Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

19 червня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд: -встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1993 року по [INFO] ; -визнати спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, або квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] селищної ради Харківського району та області, смт [ADDRESS] -д Жовтневий [ADDRESS] , в рівних частинах; -визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частину 9/20 частин, що складається 9/40 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, або квартиру [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку Покотилівської селищної ради Харківського району та області, смт [ADDRESS] -д Жовтневий (Лесі Українки [NUMBER] [ADDRESS] 5; -стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що батьки позивача, [PERSON] та [PERSON] , уклали перший шлюб 29 березня 1986 року. Шлюб було розірвано 15 січня 1992 року. 21 [INFO] 1993 [INFO] народилась позивач - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] офіційно розірвали шлюб, але продовжували проживати разом, вести спільне господарство та виховувати спільну доньку (позивача). 29 березня 2001 року батьки позивача повторно зареєстрували шлюб, який потім був розірваний 15 жовтня 2008 року. При цьому, 28 квітня 2000 року ними було придбано 9/20 частин житлового будинку по в`їзду [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за батьком позивача - [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу І-730 від 28 квітня 2000 року. Також придбано земельну ділянку площею 0,0829 га за адресою [ADDRESS] . Продаж було вчинено за 24148 грн. - ціна частини будинку, та 200 гривень було сплачено за земельну ділянку. Батько та мати позивача витратили на придбання сумісні кошти. Частину грошей позичили для придбання будинку у [PERSON] - матері [PERSON] . Позивач разом з матір`ю та батьком проживали за адресою [ADDRESS] - за адресою мешкання батьків [PERSON] . В спірному будинку з травня 2000 року по вересень 2002 року спільними зусиллями та за спільні кошти з сімейного бюджету провели перепланування будинку та добудували частину приміщень, проводили ремонті роботи для облаштування житла. В період часу з 2002 по 2005 років позивач разом з матір`ю та батьком спільно проживали у вказаному будинку. З травня 2005 року [PERSON] перестав проживати зі своєю родиною, спільне господарство не велось, будинок відповідач не утримував та не надавав ніякої матеріальної допомоги. [PERSON] власними зусиллями та за власні кошти проводила поточний ремонт будинку, утримувала його у належному стані, сплачувала комунальні послуги. У 2008 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина. Позивач, як єдина спадкоємиця, звернулась до нотаріуса та прийняла спадщину після смерті матері. Спадкову справу зареєстровано за №58062155. Однак, житловий будинок по в`їзду [ADDRESS] позивач не може прийняти як спадщину після смерті матері, оскільки будинок зареєстрований за [PERSON] та придбаний у період, коли батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі. В усній розмові відповідач вказав, що має намір продати будинок, вважаючи його своєю особистою власністю. На пропозиції позивача залишити будинок їй взамін двокімнатної квартири у м. Харкові або шляхом виплати частини вартості будинку [PERSON] відмовив. На даний час останній змінив замки у будинку та позивач не має до нього доступу. Разом з тим, спірний будинок був придбаний на спільні [PERSON] та [PERSON] , грошові кошти нажиті у шлюбі та під час проживання не в зареєстрованому шлюбі. Для придбання вказаного будинку також грошові кошти надав батько [PERSON] - [PERSON] , який допомагав утримувати будинок та в роботах з його переплануванню і ремонту. Між тим, позивач зауважила, що її мати - [PERSON] працювала та отримувала заробітну платню, окрім того вела підприємницьку діяльність - пошив одягу, та надавала грошові кошти на придбання будинку, тому її вклад у придбання будинку був вагомий, а відтак її частка у праві власності становить 1/2 частину будинку. Приблизно у 2000-2001 році батьки позивача за спільні кошти провели реконструкцію будинку: добудували коридор, перепланували залу, вбиральню, що значно підвищило ринкову вартість будинку. З 2005 року мати позивача самостійно утримувала будинок, проводила поточний ремонт, підтримувала нормальний житловий стан. Відповідач до цього часу не цікавиться будинком, участі в його утриманні не брав. Останні роки позивач самостійно підтримувала нормальний стан будинку та користувалась ним в якості дачного будинку. З 2013 року позивач разом із своїм чоловіком та матір`ю за власні кошти провели ремонт (замінили всі вікна у житлових кімнатах, що підтверджується договором №589 від 07.10.2013). При цьому, відповідач на даний час забороняє позивачу входити до будинку. Виходячи з приведеного вище, позивач звернулась до суду з відповідним позовом за захистом порушеного права. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2017 року позовна заява залишена без руху, у зв`язку з недотриманням вимог статті 119 ЦПК України (в редакції, чинній на момент надходження позовної заяви до суду). 27 червня 2017 року до канцелярії суду від представника позивача адвоката Надоля Є.В. надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчинення дій по відчуженню [PERSON] належних йому 9/20 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, або квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] селищної ради Харківського району та області, смт [ADDRESS] -д Жовтневий (Лесі Українки), 5. 03 липня 2017 року на усунення визначених ухвалою суду від 21.06.2017 надано до суду документи, разом з уточненою позовною заявою. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2017 року у даній справі відкрито провадження та призначено слухання справи. Згідно з ухвалою від 05 липня 2017 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Надоля Є.В. про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення шляхом накладення заборони відповідачу у даній справі вчиняти дії по відчуженню нерухомо майна, що є предметом спору (частина житлового будинку та земельна ділянка). 28 вересня 2017 року від представника позивача адвоката Надоля Є.В. надійшла заява про забезпечення доказів, зокрема, щодо витребування інвентарної справи на спірний будинок. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2017 року клопотання представника позивача задоволено частково та витребувано з Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» належним чином завірену копію інвентарної справи на будинок з надвірними спорудами по в`їзду [ADDRESS] . В іншій частин вимог відмовлено. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Так, відповідно до пункту 9 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 17 січня 2018 року до суду надійшла з Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» копія інвентарної справи на будинок з надвірними спорудами по в`їзду [ADDRESS] . 21 червня 2018 року від представника позивача адвоката Надоля Є.В. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у зв`язку з перейменуванням об`єктів топоніміки згідно з рішенням ІV сесії ІІV скликання Покотилівської селищної ради від 18.02.2016 «Про перейменування вулиць, провулків, в`їздів селища Покотилівка» та позачергового скликання ІV сесії ІІV скликання Покотилівської селищної ради від 21.06.2016 «Про внесення змін до рішення ІV сесії ІІV скликання Покотилівської селищної ради від 18.02.2016 «Про перейменування вулиць, провулків, в`їздів селища Покотилівка». Так, остаточно позовні вимоги просить викласти у наступній редакції: -встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1993 року по [INFO] ; -визнати спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, за адресою: квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку Покотилівської селищної ради Харківського району та області, [ADDRESS] , в рівних частинах; -визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частину 9/20 частин, що складається 9/40 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, за адресою: квартиру [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку Покотилівської селищної ради Харківського району та області, [ADDRESS] ; -стягнути з відповідача понесені судові витрати. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2018 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Надоля Євгена Валерійовича про витребування доказів у цивільній справі №635/3357/17 - задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Вахрушевої Ольги Олександрівни (61093 [ADDRESS] м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 140-А) відомості про те, хто звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а також чи є відомості про складання заповітів від її імені та чи видавалися будь-кому свідоцтва про право на спадщину. 15 листопада 2018 року в ході судового засідання було допитано в якості свідка [PERSON] , 1976 року народження, який пояснив, що він особисто знав [PERSON] та [PERSON] , які мешкали в одному з ним населеному пункту смт Покотилівка Харківського району Харківської області. [PERSON] він знав все своє життя, яку хрестив батько свідка. Більш тісно свідок розпочав спілкуватися з [PERSON] та [PERSON] близько з 1994 року, йому було відомо про придбання будинку в смт Покотилівка, на який сім`я спільно збирала кошти, а також свою допомогу надавали батьки [PERSON] . До вказаного будинку сім`я переїхала після того як його відремонтували. Ввесь час мешкали там разом. Відомості, витребувані доказів на підставі ухвали від 15 листопада 2018 року, від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни надійшли до суду 19 грудня 