Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

19 серпня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25 липня 2014 року між позивачем та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір б/н від 25 липня 2014 року про виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій. Згідно договору ціна виготовлення товару з установкою складала 21 495,00 грн. Виконавець зобов'язався доставити та встановити виріб у 21-денний робочий день після отримання попередньої оплати, що становить 100% вартості товару та його встановлення, та здійснюється в момент підписання договору б/н від 25 липня 2014 року про виготовлення та встановлення ПВХ конструкції шляхом внесення готівкових коштів в касу відповідача - ФОП [PERSON] За домовленістю з відповідачем - ФОП [PERSON] фактично позивачем була зроблена попередня оплата в розмірі 70% - 15 000 грн. При підписанні основного договору б/н від 25 липня 2014 року із позивачем не узгоджувалося та не підписувалося доповнення до договору б/н від 25 липня 2014 року в частині конструктивних розмірів товару. Відповідачем ФОП [PERSON] було самостійно здійснено обміри вікон, самостійно виготовлено креслення товару та оформлено замовлення. 12 серпня 2014 року працівниками ФОП [PERSON] було завезено до квартири позивача товар - ПВХ конструкції та розпочато монтаж. В центральній кімнаті (гостинній) старі вікна було демонтовано повністю. Після того, як в центральній кімнаті було змонтовано три віконні блоки позивач попросив призупинити проведення робіт, оскільки виготовлені конструкції за своїми розмірами були менші від необхідного. Пропозиція про усунення недоліків ФОП [PERSON] була проігнорована. Держава захищає права споживачів, але фактично ця вимога була порушена відділом захисту прав споживачів Криворізької міської ради оскільки коли у позивача з ФОП [PERSON] виникла спірна ситуація позивач декілька годин дзвонив до відділу захисту прав споживачів Криворізької міської ради щоб просити їх про допомогу, але на дзвінок так ніхто і не відповів. Моральна шкода полягає в тому, що на даний момент недоліки не усунуто, позивач змушений закривати протяги целофановою плівкою, приміщення перебуває у непридатному для проживанні стані. На підставі вищевикладеного представник позивача просив прийняти рішення, яким зобов'язати ФОП [PERSON] в строк 10 днів з моменту ухвалення судового рішення безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі шляхом безоплатного виготовлення іншої ПВХ конструкції та стягнути солідарно з обох відповідачів моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Присутні у судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням у відрядженні. Будучи присутнім у попередніх судових засідання проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі виходячи із наступного. Так 25 липня 2014року між ним та позивачем укладений договір №25.07.2014р., предметом якого згідно з п.1.1 є виготовлення та встановлення виробів з профілю «ПВХ»: REHAU Ebro 60 2-х камерний стекло пакет (вікна). Відповідно до п.2.1 договору вартість виготовлення товару з установкою становить 21 495,00грн. Позивачем сплачено 15 000,00грн. 6 495,00грн. - це залишок грошових коштів, які позивач повинен був сплатити після встановлення вікон. 12 серпня 2014 року за адресою установки товару, яка визначена у п.3.2 договору товар був доставлений для його встановлення. В момент виконання робіт з встановлення вікон виявилося, що прорізи старих вікон більше розміру товару (вікон). У зв'язку з даними обставинами відповідач був згоден усунути відповідні недоліки будь-яким шляхом, яким позивач забажає, про що позивачеві неодноразово говорилося. Позивач відмовився від встановлення товару (вікон) взагалі та зокрема від усунення недоліків. Тому 26 серпня 2014року відповідач письмово звернувся до позивача із заявою, у якій зазначив, що не відмовляюсь від своїх обов'язків виконати умови договору та просив відповісти на даний лист у любий зручний для нього спосіб та повідомити яким чином відповідач має усунути недоліки та установити вікна. Про дату установки вікон просив позивача повідомити. 29 серпня 2014року відповідачем було отримано відповідь від позивача на дану заяву, у якій позивач зазначав, що відповідач повинен безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі шляхом безоплатного виготовлення та встановлення іншої речі - ПВХ конструкції попередньо узгодивши з ним розміри ПВХ конструкції. У зв'язку з тим, що на телефонні дзвінки позивач не відповідає, у відповідача не було можливості встановити нові вікна, тому 05 вересня 2014року на лист від 29 серпня 2014року відповідач відповів позивачу, що заперечує проти даної пропозиції та надав для підписання договір №11 на виготовлення та встановлення ПВХ конструкції у квартирі за адресою: вул. Симбірцева, 1/14, м. Кривий Ріг, тобто нових вікон за свій рахунок та умови повернення вікон, виготовлених відповідно до умов договору від 25 липня 2014року. Увесь час відповідач дзвонив на мобільний телефон позивача, але він не відповідав, що унеможливлює отримання підписаного договору та його виконання. Нові вікна, виготовлені відповідно до умов Договору від 25 липня 2014 знаходяться у позивача, як і залишок коштів у розмірі 6 495,00грн. Стосовно стягнення моральної шкоди відповідач вважає, що завдання моральної шкоди нічим не підтверджено та є необґрунтованою (а.с.32-33). На підставі викладеного просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача Криворізької міської ради до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 30 вересня 2014 року надав до канцелярії суду письмові заперечення на позов в яких посилається на те, що договір позивачем було укладено з ФОП [PERSON], який є суб'єктомі підприємницької діяльності. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування будуються з підприємствами, установами та організаціями на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності міській раді лише з організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, а згідно зі ст.19 КУ, органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені КУ та Законами. На підставі викладеного Криворізька міська рада не є учасником спірних правовідносин, і як наслідок не може нести відповідальності за дії самостійного суб'єкта господарювання, яким є [PERSON] (а.с.25). На підставі викладеного просив суд в частині позовних вимог до Криворізької міської ради відмовити у повному обсязі. Позивач та його представник наполягали на розгляді справи за відсутності відповідачів, так як останні сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, а клопотання ФОП [PERSON] є нічим інакшим як затягування процесу. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача та його представника ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Так судом встановлено, що 25 липня 2014 року між позивачем та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір б/н від 25 липня 2014 року про виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій (а.с.8-7). Відповідно до акту ТОВ «Дом.Ком» від 13 серпня 2014 року, підписаного майстром товариства та мешканцями сусідніх квартир встановлені металопластикові вікна є меншими ніж ті, які вимагалися (а.с.5). Розгляд справи не може ґрунтуватися на припущеннях та фактах нічим не підтверджених. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Надані позивачем до суду докази суд вважає неналежними та недопустимими. Так акт ТОВ «Дом.Ком» від 13 серпня 2014 року, підписаний майстром товариства та мешканцями сусідніх квартир суд вважає не належним у зв'язку із тим, що до суду не надано документів, що підтверджують наявність у майстра товариства освіти та кваліфікаційного рівня давати висновки, які зазначені в акті. Диск із записом програми провідного телеканалу країни суд також вважає неналежним у зв'язку із тим, що суд також не має достатніх пізнань в галузі будівництва, та не може надавати такому доказу належної оцінки. Посилання позивача та його представника на те, що ФОП [PERSON] ніяким чином не пропонував вирішити конфлікт мирним шляхом суд вважає також безпідставними. Відповідно до наданих заперечень та додатків до нього встановлено, що 26 серпня 2014 року ФОП [PERSON] позивачеві було направлено заяву у якій зазначив, що не відмовляюсь від своїх обов'язків виконати умови договору та просив відповісти на даний лист у любий зручний для нього спосіб та повідомити яким чином відповідач має усунути недоліки та установити вікна. Про дату установки вікон просив позивача повідомити (а.с.34). 29 серпня 2014року відповідачем було отримано відповідь від позивача на дану заяву, у якій позивач зазначав, що відповідач повинен безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі шляхом безоплатного виготовлення та встановлення іншої речі - ПВХ конструкції попередньо узгодивши з ним розміри ПВХ конструкції (а.с.35-36). 05 вересня 2014року на лист від 29 серпня 2014року відповідач відповів позивачу, що заперечує проти даної пропозиції та надав для підписання договір №11 на виготовлення та встановлення ПВХ конструкції у квартирі за адресою: вул. Симбірцева, 1/14, м. Кривий Ріг, тобто нових вікон за свій рахунок та умови повернення вікон, виготовлених відповідно до умов договору від 25 липня 2014року (а.с.37,38-39). Що стосується частини позовних вимог до Криворізької міської ради, то суд взагалі вважає їх не обґрунтованими та не доведеними. Криворізька міська рада не є учасником даних спірних правовідносин, не має власного бюджету для погашення збитків та шкоди. У судовому засіданні позивачеві та його представникові судом було запропоновано провести будівельну експертизу у справі та поставити перед експертом питання, які б могли слугувати всебічному та об'єктивному розгляду справи у зв'язку із тим, що у суду відсутні достатні пізнання у справі, і суд не може встановити обставин стосовно того, чи прорізи в вікнах при їх демонтажі були зроблені більшими у зв'язку із діями працівників ФОП [PERSON] чи через інші фактори. Від проведення будівельної експертизи позивач та його представник відмовилися посилаючись на те, що наявних у справі доказів є достатньо, представник позивача зазначив, що суд упереджено відноситься до розгляду даної справи, та виявив бажання про розгляд справи судом апеляційної інстанції для її якнайшвидшого вирішення. Дані доводи представника позивача суд вважає необґрунтованими, безпідставними та нічим не доведеними. Що стосується позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди, то п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та п.5 «Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», що містяться в листі Міністерства юстиції України від 13 травня 2004 року №35-13/797 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіяні. При цьому позивачем до суду не надано жодного доказу в обґрунтування завданої моральної шкоди. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем. Позивачем не надані належні та допустимі докази для підтвердження пред'явлених ним позовних вимог. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України підстави віднесення судових витрат на відповідачів відсутні.

Outcome: dismissed