Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

20 березня 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання дійсною угоди купівлі-продажу, визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 грудня 2013 року він з відповідачем уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач купив у відповідача земельну ділянку з недобудованим житловим будинком та надвірними спорудами, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Під час укладання договору відповідач передав позивачу всі необхідні документи, що відносяться до земельної ділянки та документи відносно недобудованої будівлі з надвірними спорудами, а позивач, у свою чергу, передав тридцять тисяч гривень. Відповідно до умов договору, нотаріальну реєстрацію сторони повинні були здійснити до 01 березня 2014 року. Однак, до 01.03.2013 відповідач до нотаріуса не з'явився, в телефонному режимі сповістив про неможливість приїхати у зв'язку з окупацією території Криму та м.Севастополя. У зв'язку тим, що нотаріально засвідчити вищевказаний договір без участі відповідача немає змоги, позивач просить суд визнати дійсним нотаріально не посвідчений договір купівлі-продажу та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку з недобудованим житловим будинком та надвірними спорудами, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання належним чином був повідомлений, надав суду заяву з поясненнями по справі, в якій позов визнав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДН № 136052 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.1032 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Єнакіївської міської ради, [ADDRESS]. (а.с.23) Землю надано для будівництва житлового будинку. Відповідно до договору купівлі-продажу від 02 грудня 2013 року (а.с.6) [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0.1032 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] з розташованими на ній недобудованим жилим будинком літ. «А-2», літньої кухні літ. «Б», сараєм літ. «В», навісом літ. «Г», душем літ. «Д», туалетом літ. «Ж», та огородженням літ. « 1-4» за тридцять тисяч гривень. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованими на ній недобудованими спорудами від 02.12.2013 (а.с.6), укладений між [PERSON] та [PERSON], за своєю формою не відповідає вимогам, оскільки не був нотаріально посвідчений. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні позивачем не надано доказів щодо того, в чому полягає ухилення або відмова від нотаріального посвідчення вказаного договору з боку відповідача. Навпаки, [PERSON] у своїй заяві, яка надійшла на адресу суду, зазначає, що бажає нотаріально посвідчити договір, але не має змоги приїхати в м.Єнакієве та добиватися нотаріального посвідчення договору. Зазначена відповідачем причина не є ухиленням від посвідчення договору. Крім того, у судовому засіданні позивач підтвердив, що для нотаріального посвідчення договору він разом з відповідачем зверталися до нотаріальних контор, але у нотаріальному посвідченні договору їм було відмовлено на підставі відсутності у продавця належним чином зареєстрованого свідоцтва про право власності на об'єкт незавершеного будівництва. Дії нотаріальної контори сторонами не оспорюються, про що позивач зазначив у судовому засіданні. Таким чином, в судовому засіданні судом встановлено, що договір не було посвідчено нотаріальноне з причини ухилення від його нотаріального посвідчення сторін договору, а з причини відмови нотаріуса посвідчувати договір, який за змістом не відповідає вимогам законодавства. Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК), відтак статтею 331 ЦК не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. Тобто, під час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованими на ній недобудованими спорудами від 02 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], у [PERSON] могло бути право власності лише на матеріали, обладнання та майно, що було використано в процесі будівництва, а не на об'єкт незавершеного будівництва. Виходячи з того, що вищезазначений договір за своєю формою та змістом не відповідає вимогам чинного законодавства України, дій, які б свідчили про ухилення відповідачем від нотаріального посвідчення, судом не встановлено, враховуючи той факт, що суд не є органом, який може підміняти інші державні органи, які мають приймати участь в процедурі належного посвідчення договорів та змінювати своїми рішеннями процедуру посвідчення договорів, передбачену законодавством, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Outcome: dismissed