2018 року. 30 січня 2019 року в ході проведення судового засідання було допитано в якості свідка [PERSON] , 1963 року народження, яка пояснила, що з 1995 року була дільничною медсестрою Покотилівкій поліклініці Харківського району Харківської області. [PERSON] та [PERSON] , які були батьками [PERSON] , мешкали у смт Покотилівка по [ADDRESS] Калініна. Близько 1996 та 1997 роки свідок познайомилась з [PERSON] та [PERSON] , з якими в подальшому розпочала з ними спілкуватися більш тісно. Знала родину добре. Їй відомо про те, що родина [PERSON] батьки [PERSON] ) фінансово надавали допомогу [PERSON] та [PERSON] , адже один у одно могли перезаймати кошти. Також свідку було відомо про те, що [PERSON] із [PERSON] , оскільки у останнього був роман. Проте невдовзі вони зійшлися знову і у них народилась донька [PERSON] . Таушан Ігоря свідок знала як дуже зразкового батька, який завжди був з донькою, більш того оскільки [PERSON] працювала. Те, що родина Таушан мешкала у будинку по в`їзду Жовтневому, 5 в смт Покотилівка і робили в ньому спільно ремонт, свідок знає, адже її чоловік працював у них та здійснював установку дверей. В судове засідання позивач [PERSON] повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи не з`явилась. Надала до суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглядати справу у її відсутність та позовну заяву задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність не надав, відзив на позов до суду не надав. Відповідно до вимог частин першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається. У відповідності до вимог частин сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстровано у встановленому законом порядку. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних висновків. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено та відповідачем не заперечувалось, що вперше між [PERSON] та [PERSON] шлюб зареєстровано 29 березня 1986 року. 15 січня 1992 року шлюб між ними розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 15 січня 1992 року, за актовим записом №35 (а.с. 17, Т.1). Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище - « [PERSON] ». [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.04.1994, місце реєстрації - Палац [ADDRESS] (а.с.9, Т.1), а також копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №3 Харківського міського управління юстиції (а.с.10, Т.1), за актовим записом №1363 від 13.04.1994. В графі батько дитини значиться [PERSON] , а в графі мати - [PERSON] . У відповідності до копії свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого 13.04.1994, місце реєстрації - Палац [ADDRESS] (а.с.19, Т.1), громадянин [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] у громадянки [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів встановлення батьківства від 13.04.1994 зроблено запис №87. 28 квітня 2000 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, або квартиру [ADDRESS] (а.с.21, Т.1), який посвідчено державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори Ольховською Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №І-730. Також 16 травня 2000 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0829 га, яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Покотилівської селищної ради Харківського району та області, смт Покотилівка, в-д Жовтневий, 5, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.22, Т.1), який посвідчено державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори Ольховською Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №І-842. 29 березня 2001 року [PERSON] та [PERSON] знову зареєстрували шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 29.03.2001 Міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції (а.с.18, Т.1). А вже 15 жовтня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 01 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області, за актовим записом №453 (а.с. 20, Т.1). Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище - « [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть виданого Виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області 10 липня 2015 року серії [NUMBER] , за актовим записом №86 (а.с.6, Т.1). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась зі всього належного померлій на момент смерті майна. У встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] звернулась її донька [PERSON] . Відтак, факт спорідненості позивача із померлою [INFO] [PERSON] та відповідачем [PERSON] прослідковується із таких доказів: -копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.04.1994, місце реєстрації - Палац [ADDRESS] (а. [ADDRESS] 9 [ADDRESS] Т.1); -копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №3 Харківського міського управління юстиції (а.