Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

20.07.2018 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» в особі Запорізького відділення ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2) про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2018 року матеріали позовної заяви [PERSON] направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. 27.08.2019 року вказані матеріали надійшли до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. 04.09.2019 року позовна заява [PERSON] ухвалою судді була залишено без руху. 20.09.2018 року від [PERSON] до суду на виконання вимог зазначеної ухвали суду надійшла уточнена позовна заява. 26.09.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У своєму позові [PERSON] вказує, що 01.09.2017 року о 14 год. 28 хв. на перехресті вул. Космічної та вул. Сергія Серікова в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «CHEVROLET AVEO», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок якої транспортний засіб останньої зазнав механічних пошкоджень. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.10.2017 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», до якої 18.10.2017 року звернулась [PERSON] Остання написала заяву за встановленою формою для отримання страхового відшкодування з метою відновлення первісного стану автомобіля «CITROEN C-Elisse». 30.11.2017 року позивач від ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» отримала страхове відшкодування у розмірі 13 837 грн. 23 коп., яке було перераховано на її рахунок на підставі платіжного доручення № 21795 від 30.11.2017 року. Із зазначеною сумою відшкодування [PERSON] не згодна, оскільки сума відновлювальних робіт пошкодженого її транспортного засобу значно більша. 04.12.2017 року позивач звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» із заявою про надання розрахунку суми виплат по страховому випадку, але відповіді вона не отримала. У зв'язку з цим, вирішила провести незалежне експертне дослідження для встановлення дійсного розміру завданих збитків. Заявою від 13.12.2017 року [PERSON] повідомила страховика про проведення експертизи, яке було призначено на 15.12.2017 року, проте представник ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» не з'явився. За результатами роботи незалежного експерта було складено звіт № 153 від 19.12.2017 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді становить 34 937 грн. 89 коп. Витрати на проведення незалежної експертної оцінки склали 900,00 грн. На підставі зазначеного експертного висновку [PERSON] звернулась до сертифікованого сервісного центру «CITROEN» до Іноземного підприємства «АІС-ЗАПОРІЖЖЯ» щодо вирішення питання проведення ремонтних робіт по відновленню автомобіля «CITROEN C-Elisse» від пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та отримання розрахунку вартості комплектуючих та робіт по відновленому ремонту авто. Розрахунок вартості вузлів та робіт по відновленню складає 46 328 грн. 98 коп. Таким чином, відповідач перерахував на користь позивача суму, недостатню для відновлюваного ремонту автомобіля «CITROEN C-Elisse» і не вистачає 32491 грн. 75 коп. 26.12.2017 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» із заявою про доплату грошових коштів на підставі висновку незалежного спеціаліста. Листом від 08.02.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на звернення позивача відповіло, що сума страхового відшкодування визначена з врахуванням фізичного зносу 13 837 грн. 23 коп. та за врахуванням франшизи у розмірі 2000,00 грн. На підставі викладених обставин, позивач просить суд стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та [PERSON] на її користь: в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 32 491 грн. 75 коп.; в рахунок компенсації трьох процентів річних від простроченої суми - 784 грн. 98 коп. за період з 01.12.2017 року по 20.09.2018 року (294 календарних дні); в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 500 грн.; в рахунок відшкодування судових витрат, що пов'язані із залученням професійного експерта спеціаліста у розмірі 900,00 грн.; в рахунок відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 736 грн. 40 коп. 18.10.2019 року [PERSON] надав до суду відзив на позов, в якому вказав, що цивільно-правова відповідальність водія «CHEVROLET AVEO», державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 01.09.2017 року була застрахована відповідно до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Сума, зазначена в страховому договорі (полісі), укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» за завдані матеріальні збитки, яка підлягає компенсації становить 100 000 грн., а сума, яку намагається стягнути [PERSON] не є більшою, ніж зазначена в страховому договорі (полісі), тому вимога про стягнення з нього солідарної суми є неприпустимою. Згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язком водія становить