Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

19 травня 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на обставини викладені у позовній заяві (а. с. 1-7). Просив: стягнути з місцевого бюджету Красногвардійського району м. Дніпропетровська на користь [PERSON] 64 207,33 грн., вартість 1/3 частини квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання інші сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради надав до суду лист в якому просить провести розгляд справи за його відсутності та винести рішення у відповідності до діючого законодавства. Справа розглянута у порядку ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, Рішенням колегії судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2010 року: Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2007 року - скасоване. Позов [PERSON] [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено частково і визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 29 листопада 2001 року між [PERSON] [PERSON], [PERSON] і [PERSON] В задоволенні решти позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 10 січня 2002 року, визнання права власності, виселення, вселення, вирішення питання реєстрації в квартирі, стягнення сум - відмовлено. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належала на праві сумісної власності [PERSON] та її синам [PERSON], і неповнолітньому в той час [PERSON] (позивачеві у справі) на підставі свідоцтва про право власності від 22 листопада 2001 року. 29 листопада 2001 року було укладено договір купівлі продажу цієї квартири між [PERSON], [PERSON] від імені яких діяв [PERSON], [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] При оформлені такого договору купівлі-продажу квартири [PERSON] в нотаріальну контору було надано рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради в місті Дніпропетровську від 16 листопада 2001 року № 301/29 про надання [PERSON] згоди на продаж спірної квартири від імені неповнолітнього [PERSON] Однак таке рішення фактично не приймалось, про що свідчить лист Красногвардійського виконкому від 29.10.2003 року № 2805. Рішення ж виконкому про надання згоди [PERSON] на продаж спірної квартири від 21 грудня 2001 року № 336/19 було скасоване рішенням і Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська ХХІУ скликання X сесії від 06 серпня 2004 року № 154/04 по протесту прокурора, як не законне, прийняте на підставі підроблених документів. На підставі чого рішенням колегії судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від і 17 лютого 2010 року: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 29 листопада 2001 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2011 року, встановлено, що [PERSON] 10.01.2002 року продала спірну квартиру [PERSON], який в свою чергу пояснив, що з моменту придбання квартири він проживає в ній і користується нею. Ним були витрачені значні кошти на ремонт квартири. Зі змісту ст. 145 ЦК вбачається, що визнання особи добросовісним набувачем можливе лише у разі фактичної передачі спірного майна у володіння набувача. Встановлено щодо добросовісності набувача -[PERSON] враховуючи, що згідно з приписами ст. 145 ЦК майно, придбане за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване лише тоді, коли буде доведено, що особа, яка придбала майно, не є добросовісним набувачем, суд дійшов висновку, що [PERSON], який придбав квартиру у [PERSON] договором купівлі-продажу від 29 листопада 2001 року, укладеним із [PERSON], [PERSON] від імені яких діяв [PERSON], [PERSON] від імені якого діяв [PERSON], є добросовісним набувачем, а тому і власником у силу ст. 145 ЦК, оскільки за плату придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати. Конвенцією «Про права дитини», яка набрала чинності 27.09.1991 року передбачено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу держави. Згідно ч. 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» орган опіки і піклування, яким є виконавчий комітет зобов'язаний здій снювати контроль чи не будуть порушені житлові права дитини не тільки при відчужені житла, а і при купівлі нового житла. Для отримання дозволу (згоди) від органу опіки і піклування на продаж майна ,що є у спільній частковій або спільній сумісній вла сності житла батьки та неповнолітні діти, які мають право власності на майно повинні звернутись до органу опіки і піклування з відпо відною заявою, надати документи, які передбачені чинним законода вством. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна надається органом опіки і піклування після перевірки, що проводиться протя гом місяця і лише у разі гарантування збереження права дитини на житло. За наявності таких вимог орган опіки і піклування зобов'язаний був і мав можливість попередити позбавлення житла позивача. Статтею 19 Конституції України від органу місцевого самоврядува ння від посадових осіб вимагається діяти лише на підставі, в ме жах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та зако нами України. Проте заходів для захисту особистих та майнових прав та інтересів неповнолітнього [PERSON] 1986 р. н. при вчиненні правочину щодо відчуження його житла вжито не було, майнові та житлові права не повнолітнього при відчуженні житла органом опіки виконкому ра йону не проконтрольовано. Згідно Висновку експерта №235 від 08.06.2012 року друкарський текст у документах: Рішення №30129 від 16.11.2001 р. виконавчого комітету Красно-гвардійської районної ради м. Дніпропетровська «Про продаж квартири [PERSON].»; Рішення №33619 від 21.12. 2001 р. виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська «Про продаж квартири гр. [PERSON].» надрукований на одній і тій самій друкарській машинці. З листа начальника слідчого управління ГУ МВД України у Дніпропетровській області від 16.01.2012 року вбачається, що заяви надані до Красногвардійського виконкому від імені батьків непов нолітнього [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] дато вані 12.11.2001 р. дозволити продати квартиру виконані не ними, а копія підробленого рішення №30129 від 16.11.2001 р. завірена від імені уповноваженої на те особи виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожний має право на відшкодування за рахунок органу місцевого самоврядування мате ріальної шкоди, завданої діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування. Згідно ст.442 ЦК України 1963 року шкода, заподіяна громадянину незаконними діями державних організацій відшкодовується на за гальних підставах(ст.440,441 ЦК 1963 p.). Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Згідно ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» шкода спричинена фізичній особі в результаті дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету. Відповідно до Висновку №825 судової будівельно-технічної екс пертизи від 06.07.2006 року середньо ринкова вартість [ADDRESS] на час дослідження становила 192 622 грн. Таким чином вартість 1/3 її частини становила 64207,33 грн. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідачами у справі не спростовані обставини на які посилається позивач, натомість останній їх довів у повному обсязі, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнути з місцевого бюджету Красногвардійського району м. Дніпропетровська на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди вартість 1/3 частини квартири [ADDRESS] у сумі 64207 грн. 33 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved