Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

21.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстрований 28.09.1990 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1996. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені понад два роки, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON]. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «Чечельницька». Відповідач [PERSON] до судового повторно не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 28.09.1990 року [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу Пальчиковська/ [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1996, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 257008 /а.с. 5/. 08.04.2004 року народилася [PERSON], актовий запис № 595, що слідує із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 207809, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Батьками у свідоцтвах вказані сторони по справі /а.с. 15/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються понад два роки, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно визначення місця проживання доньки, її утримання та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved