Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

21 вересня 2017 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи - матері його дружини [PERSON], в якій заявник зазначив, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] у м. Макіївка Донецької області та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] з довідкою про причину смерті, а також свідоцтво про смерть останньої, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У зв*язку з тим, що провести державну реєстрацію факту смерті у Покровському районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецької області на підставі наявних у заявника документів, що підтверджують смерть, неможливо, заявник позбавлений можливості підтвердити у встановленому законом порядку смерть [PERSON] Враховуючи, що встановлення даного факту має юридичне значення, просив встановити факт смерті особи в певний час. Заявник в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує свою заяву. Представник заінтересованої особи - Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. З*ясувавши позицію заявника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заявник [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6); відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 9) з 27 серпня 1988 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]; згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 8) матір*ю останньої є [PERSON] [PERSON], [INFO], яка значилася зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7), - померла у м. Макіївка Донецької області [INFO]. Медичний документ - лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] № 389 від [INFO] із довідкою про причину смерті від [INFO], яка зазначена як «хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ст.; ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз; гіпертонічна хвороба ІІ ст.» (а.с. 10-11), свідоцтво про смерть [PERSON], видане Макіївським міським відділом ЗАГС [INFO] (а.с. 12), видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, є недійсними та не створюють юридичних наслідків відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Судом оглянуто надані заявником на підтвердження своїх вимог фотознімки місця поховання [PERSON] (а.с. 13). Покровським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецької області за вих. № 2549/15.21-28 від 21 вересня 2017 року заявнику [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON], оскільки пред*явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, встановленій законом (а.с. 14). Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON], [INFO], що мало місце у м. Макіївка Донецької області. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника, іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявника документами Покровським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецької області відмовлено. Тому, з метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявник у справі, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON], [INFO] у с. Іванівка Іванівського району Херсонської області, - у м. Макіївка Донецької області, [INFO].

Outcome: approved