Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

20.11. 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між третіми особами 25 лютого 2013 року укладений кредитний договір №51/2013, у відповідності до умов якого КС «БебкоФінанс» надала [PERSON] кредит в сумі 120000 грн. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] між позивачем та КС «БебкоФінанс» укладений договір застави від 25.02.2013 року. За умовами вказаного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] боргових зобов'язань позивач передає Кредитній спілці «БебкоФінанс» у заставу належний йому автомобіль марки HyundaiSantaFe, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, кузов № [NUMBER]. Пунктом 4.2. Договору застави встановлено, що заставодавець зобов'язаний застрахувати предмет застави на користь заставодержателя на умовах погоджених із заставодержателем, шляхом укладення наступного договору страхування: договору страхування предмета застави від ризиків: а) втрати; б) пошкодження; в) крадіжки; г) протиправних дій третіх осіб (повне КАСКО) на суму, яка є не меншою 100 (сто) відсотків ринкової вартості предмета застави/ На виконання вказаного пункту Договору застави між позивачем [PERSON] та ПАТ «СК «Країна» (відповідачем) 23 квітня 2014 року укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №19/0358/2.1.5.1. (далі за текстом - Договір). За умовами вказаного договору страховик (відповідач) приймає на себе обов'язок на умовах Правил та цього Договору здійснити виплату страхового відшкодування в разі настання страхового випадку за ризиками, зазначеними в цьому Договорі. За вказаним Договором застраховано автомобіль марки HyundaiSantaFe , реєстрацій номер [NUMBER], 2010 року випуску, кузов №, [NUMBER] що належить -позивачу [PERSON] Згідно пункту 7.1. Договору страхова сума становить 225000 грн. Страховими ризиками визначено дорожньо-транспортну пригоду, протиправні дії третіх осіб, інші випадкові події та протиправні дії третіх осіб. Так, 10 травня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) внаслідок якої належний позивачу та застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. Пунктом 16.2.1. Договору встановлено, що при пошкодження транспортного засобу водій зобов'язаний протягом трьох робочих днів з моменту настання події письмово повідомити Страховика про настання страхового випадку шляхом надання відповідногоповідомлення за встановленою Страховиком формою. У відповідності до пункту 16.2.1. Договору позивач 12.05.2014 р. надав відповідачу повідомлення про настання страхового випадку. Отже, з урахуванням умов п. 7.1. Договору настав страховий випадок, у зв'язку з чим відповідач має здійснити відповідне страхове відшкодування. В подальшому 04.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування Вх. № 5841 від 04.07.2014 р. Пунктом 17 Договору визначено, що впродовж 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з моменту одержання всіх документів, необхідних для підтвердження факту настання страхового випадку, встановлення причин, обставин настання страхового випадкута визначення розміру збитків Страховик приймає обґрунтоване рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, що оформлюється страховим актом. Страховик повідомляє Страхувальника про відмову у виплаті страхового відшкодування в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови, протягом 5 робочих днів з моменту затвердження страхового акту. Виплата страхового відшкодування, за винятком страхового випадку за ризиком «НЗ», здійснюється у строк до 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з дати затвердження страхового акту. Згідно висновку експерта №24/06-12 від 02.07.2014 р. експертного товарознавчого дослідження автомобіля HyundaiSantaFe 2.2, державний реєстраційний № [NUMBER] вартість матеріального збитку складає 108707,62 грн., тобто в межах страхової суми. Проте, як слідує з ПАТ «СК «Країна» від 20.10.2014 р. відповідачем визнається лише сума збитків в розмірі 94424 грн. 99 коп., при цьому фактично сплачено лише 69847,49 грн. За умовами п. З Договору страхування вигодонабувачем за ним є КС «БебкоФінанс». Відповідач перерахував на користь КС «БебкоФінанс» 69847 грн. 49 коп. страхового відшкодування, що підтверджується листом останнього від 21.10.2014 №437. Щодо решти суми відповідач у листі від 20.10.2014 №7059 повідомив, що 5692, 50 грн. буде зараховано ним в рахунок оплати страхової премії за третій та четвертий періодистрахування; а рішення про виплату страхового відшкодування Страхувальнику(Вигодонабувачу) 20% від розміру збитку у сумі 18885 грн. буде прийнято після надання оригіналів платіжних (фіскальних) документів про фактичну оплату ремонтузастрахованого ТЗ на станції технічного обслуговування, яка є платником ПДВ. Відмову ПАТ «СК «Країни» виплатити решту страхового відшкодування в сумі 38860 гри. 13 коп. вважає безпідставною та необґрунтованою. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та розгляд справи був сповіщений своєчасно та належним чином. Надав до суду письмові заперечення проти позовних вимог, у яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з'явились про час та розгляд справи були сповіщений своєчасно та належним чином. Відповідно до ст..169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки учасника розгляду цивільної справи, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, його представника позивача, інших учасників судового розгляду справи, які з»явились, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. 23.04.2014 року між ПАТ «СК «Країна» та позивачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 19/0358/1/2.1.5.1 - легкового автомобіля HyundaiSantaFe , ринковою вартістю 225000,00 гривень (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Такі ж положення зазначені в ст. 16 Закону України «Про страхування». За нормами ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що 10.05.2014 року, під час дії договору страхування, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. 12.05.2014 року ПАТ «СК «Країна» було отримано повідомлення про настання страхового випадку (а.с. 15). Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За змістом ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Отже страховик був зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування на умовах і в строки визначені Договором. Згідно п.2.2 висновку експерта №24/06-12 від 02.07.2014 р. експертного товарознавчої дослідження автомобіля HyundaiSantaFe розмір матеріального збитку складає 108707,62 грн. (а.с. 17- 24) 04.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, Вх. № 5841 від 04.07.2014 р.( а.с. 16) Платіжним дорученням №5454 від 24.09.2014 року на користь вигодонабувача - Кредітної спілки «Бебко Авто» за договором страхування перераховано 15539,00 гривень (а.с. 104,). Платіжним дорученням № 5719 від 02.10.2014 року на користь вигодонабувача - Кредітної спілки «Бебко Авто» за договором страхування перераховано 15000,00 гривень (а.с. 105). Платіжним дорученням № 6160 від 14.10.2014 року на користь вигодонабувача - Кредітної спілки «Бебко Авто» за договором страхування перераховано 20000,00 гривень (а.с.105 ).. Платіжним дорученням № 6211 від 17.10.2014 року на користь вигодонабувача - Кредітної спілки «Бебко Авто» за договором страхування перераховано 19307,00 гривень (а.с. 106). Разом з тим, достовірно встановлено, що страхувальником не було сплачено страховий платіж в повному обсязі. З урахуванням утриманого платежу сума до виплати становить 38860 грн.13 коп. Окрім того, суд вважає неправильними посилання позивача на застосування до даних спірних правовідносин положеня Закону України «Про захист прав споживачів» з наступних підстав. У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Закон України «Про страхування» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики. Згідно зі ст. 1 цього Закону страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку. Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування. Зазначений Закон може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом, наприклад, права на інформацію при ненаданні для ознайомлення правил страхування тощо. Суд вважає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про страхування» та нормами ст.979 ЦК україни. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved