Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

19 серпня 2015 року у суд з дійсним позовом звернувся [PERSON] На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 26 березня 2015 року слідчим відділом УСБ України у Дніпропетровській області відносно нього було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 2015040000000076 за ч. 1 ст. 258-3 КК України за фактом того, що він нібито використовуючи засоби мобільного зв'язку, передавав представнику терористичної організації «Донецька Народна Республіка» інформацію щодо переміщення підрозділів, місць дислокації та особового складу Збройних сил України, тим самим сприяючи діяльності вказаної терористичної організації. За вказаним фактом того ж дня його було затримано в порядку ст. 208 КПК України та наступного дня йому повідомлено про підозру у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року було задоволено клопотання слідчого СВ УСБ України у Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року було частково задоволено скаргу захисника обвинуваченого, зазначену ухвалу слідчого судді - скасовано. В задоволенні клопотання слідчого СВ УСБ України в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо [PERSON] - відмовлено, та його звільнено з під варти в залі судового засідання. При цьому, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області дійшла а висновку, щодо відсутності обґрунтованості підозри про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 258-3 КПК України, відсутності ризиків для обрання виняткового запобіжного заходу передбаченого ст. 177 КПК України, а також про незаконне затримання 26 березня 2015 року [PERSON] в м. Дніпропетровську без ухвали слідчого судді. Також, колегія суддів встановила, що слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, поверхнево досліджені обставини затримання та не прийнято заходів щодо звільнення з під варти, з підстав визначених п.1 ч.5 ст.206 КПК України. Таким чином позивач вважає, що він незаконно був затриманий та утримувався під вартою з 26 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року, тобто 11 діб. Окрім цього, органами досудового розслідування було грубо порушено його право на захист, адже після процесуального оформлення факту затримання, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги слідчим СВ УСБ України в Дніпропетровській області було повідомлено лише о 20 год. 35 хв. 26 березня 2015 року, тобто через 1 год. 35 хв. після закінчення складання протоколу затримання, який було складено о 19 год. 00 хв. 26 березня 2015 року. Такими діями слідчий грубо порушив вимоги ч. 4 ст. 213 КПК України, фактично позбавивши [PERSON] можливості скористатися правовою допомогою захисника при проведенні процесуальної дії. Вважає, що внаслідок незаконного взяття і тримання під вартою було грубо порушені його конституційні права, зокрема право на свободу та особисту недоторканість, право на захист, право на медичну допомогу, що завдало йому моральної шкоди. Так, у зв'язку із затриманням і триманням під вартою в умовах слідчого ізолятору поряд із справжніми правопорушниками та злочинцями, [PERSON] відчув душевних та фізичних страждань. [PERSON] зганьблено його честь і гідність, так як його соціальний статус було знижено до рівня злочинця, що сприяв діяльності терористичної організації. Були зруйновані його нормальні життєві зв'язки та погіршилися відносини з оточуючими. Перебуваючи під вартою, з боку правоохоронних органів на нього здійснювався фізичний та психологічний тиск. За цей період в нього погіршився стан здоров'я. Під час перебування в умовах слідчого ізолятору в нього було виявлено забиття лівого та правого стегон, забиття м'яких тканин голови, а також констатовано гіпертонічну хворобу. Попри наявність вищезазначених тілесних ушкоджень та розладу здоров'я, жодної медичної допомоги йому до 06 квітня 2015 року не надавалося взагалі. Спричинену моральну шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, позивач оцінює у розмірі 250 000 грн.

Outcome: dismissed