Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

21 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, предмет якого було в подальшому змінено, та згідно редакції від 24 листопада 2019 року просила: встановити на користь [PERSON] безоплатний безстроковий земельний сервітут на площі 1.97 м2. відносно земельних ділянок кадастровий номер 5110136900:34:017:0242 (площею 0.0162 га) та кадастровий номер 5110136900:34:017:0241 (площею 0.0183 га), які належать [PERSON] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] для проходу та проїзду автомобілем чи іншими видами транспорту. Межі, що відокремлюють ділянку земельного сервітуту описати відповідно до Висновку експертів Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 19-949/950/1563 від 12 вересня 2019 року та додатку № 1 «Варіант встановлення сервітуту відносно земельної ділянки [PERSON] для організації проїзду на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] », таким чином: - вздовж межі земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . від літери А до точки земельного сервітуту по ламаній лінії, відрізки довжиною (м) - 10, 37 + 4, 45 + 4, 80: - по земельній ділянці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . лінія сервітуту, по прямій, відрізок довжиною - 3, 24 м; - далі поворот праворуч по межі земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] сервітуту, по прямій, відрізок довжиною - 2, 86 м; - далі поворот праворуч по межі земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] сервітуту, по прямій, відрізок довжиною - 1,38 м. Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні власною земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . шляхом демонтажу металевого паркану, розташованого на частині земельних ділянок, що належать [PERSON] площею 0.0162 (кадастровий номер 5110136900:34:017:0242) га 0.0183 (кадастровий номер 5110136900:34:017:0241) по [ADDRESS] у межах, встановлених для сервітуту. Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] власної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0.128 га з кадастровим номером 5110136900:34:017:0228, розташованої за адресою [ADDRESS] . Власником сусідньої земельної ділянки за адресою [ADDRESS] загальною площею 0.0345 га з кадастровим номером 5110136900:34:017:0123 є відповідач [PERSON] Стверджує, що нещодавно відповідач вздовж частини своєї земельної ділянки, яка займає частину проїзду, встановила металеву огорожу та металевий ціп, які займають більшу частину проїзду таким чином, що проїхати жодним транспортом до земельної ділянки, яка належить позивачеві немає ніякої змоги. На діалог відповідач не йде, демонтувати огорожу відмовляється, мотивуючи таку відмову тим, що ця ділянка (зокрема частина проїзду) є її приватною власністю, а тому є недоторканною. Для того, щоб всім, хто намагатиметься проїхати спірним проїздом було відомо, що металева огорожа, яка стає на заваді до проїзду до сусідніх земельних ділянок окреслює межі приватної власності відповідача на ній встановлено табличку з написом «Приватна власність». Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 24.04.2017 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні. В подальшому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2017 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] та призначено судову будівельно - технічну та землевпорядну експертизи, провадження у справі було зупинено. 19 лютого 2018 року до канцелярії суду надійшов висновок експерта № 9/17, складений 14.02.2018 року, у зв`язку з чим матеріали справи були повернуті до суду та ухвалою від 20.02.2018 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.04.2018 року за клопотанням представника позивача було залучено [PERSON] ( [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ), Одеську міську раду (м. Одеса, площа Думська, 1), Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Гоголя, 10) у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення сервітуту та усунення перешкод у користуванні власністю. А також ухвалою суду від 15 травня 2018 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до участі у справі було залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. В ході судового засідання, яке відбулось 13 липня 2018 року, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив призначити у справі повторну земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Які варіанти технічно можливі для влаштування проходу/проїзду на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] ? Чи є технічно можливим встановити сервітут на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] ? Якщо так надати можливі варіанти. Ухвалою суду від 13 липня 2018 року клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення повторної земельно-технічної експертизи було задоволено частково. Призначено додаткову земельно-технічну експертизу, на розв`язання якої поставлено питання: Які варіанти технічно можливі для влаштування проходу/проїзду на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] ? Чи є технічно можливим встановити сервітут на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] ? Якщо так надати можливі варіанти. Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України без участі експерта Рапач К.В., провадження у справі зупинено. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] оскаржив її в апеляційному порядку та просив змінити резолютивну частину ухвали Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року та постановити нову, якою клопотання задовольнити у повному обсязі та призначити у справі повторну судову земельно-технічну експертизу, в іншій частині ухвалу суду - залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Постановою апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] - [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 13 липня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Матеріали справи повернуті до суду 14.12.2018 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді [PERSON]., яка ухвалою від 17 грудня 2018 року прийняла справу до свого провадження. В ході судового засідання, яке відбулось 24 січня 2019 року, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про відвід судді, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] . 27.11.2018 р. звернулась до Вищої ради правосуддя зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді [PERSON] з підстав незаконної відмови в доступі до правосуддя та інших істотних порушень норм процесуального права під час здійснення правосуддя у цій цивільній справі, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав, а також порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доводи вказаної дисциплінарної скарги стосуються того, що суд протягом року з моменту відкриття провадження у справі розглядав її без належного повідомлення відповідача за умов штучного перешкоджання відповідачу у доступі до правосуддя та реалізації процесуальних прав. Також того, що внаслідок порушення норм процесуального права ухвала суду від 13.07.2018 р. про призначення додаткової земельно-технічної експертизи не містила обґрунтувань призначення саме додаткової, а не повторної експертизи, а наведені в ній питання, не відповідають тим, що ставились на вирішення експертів представником відповідача, та були перекручені судом на користь позивача без будь-якого мотивування їх зміни. Зазначені доводи були підтверджені постановою апеляційного суду Одеської області від 20.11.2018 p., якою ухвала суду про призначення додаткової земельно - технічної експертизи була скасована, в тому числі з наведених підстав. Ухвалою суду від 24.01.2019 року визнано відвід, заявлений представником відповідача [PERSON] - [PERSON] судді Київського районного суду м. Одеси [PERSON] - необґрунтованим. Провадження у справі зупинено. Передано заяву про відвід судді для розгляду іншому судді того ж суду, визначеному у порядку, встановленому частиною першої статті 33 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2018 року заяву представника відповідача про відвід судді Київського районного суду м.Одеси [PERSON] було передано судді Бескровному Я.В., який ухвалою від 25.01.2019 року заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відвід судді Київського районного суду м. Одеси [PERSON] залишив без задоволення. Ухвалою судді від 28.01.2019 року провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання. У судовому засіданні 12 лютого 2019 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив призначити у справі повторну судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Які варіанти технічно можливі для влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку загальною площею 0,1280 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] ? Чи є технічна можливість встановлення земельного сервітуту для влаштування проїзду (проходу) на земельній ділянці загальною площею 0,0345 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] ? Якщо так, то надати варіанти встановлення земельного сервітуту. Чи є технічна можливість встановлення земельного сервітуту для влаштування проїзду (проходу) на земельній ділянці загальною площею 0,0391 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] ? Якщо так, то надати варіанти встановлення земельного сервітуту. Проведення повторної судової земельно-технічної експертизи доручити судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21) за виключенням судового експерта Рапач К.В. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року вказане клопотання було задоволено, у справі призначено повторну судову земельно-технічну експертизу, до виконання якої провадження у справі зупинено. 26 вересня 2019 року до канцелярії суду надійшов Висновок судової земельно-технічної експертизи № 19-949/950/1563, складений 12.09.2019 року, у зв`язку з чим ухвалою суду від 27.09.2019 року провадження по справі поновлено та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Романенко Роман Сергійович просив ухвалити рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права. Інші сторони по справі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого 22 квітня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А., є власником земельної ділянки площею 0,0833 гектарів, у тому числі по угіддях : 0, 0549 гектарів - багаторічні насадження, 0,0284 гектарів - будівлями, лісами та іншими угіддями, яка розташована за адресою : [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником сусідньої земельної ділянки площею 0,0345 гектарів, кадастровий номер 5110136900:34:017:0123, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 грудня 2011 року виданого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контри Чорною С.Г. Слід зазначити, що під час розгляду справи 16 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] провела перереєстрацію своєї земельної ділянки без зміни її площі шляхом поділу на дві земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,0162 га кадастровий номер 5110136900:34:017:0242 та земельну ділянку площею 0,183 га кадастровий номер 5110136900:34:017:0241, що посвідчується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 183901472. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що частина земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] , займає частину проїзду у вигляді трикутника, яка за своєю формою унеможливлює проїзд транспорту до її земельної ділянки, на діалог відповідач не йде, демонтувати огороду відмовляється. За вимогами ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Отже і позивач, і відповідач набули прав власності на земельні ділянки, у встановленому порядку. Зміст права земельного сервітуту врегульовано законом, зокрема ст.98 ЗК України. Так, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Окрім того, за ст.ст.99-101 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення різних видів земельних сервітутів, в т.ч. право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху і інші земельні сервітути. І цей перелік не є вичерпним Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. Отже, на врегулювання питання земельного сервітуту, позивач і звернулась до суду за захистом права, оскільки добровільно укласти договір земельного сервітуту відповідач відмовилась. Суд при вирішенні даного спору враховує і судову практику, зокрема рішення Верховного Суду. Так, у справі №539/1427/16-ц від 06.06.2018р., №127/1417/16-4 від 17.09.2018р. Верховний Суд прийняв постанову, в якій зазначив, що якщо потреби позивача не можуть бути задоволені у менш обтяжливий спосіб ніж встановлення сервітуту, є правова підстава для задоволення позову. Аналогічно, у справі №551/176/16-ц від 14.03.2018р. Верховний Суд зазначив, що земельний сервітут повинен здійснюватись найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки або землекористувача. Згідно ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 1. З ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно ч. 1-3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до п. 22-2. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК. цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання: умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Частинами першою та другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Як зазначалось вище, ухвалою суду від 12 лютого 2019 року у справі було призначено повторну судову земельно-технічну експертизи. У висновку судової земельно-технічної експертизи № 19-949/950/1563 від 12.09.2019 року експерти Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз зазначають, що: «в результаті досліджень у т.ч. з оглядом прилеглої території в межах будівельного кварталу, вулиць, проїздів, проходів загального користування через які можливо було б здійснювати прохід (проїзд) на земельну ділянку [PERSON] , встановлено, що єдиний можливий прохід, проїзд, на вищевказану земельну ділянку можливо здійснювати лише зі сторони вулиці Дачна, через існуючий прохід (проїзд) загального користування, який межує із досліджуваними земельними ділянками (див. Додаток №2). В результаті проведеної топографо-геодезичної зйомки встановлено фактичні межі проходу (проїзду) на досліджувані земельні ділянки (див. додаток №1) За існуючим плануванням досліджуваного єдиного існуючого проходу (проїзду), з урахуванням наявних будівель та споруд, за умови дотримання будівельних та протипожежних вимог, на розгляд суду пропонується один, найменш обтяжливий, варіант встановлення земельного сервітуту відносно земельної ділянки [PERSON] для організації проїзду на земельні ділянки [PERSON], та [PERSON] , такий, що забезпечує найбільш раціональне використання земельних ділянок. Запропонований сервітут для проїзду пропонується встановити за рахунок земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності [PERSON] площею 1,97 м2. Межі, що відокремлюють ділянку земельного сервітуту детально описано в дослідницькій частині висновку по першому, другому та третьому питаннях. Графічно варіант встановлення сервітуту зображено у додатку №1 «Варіант встановлення сервітуту відносно земельної ділянки [PERSON] , для організації проїзду на земельні ділянки [PERSON], та [PERSON] » Встановлення земельного сервітуту для влаштування проїзду (проходу) на земельній ділянці загальною площею 0,0391 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] та збільшення ширини проїзду шляхом накладання сервітуту на земельну ділянку [PERSON] не надається за можливе, оскільки в місті найменшої ширини проїзду розташовано капітальну будівлю (див. додаток № 2)». За існуючим плануванням досліджуваного єдиного існуючого проходу (проїзду), з урахуванням наявних будівель та споруд, за умови дотримання будівельних та протипожежних вимог, на розгляд суду пропонується один, найменш обтяжливий, варіант встановлення земельного сервітуту відносно земельної ділянки [PERSON] для організації проїзду на земельні ділянки [PERSON] , та [PERSON] , такий, що забезпечує найбільш раціональне використання земельних ділянок. Запропонований сервітут для проїзду пропонується встановити за рахунок земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності [PERSON] площею 1,97 м2. Межі, що відокремлюють ділянку земельного сервітуту описуються наступним чином: - вздовж межі земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . від літери А до точки земельного сервітуту по ламаній лінії, відрізки довжиною (м) - 10, 37 + 4, 45 + 4, 80: - по земельній ділянці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . лінія сервітуту, по прямій, відрізок довжиною - 3, 24 м; - далі поворот праворуч по межі земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] сервітуту, по прямій, відрізок довжиною - 2, 86 м; - далі поворот праворуч по межі земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] сервітуту, по прямій, відрізок довжиною - 1,38 м. Графічно варіант встановлення сервітуту зображено у додатку № 1 «Варіант встановлення сервітуту відносно земельної ділянки [PERSON] , для організації проїзду на земельній ділянці [PERSON] та [PERSON] », який суд бере за основу у вирішенні даного спору. У звязку з викладеним, суд вважає, що встановлення земельного сервітуту в даному випадку є доцільним та необхідним задля забезпечення безперешкодного проїзду до земельної діляники позивача [PERSON] , яка розташована за адресою : [ADDRESS] ., а тому на думку суду, позов в цій частині є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи даний спір по суті, суд бере до уваги, що такий порядок користування земельною ділянкою загального користування (проходом, проїздом) склався між сторонами протягом тривалого часу та існував до початку довготривалого конфлікту, пов`язаного з новим будівництвом на земельній ділянці позивача. Як стверджує представник відповідача, [PERSON] почала на належній їй земельній ділянці будівництво готелю, яке ведеться без будь-яких дозвільних документів з захопленням земельної ділянки, що належить Одеській міській раді, однак, жодних доказів цього суду не надала, а твердження щодо того, що сім`я відповідача мала обгрунтовані підстави вважати, що подальше проведення будівельних робіт призведе до порушення їх прав, не знайшли свого підтвердження під час судового засідання. Більш того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2019 року у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до [PERSON] , треті особи Департамент комунальної власності ОМР, [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки було відмовлено (т.4, а.с.17-19). Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача стверджував, що між сторонами були скандали та намагання провести перемовини, однак, дані перемови не стосувались саме умов сервітутуту, що, на його думку, свідчить про відсутність права позивача на звернення до суду. Суд не погоджується з даними твердженнями представника відповідача, так як справа перебувала на розгляді вже більш ніж 2,5 роки та, більш того, в останньому судовому засіданні судом була оголошена перерва саме для можливості врегулювання спору мирним шляхом, однак, конкретних домовленостей досягнуто не було. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач, достеменно знаючи про наявність даного спору в суді, у жовтні 2018 року здійснив поділ належної йому земельної ділянки на дві, які отримали нові кадастрові номери, не повідомивши про це суд та учасників процессу навіть при вирішенні питання про призначення повторної судової земельно-технічної е4кспертизи, яка призначалась за клопотанням представника відповідача. Наведене, на думку суду, свідчить про небажання відповідача вирішувати спір мирним шляхом та недобросовісне використання процесуальних прав. Таким чином, права позивача підлягають відновленню шляхом демонтажу металевого паркану, розташованого на частині земельних ділянок, що належать [PERSON] площею 0.0162 (кадастровий номер 5110136900:34:017:0242) га 0.0183 (кадастровий номер 5110136900:34:017:0241) по [ADDRESS] у межах, встановлених для сервітуту. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Разом з тим, вимоги позивача в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] власною земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , на думку суду, є передчасними та матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем даних перешкод. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З точки зору закону, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині встановлення земельного сервітуту, інші вимоги суд залишає без задоволення через їх безпідставність та необґрунтованість. На підставі наведеного,

Outcome: partial