с.10, Т.1); -копія свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого 13.04.1994, місце реєстрації - [ADDRESS] (а. [ADDRESS] 19, Т.1); -копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області 24 грудня 2015 року (а.с.11, Т.1); -копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Харківським РВ ГУ ДМСУ в Харківській області 29 грудня 2015 року (а.с.7, Т.1). Разом з тим, позивач зазначає, що спірний житловий будинок та відповідно земельна ділянка не ввійшли до складу спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки право власності на нього не було зареєстровано за померлою. Натомість позивач наполягає, що у період з 1993 року по [INFO] 2001 [INFO] [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, вели спільне господарство, побут та бюджет, у зв`язку з чим, згідно вимог статті 17 Закону України «Про власність» спірне майно, придбане внаслідок спільної праці, є спільною сумісною власністю, оскільки інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відтак, стосовно вирішення спору в частині позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного провадження [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1993 року по 29 березня 2001 року, суд прийшов до наступного висновку. Правовідносини щодо відповідної позовної вимоги виникли до 01 січня 2004 року, тобто до набуття чинності СК України. За таких обставин до цих правовідносин підлягають застосуванню відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), Закону України «Про власність» та ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до частини другої статті 13 КпШС України, який діяв в момент спірних правовідносин, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. За положеннями статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. За роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 стаття 17, стаття 18, пункт 2 стаття 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим. Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року №6-1026цс15. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Натомість, із роз`яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, яка діяла на час виникнення правовідносин, вбачається, що заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають, тобто факт проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за КпШС України не встановлювався. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Разом з тим, позивачем позовну вимогу сформульовано саме як - встановлення факту спільного проживання її батьків однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період до 01 січня 2004 року, тоді як основні доводи позовної заяви викладені про те, що в період між офіційним розірванням шлюбу, її батьки фактично продовжувати мешкати разом та вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут. Між тим, з огляду на доводи позивача, при доведенні факту спільного проживання однією сім`єю, нею доводились обставини, що її батьки у відповідний період (з 1993 року по 29 березня 2001 року) вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, у зв`язку з чим вважалися членами однієї сім`ї, а відтак і спірне майно придбане за кошти отримані від спільної праці, для спільного користування, кошти на його утримання використовували спільні. Більш того, напротязі багатьох років після 2005 року, [PERSON] самостійно підтримувала у належному стані спірне майно, а їй також допомагала позивач у справі та чоловік останньої. Так, в підтвердження відповідних доводів, окрім показань свідків допитаних в судовому засіданні, позивачем до суду було надано наступні письмові докази: -копія акту від 25 грудня 2009 року складеного у складі депутата Покотилівської селищної ради та членів вуличної комісії, з тексту якого вбачається, що [PERSON] , 1966 року народження, проживає з 2002 року разом із сім`єю - дочкою [PERSON] , 1993 року народження, та чоловіком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Однак, з 2005 року за даною адресою не мешкає [PERSON] , проте прописаний. Комунальні платежі здійснює [PERSON] (а.с. 28, 58, Т1); -копія довідки виданої виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області за вих.№226 від 15.02.2010, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але фактично не мешкає за даною адресою з 2005 року. Донька [PERSON] - [PERSON] , 1993 року народження, постійно мешкає з матір`ю та фактично знаходиться на її утриманні (а.с.29, Т.1); -копія типового договору №115686 про надання населенню послуг з газопостачання від 13.07.2011, укладеного між ПАТ «Харківгаз», в особі Мереф`янської філії ПАТ «Харківгаз» та [PERSON] (а.с.30-33. Т.1); -копія договору №589 від 07.10.2013 укладеного з ФОП [PERSON] та [PERSON] , щодо встановлення алюмінієвих або металопластикових конструкцій за адресою в-д Жовтневий [ADDRESS] / [ADDRESS] (а.с.34-35, Т.1). Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, допитавши свідків та

Outcome: partial