Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи \~ \~ \~ \~Позивач просить суд визнати за нею права власності на 2/5 частини домоволодіння [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1995 року, після розлучення батьків, позивачка проживала разом із батьком [PERSON] , який, згідно рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 26.07.1996 року, отримав згоду на продаж квартири належної ( отримана у спадщину ) неповнолітньої [PERSON] при умові надання доньки права проживання в житловому приміщенні по [ADDRESS] з наступним даруванням їй Ѕ частини житлового будинку. Умови зазначеного рішення відповідач не виконав, фактично лишив позивачку права власності на житло, а тому у відповідності до вимог ст. 321,392 Цивільного кодексу України, 2004 року, позивачка просить суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку яка належить відповідачу. Сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку із порушенням строку позовної давності , так як позивачка, яка була присутня під час купівлі-продажу квартири у 1996 році, стала повнолітньою у 1999 році а звернулась до суду лише у 2019 році, а крім того, на думку представника відповідача, позовні вимоги стосуються припинення права власності самого відповідача, що є неприпустимим а невиконання рішення органу опіки та піклування сталось не з вини відповідача, так як отримані від продажу квартири кошти були направлені на погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги даної квартири а також в інтересах самої позивачки. 2. Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Позов [PERSON] надійшов до суду 08.02.2019 року ( а/с 2 ). Ухвалою суду від 18.02.2019 року, за правилами загального позовного провадження. відкрито провадження по справі (а/с 22). Ухвалою суду від 18.02.2019 року було задоволено клопотання позивачки про витребування з Комунального підприємства « Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» копії свідоцтва про право власності на домоволодіння [ADDRESS] а/с 28), та на виконання ухвали суду було надані матеріали інвентарної справи (а/с 32). Ухвалою суду 27.05.2019 року було закрито підготовче судове засідання. 06.06.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (а/с 86), на який стороною позивача 18.06.2019 року надано відповідь ( а/с 107). У відзиві представник відповідача заявила про застосування до позовних вимог строку позовної давності. У зв`язку із порушенням порядку та строку подання доказів по справі судом 19.06.2019 року було відмовлено у прийнятті додаткових доказів з боку представника відповідача ( а/с 116). Від сторони позивача 19.06.2019 року було подано клопотання про поновлення строку позовної давності ( а/с 111). У зв`язку із поясненнями учасників справи про наявність у власності позивачки іншої власності судом ухвалою від 19.06.2019 року з підприємства « Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» витребувана інформація відносно власників квартири [ADDRESS] , яки були надані до суду 14.08.2019 року. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] народжена [INFO] у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , який було розірвано у 1982 році. Позивач спочатку залишилась проживати із матір`ю, але у зв`язку із зловживаннями матір`ю позивачки спиртними напоями позивач органами опіки та піклування була вилучена від матері, а потім з 1995 року за проханням батька, який з 1983 році уклав новий шлюб, була передана йому для на виховання та проживання. Дані обставини визнаються сторонами та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягають додатковому доказуванню. Рішенням Київського районного народного суду м. Одеси від 22.04.1988 року по справі №2-935/1988, було проведено розподіл будинку [ADDRESS] між співвласника, та [PERSON] виділено у власність в натурі 2/5 частини будинку ( а/с 53). На підставі свідоцтва на право власності по заповіту №1-620 від 14.03.1996 року, після смерті бабці, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , а також на підставі свідоцтва на право власності на житло від 05.08.1996 року [PERSON] та її матері [PERSON] в рівних частках ( по 1\\2 частини) належала на праві власності квартира [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Київської районної Ради Народних депутатів м. Одеси №756 від 26.07.1996 року, [PERSON] надана згода на продаж квартири [ADDRESS] із зобов`язанням надати [PERSON] права проживання в житловим приміщенні по [ADDRESS] з наступним даруванням їй Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] ). У мотивувальної частині рішення зазначено, що гроші, отримані від продажу квартири, за заявою [PERSON] будуть використані в інтересах неповнолітньої: на будівництво будинку і придбанні додатково Ѕ частини будинку по [ADDRESS] , в частині якого проживає сім`я [PERSON] ( в тому числі і [PERSON] ). Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №96/1297 від 16.09.1996 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] ( а/с 6). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №97-28К від 23.07.1997 року [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] і [PERSON] , продав квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2019 року [PERSON] на праві власності належить 2/5 частини будинку [ADDRESS] а/с 11). Таким чином між сторонами виникли правовідносини щодо захисту порушеного права власності та порушення взятого на відповідача зобов`язання . 