укладення договору страхування на автомобіль, а обов'язком страхової компанії - є визначення суму завданих майнових збитків та відшкодування їх, зменшивши на суму франшизи вказаного в страховому договорі (полісі). Сума франшизи [PERSON] не була сплачена у 2017 році, так як йому було невідомо про необхідність її виплати, проте на даний час франшиза в розмірі 2000 грн. та як і 3 % річних у сумі 52 грн. 78 коп. виплачені [PERSON] Крім того, позивач не надала доказів неправильного розрахунку ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» суми страхового відшкодування, а фототаблиці пошкоджень автомобіля [PERSON], долучених до позову, не відповідають пошкодженням, завданим при дорожньо-транспортній пригоді від 01.09.2017 року. Також, сума «відновлювального ремонту», вказаної [PERSON] не має детального опису необхідності заміни всіх зазначених у розрахунку деталей і вона неправильно розрахована, тому розрахунок вартості ремонту автомобіля позивача є в декілька разів завищеним (заміна «панель задка», заднього бамперу замість відновлення). Взагалі відсутні докази сплати позивачем будь-яких витрат на відновлювальний ремонт її автомобіля. На підставі викладених обставин, [PERSON] вважає, що на нього не може бути покладено солідарний обов'язок відшкодовувати завдану матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так як його автомобіль був на момент ДТП застрахований відповідно до чинного законодавства, тому просить у позові відмовити. 26.10.2018 року від ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що 01.09.2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «CHEVROLET AVEO», державний реєстраційний номер [NUMBER] (водій [PERSON].) та «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER] (водій [PERSON].). Відповідно до постанови Оріхівського районного суду Запорізької області [PERSON] визнано винуватим у скоєнні вказаної дорожньо-транспортній пригоді. 18.10.2017 року до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» звернулась [PERSON] із заявою про страхове відшкодування. ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» було здійснено дії, направлені на своєчасне здійснення страхового відшкодування. Відповідно до звіту № 682 від 28.11.2017 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «CITROEN C-Elisse», складеного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача, з урахуванням зносу, складає 15 837 грн. 23 коп. Згідно з полісом № АК/5590378 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів розмір франшизи складає 2000,00 грн. Тому, після отримання усіх документів, визначених ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також здійснення розрахунку розміру завданого збитку, страховою компанією було прийнято рішення про страхове відшкодування в розмірі 13 837 грн. 23 коп. (з урахуванням франшизи у розмірі 2 000 грн.) та здійснено його виплату [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач надала до суду звіт № 153 про оцінку автомобіля «CITROEN C-Elisse», складеного 19.12.2017 року, з висновками якого ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» погодитись не може. Різниця між розміром страхового відшкодування, сплаченим відповідачем та розміром матеріального збитку, заявленим [PERSON], обумовлена необґрунтованою заміною деталей, які підлягають ремонту; необґрунтованим завищенням цін на матеріали, необхідні для здійснення ремонтно-відновлювальних робіт. Крім того, в поясненнях до ремонтної калькуляції зазначено, що ціни збільшено на 20%, тобто податок на додану вартість. При цьому, до матеріалів справи [PERSON] не долученого жодного доказу, який би свідчив про проведення ремонту. Рахунок СТО - це комерційна пропозиція суб'єкту господарювання щодо вартості проведення певних робіт та продажу запчастин; цей рахунок неможливо оцінити як розмір прямої шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, рахунок фактура № Н8200019599/1 від 18.12.2017 року виписаний більше ніж через три місяці після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, рахунок, наданий позивачем, не підтверджує здійснення оплати та виконаних робіт. Страхове відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів сплачене в повному обсязі відповідно до закону, тому ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» не порушувались права [PERSON] 29.11.2019 року суд задовольнив клопотання представника позивача та призначив у справі автотоварознавчу експертизу, вартість проведення якої, позивачем не була сплачена, тому експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ухвалу суду про призначення вказаної експертизи було повернуто без виконання. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що 01.09.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, одним учасником якої була вона, керуючи автомобілем «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Другого учасника ДТП - [PERSON], який керував автомобілем «CHEVROLET AVEO», державний реєстраційний номер [NUMBER] було визнано винуватим у порушенні п. 13.1 ПДР України і притягнуто до адміністративної відповідальності. У встановлений законом строк вона звернулась із заявою до страхової компанії, відповідальність якої застрахована [PERSON] Суму відшкодування на підставі звіту № 153 про оцінку автомобіля «CITROEN C-Elisse», складеного 19.12.2017 року страхова компанія встановила у розмірі 15 837 грн. 23 коп. (з яких розмір франшизи складає 2000,00 грн.). На вказане автотоварознавче дослідження вона запрошена не була. Як їй розповідав чоловік, коли одного разу він під'їхав до страхової компанії філіалу ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» у м. Запоріжжі з метою надання документів для страхового відшкодування, до нього вийшов якийсь чоловік для огляду пошкоджень на автомобілі «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Проте, огляд вказаного автомобіля був проведений формально, без детального опису. Враховуючи, що представники відповідача неналежним чином провели дослідження (формально, без її запрошення), тому вона вважає, що звіт, наданий страховою компанією є неналежним доказом. Із нарахованою відповідачем 1 сумою відновлюваного ремонту вона не погодилась, тому провела експертизу, на яку запрошувала представників страхової компанії. За даними цього дослідження розмір збитків їй складає 34 937 грн. 89 коп. Водночас, коли вона поїхала до сертифікованого сервісного центру «CITROEN» у м. Запоріжжі - «АІС-ЗАПОРІЖЖЯ» з метою проведення ремонтних робіт по відновленню автомобіля «CITROEN C-Elisse» від пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розрахунок вартості вузлів та робіт по відновленню склав 46 328 грн. 98 коп. Виплатити зазначену суму ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» не погодилась, так як послалась на висновок № 682 від 28.11.2017 року. Також, [PERSON] пояснила, що автомобіль станом на ДТП - 01.09.2017 року був у гарному стані, так як він 2013 року випуску. Після зіткнення з автомобілем «CHEVROLET AVEO», державний реєстраційний номер [NUMBER], коли працівники поліції складали схему дорожньо-транспортної пригоди, відбулося ще одне зіткнення: автомобіль «Ланос» зачепив її праве заднє крило та пошкодив лакофарбове покриття. У подальшому, страхова компанія автомобіля «Ланос» виплатила їй страхове відшкодування. Крім того, 05.12.2017 року коли вона виїжджала з гаража, то пошкодила праві задні двері та праве крило. Водночас, при автотоварознавчому дослідженні, яке проводив [PERSON], він не враховував вказані пошкодження, про зазначено у дослідженні. У жовтні 2018 році вона він [PERSON] отримала суму у розмірі 2000 грн. (франшизу за договором). З урахуванням того, що страховою компанією зобов'язання виконано не в повному обсязі, [PERSON] вважає, що має право на відшкодування компенсації трьох відсотків річних від простроченої суми, а також витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та судових витрат. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, послався на обставини, викладені у позові. Суду додатково пояснив, що [PERSON] виконала усі дія для того, щоб страхова компанія відшкодувала останній збитки після дорожньо-транспортної пригоди: 04.09.2017 року остання повідомила про страховий випадок, 18.10.2017 року надала до страхової компанії постанову Оріхівського районного суду Запорізької області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. 28.11.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» було проведено дослідження з метою визначення вартості матеріальних збитків пошкодженого автомобіля. Але це дослідження було проведено у відсутності [PERSON], без детального огляду автомобіля «CITROEN C-Elisse», тобто порушена процедура, передбачена чинним законодавством. У висновку № 682 від 28.11.2017 року, наданому відповідачем 1 не враховано усі деталі, які підлягають відновленню та вартість ПДВ. Пояснюючи причини не сплати за проведення автотоварознавчої експертизи, [PERSON] вказав на завищену вартість її проведення (12 355 грн.). Представник ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» Кузьменков М.М. в суді проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що процедура проведення визначення вартості матеріальних збитків пошкодженого автомобіля «CITROEN C-Elisse» спеціалістом [PERSON] була проведена у відповідності до закону. Звернув увагу, що саме особа, яка проводить оцінку автомобіля, має нести відповідальність за додержання процесу оцінки. На підставі звіту № 682 від 28.11.2017 року [PERSON] було виплачено матеріальну шкоду, вважає, що жодних порушень не було допущено, а отже і відсутні підстави для стягнення компенсації. [PERSON] зауважив, що страховик проводить оцінку пошкодженого майна з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, без врахування ПДВ і франшизи. Просить не приймати до уваги звіт № 153 від 12.12.2017 року, наданий [PERSON], так він був проведений через три місяці після дорожньо-транспортної пригоди з [PERSON], сума шкоди зазначена з ПДВ і на той момент автомобіль позивач побував ще в двох ДТП. Натомість огляд автомобіля [PERSON] був проведений 07.09.2017 року, тому є більш інформативним та правдивим. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, хоча про день, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надав. У попередньому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON] та підтримав пояснення, викладені у відзиві на позов. Вважає, що витрати на відшкодування шкоди, завданої [PERSON], повинна сплатити страхова компанія відповідно до умов страхового полісу, так як вони не перевищують ліміт відповідальності (100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну). Суми франшизи, вказану у страховому полісі у розмірі 2000 грн., він у жовтні 2018 року сплатив позивачу, як і 3 % річних у сумі 52 грн. 78 коп. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.09.2017 року о 14 год. 28 хв. на перехресті вулиць Космічної та вул. Сергія Серікова в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «CHEVROLET AVEO», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок якої транспортний засіб останньої зазнав механічних пошкоджень. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.10.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 73). 04.09.2017 року було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (а.с. 141), так як 02.03.2017 року між [PERSON] та вказаною компанією укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/5590378). Згідно зазначеного договору загальна страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 100 000,00 грн., розмір франшизи - 2000,00 грн. Строк дії договору з 03 травня 2017 року до 02 травня 2018 року (а.с. 140). 18.10.2017 року до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» звернулась [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно п.2 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника працівника, аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку або до місця знаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 28.11.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» складено звіт № 682 від 28.11.2017 року про визначення вартості матеріальних збитків автомобіля «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] та страховий акт № ГО-9133/ЗП/1, за якими встановлено розмір збитків, які підлягають відшкодуванню у розмірі 13 837 грн. 23 коп. (без врахування франшизи 2000 грн.) (а.с. 144-166). Відповідно до вказаного звіту його виконавець - суб'єкт оціночної діяльності [PERSON] пі час складання звіту користувався Методикою товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства юстиції України і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року (надалі - [PERSON]) (а.с. 145). Згідно п. 1.3. Методики її вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів оціночної діяльності під час оцінки КТЗ (колісного транспортного засобу) у випадках, передбачених законодавством України. Пункт 5.2 [PERSON] передбачає, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. В даному випадку виклик власника автомобіля був обов'язковим. Всупереч вимогам вказаної [PERSON] представник ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», який був замовником оцінки вартості матеріальних збитків автомобіля позивача, не повідомляв [PERSON] про дату, місце та часу проведення огляду огляд автомобіля «CITROEN C-Elisse», чим порушив її права. Звіт № 682 від 28.11.2017 року містить протокол огляду транспортного засобу (а.с. 162). Водночас, зазначений протокол має дату його складання - 07.09.2018, яка не відповідає дійсності та вказана дія проводилася без участі [PERSON] і останню навіть не було ознайомлено під розпис. На думку суду, вказане дослідження проведено з певними порушеннями, а саме: без повідомлення позивача про проведення огляду автомобіля та відповідно без ознайомлення [PERSON] з його результатами. Сумнів у суду викликає і дата, вказана у протоколі огляду автомобіля, тому дані звіту № 682 від 28.11.2017 року, суд не приймає як належні та допустимі докази. Страховик, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення протягом 3 робочих днів з дня його прийняття. 30.11.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», перерахувало [PERSON] страхове відшкодування за ремонт автомобіля «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER], про що свідчить платіжне доручення № 21795 від 30.11.2017 року (а.с. 168). 04.12.2017 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» із заявою про надання розрахунку суми виплат по страховій справі ГО-9133 (а.с. 76). Листом від 13.12.2017 року [PERSON] повідомила ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», що огляд автомобіля «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER] буде проводитись 15.12.2017 року о 14-00 год. у м. Запоріжжі, вул. Південне шосе, 8 СТО «Аіс-Запоріжжя» (а.с. 77). 15.12.2017 року на замовлення позивача автотоварознавцем [PERSON] було проведено огляд транспортного засобу «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER], про що свідчить протокол № 153, в якому зазначена, що крім інших пошкоджень на автомобілі маються пошкодження, які не пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 01.09.2017 року - деформація задньої правої двері і заднього правого крила при дорожньо-транспортній пригоді 05.12.2017 року (а.с. 29). 19.12.2017 року на замовлення [PERSON] автотоварознавцем [PERSON] було складено звіт № 153 про вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля автомобіля «CITROEN C-Elisse», державний реєстраційний номер [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортній пригоді на 01.09.2017 року. Згідно цього звіту вартість матеріального збитку становить 34 937 грн. 89 коп. Витрати на проведення незалежної експертної оцінки склали 900,00 грн. (а.с. 80-101). Суд, вважає за доцільне прийняти до уваги дані звіті № 153 від 19.12.2017 року, так як звіт був складений без порушень діючого законодавства. Сума збитків у ньому зазначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, але без врахування тих пошкоджень, які автомобіль отримав 05.12.2017 року. Згідно рахунку-фактури № Н8200019599/1 від 18.12.2017 року сертифікованого сервісного центру «CITROEN» до Іноземного підприємства «АІС-ЗАПОРІЖЖЯ» вартість проведення ремонтних робіт по відновленню автомобіля «CITROEN C-Elisse» від пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та отримання розрахунку вартості комплектуючих та робіт по відновленому ремонту авто складає 46 328 грн. 98 коп. (а.с. 103). Щодо вказаного рахунку-фактури, наданого [PERSON], суд вважає, що цей рахунок може носити лише рекомендаційний характер і не бере його до уваги при обрахуванні суми завданих матеріальних збитків при дорожньо-транспортній пригоді, так як у цьому рахунку вказані роботи по ремонту та фарбуванню заднього правого крила, тобто тих пошкоджень, які не були результатом ДТП 01.09.2017 року. Судом встановлено, що [PERSON] виплатив [PERSON] суму франшизи в розмірі 2000, 00 грн. та 3 % річних - 82 грн. 78 коп., про що свідчить квитанція ПН 215600426655 від 18.10.2018 року (а.с. 119). Враховуючи, що [PERSON] вже було проведено відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» матеріальних збитків в розмірі 13 837 грн. 23 коп., то сума яка підлягає стягненню складає 21 100 грн. 66 коп. (34 937,89-13 837,23). Вказана сума підлягає стягненню лише з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з таких підстав. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що власник автомобіля - [PERSON], майно якої постраждало внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення із позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тому, вимога позивача про стягнення з [PERSON] відшкодування шкоди, задоволенню не підлягає, у зв'язку з тим, що страховим полісом передбачено, що ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 100 000,00 грн., тобто не перевищує суми збитків позивача. Щодо нарахування компенсації. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між страхувальником та страховиком договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Період прострочення [PERSON] зазначений з 01.12.2017 року по 20.09.2018 року - 294 календарних дні. Проте, суд вважає, що компенсацію необхідно обраховувати не з 01.12.2017 року, а 27.12.2017 року (тобто дати, коли ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» отримала заяву [PERSON] з висновком № 153 від 19.12.2017 року та рахунку-фактури № Н8200019599/1 від 18.12.2017 року). Отже, компенсація трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 27.12.2017 року по 20.09.2018 року складає 464 грн. 79 коп. (21 100 грн. 66х3%:365х368). При вирішенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд приймає до уваги наступне. У відповідності зі ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копію договору на надання юридичних послуг від 22.02.2018 р., копію свідоцтва адвоката [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю. Інші документи, які б підтвердили виконані адвокатом роботи та оплату послуг з надання правничої допомоги до суду не надано, тому в цій частині вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. З копії квитанції № 153 від 15.12.2017 року вбачається, що за проведення автотоварознавчого дослідження [PERSON] сплачено 900,00 грн., тобто понесені позивачем витрати належно підтверджені і є такими, що підлягають відшкодуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Оскільки розмір судового збору за позов немайнового характеру сплачений у мінімальному розмірі, суд вважає за необхідне стягнути його з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь [PERSON]

Outcome: partial