Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

20 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 04 жовтня 2008 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 776. Від зазначеного шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне проживання не склалося внаслідок різного погляду на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Шлюбні відносини були фактично припинені з листопада 2019 року. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечував. Дослідивши надані письмові докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 04 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 776. Свідоцтвом про народження підтверджується, що подружжя має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , , актовий запис № 1078. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] , збереження їх сім`ї неможливе і суперечить інтересам позивача, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. Аналізуючи вищезазначене,

Outcome: approved