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. У відповідності до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який був прийнятий у 2003 році та набрав чинності з 01 січня 2004 року: Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правовідносини щодо захисту порушеного права власності та порушення зобов`язань , які виникли до 2004 року , врегульовані Цивільним кодексом Української Радянської Соціалістичної Республіки від 18.07.1963 року №1540-VI ( далі ЦК УРСР ). Відповідно до ст. 6 ЦК, 1963 Захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих\~прав; \~ відновлення\~становища,\~яке існувало\~ до\~ порушення\~ права,\~ і\~припинення дій,\~які порушують\~право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної\~шкоди;\~ \~ \~припинення або\~зміни правовідношення;\~ стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників ( ч.1 ст. 13 ЦК УРСР ). Згідно до вимог ч.1 ст. 161 ЦК УРСР зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог,що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом (ч.1 ст. 162 ЦК УРСР ). Якщо строк виконання зобов`язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов`язання в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги кредитором, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов`язання ( ч.1,2 ст. 165 ЦК УРСР ). В разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником він зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов`язання було виконано боржником ( ч.1,2 ст. 203 ЦК УРСР ). Відповідно до\~ч.1,2\~ст.\~208\~ЦК УРСР\~зобов`язання\~повинно бути\~виконано в\~натурі. В разі невиконання зобов`язання передати індивідуально визначену річ у власність або в користування кредиторові останній вправі вимагати відібрання цієї речі у боржника і передачі її йому, кредиторові. Особа, яка не виконала зобов`язання або виконала його неналежним чином, несе майнову відповідальність лише при наявності вини (умислу або необережності), крім випадків, передбачених законом або договором. Відсутність вини доводиться особою, яка порушила зобов`язання ( ч.1 ст. 209 ЦК УРСР). Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки ( ч.1 ст. 71 ЦК УРСР). Вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності ( ч.1 ст. 74 ЦК УРСР ). Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права ( ч.1 ст. 76 ЦК УРСР ). Закінчення строку\~позовної давності\~до пред`явлення\~позову \~є підставою\~для відмови\~в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові ( ч.1,2 ст. 80 ЦК УРСР). Судом не приймається посилання сторони позивача на необхідність застосування до даних правовідносин положень статей 321,392 Цивільного кодексу України, 2004 року, у зв`язку із тим, що всі правовідносини пов`язані із продажем квартири у 1996 році та невиконання умов рішення щодо використання грошей на придбання додаткової частини домоволодіння, яка повинна була бути передана у власність позивачки, настання повноліття та строк позовної давності проходили до набрання чинності Цивільного Кодексу України 2004 року, а тому до даних правовідносин застосовуються положення діючого на час наявності спірних правовідносин Цивільного кодексу Української Радянської\~Соціалістичної Республіки,1963\~року.\~ 5. Оцінка судом аргументів сторін \~ \~ \~ \~Судом не приймається як доведений аргумент сторони позивача, що права позивачці були порушені фактом продажу квартири [ADDRESS] , так як продаж квартири було здійснено у відповідності до вимог чинного на той час законодавства самою позивачкою з дозволу батька та рішенням органу опіки та піклування. Також судом не застосовується до даних правовідносин строк позовної давності щодо якого заявлене клопотання сторони відповідача, враховуючи, що позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи, тобто судом спочатку повинно бути встановлено наявність такого порушеного права і після встановлення порушення застосувати до них строки позовної давності, а у даному випадку суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог по суті. 6. Обґрунтування мотивів рішення суду Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не доведені у судовому засіданні а тому у позові слід відмовити з наступних підстав. Суд встановлено, що продаж квартири [ADDRESS] було здійснено у відповідності до вимог чинного на той час законодавства: продаж здійснено особою у віці старше п`ятнадцяті років при наявному дозволу бать, на вихованні якого дитини знаходилась та при наявному рішенні органу опіки та піклуванні. Після продажу квартири у відповідача ( батька неповнолітньої на то час дитини ) виникло зобов`язання про використання отриманих від продажу коштів: на побудування свого будинку та придбання іншої частини домоволодіння [ADDRESS] , з наступним даруванням [PERSON] Ѕ частини даного житлового будинку. Таким чином, на думку суду, предметом спору є не частина будинку, яка належала відповідачу з 1988 року та яка не була придбана за кошті отримані за продаж належної позивачці квартири, а саме зобов`язання по належному використанню коштів. Дані обставини свідчать про те, що позивачем, та її представником, було обрані невірний спосіб захисту порушених прав, замість вимог про відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов`язань сторона позивача вимагає визнати за нею право власності на майно, яке належить відповідачу тобто припинивши право власності відповідача на нерухоме майно визнати його власністю позивачки. Першим протоколом до Конвенції Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. А ні нормами Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки, 1963 року а ні Цивільний кодекс України, 2004 року не містять положення про можливість припинення права власності за порушення грошових зобов`язань, окрім звернення стягнення на майно у порядку виконання рішення суду або у позасудовому порядку, у випадках визначених законом. 7.Розподіл судових витрат \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). В даному випадку факт відмови у задоволенні позовних вимог є підставою для відмови у стягнення із відповідача судових витрат понесених позивачем. З наданих з боку представника відповідача розрахунку витрат на правничу допомогу не вбачається факт понесення цих витрат відповідачем, тому судом, питання щодо розподілу понесених відповідачем витрат будуть розглянуті, якщо протягом п`яти днів з дня отримання повного рішення суду від відповідача буде надано відповідна заяві із доказами понесених витрат. У випадку ненадання відповідних доказів заява про відшкодування понесених витрат відповідачем буде вважатись залишеним без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed