Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

20 вересня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось КП «Дніпроводоканал» ДМР з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є споживачем послуг по водопостачанню та водовідведенню, проте своїх обов'язків щодо оплати вказаних послуг не виконує, має заборгованість яка станом на 31 серпня 2017 року становить 6 700,36 грн. Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про погашення заборгованості, проте вона була проігнорована, у видачі судового наказу позивачу було відмолено, тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 6 700 грн. 36 коп., яка складається з 4 166 грн. 77 коп. - сума основного боргу, 403 грн. 58 коп. - сума 3% річних, 2 130 грн. 04 коп. - інфляційне збільшення боргу, також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. (а.с.3-4) Представник позивача в судове засідання для розгляду справи по суті не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До канцелярії суду надійшла заява, в якій представник позивача просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги викладені в позові підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. (а.с.19) В судовому засіданні в якому був присутній представник позивача справа по суті не розглядалась. (а.с.16) Відповідачка у судові засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом оповіщення через газету «Вісті Придніпров'я» про причини неявки суд не повідомила. (а.с.26) За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 11 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то розгляд справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проведено без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 22 жовтня 2013 року знята з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області наданої на запит суду (а.с.13). Позивач здійснює послуги з надання водопостачання та водовідведення квартири [ADDRESS]. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів. До послуг за функціональним призначенням п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону віднесено комунальні послуги - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обов'язкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обов'язковою умовою щодо виникнення прав та обов'язків сторін такого правочину. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» про те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату за послуги водопостачання та водовідведення. Відповідач має відкритий на своє ім'я, як споживача, особовий рахунок, за яким отримує від КП «Дніпроводоканал» ДМР, як водопостачальника, послуги з водопостачання та водовідведення за вищевказаною адресою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 8). Доказів того, що відповідач здійснив дії щодо припинення водопостачання та водовідведення належного йому житла, як це передбачено п.п. 23 - 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (з наступними змінами та доповненнями) до справи не надано. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість по водопостачанню та водовідведенню, яка за період з 01 січня 2000 року по 31 серпня 2017 року становить 4 166 грн. 74 коп. (а.с.8-9). Позивачем на адресу відповідача направлялось досудове повідомлення, в якому позивач просив оплатити суму боргу з урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних (а.с.6). Вирішуючи питання щодо стягнення боргу за період з 2000 року по 2004 рік суд виходить з наступного. За вказаний вище період діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (надалі ЦК 1963 року), який 31 грудня 2003 року втратив чинність. Статтею 71 ЦК 1963 року був встановлений загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), три роки. Відповідно до ст. 76 ЦК 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги по оплаті його послуг за період з 2000 року по 2017 рік, тобто частина вимог заявлена за той період коли діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, разом з тим, позивач звернувся до суду лише в 2016 році із заявою паро видачу судового наказу у прийнятті якої було відмовлено через те, що частина боргу перебуває поза межами строку позовної давності. (а.с.10) Згідно наданого позивачем розрахунку, позивачем не вносились за період з 2000 року по 2004 рік кошти за оплату послуг водопостачання та водовідведення. Згідно ст. 75 ЦК 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність застосування строків позовної давності та відмові у задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу, строк позовної давності за якими сплив станом на 31 грудня 2003 року. Застосування строків позовної давності щодо вимог, строк позовної давності за якими не сплив станом на 01 січня 2004 року, без заяви сторін є неможливим, оскільки відповідно до норм Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, застосування строків позовної давності можливе лише за заявою сторони. Вирішуючи питання щодо стягнення боргу з 2001 року суд виходить з того, що як вже було встановлено відповідачка 22 жовтня 2013 року була знята з реєстрації за вказаною вище адресою, а отже перестала бути споживачем послуг які надає позивач. Відомості про власника квартири [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна відсутні. (а.с.20) Надана позивачем довідка № 5630 про те, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, не може бути оцінена оскільки вона виготовлена у вигляді фотокопії та ніким не завірена. (а.с.7) Інших доказів з яких можливо б було встановити, що відповідачка з 22 жовтня 2013 року (день зняття з реєстрації) та по 31 серпня 2017 року була споживачем послуг які надає позивач до матеріалів справи не надано. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума боргу за період з 2001 року по 22 жовтня 2013 року становить 1457 грн. 59 коп. (а.с.8-9) Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказів того, що відповідачка здійснює оплату за вказані вище послуги до матеріалів справи не надані, тому суд вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з 2001 року по 22 жовтня 2013 року в розмірі 1 457 грн. 59 коп. В решті стягнення з відповідачки суми боргу по оплаті послуг по водопостачанню та водовідведенню слід відмовити через ненадання доказів існування правовідносин між сторонами за період починаючи з 22 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачем було порушено виконання грошового зобов'язання тому суд вважає, що позивач має право вимагати від відповідачки сплати індексу інфляції та трьох процентів річних. Позивач згідно наданого ним розрахунку просить сягнути з відповідачки індекс інфляції та три відсотки річних починаючи з 2004 року. Індекс інфляції за 2004 рік склав 10,69 грн., за 2005 рік - 10,97 грн., за 2006 рік - 16,49 грн., за 2007 рік - 24,37 грн., за 2008 рік - 35,83 грн., за 2009 рік - 32,46 грн., за 2010 рік - 51,94 грн., за 2011 рік - 44,01 грн., за 2012 рік - 9,99 грн., по листопад 2013 року склав - 9,32 грн. Тобто загальна сума індексу інфляції за період з 2004 року по жовтень 2013 року склала 246,07 грн. Три проценти річні від простроченої суми боргу за 2004 рік склали 2,63 грн., за 2005 рік - 3,36 грн., за 2006 рік - 4,14 грн., за 2007 рік - 4,72 грн., за 2008 рік - 5,25 грн., за 2009 рік - 8,59 грн., за 2010 рік - 15,49 грн., за 2011 рік - 23,14 грн., за 2012 рік - 31,16 грн., по листопад 2013 року - 32,49 грн. Тобто загальна сума трьох відсотків річних за період з 2004 року по жовтень 2013 року склала 130,97 грн. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказів того, що відповідачка своєчасно здійснювала сплату за комунальні послуги до справи не надано, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача індекс інфляції в розмірі 246 грн. 07 коп., та 130,97 грн. три відсотки річні за період з 2004 року по жовтень 2013 року. Згідно ст. 141 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.1-2), підлягає стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial