Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

20.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Статус-груп» про стягнення сплачених ним коштів в розмірі 120000,00 грн., винагороди згідно п. 6.4 договору в розмірі 18000,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 117503,12 грн., трьох процентів річних в розмірі 13021,00 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує, укладенням 25.09.2013 року між ним та відповідачем договору купівлі-продажу майнових прав № 18, відповідно до якого, позивач зобов»язувався сплатити відповідачу 100% вартості загальної площі квартири, за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 4.1. даного договору вартість майнових прав на об'єкт нерухомості за 1 м.кв. становить 8000,00 грн., в тому числі ПДВ. Відповідно до п 4.3 договору, покупець здійснює розрахунок за договором в наступному порядку в такі строки: 120000,00 грн. від суми угоди в момент підписання договору, 623200,00 грн. від суми угоди протягом одного місяця після підписання угоди. Як стверджує позивач, він повністю виконав умови договору та оплатив 120000,00 грн. Відповідно до п. 5.2.4 договору продавець зобов'язаний повідомляти покупця про всі обставини, що роблять не можливим виконання зазначеного договору. Проте, відповідач 04.02.2014 року без жодного попередження, відчужив квартиру [ADDRESS], третім особам. При цьому позивачем зазначено, що відповідно до договору, а саме п. 8.3 продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, наслідком якого є його припинення, лише в таких випадках: відмова перерахувати та/або несвоєчасне перерахування покупцем зазначених в п.4.3 даного договору коштів; порушення покупцем строків оплати майнових прав, згідно п. 4.3 договору більше ніж на 30 календарних днів. Відповідно до п. 8.3 даного договору одностороннє рішення продавці про розірвання цього договору оформляється у формі письмового повідомлення про припинення дії даного договору та направляється покупцю. Як стверджує позивач, відповідач не виконав вимоги п. 8.3 даного договору, та розірвав даний договір без повідомлення позивача. П. 6.1 даного договору передбачено, що у випадку розірвання цього договору, грошові кошти сплачені покупцем, повертаються йому протягом 30 банківських днів. За підрахунками позивача, такі кошти мали бути йому повернуто не пізніше 03 березня 2014 року. Як стверджує позивач, дані кошти йому повернуто не було, а тому просить їх стягнути з відповідача на його користь 120000,00 грн., та стягнути винагороду згідно п. 6.4 договору в розмірі 18000,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 117503,12 грн., та три проценти річних в розмірі 13021,00 грн. Як стверджує позивач, він звертався до відповідача з претензію про повернення коштів, однак відповідач мотивує не повернення коштів, відсутністю коштів, у зв'язку з чим, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, на підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні 15.11.2017 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивачів та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Судом встановлено, що 25.09.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 18, відповідно до якого, покупець зобов'язувався сплатити продавцю 100% вартості загальної площі квартири, за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-6). Відповідно до п. 3.1 договору, майнові права на об'єкт нерухомості за цим договором передаються покупцю шляхом підписання акту. Акт, підписується сторонами не пізніше 60 робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100% вартості майнових прав, що визначена в п. 4.2 цього договору, введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до п. 4.6 даного договору. Відповідно до п 4.3 договору, покупець здійснює розрахунок за договором в наступному порядку в такі строки: 120000,00 грн. від суми угоди в момент підписання договору, 623200,00 грн. від суми угоди протягом одного місяця після підписання угоди. Відповідно до п. 5.4.1 договору покупець зобов'язується здійснити сплату договірної ціни в порядку та на умовах, передбачених даних договором. Відповідно до п. 6.1 договору у випадку розірвання цього договору, гроші кошти сплачені покупцем за майнові права повертаються йому протягом 30 банківських днів. Відповідно до п. 6.4 договору, за повернення покупцю грошових коштів, у разі розірвання договору з вини продавця, встановленої рішенням суду, останній сплачує покупцю винагороду в розмірі 15% від суми грошових коштів, що повертаються на протязі 60 календарних днів. Відповідно до п. 8.3 договору продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, наслідком чого є його припинення в таких випадках: відмова перерахувати та/або несвоєчасне перерахування покупцем зазначених в п.4.3 даного договору коштів; порушення покупцем строків оплати майнових прав, згідно п. 4.3 договору більше ніж на 30 календарних днів. Судом встановлено, що на виконання п. 4.3 договору покупцем, в даному випадку позивачем, було сплачено 25.09.2013 року 120000,00 грн. від суми угоди в момент підписання договору (а.с. 9, 10). Доказів сплати позивачем суми коштів у відповідності до п. 4.3 укладеного договору в розмірі 623200,00 грн. від суми угоди протягом одного місяця після підписання угоди, суду не надано. Таким чином встановлено порушення виконання умов укладеного договору саме зі сторони позивача. Протилежного суду не надано. Таким чином, виходячи із домовленостей сторін договору, у разі несплати покупцем усього розміру платежу, продавець може, але не зобов»язаний, розірвати договір в односторонньому порядку. Розірвання договору відбувається у той же спосіб, як і укладання договору, тобто у письмовій формі, і лише після розірвання договору, продавець протягом 30 банківських днів повертає покупцю сплачені ним кошти. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, зважаючи на те, що позивачем перед судом не ставилось вимоги про розірвання даного договору в судовому порядку, то і відсутні підстави для стягнення сплачених коштів з відповідача, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed