Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

21 грудня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 29 листопада 2019 року позивачка була звільнена з посади. На час звільнення позивачки, з боку відповідача була нарахована робітня плата за період з серпня по листопад 2019 року, яка не була виплачена відповідачем на день звільнення. 09 січня 2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано наказ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Фактично заробітна плати за листопад 2019 року та остаточний розрахунок було проведено відповідачем лише 28 вересня 2020 року. Час затримки по виплаті склав 206 робочих днів. З огляду на зазначене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 67 153 грн. 94 коп. (а.с.1-5) Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників (а.с.16- 17). Розгляд справи проведено Кіровським районним судом міста Дніпропетровська на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання позивача, яке знаходиться у Центральному районі міста Дніпро (а.с. а.с.1, 7 на зв.) 26 січня 2021 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 17 вересня 2014 року по 29 листопада 2019 року на посаді юрисконсульта відділу № 157. Причиною несвоєчасної виплати став факт тяжкого економічного стану в якому наразі перебуває підприємство, у зв`язку із цим відповідач не мав змоги здійснити своєчасну виплату працівникові суми остаточного розрахунку. На протязі 2019 - 2020 років та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи. Зазначав, що позивачкою було пропущено строк звернення до суду. (а.с.20-22) До відзиву було додано докази відповідача на підтвердження його заперечень (а.с. 23 - 34). Судове засідання 26 січня 2021 року в якому були присутні позивачка та представник відповідача було відкладено на іншу дату за клопотання позивачки для надання часу ознайомитись з відзивом на позов. (а.с.35) 11 лютого 2021 року позивачкою через канцелярію Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було додано додаткові докази, копію трудової книжки та накази. В судовому засіданні 11 лютого 2021 року було завершено розгляд справи. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з мотивів вказаних у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначала, що позивачкою було пропущено строк на звернення до суду із даним позовом. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Позивачка 17 вересня 2014 року була прийнята роботу до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на посаду юрисконсульта відділу № 157, на підставі наказу № 1377-ок від 16 вересня 2014 року (а.с. 43 на зв.) Згідно наказу № 1582-вк від 29 листопада 2019 року позивачка звільнена із займаної посади на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, заяви за власним бажанням. (а.с. 9) При звільненні, позивачці не було виплачено заробітну плату, а також не було проведено остаточний розрахунок. 13 грудня 2019 року Краногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ по справі № 204/8738/19 який було стягнуто з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з серпня по жовтень 2019 року та остаточний розрахунок у сумі 37 548 грн. 33 коп. (а.с.10) Факт несвоєчасної виплати позивачці заробітної плати також був зазначений самим відповідачем у відзиві. (а.с.21) Відповідачем була надано довідка про те, що заробітна плата та остаточний розрахунок у сумі 37 548,33 грн. перераховано відповідачці на її картковий рахунок, за серпень 2019 року в розмірі 3 851,00 грн. перераховано 13 рудня 2019 року, за вересень 2019 року в сумі 5 229,00 грн. перераховано 15 січня 2020 року, за жовтень 2019 року в сумі 4 364,00 грн. перераховано 20 лютого 2020 року, за листопада 2019 року та остаточний розрахунок в сумі 24 104,33 грн. перераховано 25 вересня 2020 року. (а.с.24) Відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.2, Глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ст. 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. В свою чергу, нормою ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) Згідно абз. 4 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, а якщо працівник на працював ці 2 місяці та попередні 2 місяці - виходячи з посадового окладу працівника. Згідно довідки відповідачка середньомісячна заробітна плата за останні два місяці які передували дню звільнення позивачки склала 11 083,53. У вказаний період кількість робочих днів складала 34 дні, отже середньоденна заробітна плата становить - 11 083.53 грн. / 34 = 325 грн. 99 коп. (а.с.23) Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні в період з 30 листопада 2019 року (наступний день після звільнення) по 25 вересня 2020 року (день розрахунку) становить 205 днів. Посилання позивача на те, що фактично кошти надійшли на її рахунок 28 вересня 2020 року, а тому це і є день остаточного розрахунку, суд не приймає до уваги, оскільки згідно довідки позивачка фактично кошти були перераховані 25 вересня 2020 року. (а.с.24) Щодо посилань відповідача на встановлення у нього на підприємстві не п`ятиденного режиму роботи (а.с. 25-34), суд відзначає, що встановлення на підприємстві відповідного режиму роботи не є підставою для зміни порядку розрахунку заробітної плати при звільненні, оскільки при цьому враховується загальна тривалість робочого часу в Україні, а не на кожному підприємстві. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 325 грн. 99 коп. (середньоденна заробітна плата за два місяці, які передують звільненню) * 205 робочі дні (за які здійснюється виплата середньої заробітної плати) = 66 827 грн. 95 коп. Посилання відповідача на скруте фінансова становище не може бути враховані, оскільки як зазначив Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 лютого 2019 року у цивільній справі № 225/4384/16-ц: «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». Твердження щодо пропуску позивачкою строків давності звернення до суду також не мають значення з огляду на наступне. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2021 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу встановлено, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався». Оскільки остаточний розрахунок відповідача з позивачкою відбувся 25 вересня 2020 року, а до суду з позовом вона звернулась 21 грудня 2020 року, то строк звернення до суду за захистом прав не є пропущеним При таких обставинах позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 66 827 грн. 95 коп. підлягають частковому задоволенню. В решті стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити через недоведеність. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 836 грн. 72 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial