Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

21.07.2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за невиконання грошового зобовязання за договором позики. Вказує, відповідач позичив у нього 45200 грн., про що видав йому розписку. Розпискою встановлено строк повернення коштів -23.12.2014 року. Однак, відповідач коштів у строки встановлені розпискою не повернув, на усні та письмові звернення щодо повернення позики не реагує. Просить стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 45200 грн. Представник позивача [PERSON]М у судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяв у борг 45200 грн. у позивача [PERSON], та зобовязався повернути вказану суму до 23.12.2014 року, що підтверджується письмовою розпискою від 23.10.2014 року (а.с.4). Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписка підписана особисто відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що в даному випадку дотримана письмова форма договору позики. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідач у строки визначені розпискою, кошти позивачу не повернув, а тому суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 45200 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 452 грн.

Outcome: approved