Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

20.02.2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі по тексту позивач) звернулося до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.03.2020 року матеріали справи № 495/3698/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано за підсудністю, на розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/3698/20 за позовом ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.43-44) Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: - шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32\~254 (тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят чотири) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок; - суму сплаченого судового збору в розмірі 2\~102 (дві тисячі сто дві) гривні. Позивач - ПАТ «Страхова компанія «АРКС», в судове засідання не з`явився, але його представник [PERSON] подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути за його відсутністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.101-102). Відповідач [PERSON] , відзив або заперечення на позов ПАТ «СК «АРКС» до суду не надавав та в судові засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.41). Згідно відповіді, що надійшла з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] ,\~ [INFO] , зареєстрований з за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ПАТ «СК «АРКС» з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ), за якою він зареєстрований та на адресу, яка наявна в матеріалах справи ( [ADDRESS] ). Між тим, усі документи з зазначених адрес були повернуті до суду без вручення адресату (а.с.82, 87-88, 92-93, 95-96). Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач [PERSON] , був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, він трічі не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач ПАТ «СК «АРКС», не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2020 року постановлено розгляд справи № 495/3698/20 за позовом ПАТ «СК «АРКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди провести у заочному порядку. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 30.03.2017 року між ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та АТ ДХЛ Інтернешнл Україна було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № 063ак7юб, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Volkswagen Caddy (д.р.н. [NUMBER] ), що підтверджується копією страхового акту № АХА2218826 від 20.07.2017 (а.с.11). 20.06.2017 року о 17:16 годині у місті Одеса, Шкільний аеродром, 1/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Caddy (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля АТ ДХЛ Інтернешнл Україна) та автомобіля Honda Civic (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , який є власником вказаного автомобіля. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Volkswagen Caddy (д.р.н. [NUMBER] ), який був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту № 063ак7юб від 30.03.2017 року, механічні пошкодження транспортного засобу зафіксовані у довідці № 3017186459500120 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10). Згідно із довідкою № 3017186459500120 про ДТП та постанови Київського районного суду міста Одеси від 29.08.2017 року, дорожньо-транспортна пригода сталася в наслідок порушення [PERSON] пункту 16.1 ПДР України (а.с.9-10). Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та із заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до разрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2218826 від 20.07.2017 року та умов договору страхування № 063ак7юб від 30.03.2017 року, розмір страхового відшкодування склав 51\~601,75, яке АТ «СК «АРКС» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно заяви страхувальника на СТО згідно платіжного доручення. Відповідно до п.25.13 договору страхування №063ак7юб від 30.03.2017 року при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням франшизи. Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за вказаним страховим випадком наступний: 52\~601,75 грн. мінус 1000 грн.-франшиза, що дорівнює 51\~601,75 грн. вартість відновлювального ремонту Volkswagen Caddy (д.р.н. [NUMBER] ) згідно рахунку № АдСЧТ01847 від 11.07.2017 року. 28.12.2017 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування. 31.08.2018 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 19\~347,06 грн. з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля та відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких обставин сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 32\~254,69 грн. За твердженням позивача, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежено договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із відповідною заявою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; - наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду); - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди, про що висловив свою правову позицію Верховний Суд України (судова колегія з цивільних справ) в ухвалі від 21.12.2005 року. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб. Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності. Особливі правила цієї статті діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами даної статті тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці. Суб`єктом відповідальності за статтею, що коментується, є володілець об`єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за цією статтею треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об`єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі. Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самим їх володільцям, її відшкодування відбувається за правилами частини 1 вказаної статті. Так шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Під правом регресу розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Зазначена стаття застосовується у випадках, коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть бути встановлені законом. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому, з цього ж моменту обчислюється строк для пред`явлення регресного позову. Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України,\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як встановлено матеріалами справи, до АТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Volkswagen Caddy (д.р.н. [NUMBER] -АТ ДХЛ Інтернешнл України), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.06.2017 року у місті Одеса, Шкільний аеродром, 1/1. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Honda Civik (д.р.н. [NUMBER] ) була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «СК «Еталон», встановлений ліміт відповідальності в розмірі 100\~000,00 грн., франшиза 0,00грн. Таким чином, на даний час ПАТ «СК «АРКС» відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, має право на регресне відшкодування з [PERSON] понесених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування. Відповідно до ст.6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved