Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

21 жовтня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги позивачем [PERSON] обґрунтовано тим, що 13 липня 2001 року вона з однієї сторони, та відповідач [PERSON] з іншої, уклали два договори. Перший, договір міни, згідно якого провели обмін належного сторонам на праві власності житла, а саме вона передала відповідачу квартиру, загальною площею 40,71 кв.м., житловою площею 26,64 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд.№13, кв.№79, а [PERSON] передав їй житловий будинок А-1, загальною площею 49,80 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м., Б-літня кухня, Вп/д-погріб, Г-вбиральня, Д-гараж. В-сарай, 1- Водоколонка, №1, 2 - забори, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Смольна, буд.№101. Крім того, сторони уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав їй земельну ділянку площею 0,0384 га. по вул. Смольна, буд.№101 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, надану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Вказувала, що на виконання умов договору міни сторони здійснили обмін квартири та житлового будинку без проведення доплат. За договором купівлі-продажу вона сплатила [PERSON] за придбану нею земельну ділянку 43 400,00 гривень. Зазначала, що обидва договори були оформлені на Криворізькій Універсальній товарній біржі, договір міни за номером 003/418-Н, а договір купівлі-продажу за номером 003/419-Н. З [PERSON] вони домовились про те, що згодом посвідчать нотаріально умови біржового договору. Сторони повністю виконали умови договорів, після чого вона стала проживати у придбаному будинку разом із своєю сімєю та користуватися земельною ділянкою. Посилалася на ті обставини, що вона зареєструвала 22 червня 2001 року договір міни у Криворізькому БТІ, в реєстровій книзі №258, запис №61236, та отримала реєстраційне посвідчення на житло. Однак нотаріально договори так і не були посвідчені, оскільки відповідач відмовився йти до нотаріуса, вважаючи, що всі необхідні дії вони виконали, та в самих договорах зазначено, що вони не підлягають нотаріальному посвідченню. Вказувала на те, що зараз, маючи намір здійснити деякі розпорядження з приводу свого нерухомого майна, вона звернулася за юридичною консультацією та дізналася, що договір міни та договір купівлі-продажу слід було все ж таки посвідчити нотаріально, без цього вона не зможе розпорядитись своїм майном. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким визнати дійсним договір міни нерухомого майна, - двокімнатної квартири, загальною площею 40,71 кв.м., житловою площею 26,64 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд.№13, кв.№79, та житлового будинку А-1, загальною площею 49,80 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м., Б-літня кухня, Вп/д-погріб, Г-вбиральня, Д-гараж. В-сарай, 1- Водоколонка, №1, 2 - забори, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Смольна, буд.№101, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого Криворізькою універсальною товарною біржею 13 червня 2001 року за реєстраційним №003/419-Н, та визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0384 га. по вул. Смольна, буд.№101 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого Криворізькою універсальною товарною біржею 13 червня 2001 року за реєстраційним номером 003/419-Н. Присутня у судовому засіданні позивачка [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення слухання справи до суду не надходило. Представник третьої особи, - Криворізька універсальна товарна біржа, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З письмових матеріалів справи встановлено, що 13 липня 2001 року позивач [PERSON] (а.с.3, 4) з однієї сторони, та відповідач [PERSON] з іншої, уклали два договори. Перший, договір міни, згідно якого провели обмін належного сторонам на праві власності житла, а саме позивач передала відповідачу квартиру, загальною площею 40,71 кв.м., житловою площею 26,64 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд.№13, кв.№79, а [PERSON] передав їй житловий будинок А-1, загальною площею 49,80 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м., Б-літня кухня, Вп/д-погріб, Г-вбиральня, Д-гараж. В-сарай, 1- Водоколонка, №1, 2 - забори, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Смольна, буд.№101 (а.с.6). Крім того, сторони уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав їй земельну ділянку площею 0,0384 га. по вул. Смольна, буд.№101 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, надану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.7). Обидва договори були оформлені на Криворізькій Універсальній товарній біржі, договір міни за номером 003/418-Н, а договір купівлі-продажу за номером 003/419-Н. 22 червня 2001 року позивач зареєструвала договір міни у Криворізькому БТІ, в реєстровій книзі №258, запис №61236, та отримала реєстраційне посвідчення на житло (а.с.5). На момент укладення договорів діяв ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ч.1 ст.45 ЦК УРСР, недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно зі ст.47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено у відповідності зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, який діяв на час посвідчення угод; Гл.2 п.1.2. Інструкції «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, угоди укладені на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, а право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема…договором купівлі-продажу, договором міни, зареєстрованими на біржі, укладеними відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав. Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним Законом по відношенню до загальних норм ЦК України, тому повинен діяти, нотаріальна реєстрація договору не потрібна, як не потрібно позивачу і визнання дійсним договору міни та купівлі-продажу, майно по якому набуто правомірно відповідно до ст.328 ЦК України, і ніким не оспорюється. З метою захисту прав позивача, зважаючи на небгрунтовані перешкоди в реалізації права власності щодо нотаріального посвідчення угоди, суд вважає можливим позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved