Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

20 червня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та догляду. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що 17 грудня 2013 року між нею та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання та догляду. За умовами цього договору вона передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності 1/2 частину квартири №129 на вул. Ю.Липи,45 в м. Львові, а остання зобовязалась довічно утримувати та доглядати її, а саме: матеріально забезпечувати її в грошовій формі в розмірі 200 грн. щомісячно; забезпечувати щоденними продуктами харчування (хлібом, молоком, цукром, сметаною, кефіром, тощо) та за потребою і її бажанням; надавати побутові послуги, такі як прання білизни, прибирання квартири в міру необхідності, або за її проханням; забезпечувати необхідними лікувальними засобами у відповідності до рецептів, виписаних лікувальними установами, а у випадку захворювання забезпечити амбулаторним лікуванням; зобовязувалась сплачувати житлово-комунальні послуги по квартирі та ін. Однак після укладення договору відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе договірні зобовязання, не звертає уваги на її потреби, стан здоровя , не забезпечує її матеріально в розмірі 200 грн. щомісячно, не забезпечує продуктами харчування, не купує медикаменти, не надає побутові послуги, не оплачує за житлово-комунальні послуги, за які вона змушена сплачувати за рахунок своєї пенсії. Оскільки розірвати договір довічного утримання та догляду в добровільному порядку відповідач відмовляється, вона, позивач, змушена звернутись в суд. З огляду на такі факти просить постановити рішення, яким розірвати договір довічного утримання та догляду, який був укладений з відповідачем [PERSON] 17 грудня 2013 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачку [PERSON] вона знає тривалий час, оскільки чоловік позивачки, який помер в 2013 року, являвся дядьком її, [PERSON] чоловіка. Оспорюваний договір був укладений на прохання [PERSON] та після укладення договору вона періодично привозила позивачці продукти харчування. Один раз вона пропонувала [PERSON] 100 грн., а другий раз 200 грн., однак грошові кошти остання не брала. Необхідності в придбанні медикаментів для [PERSON] не було, оскільки вона є практично здоровою людиною. Крім цього, вони з своїм чоловіком, який є співвласником іншої половини квартири [ADDRESS], зробили в цій квартирі побілку. Якщо б позивач [PERSON] повернула їй затрачені кошти, то вона не заперечувала б проти розірвання вищевказаного договору. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку, та подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утримання та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, а договір довічного утримання, за яким передається нерухоме майно підлягає також державній реєстрації. Згідно ст.ст. 755, 756 цього ж Кодексу договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем своїх обовязків за договором. Відчужувач набуває право власності на майно, яке ним було передано, і має право вимагати його повернення. В судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір довічного утримання та догляду, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2479. За умовами вищевказаного договору позивач [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності 1/2 частину квартиру №129 на вул. Ю.Липи,45 в м. Львові, а остання зобовязалась довічно утримувати та доглядати її, а саме: матеріально забезпечувати її в грошові формі в розмірі 200 грн. щомісячно; забезпечувати щоденними продуктами харчування (хлібом, молоком, цукром, сметаною, кефіром, тощо) та за потребою і її бажанням; надавати побутові послуги, такі як прання білизни, прибирання квартири в міру необхідності, або за її проханням; забезпечувати необхідними лікувальними засобами у відповідності до рецептів, виписаних лікувальними установами, а у випадку захворювання забезпечити амбулаторним лікуванням; зобовязувалась сплачувати житлово-комунальні послуги по квартирі та ін. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, долученою до справи копією договору довічного утримання та догляду та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе за вказаним договором зобовязання, зокрема, не забезпечувала позивачку [PERSON], яка є особою похилого віку, необхідним доглядом, не купляла їй ліки, не надавала грошові кошти. не сплачувала за житлово-комунальні послуги тощо. Крім цього, вона рідко відвідувала [PERSON] та жодного разу не ночувала в квартирі. Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні є підставними та підлягають до задоволення. Доводи відповідача [PERSON] в заперечення позову та показання свідка [PERSON] не спростовують цих висновків суду, а тому такі доводи і показання суд не може взяти в основу свого рішення і відмовити у задоволенні позову.

Outcome: approved