Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

21.12.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], які він отримав у спадок від батька [PERSON], померлого 06.05.2015 року. Колишнім власником даної квартири був відповідач [PERSON], який проживав в ній разом з дружиною [PERSON] та відчужив вказану квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу від 25.09.2003 року, посвідченого Веселинівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області за реєстровим №1003 та зареєстровану у Веселинівській філії ММБТІ 20.10.2003 року, за № 1674. Після відчуження квартири відповідачі в 2003 році звільнили займане житло та виїхали до іншого місця проживання, але дій зі зняття з реєстраційного обліку місця проживання не вчинили. 04.12.2015 року позивач звернувся з письмовою заявою до Веселинівського районного сектору Державної міграційної служби Миколаївської області з проханням надати інформацію про реєстрацію відповідачів у квартирі [ADDRESS] та зняття їх з реєстрації. Однак позивачу була надана письмова відповідь про те, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено лише на підставі особистої заяви відповідачів або рішенням суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідачів порушує права позивача як власника житлового будинку користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в зв'язку з чим він просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву якою просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, через засоби масової інформації. Про причини своєї неявки відповідачі суду не повідомили. Представник третьої особи Веселинівського районного сектору Державної міграційної служби Миколаївської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, повідомлення про розгляд справи за їх відсутності до суду не надіслали, суд вважає, що у справі можливо ухвалити заочне рішення враховуючи і те, що позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних причин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.11.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 48602837 від 27.11.2015 року. Згідно довідки Веселинівського районного сектору Державної міграційної служби Миколаївської області № 25 від 12.01.2016 року в вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає з 2003 року без поважних на те причин. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно зі 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, без поважних на те причин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідача [PERSON] порушує права позивача як власника житлового будинку користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. В звязку з тим, що в позасудовому порядку вирішити даний спір позивач не зміг, він звернувся до суду. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не є членом родини позивача та не проживає у зазначеній квартирі понад шість місяців, без поважних на те причин, для усунення перешкод у здійсненні позивачем свого права користування та розпоряджання своєю квартирою, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Однак, згідно довідки Веселинівського районного сектору Державної міграційної служби Миколаївської області № 26 від 12.01.2016 року відповідач [PERSON] з 28 жовтня 2009 року зареєстрована в [INFO]. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] не зареєстрована та не проживає в квартирі, що належить позивачу на праві власності позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: partial