Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

19 лютого 2020 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ТОВ «Глобал Спліт» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.11.2012 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] був укладений кредитний договір № IKAPNAOG.72087.001, відповідно до умов якого, банк надав останньому грошові кошти в сумі 72000 грн., а [PERSON] зобов`язалася повернути їх та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Процентна ставка за користування кредитом складає 15,5% річних. Строк повернення кредитних коштів визначено 26.11.2017 року. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № PX029031.72094.001 від 27.11.2012 року. Позивач виконав умови кредитного договору, надавши позичальнику кредит, однак відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим, станом на 06.03.2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 98562,70 грн., яка складається з: тіла кредиту у розмірі 52465,44 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 38608,66 грн.; заборгованості по комісії у розмірі 7488,60 грн. 06 березня 2019 року було укладено Договір № 146 про відступлення (купівлі-продажу) вимог між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт», у тому числі, і за кредитним договором № IKAPNAOG.72087.001.За наведених обставин позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідачів вказані кошти та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення на сайті суду, про причини неявки суд не повідомили. Суд розцінює даний факт, як намагання відповідачів уникнути явки до суду та, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору № IKAPNAOG.72087.001 від 27.11.2012 року ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» надало [PERSON] кредит у розмірі 72000 грн. строком до 26.11.2017 року зі сплатою 15,5% річних (а.с.6-8). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що кредитний договір укладений сторонами в письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою позивача та відповідачем [PERSON] . Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за договором станом на 06.03.2019 року складає 98562,70 грн. Дана заборгованість складається з тіла кредиту у сумі 52465,44 грн.; процентів за користування кредитом в розмірі 38608,66 грн. та комісії в сумі 7488,60 (а.с.13-25). В якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки PX029031.72094.001 від 27.11.2012 року, за умовами якого відповідач, як поручитель, зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору (а.с.11). Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням позичальником своїх зобов`язань. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Слід звернути увагу, що описаний кредит є споживчим, а тому, для врегулювання даних правовідносин належить застосовувати Закон України «Про захист прав споживачів» ( у редакції, яка була чинною на момент укладення вказаного договору). Відповідно до ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1-2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови договору, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746 цс та пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача комісію, що нарахована у тому числі і в період дії ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З матеріалами справи вбачається, що відповідачі є громадянами України, зареєстровані та постійно проживають в м. Горлівка Донецької області. Отже, позові вимоги банку в частині стягнення заборгованості за нарахованою комісією за вказаний період також є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором IKAPNAOG.72087.001 від 27.11.2012 року у загальному розмірі 91074,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1942,30 грн.

Outcome: partial