Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

19 серпня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідач є фактичним споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за адресою [ADDRESS] , в зв`язку із чим було відкрито відповідний особовий рахунок. Станом на 30 червня 2021 року відповідач має заборгованість перед позивачем за надані останнім житлово-комунальні послуги на загальну суму 9979,54 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а також нараховані на цю суму інфляційними втрати в розмірі 1672,89 гривень та 3% річних в розмірі 219,85 гривень, а всього 11872,28 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито за нею провадження у цивільній справі, яку визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачем за адресою квартири [ADDRESS] надаються житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення. При цьому на ім`я [PERSON] оформленого особовий рахунок, за яким обліковується заборгованість з оплати вищевказаних комунальних послуг за період з січня 2000 року по червень 2021 року в розмірі 9979,54 гривень. Крім того, позивачем нараховано на суму заборгованості на підставі ст.625 ч.2 ЦК України також інфляційні втрати в розмірі 1672,89 гривень та 3% річних в розмірі 219,85 гривень. Дані обставини підтверджуються довідкою про розрахунок заборгованості, розрахунком заборгованості (а.с.7-11). Разом з тим, як встановлено судом та не спростовується матеріалами справи, підтверджується стороною позивача в тексті позову, між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою із зобов`язанням відповідача здійснювати їх оплату (а.с.1). Крім того, відповідно до отриманої судом на запит в порядку ст.187 ч.6 ЦПК України інформації відповідач не значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , як і за будь-якою іншою адресою. Останнє відоме місце фактичного та зареєстрованого проживання відповідача із матеріалів справи та за наслідками надісланого судом запиту в порядку ст.187 ч.6 ЦПК України встановити не вбачається за можливе. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року (регулює спірні правовідносини сторін до 01 травня 2019 року), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року (регулює спірні правовідносини сторін з 01 травня 2019 року), Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (далі Правила). Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Положеннями ст.11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади, акти органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV\~від 24\~червня 2004\~року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач житлово-комунальних послуг (далі споживач) індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Нормою ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року визначено, що виконавцеми послуг з централізованого водопостачання та водовідведення є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Положеннями ст.1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, споживач питної води юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Статтею 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» кінцевий споживач комунальної послуги (далі споживач) особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Нормою ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV\~від 24\~червня 2004\~року визначено розподіл житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення. Зокрема, до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ст.19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору. Нормою ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV\~від 24\~червня 2004\~року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Аналогічна норма міститься в ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року. Положеннями ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлений обов`язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Також за змістом ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV\~від 24\~червня 2004\~року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Аналогічна норма щодо обов`язку своєчасної оплати споживачем житлово-комунальних послуг закріплена п.7 Правил. Згідно ст.ст.7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підставі для задоволення позову, ґрунтуючи свою рішення на наступному. Так, відповідно до змісту наведених вище положень законодавства та усталеної судової практики з вирішення спорів про стягнення заборгованості за надані та не оплачені житлово-комунальні послуги підставою для виникнення у споживача житлово-комунальних послуг обов`язку зі сплати їх вартості є в першу чергу наявність між таким споживачем та постачальником послуг або іншим уповноваженим учасником цих правовідносин договору про надання відповідних послуг (ст.ст.19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, ст.ст.12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Разом з тим, споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Останній висновок прямо закріплено і в нормі ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року. За таких обставин, за відсутності укладеного між сторонами письмового договору з надання житлово-комунальних послуг, а також відсутності доказів належності відповідачу нерухомого майна на праві власності, що згідно ст.322 ЦК України вже само по собі зобов`язувало б власника оплачувати житлово-комунальні послуги, які є необхідними для утримання такого нерухомого майна, обов`язковому доведенню перед судом позивачем підлягає факт користування відповідачем, як споживачем, відповідними житлово-комунальними послугами без здійснення їх оплати. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, правовими висновками Верховного Суду у постанові від 16 грудня 2020 року по справі №761/32712/17, а також правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц, від 07 липня 2020 року по справі №712/8916/17. Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом встановлено відсутність між сторонами оформлених письмовим договором відносин у сфері житлово-комунальних послуг щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , а також відсутність в матеріалах справи доказів належності відповідачу на праві власності зазначеної квартири. При цьому, відповідно до інформації, отриманої судом на запит в порядку ст.186 ч.7 ЦПК України, відповідач не має наразі зареєстрованого місця проживання, його теперішнє фактичне місце проживання та останнє зареєстроване не відомі. Відтак, позивачем не надано, а судом не встановлено будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження факту проживання відповідача за адресою, за якою позивачем надаються житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення та обліковується борг, який позивач просить стягнути з відповідача, а отже і доказів споживання відповідачем таких послуг. Крім того, відповідно до довідки з особового рахунку, за яким обліковується заборгованість, його відкрито взагалі на іншу особу [PERSON] , що додатково спростовує наявність підстав для стягнення нарахованого боргу саме з відповідача. При цьому суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу належності відповідачу на праві власності квартири, за якою позивачем надаються житлово-комунальні послуги, надану позивачем копію довідки №7190 (а.с.6), оскільки за своїм змістом та призначенням дана довідка може підтверджувати лише склад сім`ї особи та зареєстрованих у житлі осіб, а не наявність права власності на нерухоме майном. Останнє можуть підтверджувати лише певні докази копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно, витяг з відповідного державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, які в матеріалах справи відсутні. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог, а отже і про необхідність відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: dismissed