитини, та/або права і обов`язки сторін іпотечного договору. Усі інші можливі аргументи представника відповідача АТ «Альфа-Банк» та можливі аргументи щодо застосування висновків Верховного Суду не підлягають оцінці, оскільки судом за тлумаченням ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовуються лише висновки, викладені в постановах Верховного Суду - Великої Палати Верховного Суду, а вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, до якого відноситься Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, а не під час даного судового розгляду. Крім цього, щодо інших можливих аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Аргументи представників позивача та відповідача АТ «Альфа-Банк» з приводу можливості застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягають оцінці у зв`язку з тим, що даний закон не підлягає застосуванню до цих правовідносин (реєстрація права власності на предмет іпотеки). Підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком АТ «Укрсоцбанк» була реєстрація права власності на нього у позасудовому порядку за згодою позивача [PERSON] , що була висловлена у іпотечному застереженні в п. 4.5.3 ст. 4 Іпотечного договору, а тому ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Оскільки позивач не оскаржувала договір іпотеки, цей договір є чинним правомірним силу ст. 204 ЦК України. Посилання на ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» не є аргументом або нормою, що підлягає застосуванню, а розкриває зміст поняття споживчого кредиту, а тому не підлягає оцінці. Судом вважаються прийнятними доводи представника позивача щодо порушень зі сторони іпотекодержаталя АТ «Укрсоцбанк» за іпотечним договором № 04/І-922 від 11.12.2007, державного реєстратора Верестуна О.І., вимог законів «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. 5. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, застосовані судом. Висновки суду Іпотекодержаталем АТ «Укрсоцбанк» за договором № 04/І-922 від 12.11.2007, правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», порушено право власності іпотекодавця за даним договором [PERSON] на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом реєстрації права власності даною квартирою за АТ «Укрсоцбанк» державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуном О.І. (запис від 21.08.2019 за індексним № 48370683, № запису про право власності 32940110). Нормами Цивільного кодексу України (ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містяться у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законі України «Про іпотеку». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить, зокрема, забезпечення проведення державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав. Згідно із ч. 3 вказаної статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. За змістом статті 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктами 2, 3 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначено, що уповноважена особа - посадова особа чи особа, яка перебуває у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації прав, а також помічник нотаріуса, що відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно для цілей прийняття та видачі документів під час державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Виходячи зі змісту пункту 61 вищевказаного Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до частини першої статті 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Частинами 1 та 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного запису державного реєстратора, передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно зі ст. 31-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Беручи до уваги вищезазначені норми, суд дійшов висновку, вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не надали суду належних доказів дотримання законів при реєстрації за відповідачем (банком) об`єкту нерухомого майна, належного позивачу, а саме: вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», ст. 20 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Виходячи зі змісту ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Так, згідно п. 4.1 Іпотечного договору, укладеного між позивачем та АТ «Укрсоцбанк», у разі порушення основного зобов`язання, а також в інших випадках передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед іпотекодержателем за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 402/101/07-Пі, укладеним між позичальником та іпотекодержателем 11.12.2007, а також зобов`язань за цим Договором нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні зміни, поліпшення та/або переобладнання, перепланування, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , (заставна вартість 269 165,00 грн, що станом на момент укладення договору еквівалентно 53 300,00 доларів США). Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому чинним законодавством України; шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та відповідним покупцем; в інший спосіб, визначений за домовленістю сторін (пункт 4.5 іпотечного договору). Згідно з п. 4.9 Іпотечного договору передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (його частину) для задоволення його вимог, що випливають з основного зобов`язання, може здійснюватись шляхом надіслання (надання) іпотекодавцю повідомлення про передачу предмета іпотеки (його частини) у власність іпотекодержателя. При цьому право власності на предмет іпотеки (його частину) переходить до іпотекодержателя з моменту отримання такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім, відомим іпотекодержателю, місцем проживання іпотекодавця. Частинами 5 та 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. Частиною 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Так, згідно з п. 6.3 ст. 6 Іпотечного договору, укладеного між позивачем та АТ «Укрсоцбанк», всі повідомлення сторін за цим договором здійснюються в письмовій формі шляхом направлення поштою або передачі особисто телеграм та/або листів за зазначеними в договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Відповідно до Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 в редакції, чинній на момент дії спірних правовідносин, а саме: п. 99 та п. 102 передбачено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. В об`єкті поштового зв`язку вручаються: рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки додому. Згідно з ч. 1-4 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав» (в редакції на момент реєстрації права власності банка на спірну квартиру) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підстави відмови в державній реєстрації прав визначені ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав» (в редакції на момент реєстрації права власності банку на спірну квартиру): 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. На момент виникнення спірних правовідносин законодавець визначив, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (п. 1 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав»), а тому даний спосіб захисту є найбільш ефективним та позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію, вимога про визнання права власності на спірну квартиру за [PERSON] окремого вирішення в судовому порядку не потребує, оскільки внаслідок ухвалення судом рішення, що набере законної сили, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», у зв`язку з чим, відповідно, поновлюється право власності на неї за [PERSON] Запис 277 в книзі 1, відповідно до якого 11.01.2006 прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS] ., є чинним та не скасовувався на час подання позову до суду (а.с. 14, на звороті). Так, Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ЗУ «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 05.05.2020 у справі 750/2917/17, за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (№12-304гс18). Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником чи постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. Судом вказувалось вище, що відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Поновлення запису про право власності за своєю правовою природою не є спором про відновлення майнових прав позивача, оскільки вчинення такої реєстраційної дії не пов`язане з виникненням або припиненням права на це майно, а є наслідком скасуванням запису/рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зокрема, відповідно до пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (з відповідними змінами), внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. З огляду на викладене, обраний позивачем спосіб захисту в частині визнання права власності; визнання незаконним переходу права власності, що не передбачено ст. 16 ЦК України; не є ефективним, а тому позов в цій частині підлягає відмові. 6. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування Підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком АТ «Укрсоцбанк» була реєстрація права власності на нього у позасудовому порядку за згодою позивача [PERSON] , про що вказано вище, а тому ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню правовідносин між іпотекодавцем та іпотекодержателем. У зв`язку з цим не підлягає застосуванню як висновок, що випливає з постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18, на який посилається у позові представник позивача, так і положення вказаного Закону. 7. Загальний висновок суду Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню частково в частині скасування запис державного реєстратора Верестуна О.І. про державну реєстрацію права власності на квартиру. Суд виходить з того, що всупереч положенням статті 35 ЗУ «Про іпотеку» банк не подав суду доказів направлення іпотекодавцю [PERSON] вимоги про усунення порушення, яка згідно з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, є обов`язковою при вирішенні питання про державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Позовні вимоги в частині визнання права власності за [PERSON] на належну їй до повторної державної реєстрації права власності на квартиру, визнання незаконним переходу права власності на дану квартиру, не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що [PERSON] є належним та законним власником вказаної вище квартири як предмета іпотеки. В разі скасування оспорюваного запису про державну реєстрацію іпотечної квартири попередній запис, що свідчить про право власності [PERSON] , повнолюватиметься в Державному реєстрі прав, а тому в цій частині вимог обраний спосіб захист не є ефективним в розумінні ст. 16 ЦК України. Розподіл судових витрат слід здійснити пропорційно задоволених вимог, однак враховуючи, те що судом задовольняється основна позовна вимога щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру, а усі інші є похідними. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з кожного відповідача окремо в розмірі 454 грн, виходячи з суми судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 908 грн станом на час подання позову до суду.

Outcome: partial