Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

1. Виклад позиції позивача. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.04.2010 року в розмірі 10241,73 грн. та судові витрати. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим 21.04.2010 року підписав заяву та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався (збільшувався). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифам банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3 договору, на підставі якого відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач як власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Представник позивача вказує в позові, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.11.2020 виникла заборгованість в сумі 10241,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8190,39 грн., заборгованість за поточним тілом кредиту 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 8190,39 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 2051,34 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 0,00 грн.; нарахована пеня 0,00 грн.; нарахована комісія 0,00 грн. У встановлений ухвалою строк відповідач не подав відзив на позов, в судове засідання не з`явився, був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу від 19.01.2021 цивільну справу розподілено судді Петрюченко М.І. (а.с.72). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 29.01.2021 позовну заяву залишено без руху (а.с.77-78). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 03.03.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.154-155). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , як клієнт банку звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим 21.04.2010 підписав заяву та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.18). Одночасно відповідач ознайомився із умовами кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільговий період (а.с.19). Згідно розрахунку заборгованості за договором, укладеного між відповідачем та позивачем, станом на 30.11.2020 виникла заборгованість в сумі 10241,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8190,39 грн., заборгованість за поточним тілом кредиту 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 8190,39 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 2051,34 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 0,00 грн.; нарахована пеня 0,00 грн.; нарахована комісія 0,00 грн. (а.с.5-15). V. Оцінка Суду. Враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначено вище, відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої він отримав кредитну картку «Універсальна». Відповідно до вказаної заяви відповідач погодив, що він разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідача по тілу кредиту станом на 30.11.2020 складає 8190,39 грн. В позові позивач зазначає, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який у подальшому збільшувався до 10400,00 грн., що підтверджується копією довідки (а.с.16). Також, випискою по особистому рахунку відповідача підтверджується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 2500,00 грн., який у подальшому збільшувався до 10400,00 грн. (а.с.48-62). Відповідач користувався карткою, здійснюючи зняття готівки банкоматі, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість (погашення відображені в графі «сума погашення за наданим кредитом»), однак, належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується випискою за договором №б/н станом на 01.12.2020 (а.с.48-62). На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8190,39 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за поточним тілом кредиту з наступних підстав. У Постанові від 03.07.2019 року у справі № 14-131цс19 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Як встановлено матеріалами справи, надані представником позивача Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Таким чином, інший розмір процентів договором між сторонами не встановлений, а отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем до позову Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за наслідком розгляду справи №342/180/17-ц. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. На підставі вищевикладеного, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до відповідача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжного доручення №PROM2BARJ3 від 02.12.2020 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 2102,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. З цих підстав,

Outcome: partial