Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

1. Вимоги та заперечення сторін. Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 28.09.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 41000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Вказаною заявою відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, у порушення умов договору відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим, станом на 14.01.2019 року має заборгованість у сумі 79560, 09 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 28537, 16 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 25929, 66 грн., пені - 20828, 50 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 3764, 77 грн. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором. та судовий збір у розмірі 1921 грн. Відповідач позов визнав частково, заперечував проти стягнення з нього заборгованості за нарахованими відсотками, пені та штрафами. Зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг його ознайомлювали, а тому позивачем не доведено правомірність нарахування відсотків, штрафів та пені, а також підвищення кредитного ліміту. Анкета-заява не містить інформації про відсоткову ставку за користуванням кредиту, а також не містить жодних умов договору. 2. Щодо фактів. З анкети-заявки, підписаної [PERSON] 28.09.2010 року вбачається, що останній, ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, виявив бажання оформити картку «Універсальна» з кредитним лімітом 1000 грн., своїм підписом [PERSON] надав згоду на те, що заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір надання банківських послуг (а.с.7). З витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданих позивачем до позову, вбачаються такі види карток - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.8) З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.09.2010 року вбачається, що станом на 14.01.2019 року заборгованість [PERSON] становить 79560, 09 грн., яка складається з тіла кредиту - 28537, 16 грн., нарахованих відсотків - 25929, 66 грн., нарахованої пені 20828, 50 грн., штрафи - 4264, 77 грн. (а.с.5-6). [PERSON] видавались наступні картки - № [NUMBER] , відкрито 24.11.2016 року, термін дії до травня 2018 року та № [NUMBER] , відкрито 16.03.2017 року, термін дії до вересня 2020 року (а.с.178) З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , вбачається, що 24.11.2016 року встановлено кредитний ліміт в сумі 0, 00 грн., 07.11.2017 року ліміт підвищено до 10000, 00 грн., з 08.11.2017 року - до 41000 грн., а 18.07.2018 року кредитний ліміт складав 0, 00 грн. (а.с.191) 3. Щодо права. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 4. Висновки суду. В анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 28.09.2010 року процентна ставка, строки дії договору, умови кредитування не зазначено, більш того, позичальником зазначено бажаний кредитний ліміт 1000 грн., проте з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що у 24.11.2016 року, тобто через 6 років, відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 0, 00 грн., а з 07.11.2017 року ліміт підвищено до 10000, 00 грн. Надані позивачем Умови не містять підпису відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Окрім того, судом проведено огляд веб-сторінки сайту позивача https://privatbank.ua/terms, яка, за його твердженням, містить Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, проте найстаріші Умови на сайті датовані 01.09.2013 року, а правовідносини між сторонами виникли 28.09.2010 року. Отже, надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг позичальником не підписані, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг умов щодо пені та комісії, штрафу (фіксована складова), штрафу (процентна складова) також не містить. Документ, який би засвідчував отримання відповідачем під підпис пам`ятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування, до суду також не було надано. Наданий банком розрахунок також не може бути прийнятий до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи, оскільки анкета-заява від 28.09.2010 року не містить обов`язкових умов кредитування, викладених вище. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який доданий позивачем до позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог, який не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.09.2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову. Такі висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідачем надавались довідки про проходження військової служби, які первісно просив врахувати як такі, що звільняють останнього від сплати відсотків по кредитному договору, які у зв`язку зі зміною позиції відповідача судом не досліджувались. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк повідомив споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами та пенею, а також, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (процентної складової), не підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір б/н від 28 вересня 2010 року у вигляді заяви не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуто, а також, вимоги частини другої ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вважає, що стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі, в якому просить позивач, а саме 28537, 16 грн. є обґрунтованою вимогою, а тому, наявні правові підстави для задоволення цієї вимоги. 5. Щодо судових витрат. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 28537, 16 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 35, 87 % ((28537, 16 грн. - задоволені вимоги) / ( 79560, 09 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%). За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 689 грн. 06 коп.

Outcome: partial