Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

1. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1 Позивач 01.04.2019 року звернулась до суду з зазначеним позовом який мотивує тим, що 02 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом № 127, між сторонами було зареєстровано шлюб. 23 травня 2012 року Рішенням Баришівського районного суду Київської області даний шлюб було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає з моменту розірвання шлюбу зі позивачем та перебуває на її повному утриманні. В даний час відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги не надає. 1.2 У відзові на позовну заяву відповідач заперечує факт ухилення від виконання батьківських обов`язків, та ненадання матеріальної допомоги позивачу в утриманні дитини. В підтвердження своїх доводів посилається на копії приєднаних фіскальних чеків про перерахування на ім`я позивача коштів та той факт, що від другого шлюбу він має двох малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , а його нинішня дружина на даний період ніде не працює у зв`язку із здійсненням догляду за малолітніми дітьми. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2.1. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] завалений позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дегтяренко В.Г. проти заявленого позову заперечив, та пояснив, що не визнає вимоги позивача з підстав викладених у відзові на позовну заяву. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. Ухвалою судді від 17 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження справи за правилами ЦПК в редакції 15 грудня 2017 року та призначено до розгляду по суті з викликом сторін у відкритому судовому засiданнi. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин. 4.1. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 02.09.2008 року до 23.05.2012 року. Від спільного подружнього життя сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з позивачем по справі. Відповідач по справі не надає позивачу будь-якої допомоги в утриманні дитини. Докази на які посилається позивач, фіскальні чеки про направлення ним грошових переказів на ім`я позивача, лише підтверджують правильність таких висновків суду. З наданих суду фіскальних чеків вбачається, що в 2019 році відповідач переказав позивачу кошти 2 рази в 06.03.2019 року та 20.04.2019 року відповідно 600 та 700 гривень. При тому суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До 01.07.2019 року прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років складав 2029 грн. відповідно 50% складало 1014.5 грн.. Таким чином відповідач не надавав свої дитині навіть встановлений законом обов`язковий мінімум. Решта чеків датована 2011,2012 ,2014 роками, останній переказ датований 2016 роком. Даних переказів в загальній кількості було по 18 за період з 2011по 2016 роки. Доказів надання допомоги неповнолітньому сину в 2017-2018 роках відповідач суду не надав. З пояснень свідків даних в судовому засіданні вбачається, що протягом тривалого часу відповідач не тільки не цікавиться дитиною, а навіть уникає зустрічей з сином. Так будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що знає позивача давно, так як вони проживають неподалік одна від одної, їх діти ходили разом в дитячий садок, в школу, відвідують одні й ті самі гуртки. Свідок зазначає, що відповідача вона знає лише наглядно, особисто з ним не знайома, та пояснила, що за весь час вона жодного разу не бачила відповідача не в дитячому садочку не в школі, на жодному святі чи батьківських зборах. Не бачила відповідача на виступах сина (той займається танцями та часто виступає на святах та змаганнях.) . Свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою позивача, та вони мають дітей одного віку. Крім того проживають в сусідніх домах, також свідок пояснила, що відповідач по справі проживає також в сусідньому будинку з позивачем( дома утворюють один двір) . Свідок пояснила, що так як у них з позивачем діти одного віку, та в силу своєї зайнятості , свідок працювала в м. Києві, у них з сестрою була домовленість, свідок відводила зранку дітей в садок чи школу, а позивач забирала дітей. Свідок також пояснила суду, що часто відводячи дітей до школи зустрічали відповідача, який не тільки не вітався з ними, а навіть уникав зустрічей з дитиною, переходячи на інший бік вулиці. V. Мотивація позиції суду. 5.1 У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання належних та допустимих доказів, які б були підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення від їх сплати. Суд приймає до уваги наявність у відповідача інших малолітніх дітей та дружини, яка начебто перебуває в декретній відпустці, разом з тим доказів цього суду надано не було. Проте суд ще раз вказує на те, що відповідно до ч.4 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на даний час даний розмір складає 2118/ 2= 1059 грн.. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до статті 182 СК Суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - відсутність у платника непрацездатних батьків та наявність іншої дитини від першого шлюбу; - відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - також враховуються інші обставини, що мають істотне значення. 5.2 Сукупність приведених доказів, їх оцінка переконують суд про наявність підстав для стягнення з відповідача коштів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і на період досягнення дитиною повноліття на користь [PERSON] . VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2019 встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1921 грн., згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2019 рік». Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в перерахунку становить 768,40 грн. Враховуючи ту обставину, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави в розмірі 768 грн.40 коп. за розгляд справи в суді.

Outcome: approved