Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

21.10.2016р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 17.08.2012р. шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанке було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 800,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокзі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитомз кінцем строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 30.09.2016р. в сумі 21569,77грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 798,59грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 15668,36грн., пені та комісії - 3599,50грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00грн., штрафу (процентна складова) - 1003,32грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00грн. Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2016р. позов було задоволено повністю. Ухвалою суду від 26.01.2021р. за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2016р. скасовано і справа призначена до нового судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 12.02.2021р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ним кредитних карток, грошових коштів, строку їх повернення. Розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, базується на власних припущеннях позивача. Додані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ним не підписані, тому вони не є складовими частинами кредитного договору. Доказів того, що саме ці Умови розумів відповідач, суду не надано. Таким чином, докази досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору і відповідно його укладання відсутні. Також зазначив, що за умовами відносин, оформлених Анкетою-заявкою строк договору закінчувався 17.08.2013р. включно. З цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. Позивач звернувся до суду 10.10.2016р. і не просить поновити строк звернення, поважну причину пропуску не вказує. Просить в позові відмовити повністю. 10.03.2021р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що в даному випадку між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг. Анкета-заява про приєднання, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву про приєднання відповідач підтвердив, що ознайомився з цими документами та погодився з ними. Відповідач активно користувався виданою йому карткою, чим засвідчив свою волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З приводу неправильного нарахування відсотків він до Банку не звертався. Розмір заборгованості підтверджується наданою випискою з особового рахунку. Тому твердження відповідача про відсутність доказів отримання ним кредиту є безпідставними. Щодо строку позовної давності зазначено, що відповідачу була видана кредитна картка зі строком дії до 01.2016р. З цим позовом позивач звернувся до суду 17.10.2016р., тобто без пропуску строку позовної давності. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Також в матеріалах справи є відповідь представника позивача на відзив відповідача на позов. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, подали заяву про відкладання судового засідання у зв`язку із запровадженням в Україні карантину та рекомендацією Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів на цей час, просять проводити розгляд справи за обов`язкової участі відповідача після закінчення карантину. Враховуючи наявність в матеріалах справи відзиву відповідача на позов, відсутність будь-яких його письмових клопотань з приводу доказів, а також відсутність будь-яких законодавчих заборон, обмежень щодо здійснення цивільного судочинства в умовах карантину, неповідомлення поважних причин не прибуття до судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та його представника за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд встановив, що 17.08.2012р. відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В Анкеті-заяві (арк..7) зазначено, що відповідач згодний з тим, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати Банк 17.08.2012р. видав відповідачу [PERSON] банківську картку № [NUMBER] зі строком дії 01/16 (арк..120). 17.08.2012р. на банківську картку № [NUMBER] Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00грн., 14.11.2012р. його збільшено до 800,00грн., 30.10.2019р. - зменшено до 0,00грн.(арк..138). Згідно з наданим Банком розрахунком (арк..5-6), заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 17.08.2012р. станом на 30.09.2016р. становить загалом 21569,77грн. і складається із заборгованості за кредитом - 798,59грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 15668,36грн., пені та комісії - 3599,50грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00грн., штрафу (процентна складова) - 1003,32грн. Згідно з випискою з особового банківського рахунку, відкритого на обслуговування кредитного договору б/н від 17.08.2012р. станом на 30.09.2016р. заборгованість відповідача за цим кредитним договором становить 20 066,45грн., станом на 25.01.2021р. - 713,99грн. (арк..121-125). Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За цим позовом АТ КБ «Приватбанк» вимагає стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом станом на 30.09.2016р. в загальному розмірі 21569,77грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 798,59грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 15668,36грн., пені та комісії - 3599,50грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00грн., штрафу (процентна складова) - 1003,32грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що укладений між сторонами 17.08.2012р. кредитний договір є договором приєднання та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] дійсно 17.08.2012р. звернувся до Банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписав її, чим надав згоду на отримання банківських послуг і відповідно уклав з Банком договір приєднання. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач чи його представник факту звернення до Банку та підписання ним вказаної Анкети-заяви у відзиві на позов не оспорювали. За змістом цією Анкети-заяви відповідач виявив бажання отримати платіжну картку «Універсальна» із первісним кредитним лімітом 300,00грн. 17.08.2012р. відповідач отримав банківську картку № [NUMBER] зі строком дії до 01/16, на яку Банком в цей же день було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00грн., в подальшому його збільшено до 800,00грн. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем копією Анкети-заяви, довідками про видані банківські картки та встановлення/зміну кредитного ліміту, а також ро. випискою з особового банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідача за виданою банківською карткою. Ці докази суд вважає належними та допустимими, тому приймає їх до уваги при ухваленні цього рішення. Разом з тим, в Анкеті-заяві від 17.08.2012р. не зазначений порядок та строки повернення кредиту, розмір процентів за користування ним, а також не встановлена відповідальність за порушення зобов`язання. На обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивач також додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (арк..8-9) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, вказуючи, що ці документи разом із Анкетою-заявою становлять Договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання і який було укладено між сторонами. З огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Однак надані суду Довідка та Витяг з Умов не містять підпису відповідача, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 17.08.2012р. Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо порядку та строків повернення кредиту, щодо розміру, порядку та строків сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо відповідальності за порушення зобов`язання з відповідним порядком нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Виходячи з основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, надані Банком Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження досягнення між сторонами у письмовому вигляді згоди щодо істотної умови кредитного договору - ціни у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У зв`язку з цим суд не знаходить законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості у вигляді процентів за користування кредитом - 15668,36грн., пені та комісії - 3599,50грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00грн., штрафу (процентна складова) - 1003,32грн. і в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, ст.625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд вважає встановленим та доведеним факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на банківську картку в розмірі 800,00грн. Після отримання картки та встановлення кредитного ліміту відповідач активно користувався цими коштами - здійснював оплату послуг, товарів, житлово-комунальних послуг тощо, вносив кошти на погашення кредиту. Вказані обставини достовірно підтверджуються наданою позивачем випискою з особового банківського рахунку, яка є первинним бухгалтерським документомі відповідно належним, допустимим доказом у цій справі. Отже, незважаючи на те, що сторонами в належній письмовій формі не були погоджені усі істотні умови кредитного договору, але враховуючи, що відповідно до положень ст.1046 ЦК України такий договір є укладеним з моменту передання грошей, суд вважає належним чином доведеним факт отримання і користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019р., справа №342/180/17. За заявленим позовом позивач визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 30.09.2016р. у розмірі 798,59грн. Шляхом аналізу виписки про рух коштів на банківському рахунку судом встановлено, що відповідач активно користувався кредитними коштами до 26.04.2013р., здійснивши за цей період витрати на суму 14866,65грн., вніс коштів на суму 14126,28грн., різниця становить 740,37грн. Після цього і до 30.09.2016р. (в межах заявлених вимог) він витрати не здійснював, кошти на повернення кредиту не вносив, Банком у зв`язку з цим нараховувались відсотки, штрафи, пеня, однак таке нарахування визнано судом безпідставним. Станом на останній день строку дії банківської картки - 31.01.2016р., а також станом на 30.09.2016р. (в межах заявлених позовних вимог) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 740,37грн. відповідачем не сплачена. В той же час, з цієї ж виписки вбачається, що після 30.09.2016р. Банк продовжував нараховувати відповідачу проценти, пеню, штрафи, а 16.10.2020р. за власним рішенням скасував ці нарахування на загальну суму 206 587,10грн. При цьому, після 30.09.2016р. та по 25.01.2021р. відповідач вніс кошти на погашення кредиту в розмірі 12989,29грн. Відтак, вбачається, що сума внесених на картрахунок коштів станом на 25.01.2021р. (згідно з випискою Банку) перевищує суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 740,37грн., що свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту на момент розгляду цієї справи і відповідно є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності при поданні цього позову суд відхиляє, оскільки в даній справі суд не встановив порушень прав АТ КБ «Приватбанк», що є самостійною підставою для відмови в позові. В той час, коли пропуск строку позовної давності без поважних причин є підставою для відмови у позові у випадку доведення перед судом факту порушення прав позивача. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed