overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

20 червня 2015 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 11.02.2014 року, який зареєстрували у виконкомі Хрестищенської сільської ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 2. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місця проживання дитини немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивачки визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], 11 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у виконкомі Хрестищенської сільської ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 2. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивачка просить залишити їй прізвище «[PERSON]», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 243,60 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

20 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Мотивуючи свої вимоги тим, що 02 травня 2005 року у с.Петрівці Миргородського району Полтавської області помер його батько [PERSON], після якого залишилося спадкове майно змельна ділянка сільськогосподарського призначення. Успадкувати вказане майно він позбавлений можливості, оскільки пропустив строк для прийняття спадщини та у свідоцтві його народження допущені виправлення, згідно з якими нотаріус не відносить його до першої черги спадкування як сина померлого. Зважаючи на те, що земельна ділянка батька знаходиться на території Подільківської сільської ради Липоводолинського району, дотримуючись правил виключної підсудності, позивач звернувся до суду за місцем знаходження нерухомості з позовом про визначення йому додаткового строку для прийнття спадщини та встановлення факту родинних відносин з батьком. Дізнавшись про те, що спадщину після батька прийняла його матір, його представник просив залишити позов в цій частині без розгляду. Вказана заява задоволена судом. Таким чином, позивач просить лише встановити юридичний факт того, що [PERSON] є його батьком. У судове засідання сторони, представники не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач не заперечував проти його задоволення, усі просили розглянути справу без їхньої присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що із 09 січня 1962 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Із свідоцтва про народження [PERSON] вчбачається, що він народився 1 жовтня 1969 року в селищі Абай Келеського району Чимкентскої області Республіки Казахстан, його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. 19 березня 2002 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на розташовану на території Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельну ділянку, загальною площею 4,11 га, для ведення товарного сільськогосподарського товариства. 02 травня 2005 року [PERSON] помер. Із довідки Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 23 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON], на час смерті проживав та був зареєстрований у [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом сільради не посвідчувався (а.с.12). 20 жовтня 2005 року [PERSON] звернулася до Липоводолинської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, завдена спадкова справа №265/2005. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Із матеріалів справи вбачається, що встановлення зазначеного факту позивачу необхідне для оформлення спадкових прав, а виправлення його імені та по-батькові у його свідоцтві про народження дійсно позбавляють його такої можливості. За таких обставин, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити позивач має юридичне значення, а тому суд вважає необхідним встановити, що [PERSON], який помер 02 травня 2005 року, є батьком [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

20 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначав, що 12 лютого 2008 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. В шлюбі, народилась донька - [PERSON], [INFO]. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного протягом тривалого часу. Дитина залишились проживати біля матері. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, він має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою, через що звернувся до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, обране під час державної реєстрації шлюбу «Шведова». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 038511, виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, сторони зареєстрували шлюб 12 лютого 2008 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за № 45. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з «Король» на «Шведова» (а.с.5). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо протягом тривалого часу. Сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спір між сторонами щодо місця проживання їх малолітньої дитини чи розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

20 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 04 жовтня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини у сторін фактично припинені з червня 2016 року, оскільки між ними постійно почали виникати сварки, відповідач не цікавиться інтересами сім'ї, не займається вихованням дитини. Між ними не існує ні взаємних обов'язків, ні поваги. В судове засідання позивачка не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, погодився розірвати шлюб з позивачкою. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторони, які не з'явилась до суду. Судом встановлено, що 04 жовтня 2008 року сторони зареєстрували шлюб в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 1020. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки з червня 2016 року, між ними почали постійно виникати сварки, не існує взаємної поваги та обов'язків. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та їх дітей. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України позивачці залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

20 червня 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог, посилається на те, що вона з відповідачем по справі [PERSON] з 25 жовтня 1997 року до 10 вересня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою. Відповідач, [PERSON], добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. За таких підстав позивачка звернулася з даним позовом до суду. [PERSON] просить суд стягувати із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків (доходів), не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій розгляд справи просила провести у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1997 року до 10 вересня 2012 року, що підтверджується рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.09.2012 по справі № 2/1620/899/2012 (а.с.4). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження а.с.2), яка проживає разом із позивачкою (а.с.3). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуюче вищевикладене, суд вважає встановленою наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому із [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

20 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 20 жовтня 2001 року, мотивуючи тим, що по різним причинам виникають сварки та не можуть знайти між собою спільної мови з приводу ведення спільного господарства. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання також не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач у своїй заяві погодилася на постановлення судом заочного рішення у справі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2001 року. Від цього шлюбу мають дитину, доньку [PERSON], 28 квітня 2002 року народженя. Зі змісту позовної заяви та письмової заяви позивача видно, що причиною розірвання шлюбу є що по різним причинам виникають сварки та не можуть знайти між собою спільної мови з приводу ведення спільного господарства. Примирення між собою категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

20 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що 21.08.2001р. померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельної частки (паю) та іншого майна. У встановлений законом строк позивач прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактичну вступила в управління та володіння спадковим майном, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву у якій справу просила розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Старостинецької сільської ради до суду не зявився також, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що померла 21.08.2001р. [PERSON] (свідоцтво про смерть, а. с. 8) мала право на земельну частку (пай), розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективній власності КСП «Батьківщина» с. Ліщинці Погребищенського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) а. с. 10). У встановлений законом строк позивач прийняв спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступила у володіння і управління спадковим майном, однак не може оформити право на спадщину. Окрім позивача право на спадщину має [PERSON], яка від спадщини відмовилася у встановленому законом порядку (заява про відмову від спадщини а. с. 9). Дані правовідносини у системному звязку регулюються: п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, згідно з якою спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла 21.08.2001р., мала право на земельну частку (пай), розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективній власності КСП «Батьківщина» с. Ліщинці Погребищенського району Вінницької області; [PERSON] як спадкоємиця за законом у встановлений законом строк прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, але не може належним чином нею розпорядитися, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визнати за нею право на цю земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

20 червня 2017 року [PERSON] предявила вказаний позов, посилаючись на наступні обста- вини. 27 січня 2012 року вона уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано виконавчим комітетом Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сумісне проживання припинили приблизно рік тому через різні характери, вважає що збереження сімї су- перечитиме їх інтересам, тому просила розірвати шлюб між ними. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище «Кальнєва». 20 липня 2017 року надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила після розір- вання шлюбу поновити їй дошлюбне прізвище «Лоза». Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу роз- глядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не запе- речував. Відповідач двічі у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації та проживання сповіщався належним чином - про що свідчать поштові повідом- лення (а.с.16,29). Відомостей про поважність причин його неявки суд не має і вважає, що він не зявився без поважних причин. Також суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з ухваленням за- очного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 163309 (а.с.4) вбачається, що 27.01.2012 р. виконав- чим комітетом Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], 24.11.1977 р. народ- ження, актовий запис № 3. З копії свідоцтва про народження серії І-ЖД № 394196 (а.с.5) видно, що сторони у справі ма- ють дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу може бути постанов- лено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су- перечить інтересам одного із них, інтересам дітей, що мають істотне значення. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюб- не прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день наб- рання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За змістом ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розпався, тому подальше спільне життя подруж- жя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вважає, що шлюб має бути розірваний. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 640 грн., відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved