Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

21.04.2016 позивач [PERSON] звернулась до суду за вказаним вище позовом до відповідача [PERSON], просить визнати право власності на житловий будинок загальною площею 73,4 квадратних метрів, що розташований за адресою: [ADDRESS]./а.с.2-5/ В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. 14 квітня 2005 року між сторонами укладено Інвестиційний договір, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] як інвестор зобов'язався здійснити інвестування власних або залучених грошових коштів у будівництво житлового будинку, призначеного для постійного проживання людей, орієнтовною площею 80 (вісімдесят) квадратних метрів, за адресою: [ADDRESS]., а позивач [PERSON] як замовник зобов'язалась виконати обсяг робіт, передбачених Договором, далі Договір, зокрема з організації будівельних робіт вказаного будинку. В подальшому, оскільки відповідач фінансування будівництва у визначений Договором строк не здійснив, позивач відповідно до передбачених п.2.2 Договору умов самостійно профінансувала будівництво. Оскільки відповідач відмовляється від компенсації матеріальних витрат позивача на здійснення фінансування Об'єкта будівництва у порядку встановленому цим Договором, позивач, посилаючись на умови п.п.2.2.1 Договору просить суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок. Представник позивача [PERSON] протягом розгляду справи позов підтримав, посилаючись на викладене в позовній заяві та письмових поясненнях до позову, просив позов задовольнити повністю./а.с.67-69/ Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову. Зокрема, представник зазначив, що у зв'язку зі зміною обставин, економічною кризою та коливанням курсу валют, вартість об'єкта будівництва згідно умов Договору 6 000, 00 грн. за 1 кв.м та відповідно визначений позивачем розмір компенсації є завеликим для відповідача, разом з тим, позивач на зміну умов Договору між сторонами в порядку ст.ст.526, 652 ЦК України та зниження вартості до 4 000, 00 грн. не погодився./а.с.70-72/ В судове засідання з розгляду справи 14.06.2016 сторони не з'явились. Представник позивача подав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав повністю, проти заочного розгляду справи у відсутність відповідача не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України у відсутність відповідача та його представника, причини неявки якого вважає неповажними, та у відсутність позивача та його представника, з огляду на подану заяву про розгляд у відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, приходить до наступних висновків. 14 квітня 2005 року між Позивачем та Відповідачем укладено Інвестиційний договір, далі Договір, відповідно до п.п.1.1.-1.4, 2.1. умов якого відповідач [PERSON] як інвестор зобов'язався здійснити інвестування власних або залучених грошових коштів у будівництво житлового будинку, призначеного для постійного проживання людей, орієнтовною площею 80 (вісімдесят) квадратних метрів, за адресою: [ADDRESS]., а позивач [PERSON] як замовник зобов'язалась виконати обсяг робіт, передбачених Договором, зокрема, з організації будівельних робіт з будівництва будинку./а.с.6-9/ Відповідно до умов п.3.1.2. Договору від 14 квітня 2005 року визначено, що Інвестор зобов'язаний проінвестувати об'єкт будівництва з розрахунку 6000,00 (шість тисяч) гривень за один квадратний метр житлового будинку. Відповідно до умов п. 2.2. Договору замовник має право на самостійне фінансування робіт, вказаних у п. 2.1. цього Договору, за умови, що таке фінансування у майбутньому буде компенсовано Інвестором. Згідно листів позивача до Відповідача від 14.04.2006, 18.10.2006, 19.05.2013 та 26.12.2013 позивач у зв'язку з не здійсненням відповідачем фінансування самостійно профінансував спорудження об'єкта будівництва, про що повідомив Відповідача, разом з тим, відповідач витрати позивача на його вимогу не компенсував, що не заперечували представники сторін./а.с.10, 11, 17-19/ Згідно даних Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) КМ БТІ житловий будинок [ADDRESS], площа спірного будинку, інвентаризаційна справа № 30732, становить 73,4 кв.м./а.с.12-16/ Згідно даних проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] та документів до нього, земельна ділянка використовується позивачем [PERSON] на праві власності та користування, відведеній для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд./а.с.33-59/ Відповідно до умов п.2.2.1 Договору від 14 квітня 2005 року визначено, що у випадку, якщо Інвестор не компенсував Замовнику грошові кошти, витрачені останнім на спорудження Об'єкта будівництва у порядку встановленому цим Договором, Замовник отримує майнові права на об'єкт нерухомості, споруджений за власні кошти. У такому випадку, право власності на завершений Об'єкт будівництва визнається за Замовником у судовому порядку, відповідно до правил підсудності та підвідомчості, встановлених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 статті 331 Ц України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно, зокрема житлові будинки, споруди та будівлі, виникає з моменту завершення будівництва. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, наведених вище умов Договору між сторонами та положення цивільного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем на спірний житловий будинок загальною площею 73,4 квадратних метрів, що розташований за адресою: [ADDRESS]. При цьому, суд не приймає до уваги як безпідставні та необґрунтовані заперечення представника відповідача, оскільки умови Договору між сторонами змінено у встановленому порядку не були, а неможливість виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором не звільняє від належного виконання умов Договору. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена та документально підтверджена сума судового збору у розмірі 4 404,00 грн. /а.с.27/ На підставі викладеного,

Outcome: approved