Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

21 серпня 2017 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, відповідно до якого просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 546 000, 00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримала в борг грошові кошти в загальному розмірі 56 000, 00 грн., зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 6 жовтня 2014 року. В подальшому, 10 квітня 2016 року між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Гавриловим Є.В. 25 травня 2013 року діє [PERSON] та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги. Пунктом 4 договору позики передбачена сплата процентів від суми позики по одній з процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (у розрахунку): 5% процентів у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково; 20 % процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково. Відповідач не платив проценти згідно договору позики починаючи з 6 вересня 2014 року, внаслідок чого станом на 27 лютого 2015 року утворилася заборгованість у сумі 546 000, 00 грн. Зазначена заборгованість розрахована наступним чином: 56 000 (сума позики) Х 5% (розмір процентної ставки) Х 175 (кількість днів прострочки) + 56 000 (сума позики) = 546 000, 000 грн. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву відповідно до якої, позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 06 вересня 2014 року між [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (позикодавець) було укладено договір позики. (а.с. 9) Відповідно до п. 1 Договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність суму готівкою в розмірі 56 000, 00 гривень, еквівалент 4 000, 00 доларів США, зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06 жовтня 2014 року в місті Харків. Сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається одноособово позикодавцем на день платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п. 2 Договору позичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання Договору. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що позикодавець свої зобов'язання за договором позики виконав в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач, в судове засідання не з'явився та не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що він свої зобов'язання за договором позики виконав, а отже суд приходить до висновку, що відповідач - [PERSON], не повернула позикодавцеві суму позики у встановлений договором строк. Частина перша статті 1048 ЦК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до п. 4 Договору позики від 06.09.2014 року позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок, вказаних в пункті один раз на сім днів на суму позики. Розмір і порядок одержання процентів, встановлюється договором. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на сім днів у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок ( з розрахунку): А) 5 % процентів у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково Б) 20% процентів за сім календарних днів, якщо проценти сплачуються достроково (наперед). Проценти, які сплачуються позикодавцю не є неустойкою. Позичальник має право обрати одну з фіксованих процентних ставок (альтернативне зобов'язання). Позичальник зобов'язується сплачувати на користь позикодавця проценти за кожні сім днів, починаючи з 06.09.2014 року, за однією з процентних ставок, визначених у п. 4 Договору. Проценти виплачуються на залишкову (неповернену) суму позики, не пізніше останнього числа восьмого дня за тим за який проводиться оплата - у разі сплати процентів за умовами визначеними в підпункті а пункту 4 Договору; або до настання першого дня за який проводиться оплата - в разі сплати процентів за умовами визначеними у підпункті б пункту 4 Договору. Сплата процентів повинна здійснюватися позичальником лише всією сумою за відповідні сім днів й одним платежем. Заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором не повинна складати більше 31 % від суми позики. 10 квітня 2016 року між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Гавриловим Є.В. від 29.05.2013 року діє [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги. ( а.с. 8) Відповідно до п. 1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за договором позики від 06.09.2014 року, на суму 56 000, 00 грн., зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06 жовтня 2014 року в м. Харкові, укладеним між первісним кредитором і [PERSON], в обсягах та на умовах, установлених Договором між первісним кредитором і боржником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). (цесія) Отже, підставою для переходу прав кредитора за правочином є не сама цесія, як спеціальний правочин, а правочин, що лежить в основі цесії. Аналізуючи умови, укладеного між сторонами Договору та норми ЦК України, можна зробити висновок, що в основі відступлення права вимоги лежить договір купівлі-продажу права вимоги. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 3 ст. 656 ЦК України) З наведеного можна зробити висновок, що норми ЦК України про відступлення права вимоги (ст. 512-519) мають пріоритет над положеннями ЦК України про договір купівлі-продажу. Так, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ч.1 ст. 662 ЦК України) Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до п. 2 Договору про відступлення права вимоги від 10.04.2016 року первісний кредитор передав в момент підписання Договору новому кредитору документи, що засвідчують право вимоги, зазначене в п. 1 Договору. Отже, судом було встановлено, що до [PERSON] перейшли всі права позикодавця за договором позики від 06.09.2014 року. В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1 Договору позики від 06.06.2014 року строк виконання зобов'язання був визначений як 06 жовтня 2014 року Згідно п.6 вказаного Договору в разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником будь-якої умови Договору, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового виконання його обов'язків за договором. Відповідно до п. 7 Договору позики від 06.09.2014 року в разі невиконання позичальником у одноденний строк вимоги позикодавця про дострокове виконання його зобов'язань за Договором відповідно до п. 4 Договору - позикодавець має право звернутись до суду з заявою про стягнення з позичальника усіх грошових коштів, котрі позичальник зобов'язаний був сплатити на користь позикодавця відповідно до умов Договору, у тому числі: грошових коштів у сумі визначеній у пункті 1 Договору ( з урахуванням індексу інфляції та річних процентів за ст. 625 ЦК України), процентів, неустойки (штрафу, пені) та збитків. Сторони погоджуються, що у такому випадку зазначена заява буде мати безспірний характер й ані з неї, ані з доданих до неї документів - не може вбачатися спір про право. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час сума боргу залишається неповернутою, а тому суд приходить до висновку про, те що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 56 000, 00 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення відсотків за користування позикою, то суд зазначає наступне. Так п. 4 Договору позики від 06.09.2014 року встановлено, що відсотки сплачуються починаючи з 06.09.2014 року у розмірі 5 % процента у день, за період, за який проценти не були сплачені достроково. Позивач просив суд стягнути відсотки за користування позикою станом на 27 лютого 2015 року. Отже, загальна кількість днів на які підлягають нарахуванню відсотки складає з 06.09.2014 року по 27.02.2015 року - 175 календарних днів. Враховуючи те, що сума боргу становить 56 000, 00 грн., то сума нарахованих відсотків за період 06.09.2014 року по 27.02.2015 року складає 490 000, 00 грн. ( 56 000, 00 грн. Х 5% / 100 Х 175 дні = 490 000, 00 грн.) Однак, п. 4 Договору позики від 06.09.2014 року встановлено, що Заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором не повинна складати більше 31 % від суми позики. Відтак, заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором повинна складати не більше 17 360, 00 грн.(56 000, 00 грн. / 100% Х 31 % = 17 360, 00 грн.) А отже суд приходить до висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог [PERSON], та стягнення на його користь з [PERSON] суми заборгованості за Договором позики від 06.09.2014 року у розмірі 73 360, 00 грн., яка складається з: суми основної заборгованості - 56 000, 00 грн. та суми заборгованості за відсотками - 17 360, 00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 733, 60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial