Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії 1.1. Представник [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання незаконним утримування малолітніх дітей на території України та зобов`язання повернути дітей до Туніської Республіки. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач є громадянином Тунісу, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після укладення шлюбу сторони почали проживати за адресою: [ADDRESS] разом з батьками позивача. Оскільки відповідач постійно проживала у Тунісі, вона отримала посвідку про постійне проживання у Туніській Республіці за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок, у якому проживала відповідач з дітьми та батьки позивача, наразі належить позивачу. Сторони мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Для того, щоб утримувати свою сім`ю, позивач працевлаштувався та наразі працює в Компанії «Аль-Хавар», яка знаходиться у Катарі. Позивач у вільний від роботи час приїздив у Туніс до відповідача та дітей. Відповідач є громадянкою України, яка з 01 жовтня 2020 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 серпня 2018 року у справі № 428/8086/18 визнано [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . 03.10.2018 відповідача на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.08.2018 року було знято з реєстрації у квартирі [ADDRESS] . 25 січня 2019 року відповідач разом з дітьми приїхала відвідати позивача у Катар. Під час вищевказаного візиту відповідач попросила позивача надати згоду для її виїзду разом з дітьми до України з метою відвідування близьких та рідних, на що позивач погодився і склав відповідну згоду. Позивач надав відповідачу згоду перебувати в Україні у період з 19 квітня 2019 року до 31 серпня 2019 року. Окрім цього, сторони домовились, що позивач у серпні 2019 року приїде до України та всі разом вони повернуться у Катар. Проте, коли настав строк для повернення відповідача з дітьми за кордон, відповідач повідомила позивача, що не буде надавати йому запрошення для візиту до України, бо не хоче повертатись за кордон і залишатиметься з дітьми проживати в Україні. Відповідач порушила умови її перебування з дітьми в Україні, оскільки не повернулась за кордон до позивача. З метою повернення дітей та відповідача спочатку до Катару, а потім до місця постійного проживання у Туніс, позивач замовляв три квитки для дружини та дітей з України до Катару на 01.10.2019 о 13 годинні 25 хвилин. Проте, відповідач зазначені квитки не використала та не повернулась спочатку до Катару, а потім до Тунісу, де вона з дітьми постійно проживала до виїзду до України. Позивач з метою повернення відповідача та дітей до місця постійного проживання у Тунісі, у вересні 2020 року приїжджав до України, неодноразово зустрічався з відповідачем та дітьми, проте, відповідач відмовилась повертатись до Тунісу. Відповідач повідомила, що однією з причин відмови повертатись проживати у будинок за адресою: [ADDRESS] , є відсутність нормальних умов для проживання, у тому числі у зв`язку з тим, що санвузол та душ знаходяться на вулиці. У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] знаходиться всередині зазначеного будинку. Відповідач порушила умови свого перебування з дітьми в Україні та не повернулась за місцем постійного проживання у Тунісі у строк до 31 серпня 2019 року. Відповідач всупереч інтересам та без згоди позивача самостійно визначила місце проживання дітей в Україні. Так як постійним місцем проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з відповідачем є адреса: [ADDRESS] , тому діти мають бути повернуті за зазначеною адресою. Наразі, відповідач незаконно та без згоди позивача утримує дітей: [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 1.2. 12.04.2021 представником відповідача було надано відзив на позов, в якому вона вказує, що на момент від`їзду дітей на територію України, позивачем не ставилось питання про повернення дітей до їх постійного місця проживання у Тунісі; не обговорювались термін та питання повернення. На момент переміщення малолітнім дітям було лише 2 роки та 2 місяці, а отже, вони не могли сприймати усвідомлено власне середовище, в них були відсутні мовні звички, опіку вони отримували від матері, адже були під її постійним наглядом, оскільки позивач, коли дітям було 10 місяців, переїхав до іншої країни, в якій знаходиться дотепер, та не приймав участі у вихованні дітей. Відсутні докази порушення прав піклування з боку відповідача, відсутні докази негативних наслідків для дітей при залишенні їх на території України, строк дії документа тимчасового перебування у Тунісі відповідача сплинув 29.11.2019 року, діти є громадянами України, всі їх права підлягають захисту як міжнародними правовим актами, так і законодавством України. Відповідач самостійно опікується здоров`ям, розвитком дітей, забезпеченням предметам вжитку, одягом та розвитком, діти мають реєстраційний номер облікової картки платник податків, діти перебувають під наглядом сімейного лікаря та щодо їх медичного обслуговування укладено декларацію, відкрито депозитний рахунок на ім`я кожної дитини для накопичення капіталу та забезпечення їм гідного майбутнього. Згідно з актом умов обстеження та висновків органу опіки та піклування діти забезпечені всім необхідним, що відповідає їх потребам, інтересам, умовам розвитку та віку. Згідно з висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дітей, психолого-педагогічної характеристики, діти повністю адаптовані в оточуючому середовищі та у родинному колі, вільно сприймають мову та дотримуються поведінки, що відповідає їх віку, а відлучення від матері та звичайного способу життя може нанести непоправної шкоди дітям; діти, проживаючи два роки у колі родини з матір`ю та бабусею, розуміють та спілкується російською та українською мовами. Повернення дітей спричинить їм психічну шкоду, адже матір дітей не має права на супровід дитини, не має візи на відвідування Тунісу. В даному випадку, у разі задоволення позовних вимог, суд фактично визначить місце проживання дітей у Тунісі, на підставі того, що у відповідача закінчився термін перебування на території Тунісу, відсутня віза. У судовому порядку на території Тунісу вона не зможе доказати можливість утримання та піклування про дітей при відсутності місця постійного проживання та роботи. Навіть у випадку визначення місця проживання дітей з матір`ю, без письмової згоди батька, вона не зможе вивезти дітей на територію України. Окрім того, необхідно розуміти, що у випадку повернення дітей до країни постійного проживання, діти будуть позбавлені піклування обох батьків. Мати буде вимушена залишитись в Україні, а батько як і раніше буде жити та працювати у Катарі. Відповідач може впевнено завірити, що позивач ніколи не повернеться на постійне проживання у Республіку Туніс. 1.3. 26.04.2021 представником позивача була надана відповідь на відзив, в якому він вказує, що незаконність утримування відповідачем дітей на території України поєднана з незаконними діями з боку відповідача щодо реєстрації дітей без згоди батька у місті Сєвєродонецьку.У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідач порушила п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, та зареєструвала місце проживання дітей у місті Сєвєродонецьку без згоди позивача, що вкотре свідчить про незаконність дій щодо утримання дітей на території України.Посилання відповідача на те, що реєстрація дітей відбулась на підставі розпорядження про визначення місця проживання дітей з матір`ю є протиправними, адже у розпорядженні мова йшла лише про визначення місця проживання, але не надавалося повноважень ані відповідачу, ані Центру надання адміністративних послуг у місті Сєвєродонецьку без згоди позивача реєструвати дітей у місті Сєвєродонецьку. 1.4. 28.04.2021 представником відповідача були надані заперечення на відповідь на відзив, в яких вона вказує, що обставини, які викладені у відповіді на відзив, необґрунтовані та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. 1.5. У цій справі були постановлені такі найбільш суттєві процесуальні рішення. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 вказана справа була розподілена судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Посохову І.С. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.03.2021 суддею Посоховим І.С. заявлено самовідвід у даній справі. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2021 вказана справа була розподілена судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бароніну Д.Б. Ухвалою суду від 24.03.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Залучено до участі в цій справі Службу у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в якості правонаступника Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. Витребувано від Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 21.05.2021 витребувано від Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ВЦА копії рішень або інших розпорядчих актів від 05.03.2021 або від іншої дати про реєстрацію місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04.06.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 1.5. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Додатково пояснив, що станом на теперішній час позивач продовжує працювати у Катарі, проте іноді навідується до Тунісу. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову. Відповідач додатково пояснила, що станом на теперішній час діти продовжують відвідувати дитячий садочок в місті Сєвєродонецьку, а вона працює в ТОВ «НВО «Сєвєродонецький склопластик». В судовому засіданні представник третіх осіб заперечувала проти задоволення позову. 1.6. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з вересня 2020 року працює в КДНЗ № 12 м. Сєвєродонецька вчителем-дефектологом. В 2020 році до неї звернулася мати дітей-близнюків [PERSON] та [PERSON] та вказала, що у дітей складі стосунки з батьком, діти не хочуть спілкуватися з батьком і вона просить допомогти встановити причину цього. Вона запропонувала матері звернутися до психолога, але мати вказала, що вона просить саме її провести дослідження і скласти письмовий висновок. В грудні 2020 року протягом приблизно чотирьох днів вона, [PERSON] , у приміщенні дитячого садочку в присутності матері провела дослідження дітей за допомогою методик, які відображені у висновку. Методики, які були застосовані, неможна було використовувати у повному обсязі, проте можливо було використати частково. Під час проведення обстеження вона спілкувалася з дітьми по черзі, російською мовою, діти також їй відповідали на російській мові. Коли під час дослідження питання стосувалися батька, то діти проявляли тривожність. Дівчинка на пропозицію намалювати батька сказала, що тато бив мати, її та брата, тому вона його не хоче малювати. Хлопчик також сказав, що батько бив його і тримав. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з 01.12.2017 працює на посаді директора ясел-садка № 43 в м. Сєвєродонецьку. З січня 2020 року вказаний садок почали відвідувати діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Діти комунікативні, їх розвиток відповідав в січні 2020 року та відповідає зараз віковим нормам. Діти володіють російською мовою. Від початку відвідування садку діти розуміли російську мову та розмовляли нею. Психологічного тиску на дітей вона не спостерігала. [PERSON] та [PERSON] адаптувалися у дитячому садку десь протягом трьох тижнів, що є середнім показником. Відповідач приводить дітей у садок та забирає їх, діти охайні, чисті, задоволені. В жовтні 2020 року в садок завітав батько дітей [PERSON] з перекладачем та адвокатом. Після цього батько дітей ще декілька разів відвідував садок. Контакт батька дітей був доданий у групу садку в додатку «Viber». Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її донькою. Після народження дітей її донька, чоловік її доньки [PERSON] та їх діти жили в Тунісі. З квітня 2017 року до жовтня 2017 року відповідач працювала, бачила дітей тільки у вихідні дні. В грудні 2017 року позивач [PERSON] поїхав у Катар, а відповідач та діти залишилися в Тунісі. Відповідач та діти в Тунісі жили в будинку батьків позивача, де відповідачу та дітям виділили одну кімнату. [PERSON] розповідала, що позивач міг закрити сина [PERSON] в шафі, коли той балувався. В 2019 році позивач забрав відповідача з дітьми у Катар. 19.04.2019, після виявлення наявності у позивача іншої жінки, відповідач [PERSON] з дітьми приїхала в Україну. Після цього, до 13.06.2019 позивач не дзвонив відповідачу, не цікавився дітьми або дружиною. В січні 2020 року батько дітей приїхав до м. Сєвєродонецька та деякий час протягом січня жив у місті, спілкувався з дітьми. Вона ніколи не бачила, щоб [PERSON] налаштовувала дітей проти батька або створювала перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. Однак, зараз діти не бажають розмовляти з батьком через планшет. Діти розмовляють на російській мові, знають декілька слів на англійській мові. Коли батько розмовляє на арабській чи англійській мові, то діти його не розуміють. Батько дітей іноді передає для них речі, до квітня 2021 року також передавав гроші - близько 2000 грн. на місяць. Зазвичай батько дзвонить дітям близько 7-8 години увечері. В Сєвєродонецьку відповідач разом з дітьми живу у двокімнатній квартирі з нею, [PERSON] . Діти сплять у своїх ліжках. Під час приїзду батька до Сєвєродонецька , [PERSON] одного разу не виявила бажання йти гуляти з батьком, оскільки сказала, що він бив її по голові. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сусідкою по багатоквартирному будинку. Вона знає [PERSON] вже близько двох з половиною років. У [PERSON] є діти - [PERSON] та [PERSON] . Близько двох разів на місяць [PERSON] просить її посидітиз дітьми протягом 30 хвилин, щоб сходити в магазин. Діти спілкуються на російській мові. Однак, коли діти тільки приїхали в Україну, то вона їх не розуміла. [PERSON] є гарною мамою, діти доглянуті, гарно одягнуті. Влітку 2020 року до дітей приїжджав батько. Батько часто дзвонить дітям. Діти, коли чують, що дзвонить батько, не бажають спілкуватися. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що її дитина відвідує одну групу в садку з дітьми [PERSON] . Діти [PERSON] добре спілкуються на російській мові. [PERSON] є гарною мамою, добра до дітей. Вперше батька дітей вона побачила у вересні 2020 року біля дитячого садочка. Одного разу вона була свідком події, коли батько дітей насильно відібрав їх від матері, оскільки на його думку дітям вже було час йти до ліжка. [PERSON] казала, що батько іноді погрожує забрати дітей. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин. 2.1. Згідно з копією паспорта громадянина Туніської Республіки серії [NUMBER] , виданого 12.05.2016 орган видачі - [PERSON] , та копії національного посвідчення особи № [NUMBER] , виданого 09.05.2016 в Тунісі, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 16.05.2019, та копії Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 185105-2019, виданої 23.05.2019 Сєвєродонецьким МВ УДМС України у Луганській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 12.03.2016 за адресою: [ADDRESS] . З копії шлюбного контракту № 23, укладеного та посвідченого 23.05.2016 завідуючим відділенням РАЦСу муніципалітету Мануба вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 23 травня 2016 рокуперебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно з копією Витягу з реєстру запису актів цивільного стану про народження № 0061265, наданого 06.02.2017 реєстратором актів цивільного стану гувернорату Туніс, округу Мензех, комуни Туніс, міського району Мензех, сектору Ель Мензах Хубаіебом Шакрун , [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 497. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії Витягу з реєстру запису актів цивільного стану про народження № 0061266, наданого 06.02.2017 реєстратором актів цивільного стану гувернорату Туніс, округу Мензех, комуни Туніс, міського району Мензех, сектору Ель Мензах Хубаіебом Шакрун , [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 498. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . 2.2. З копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданого 01.03.2018 орган видачі - 2 TUN вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України та має паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Дата закінчення строку дії - 01.03.2022. Згідно з копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданого 01.03.2018 орган видачі - 2 TUN вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України та має паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Дата закінчення строку дії - 01.03.2022. Відповідно до копії довідок про реєстрацію особи громадянином України № 2, 3, виданих 17.01.2018 Посольством України в Туніській Республіці, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані громадянами України. З копії заяви про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей, посвідченої 16.12.2018 Посольством Туніської Республіки в Державі Катар вбачається, що [PERSON] не має заперечень проти того, щоб його дружина [PERSON] , змогла їхати разом з його дітьми [PERSON] та [PERSON]. Згідно з копією візи № 032019004819, посвідченої Посольством Туніської Республіки в Державі Катар, [PERSON] мала візу, яка видана 20.01.2019 зі строком дії до 20.04.2019. Згідно з копією дозволу на виїзд неповнолітніх дітей, посвідченої 25.02.2019 Посольством Туніської Республіки в Державі Катар, [PERSON] не має заперечень проти того, щоб його дружина [PERSON] , змогла їхати разом з його дітьми [PERSON] та [PERSON] з метою відвідати свою сім`ю в Україні на канікулах з 19.04.2019 по 31.08.2019. 2.3. Згідно з копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01.04.2021 № 6404, виданої 01.04.2021 Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.04.2021, зареєстровані: мати відповідача [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (відповідач по справі), дочка відповідача - [PERSON] , [INFO] , син відповідача - [PERSON] , [INFO] . З копії розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області «Про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] » № 11 від 11.01.2021 вбачається, що визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про проживання малолітніх дітей, діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є громадянами України, забезпечені усім необхідним, мають належні умови проживання та повноцінного розвитку в Україні, охоплені виховним процесом, мати належно виконує свої батьківські обов`язки, має тісний контакт з дітьми, а також те, що батько дітей [PERSON] працює в Катарі та немає жодних відомостей з ким діти б проживали у Тунісі, орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області вважає, що підстави визнання незаконним утримування дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на території України відсутні, їхні права не порушені. 2.4. Відповідно до довідки № 06/289, виданої 03.06.2021 ТОВ «НВО «Сєвєродонецький Склопластик», [PERSON] дійсно працює в ТОВ «НВО «Сєвєродонецький Склопластик» менеджером (управителем) із збуту відділу продаж Європа, Північна Америка Департаменту продаж склопластиків з 25.05.2021 до теперішнього часу. Відповідно до копії листа Комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 43 «Веселка» Сєвєродонецької міської ради № 98 від 24.12.2020, батькові дітей [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не заборонено спілкуватись з вихователем особисто через вже надані контакти. Встановлення конкретних годин для осіб, які не мають змоги спілкуватись особисто з вихователем щодня, не передбачено статутними нормами дошкільного закладу. Батько [PERSON] та [PERSON] вже є учасником вайбер групи № 2, починаючи з серпня місяця 2020 року. Також йому повідомлено інші засоби зв`язку для спілкування. Відповідно до копії психолого-педагогічної характеристики [PERSON] № 10, вихованця КДНЗ № 43 «Веселка» групи № 2 «Зірочки», наданої 08.04.2021 Комунальним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 43 «Веселка» Сєвєродонецької міської ради, [PERSON] , [INFO] , відвідує дитячий садок № 43 «Веселка» з 20.01.2020 по теперішний час. Адаптувався [PERSON] в групі швидко, гра відповідає віку дитини (з інтересом грається з іншими дітьми, правильно розуміє та підпорядковується правилам гри, любить бути лідером). [PERSON] повністю адаптований в оточуючому середовищі та у родинному колі. Вільно сприймає російську мову та українську (іншими мовами не володіє) та дотримується поведінки, що відповідає його віку. Відлучення від матері або зміна постійного місця проживання на теперішній час та звичайного способу життя може нанести непоправної здоров`ю та психологічному стану дитини. З копії психолого-педагогічної характеристики [PERSON] № 9, вихованки КДНЗ № 43 «Веселка» групи № 2 «Зірочки», наданої 08.04.2021 Комунальним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 43 «Веселка» Сєвєродонецької міської ради, [PERSON] , [INFO] , відвідує дитячий садок № 43 «Веселка» з 20.01.2020 по теперішний час. Адаптувалася дитина в групі достатньо швидко, гра відповідає віку дитини (з інтересом грається з іншими дітьми, правильно розуміє та підпорядковується правилам гри, любить бути лідером). [PERSON] повністю адаптована в оточуючому середовищі та у родинної колі. Вільно сприймає російську мову та українську (іншими мовами не володіє) та дотримується поведінки, що відповідає її віку. Відлучення від матері або зміна постійного місця проживання на теперішній час та звичайного способу життя може нанести непоправної здоров`ю та психологічному стану дитини. Згідно копій протоколів індивідуального діагностичного обстеження [PERSON], складених за період з 25.11.2020 по 27.11.2020 практичним психологом [PERSON] , дитина викривляє реальний склад своєї родини (відсутність фігури батька на початковому етапі роботи). Факт того, що хлопчик малює фігуру батька тільки після нагадування та значної паузи, ігнорує питання, пов`язані з його особою, може бути ознакою розірвання у дитини емоційного зв`язку із батьком або ознакою емоційно непривабливих, конфліктних стосунків. Хлопчик демонструє позитивне ставлення до осіб матері, сестри, бабусі з боку матері, няні. Згідно копій протоколів індивідуального діагностичного обстеження [PERSON] , складених за період з 25.11.2020 по 27.11.2020 практичним психологом [PERSON] , дитина викривляє реальний склад своєї родини (відсутність фігури батька, включення до сім`ї осіб, які виховують дитину, але не є членами родини). Факт того, що дівчинка «забула» намалювати фігуру батька, може бути ознакою емоційно непривабливих, конфліктних стосунків з ним. Коментарі та відповіді дитини під час виконання завдання вказують на негативне ставлення до особи батька, яке пов`язане, зі слів дівчинки, з фізичним насиллям, яке мало місце по відношенню до неї, матері та брата. Дівчинка демонструє позитивне ставлення до осіб матері, бабусі з боку матері, няні та виховательки дитячого садочку. 2.5. Спірні правовідносини в цій справі зводяться до питань про те, чи законно діти сторін перебувають на території України, чи існують підстави для примусового повернення малолітніх дітей сторін за зареєстрованим місцем проживання їх батька до Туніської Республіки та чи відповідає інтересам дітей їх перебування в Україні за місцем проживання їх матері. 3. Релевантні джерела права 3.1. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, яка була ратифікована постановою Верховної ради Української РСР 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 вищевказаної Конвенції, держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 вищевказаної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Згідно ч. 2 ст. 10 Конвенції про права дитини, дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. 3.2. Відповідно до статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, до якої Україна приєдналася згідно із Законом від 11 січня 2006 року № 3303-IV, а Туніська Республіка приєдналася 04 листопада 2014 року і Україна визнала таке приєднання 10.04.2020, (далі - Конвенція про аспекти міжнародного викрадення дітей) переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Права піклування, згадані в пункті а, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.) Згідно статті 4 Конвенції про аспекти міжнародного викрадення дітей, Конвенція застосовується до будь-якої дитини, що постійно проживає в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Застосування Конвенції припиняється, коли дитина досягає віку 16 років. Відповідно до статей 12, 13, 20 вищевказаної Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, про який йдеться в попередньому пункті, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі. Якщо судовий або адміністративний орган в запитуваній державі має підстави вважати, що дитина була переміщена до іншої держави, він може зупинити процедури або відмовити в прийнятті заяви про повернення дитини. Незважаючи на положення попередньої статті, судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: a) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування; або b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку. Судовий або адміністративний орган може також відмовити в розпорядженні про повернення дитини, якщо виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку. Розглядаючи обставини, про які йдеться в цій статті, судові й адміністративні органи беруть до уваги інформацію про соціальне походження дитини, подану Центральним органом або іншим компетентним органом країни постійного проживання дитини. У поверненні дитини відповідно до положень статті 12 може бути відмовлено, якщо воно не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод. Згідно статті 38 вищевказаної Конвенції, вона набуває чинності для держави, що приєдналася до неї, у перший день третього календарного місяця після передачі на зберігання документу про приєднання. Приєднання має силу тільки у відносинах між державою, що приєдналася, і тими Договірними державами, що заявлять про своє визнання цього приєднання. Така заява також має робитися будь-якою державою-членом, що ратифікує, приймає або схвалює Конвенцію після такого приєднання. Така заява передається на зберігання до Міністерства закордонних справ Королівства Нідерланди; це Міністерство надає засвідчену копію Конвенції кожній Договірній державі по дипломатичних каналах. Конвенція набуває чинності між державою, що приєдналася, і тією державою, що заявила про своє визнання приєднання, в перший день третього календарного місяця після передачі на зберігання заяви про визнання. 3.3. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ), яка ратифікована в Україні Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 та дія якої розповсюджується на відповідача і дітей сторін, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. 28 січня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «Сатановська та Роджерс проти України» (Satanovska and Rodgers v. Ukraine, заява № 12354/19) щодо порушення Україною зобов`язань за статтею 8 ЄКПЛ у її процесуальному аспекті. У вищевказаному рішенні ЄСПЛ на підставі його попередньої практики вказав, що стаття 8 ЄКПЛ покладає на національні органи влади конкретний процесуальний обов`язок у контексті провадження за Гаазькою конвенцією: під час розгляду заяви про повернення дитини суди повинні не тільки розглянути небезпідставні твердження про існування «серйозного ризику» для дитини у випадку повернення, а й ухвалити рішення, в якому будуть наведені конкретні причини з огляду на обставини справи. Відмова врахувати заперечення проти повернення, які можуть підпадати під сферу дії статей 12, 13, 20 Гаазької конвенції, і недостатня аргументація у рішенні про відхилення таких заперечень, суперечили б вимогам статті 8 ЄКПЛ, а також меті та завданню Гаазької конвенції. Необхідним є належний розгляд таких тверджень, продемонстрований національними судами в його аргументації, що не є шаблонною та стандартною, а достатньо детальною з огляду на винятки, передбачені Гаазькою конвенцією, які треба тлумачити вузько. Це також дозволить ЄСПЛ, завдання якого полягає не у підміні собою національних судів, здійснювати доручений йому європейський нагляд (§ 31 рішення ЄСПЛ). ЄСПЛ вказав, що головне питання у цій справі полягає у тому, чи дотримався Верховний Суд процесуальних зобов`язань за статтею 8 ЄКПЛ стосовно надання конкретного та детального обґрунтування у контексті винятків, передбачених Гаазькою конвенцією, під час скасування рішень судів нижчих інстанцій і видачі розпорядження про повернення дитини. На думку ЄСПЛ, той із батьків, хто виступає проти повернення, має, насамперед, надати достатньо доказів щодо цього. Відповідачка виконала свій обов`язок, надавши висновки психологічного обстеження, які мали значення для оцінки існування серйозного ризику того, що повернення дитини поставить останню під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди. А суд першої інстанції розглянув ці висновки та перевірив їх, безпосередньо допитавши психолога під час судового розгляду. На підставі попередньої практики ЄСПЛ виснував, що суд першої інстанції надав сторонам можливість перехресного допиту психолога, забезпечивши цим змагальність сторін під час розгляду висновків, і такі докази становили невід`ємну частину справи. Тому їх не можна було згодом опосередковано відхилити як невідповідні або неважливі (§ 33 рішення ЄСПЛ). У § 35 рішення ЄСПЛ вказав, що Верховний Суд взагалі не розглянув питання, чи були висновки психологічного обстеження й усні показання психолога відповідними та достовірними, не навів жодних причин, чому не взяв їх до уваги, не розглянув ключові докази, які були відповідними, та не пояснив, яке значення вони мали, і які висновки слід було зробити. А у § 36 рішення ЄСПЛ звернув увагу на те, що Верховний Суд не здійснив ефективний перегляд заперечення відповідачки, які ґрунтувалися саме на пункті «b» першого абзацу статті 13 Гаазької конвенції. 3.4. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161, 162 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1 На підставі вищенаведених письмових доказів, показань свідків та пояснень сторін судом встановлено, що у травні 2016 року сторони уклали шлюб в Республіці Туніс, а у лютому 2017 року в Республіці Туніс у сторін народилися діти: [PERSON] та [PERSON], які є громадянами України. Сторони разом з дітьми з лютого 2017 року проживали у Республіці Туніс. Пізніше, позивач працевлаштувався у державі Катар, а у січні 2019 року відповідач разом з дітьми приїхали до позивача у Катар та проживали з ним у Катарі до квітня 2019 року. Після цього, у квітні 2019 року відповідач разом з дітьми виїхала з Катару до України та почала проживати разом з дітьми в квартирі у місті Сєвєродонецьку разом з матір`ю відповідача. Станом на теперішній час відповідач разом з дітьми продовжує проживати у місті Сєвєродонецьку. Вищевказані обставини не заперечувалися сторонами. 4.2. Суд зазначає, що переміщення дітей сторін з Туніської Республіки до Катару відбувалося за згодою обох батьків дитини, що не заперечується жодною із сторін. Наступне переміщення дітей з Катару до України відбувалося у супроводженні матері дітей (відповідача) та за відсутності будь-яких заперечень з боку батька (позивача). Доказів на користь того, що позивач висловлював будь-які заперечення проти переміщення дітей з Катару до України до суду надано не було. Навпаки, у позовній заяві представник позивача вказує, що позивач надав відповідачу згоду перебувати в Україні у певний період. Отже, встановлені під час судового розгляду обставини переконують суд в тому, що позивач фактично дав згоду на переміщення та утримування дітей в Україні. Крім того, 20.04.2019 у відповідача та дітей сторін закінчувався термін дії віз у Катарі, що підтверджується копіями відповідних віз та їх перекладів (том 1, а.с. 119-121). Вказана обставина додатково обґрунтовує законність та обґрунтованість переміщення дітей з Катару до країни їх громадянства - України. Разом з тим, суд не погоджується із обґрунтованістю твердження про те, що відповідач порушила умови перебування з дітьми в Україні, які погодив позивач. До суду не було надано жодних доказів того, що відповідач була ознайомлена із письмовою згодою позивача на перебування дітей в Україні саме у певний період. Також, до суду не було надано доказів, що така письмова згода була необхідною для переміщення дітей з Катару до України або була використана відповідачем під час перетинання державного кордону Катару чи України. Реєстрація місця проживання дітей в Україні відбулася у відповідності до ст. 161 СК та п. 18 Правил реєстрації місця проживання, зокрема на підставі заяви матері дітей та рішення органу опіки про визначення місця проживання дітей. 4.3. На думку суду, знаходження дітей сторін в місті Сєвєродонецьку Луганської області повністю відповідає інтересам дітей. В цьому місті діти мають житло, безперервно проживають протягом двох з половиною років, відвідують дитячий садочок, згідно психолого-педагогічних характеристик адаптувалися та вільно сприймають російську, українську мови, а іншими мовами не володіють. З іншого боку, в позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача визнав, що станом на теперішній час батько дітей (позивач) продовжує працювати у Катарі. За таких обставин, повернення дітей до Туніської Республіки спричинить різку зміну їх побутового, родинного, мовного оточення, що з урахуванням віку дітей неминуче призведе до завдання дітям серйозної психічної шкоди та явно не відповідатиме інтересам дітей. З урахуванням переважного знаходження батька дітей (позивача) у Катарі, діти будуть фактично позбавлені батьківської опіки та догляду в Туніській Республіці. Крім того, зі змісту показань свідка [PERSON] та змісту протоколів індивідуального діагностичного обстеження дітей, складених за період з 25.11.2020 по 27.11.2020, суд встановив, що діти виявляють позитивне ставлення до осіб матері, бабусі з боку матері, няні, тобто до тих осіб, які оточують їх в місті Сєвєродонецьку. З іншого боку, діти виявляють ознаки розірвання емоційного зв`язку із батьком або ознаки емоційно непривабливих, конфліктних стосунків з батьком. [PERSON] на пропозицію намалювати батька сказала, що тато бив мати, її та брата, тому вона його не хоче малювати. Отже, суд вважає, що існує серйозний ризик того, що повернення до Туніської Республіки створить для дітей нетерпиму обстановку. 4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним утримування малолітніх дітей на території України та зобов`язання повернути дітей до Туніської Республіки є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем, її представником та третіми особами не було надано доказів понесення судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed