Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

20.05.2019 року позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказали, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , у якому також зареєстровані відповідачі, які, в свою чергу, являються колишніми членами їх сім`ї, а саме: дружиною та донькою позивача [PERSON] . На даний час [PERSON] та [PERSON] не являється членами їх сім`ї та з 2002 року по даний час не проживають за місцем своєї реєстрації, інтересу до житла не проявляють, витрат на його утримання не несуть, комунальні послуги не сплачує. Факт реєстрації відповідачів в житловому будинку позбавляє їх можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, чим порушуються їхні права співвласників майна, а також призводить до необхідності нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, просять суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідачів понесені ними судові витрати по справі. До початку судового засідання позивачами подано до суду аналогічні за своїм змістом заяви з проханням проводити судовий розгляд без її участі, позов підтримують у повному обсязі, будь-яких заперечень щодо заочного розгляду справи у них немає (а.с. 31-32). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується судовими повістками (а.с. 39, 50) та судовим оголошенням, розміщеним на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 51), відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Заява про розгляд справи за відсутності, про відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Вищевказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим згідно з розпорядженням (наказом) № 291-р від 12.02.1995 року і зареєстрованим у відділі приватизації житлового фонду під № 291-р/36, а також будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с. 7-11). Разом з тим, як слідує із зазначеної вище будинкової книги, у даному житлі також зареєстровані, зокрема, відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що [PERSON] є колишньою дружиною, а [PERSON] - донькою, позивача [PERSON] . Як вбачається з висновку дільничного інспектора Луцького МВ лейтенанта міліції Кудрі І.М. від 16.09.2014 року по зверненню [PERSON] було встановлено, що [PERSON] протягом останніх дванадцяти років за місцем своєї реєстрації не проживає. Даний факт було встановлено на підставі опитування сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Вищевказана обставина також підтверджується листом в.о. начальника Луцького МВ УМВС України у Волинській області Муковоза І.В. № 3/12155 від 17.09.2014 року (а.с. 17). Крім того, факт не проживання та відсутності за своїм місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] протягом сімнадцяти років, знайшло своє підтвердженні й у повідомленні заступника начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області підполковника поліції Прокопчука Л .С. № 3/1379 від 13.03.2019 року (а.с. 18). Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, реєстрація [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , порушує права власників вказаного житла вільно володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також змушує останніх нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, Разом з тим, судом також встановлено, що у зв`язку з реєстрацією відповідачів у належній позивачам на праві спільної сумісної власності квартирі, позбавляє останніх можливості оформити субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 19). Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин їх відсутності за місцем реєстрації протягом сімнадцяти років, наявність між ними і власниками житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку є всі передбачені законодавством підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивачів також необхідно стягнути судові витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 1536,8 грн., понесені останніми при зверненні до суду з даним позовом. На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved