Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

21 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] Ердала, [INFO] таким, що втратив право користування квартирою №42 у будинку №31 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові, зняти останнього з реєстраційного обліку по вказаній адресі. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що квартира [ADDRESS], загальною площею 46,7 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках (по ? частині кожній) їй [PERSON] (до шлюбу «Гриценко») та її матері [PERSON] (до шлюбу «Жук»), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.02.1994 року, виданого ХМЦПДЖФ за реєстровим № 6-94-13059, записаного у реєстрову книгу 05.04.1994 року за № П-6-2010. Відповідач [PERSON] Ердал її колишній чоловік, з яким вона з 03.05.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. З 02.06.1988 року позивач та її мати були удвох зареєстровані у [INFO]. 14.06.2000 року її мати, залишившись співвласником спірного житла, знялася з реєстраційного обліку та 16.06.2000 року по теперішній час зареєстрована у приватному [INFO]. 18.03.2003 року позивач дала згоду на реєстрацію за місцем свого проживання своєму чоловікові відповідачу по справі. З того часу останній зазначений прописаним у якості члена родини за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, на даний час в спірній квартирі зареєстровані позивач та її колишній чоловік. Наприкінці вересня 2007 року відповідач без жодних пояснень залишив її та пішов з дому, забрав усі належні йому речі, особисті документи і більш за місцем реєстрації не зявлявся. Тривалий час позивач очікувала, що чоловік повернеться додому, але цього не сталося і в 2013 році вона була змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.03.2013 року її шлюб з відповідачем було розірвано. Протягом восьму років вона сама користується квартирою, сплачує усі необхідні комунальні послуги і слідкує за технічним станом свого житла. Відповідач з вересня 2007 року ніякої участі у сплаті комунальних послуг і підтриманні квартири у належному технічному стані не приймає, квартирою не цікавиться, будь-якого його майна в квартирі немає, він лише формально зберігає свою реєстрацію. Де зараз знаходиться відповідач нікому невідомо, жодної інформації про нього особисто вона не має. З боку позивача ніколи ніяких перешкод відповідачу у проживанні та користуванні квартирою не було. З цього приводу він нікуди не звертався, ніяких скарг не подавав. Таким чином, починаючи з вересня 2007 року, тобто протягом майже восьми років, відповідач без будь-яких для нього поважних причин за місцем реєстрації не проживає і в квартиру не зявляється. Вочевидь, що усі ці роки він не потребує у проживанні за місцем реєстрації та не збирається повертатися додому. На даний час позивач втратила роботу, знайти нову не може, має лише випадкові заробітки. Враховуючи суттєвий зріст цін на комунальні послуги, вона не в змозі і не повинна нести зайві витрати по сплаті за житло з урахуванням реєстрації відповідача. Це дуже суттєво впливає на її власне матеріальне становище та матеріальне становище її матері співвласника квартири, пенсіонерки за віком. До того ж, протягом тривалого часу, являючись співвласниками квартири, вони не можуть безперешкодно користуватися, володіти, розпоряджатися своїм майном і повною мірою реалізовувати право своєї власності. Тому, позивач вимушена була звернутися до суду з зазначеним позовом, з приводу визнання відповідача таким, що втратив право користування їх квартирою. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] Ердал у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином шляхом надання повідомлення до редакції газети Слобідський край, яка знаходиться у матеріалах справи. Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідача, поверталися до суду з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання . Зазначене свідчить про той факт, що відповідач відмовляється отримувати судову повістку, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказаної кореспонденції не реагує. Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, та надала пояснення аналогічні вищенаведеному. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків ,дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS], загальною площею 46,7 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках (по ? частині кожній) позивачу [PERSON] (до шлюбу «Гриценко») та її матері [PERSON] (до шлюбу «Жук»), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.02.1994 року, виданого ХМЦПДЖФ за реєстровим № 6-94-13059, записаного у реєстрову книгу 05.04.1994 року за № П-6-2010. (а.с. 10). Відповідач [PERSON] Ердал колишній чоловік позивача, з яким вона з 03.05.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі (а.с.8). З 02.06.1988 року позивач та її мати були удвох зареєстровані у [INFO]. 14.06.2000 року її мати, залишившись співвласником спірного житла, знялася з реєстраційного обліку та 16.06.2000 року по теперішній час зареєстрована у приватному [INFO] (а.с.7). 18.03.2003 року позивач дала згоду на реєстрацію за місцем свого проживання своєму чоловікові відповідачу по справі. З того часу останній зазначений прописаним у якості члена родини за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Таким чином, на даний час в спірній квартирі зареєстровані позивач та її колишній чоловік, відповідач у справі. Наприкінці вересня 2007 року відповідач без жодних пояснень залишив позивача та пішов з дому, забрав усі належні йому речі, особисті документи і більш за місцем реєстрації не зявлявся. Протягом восьму років позивач сама користується квартирою, сплачує усі необхідні комунальні послуги і слідкує за технічним станом свого житла. Відповідач з вересня 2007 року ніякої участі у сплаті комунальних послуг і підтриманні квартири у належному технічному стані не приймає, квартирою не цікавиться, будь-якого його майна в квартирі немає, він лише формально зберігає свою реєстрацію. Де зараз знаходиться відповідач нікому невідомо, жодної інформації про нього особисто позивач не має. Вищевикладені обставини підтверджуються письмовим висновком ДІМ Жовтневого РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області від 21.04.2015 року, складеному за участю сусідів (а.с.13). У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що з 2007 року відповідач [PERSON] Ердал у квартирі [ADDRESS] не мешкає. Їм це достовірно відомо, оскільки вони мешкають у цьому будинку та тісно спілкується з позивачкою Не вірити поясненням вищевказаних свідків, у суду немає ніяких підстав, оскільки вони є сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на користь позивача. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК,). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За змістом ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачки в зазначеній вище квартирі , порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 Житлового Кодексу України; ст. 405 ЦК України). В зв'язку з тим, що державна реєстрація адреси місця проживання особи є похідною від місця проживання вказаної особи, а відповідач визнається судом таким, що втратив право користування житловим приміщенням - спірною квартирою, суд задовольняє також і позовні вимоги в частині зняття його реєстрації за вказаною адресою. На підставі викладеного й

Outcome: approved