Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

21.12.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON] Сторони проживають окремо з липня 2015 року. З того часу відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина перебуває на повному утриманні позивача. З урахуванням зазначеного та відсутності зі сторони відповідача заінтересованості у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач 16.03.2016р. судове засідання не з'явилася. Проте, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечувала проти винесення судом заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача. [PERSON] до суду не прибув, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації. Повідомлення повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші, що адресат за вказаною адресою не проживає (а. с. 15-17). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлено. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі ( свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]) (а.с.15). Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Як вбачається з свідоцтва про народження дитини [NUMBER] виданого Бобрицькою сільською радою Любашівського району Одеської області, батьком дитини зазначений відповідач ( а.с.4). Син проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Як вбачається з довідок відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON] зареєстрований з 27.09.2000р. за адресою [ADDRESS] ( а.с. 25-26). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, вважає, доцільним встановити розмір аліментів відповідно до положень ст. 182 ч. 2 СК України, зі змісту якої вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 487,20грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved