Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

20 серпня 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення відсотків за користування грошима (позикою), у якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 17155,40 доларів США боргу зі сплати відсотків за користування позикою, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 16.08.2019 становить 434374,72 грн. В обґрунтування своїх вимог зіслався на те, що 07.11.2014 [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів США. Дану позику відповідач зобов`язався повернути до 07.11.2016 року. За захистом своїх прав [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 07.11.2014. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2017 року, яке набрало законної сили, вирішено стягнути на його користь з [PERSON] грошову суму, у розмірі 20000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 15.05.2017 становить - 529486 грн. за договором позики від 07.11.2014 року. 27 грудня 2017 року відповідачеві [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15.05.2017. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018 [PERSON] було відмовлено у задоволення апеляційної скарги, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 14.01.2019 у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15.05.2017 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018 залишено без змін. Виконавчий лист №466/10923/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 20000 доларів США знаходиться на виконанні у Галицькому відділі ДВС міста Львів, провадження №54191637. Вказаний виконавчий лист в примусовому порядку не виконано, борг боржником досі не сплачено, останній ухиляється від виконання судового рішення. Зазначає, що відповідно до ст.ст. 625, 1048 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищенаведене, а також те, що договір позики від 07.11.2014 не встановлює розміру відсотків та не містить умов , які б виключали право позивача на їх отримання, позивач має право на отримання від відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, які відповідач зобов`язаний виплачувати щомісячно до дня повернення позики. Оскільки відповідач допустив прострочення зобов`язання з 08.11.2016, проте строк користування позикою почав свій відлік з 08.11.2014, а тому саме з цієї дати має право вимагати сплату процентів за користування позикою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував, оскільки не з`явився відповідач. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.11.2014 [PERSON] надав в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів США. Дану позику відповідач зобов`язався повернути до 07.11.2016 року. У відповідності до ст.ст. 610, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2017 року, яке набрало законної сили, вирішено стягнути на користь позивача з [PERSON] грошову суму, у розмірі 20000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 15.05.2017 становить - 529486 грн. за договором позики від 07.11.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З пояснень представника позивача [PERSON] . вбачається, що відповідач взагалі не виконує свого зобов`язання по сплаті позивачу 20000 доларів США, відповідно до зазначеного вище рішення суду по виконанню зобов`язань за договором позики. Відповідно до ч. 1,2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за користування грошима виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс13. Таким чином має місце прострочення відповідачем відсотків за користування грошима за період із 08.11.2014 р, з часу користування позикою по 31.07.2019 р. Cуд погоджується із розрахунком відсотків, наданого позивачем, за договором позики від 07.11.2014 за період з 08.11.2014 по 31.07.2019, у розмірі 17155 доларів США, тому відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування грошовими коштами (позикою) в розмірі 17155 доларів США за період з 08.11.2014 по 31.07.2019 , виходячи з облікової ставки НБУ. За наявних обставин, враховуючи те, що позичальник не виконав свої зобов`язання перед позикодавцем, суд приходить до висновку, що слід стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість відсотків за користування грошима (позикою).

Outcome: approved