Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

20 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями [PERSON] є позивач - син померлого [PERSON] (далі - Позивач). До спадкового майна, що залишилось після померлого, входить право на земельну частку (пай), площею: 6,87 га, яка розташована на території Дрімайлівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є спадкоємцем першої черги за законом, тому звернувся до державного нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 17 грудня 2020 року. 03.12.2020 року відповідач - Куликівська селищна рада подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити. В заперечення на позов вказала, що єдиним документом, який підтверджує право на пай, є сертифікат про право на земельну частку (пай), який позивачем до позову не надано. Вказує, що позивачем, також, не надано доказів, які б підтверджували наявність права на земельну частку (пай) у спадкодавця [PERSON] , а саме документів щодо членства спадкодавця у КСП ім. Леніна с. Дрімайлівка Куликівського району Чернігівської області та рішення загальних зборів колишніх членів КСП щодо затвердження списку членів вищевказаного КСП, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності, виданого 22.11.1995 року КСП ім. Леніна відповідно до рішення Куликівської районної ради № 43. Також, відповідач посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду. 16.12.2020 року, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області надала заяву, в якій у вирішення даної справи покладається на розсуд суду. Ухвалою суду від 17.12.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.01.2021 року. В судове засідання сторони не з`явились, просили суд розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши заяви по суті справи та матеріли спадкової справи № 320/2020 наданої Ніжинською районною державною нотаріальною конторою, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 28). Позивач є сином померлого [PERSON] (а.с. 31) На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з позивачем (а.с. 7) За інформацією відділу у Куликівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, [PERSON] значиться за номером 31 у списках громадян Дрімайлівської сільської ради, що мають право на земельну частку (пай), у додатку до державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН № 000011 виданого КСП ім. Леніна відповідно рішення № 43 Куликівської районної ради від 22.11.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів держаних актів на право колективної власності за № 16 від 23.11.1995 року. Сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не видавався. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових одиницях становить 6,87 га. (а.с. 9) За життя [PERSON] заповіту не склав. Єдиним спадкоємцем за заповітом є позивач - [PERSON] . Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер до набрання чинності Цивільним Кодексом України, а саме до 01.01.2004 року, тому, відповідно до ст. 5 ЦК України, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, який регулював відносини спадкування на момент смерті спадкодавця. Позивач на момент смерті [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем, тому, на думку суду, позивач відповідно до ст. 529, 548 ЦК УРСР прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Отже, спадкуванням вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК УРСР. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону (п. 11). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] за життя мав право на земельну частку (пай), вказане право на пай увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] , а спадкоємець [PERSON] спадщину прийняв, суд вважає позов обґрунтованим. Доводи відповідача, що позивачем не доведена наявність права на земельну частку у спадкодавця [PERSON] суд вважає безпідставними. Згідно ст.ст. 77, 79 ЦК України, належними є докази, що містить інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач в обґрунтування наявності права спадкодавця на земельну частку (пай), послався на інформацію, надану відділом у Куликівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Судом вказаний доказ оцінюється як належний та достовірний. В той же час, відповідач, не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Також, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, з огляду на наступне. Відповідно до положень ЦК УРСР та ЦК України, позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Аналогічна норма містилась і в ст. 548 ЦК УРСР. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину 06.11.2020 року, і саме з цього моменту почався перебіг строку позовної давності. Отже, позов заявлений в межах строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved