Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

19 травня 2015 року, представник позивачів, звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 03.09.2007 р. між відповідачем та ТОВ «ПростоФінанс» був укладений кредитний договір № 05002470564, відповідно умов якого останні, виконав умови договору надали, а відповідач отримав кредит в сумі 29105,96 грн. та умовах та строках передбачених договором. 18.05.2012 р., між позивачами та ТОВ «ПростоФінанс» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останні відступили позивачам свої права вимоги до боржника відповідача за вказаним кредитним договором. В порушення умов вказаного договору, відповідач свої кредитні зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 10.04.2015 р. має прострочену заборгованість за кредитом в загальній сумі 47593,16 грн., з яких : заборгованість за кредитом 25020,16 грн., заборгованість по відсоткам 5475,62 грн., заборгованість за комісією 11642,40 грн. та пеня 5454,98 грн., які представник позивача просив у позові стягнути з відповідача та суму судового збору у розмірі 475,93 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, але надіслав до суду заяви, в яких позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 38,51-53). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою свого місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 1758 від 22.05.2015 р. про те, що за обліками адресно-довідкової картотеки Овідіопольського РС [PERSON], [INFO] значиться знятим з реєстраційного обліку 18.04.2011 р., довідкою [PERSON] України в Одеській області № 1390/1 від 03.06.2015 р. про те, що [PERSON], [INFO] був зареєстрований : [INFO] та знятий з обліку 18.04.2011 р. в Закарпатську область, довідкою [PERSON], УДМС України в Закарпатській області № 12585 від 04.08.2015 р. про те, що [PERSON], [INFO] зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться, а також поштовим повідомленням з відміткою листоноші «за даною адресою не проживає», що відповідає приписам ст. 76 ч. 3 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 45,47-49,57). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про стягнення неустойки (пені, штрафу), яка обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, і починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 03.09.2007 р. між відповідачем та ТОВ «ПростоФінанс» був укладений кредитний договір № 05002470564, відповідно умов якого останні, виконав умови договору надали, а відповідач отримав кредит в сумі 29105,96 грн. та умовах та строках передбачених договором (а.с. 6-10). 18.05.2012 р., між позивачами та ТОВ «ПростоФінанс» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останні відступили позивачам свої права вимоги до боржника відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 15-27). В порушення умов вказаного договору, відповідач свої кредитні зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 10.04.2015 р. має прострочену заборгованість за кредитом в загальній сумі 47593,16 грн., з яких : заборгованість за кредитом 25020,16 грн., заборгованість по відсоткам 5475,62 грн., заборгованість за комісією 11642,40 грн. та пеня 5454,98 грн., обґрунтований та зроблений у відповідності до діючого законодавства України розрахунок якої, був зроблений позивачами, наданий суду і перевірений судом (а.с. 28-29). 15.04.2015 р. банком на адресу відповідача був направлений лист-вимога щодо дострокове погашення заборгованості, який був залишений останнім без відповіді та задоволення (а.с. 30). Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості, відповідачем суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідачки, на користь позивачів, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи 475,93 грн., які були підтверджені документально (а.с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: approved