Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

21 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Шосткинської міської ради Сумської області, в якій просить суд встановити факт належності на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , по 1/3 частині квартири [ADDRESS] , та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/3 частину вказаної квартири з підстав неможливості оформлення ним своїх прав на спадкове майно в порядку спадкування через невизначеність частки спадкодавця у спірній квартирі, а також відсутність державної реєстрації відповідного права власності за останнім. Ухвалою суду від 03.04.2019р. до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надіславши нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просить розглядати справу за її відсутності. Представник виконавчого комітету Шосткинської міської ради також в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, чим фактично його визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. [INFO] помер [PERSON] /а.с. 7/. За життя [PERSON] , спільно з [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 25.11 1993р. /а.с.6/ спірна квартира була набута в порядку приватизації житла. За життя [PERSON] частки співвласників у праві спільної сумісної власності не були визначені ані домовленістю між ними, ані в судовому порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи, що судом не встановлено підстав для збільшення чи зменшення таких часток, вони є рівними в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦК України. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, положеннями ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності, а може бути тільки встановлений факт наявності цього майна у неї на праві власності за життя. При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Враховуючи викладене, а також те, що для оформлення позивачем спадщини за законом після смерті [PERSON] необхідно встановити факт належності і розмір частки у праві спільної власності за померлим, що в свою чергу неможливо без визнання права власності на відповідні частки за іншими співвласниками спірного майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та необхідність їх задоволення. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Його спадкоємці першої черги за законом - дружина [PERSON] та донька [PERSON] (мати позивача) відмовились від спадщини, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії відповідних заяв /а.с.9, 10/. Позивач є онуком [PERSON] , а відтак, в силу приписів ст. 1265 ЦК України, його спадкоємцем п`ятої черги за законом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З відповіді приватного нотаріуса Шосткинського міського нотаріального Сумської області Даниленко Г.В. на запит суду /а.с. 54-55/ вбачається, що після смерті [PERSON] інших спадкоємців, що прийняли спадщину, крім онука - [PERSON] , в спадковій справі не зареєстровано. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що [PERSON] станом на день ухвалення рішення є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , який прийняв спадщину. За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач звернувся до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину на своє ім`я на спадкове майно, але нотаріус відмовив йому у видачі цього свідоцтва через невизначеність частки спадкодавця у спірній квартирі, а також відсутність державної реєстрації відповідного права власності за останнім /а.с.13/. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивача відсутня можливість оформити своє право власності в нотаріальному порядку, отже таке його право має бути захищено в судовому порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі, враховуючи ті обставини, що звернення [PERSON] до суду з позовом у даній справі не було зумовлене неправомірними діями відповідачів, суд вважає за правомірне судові витрати віднести на рахунок позивача згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved