Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

20 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом, а саме , будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Зазначає, що у даному будинку з 1990 року зареєстрований її брат [PERSON] , який з моменту реєстрації в ньому фактично не проживає і не з`являється, жодної заяви про його відсутність за місцем реєстрації він не надавав. На даний час зв`язок із відповідачем втрачено, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження за участі сторін, відповідачу встановлено 15-денний термін для подання відзиву. Правом на подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилася. 11 жовтня 2021 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. В порядку ст.128 ЦПК України, відповідач є належним чином повідомлений. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, відзив не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, є всі умови та підстави для проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою сторін для розгляду справи по суті, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Панченко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2-145, та реєстраційним штампом БТІ про реєстрацію права власності на вказаний будинок за [PERSON] . (а.с.8) Згідно довідки №1427 від 07 липня 2021 року виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Світловодської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] (власник) не зареєстрована за вказаною адресою. (а.с.6) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №654 від 23.06.2021. (а.с.5) Згідно акту від 15 липня 2021 року, що складений сусідами позивача та погоджений старостою селища Власівка, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте не проживає і не з`являється за місцем реєстрації з 21 листопада 1990 року. (а.с.7) Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач належить до члена сім`ї позивача, співвласником квартири не являється, є лише зареєстрованим, але фактично з листопада 1990 року там не проживає, жодних домовленостей про порядок користування квартирою не було, тому відповідач вважається таким, що втратив право на користування житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі, у вигляді оплати судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved