Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 37415,29 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Амросїївському районі Донецької області, як платник страхових внесків було зареєстровано субєкт підприємницької діяльності - фізичну особу-підприємця [PERSON]. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань її діяльність припинено на підставі власного рішення. Протягом здійснення підприємницької діяльності нею використовувалася праця фізичної особи - [PERSON], з якою 23.10.2009 року трапився нещасний випадок на виробництві, про що було складено акт за формою Н-1 (про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом). У звязку із прийняттям рішення про припинення підприємницької діяльності та наявності працівників, яким здійснюються страхові виплати, у відповідача виникають грошові зобовязання перед Фондом щодо сплати сум по капіталізованих платежах внаслідок заподіяння шкоди життю і здоровю [PERSON] у розмірі 37415, 29 грн. У звязку із зазначеним позивач просить стягнути із відповідача зазначену суму та судові витрати у розмірі 1348,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України відповідач викликалася до суду через оголошення у газеті «Урядовий курєр» № 3, №5, номер якої вийшов 06.01.2017 року та 12.01.2017 року, але в судове засідання остання не зявилася. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], з 18.06.2009 року по 16.10.2014 року була зареєстрована як суб'єкт підприємницької\~\~діяльності - фізична особа-підприємець (податковий номер [NUMBER]). 16.10.2014 року\~\~відносно\~\~[PERSON] державним реєстратором\~\~внесено до Єдиного державного реєстру запис\~\~про припинення нею\~\~підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. У постанові Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Амвросіївському районі Донецької області № 0502/50090/50090/42 від 03.02.2015 року зазначено, що потерпіла [PERSON] перебуває на обліку з 14.06.2010 року, має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що сталось 23.10.2009 року. За висновком МСЕК від 14.06.2010 року потерпілій встановлена стійка втрата професійної працездатності 25%, безстроково. Зазначеною постановою потерпілій [PERSON] призначено перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 206,76 грн. Згідно до вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За змістом вимог ст.ст.57, 58 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду розрахунок потреби в капіталізації коштів [PERSON] для розрахунку з потерпілим на виробництві станом на 31.12.2016 року, таблицю смертності та середньої очікуваної тривалості життя в Україні, витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, постанову від 03.02.2015 року про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2014 року. Однак позивачем не надано доказів щодо укладення між [PERSON] та відповідачем [PERSON] трудового договору, не надано копії акту за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 23.10.2009 року та висновку МСЕК, на які посилається позивач в обґрунтування позову. На пропозицію суду надати зазначені документи, представник позивача зазначила, що даних документів у позивача немає, так як вони залишились у м. Амвросіївка, територія якого на даний час є тимчасово окупованою. Доданий до позовної заяви розрахунок та копія постанови самі по собі не є належними доказами обовязку відповідача виплачувати кошти на загальнообовязкове державне соціальне страхування, оскільки не містять у собі інформації щодо того, з ким перебувала потерпіла [PERSON] у трудових відносинах. Із наявних у справі доказів не вбачається, що відповідач є зобов?язаною перед позивачем особою, з якої належить стягнути кошти на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Оскільки у порушення ч. 3 ст.10, ст.60 ЦПК України\~позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд на підставі встановлених обставин справи і оцінки наданих йому доказів у їх сукупності приходить до висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed