Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

20 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. З урахуванням заяви від 25.11.2020 року про зменшення позовних вимог просить суд: стягнути з КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» на користь [PERSON] суму матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 154 456,56 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 11\~818,95 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1554, 65 гривень. Мотивує вимоги тим, що 12.01.2019 року об 21 годин 50 хвилин у \~м. Одесі по просп. Гагаріна, 1/1, водій КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» [PERSON] , керуючи трамваєм Т-3 державний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, скоїв наїзд на припаркований автомобільVolkswagen Tiguan, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньої-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення. Отже, враховуючи, що діями водія трамвая Т-З державний номер 1049 [PERSON] позивачу було завдано майнову шкоду, тому з КП «Одесміськелектротранс» підлягає відшкодуванню матеріальна шкода. Ухвалою від 21 травня 2019 року провадження по справі відкрито, встановлений спрощений порядок розгляду справи (а.с. 33-34). 12 липня 2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] в якому зазначено, що вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що наданий суду Звіт № 0170-01-19 від 01.02.2019 року складений за відсутності зацікавлених сторін не може служити доказом, який достовірно визначає збитки (а.с. 39 ? 41). Ухвалою від 23 січня 2020 року по справі призначена судова автотоварознавча експертиза, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 97-98). 09 червня 2020 року до суду надійшов висновок експерта (а.с. 103 ? 112). 10 червня 2020 року поновлено провадження у справі (а.с. 121). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та надала пояснення, що вони не заперечують проти факту дорожньо-транспортної пригоди, але заперечують проти розміру збитків, який завлений у заяві про зменшення розміру позовних вимог, оскільки їх розмір не відповідає дійсності. Третя особа в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Volkswagen Tiguan, державний номер [NUMBER] , 2017 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 12.01.2019 року об 21 годин 50 хвилин у \~м. Одесі по просп. Гагаріна, 1/1, водій [PERSON] , керуючи трамваєм Т-3 держаний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримавсяь безпечного бокового інтервалу скоїв наїзд на припаркований автомобільVolkswagen Tiguan, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року [PERSON] , водія КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», який керував Трамваєм Т-З державний номер [NUMBER] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення. Зазначена постанова суду набрала законної сили (а.с. 11). Відповідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів Т-У-У/2018/534 від 01.11.2018 року КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» застрахована відповідальність водія [PERSON] , державний номер 1049 у ТОВ «Страхова Компанія «Гардіна». Страховою компанією позивачу було виплачене страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 100\~000,00 гривень, що підтверджується випискою банку за картковим рахунком від 22.04.2019 року (а.с. 20).\~ В ході судового розгляду, була призначена судова автотоварознавча експертиза, а 28 травня 2020 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз наданий висновок № 20-1386 в якому зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Tiguan, державний номерний знак [NUMBER] , пошкоджено внаслідок ДТП, яка сталося 12.01.2019 року та становить 254465 (двісті п`ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять ) гривень 56 копійок (а.с. 104 ? 120). Таким чином, загальна вартість майнової шкоди яку зазнав позивач, у зв`язку з дорожньої транспортною пригодою складає 155 465 грн. 56 коп. У відповідності до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення\~статті 625 ЦК\~України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992\~ЦК України). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2\~Правил дорожнього руху\~України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до\~статті 1191\~ЦК України. Відповідно до\~ст. 1194 ЦК України,\~\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до ч.\~ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно до ч. 2\~ст.16 ЦК України,\~\~способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. При таких обставинах, сума матеріальних збитків, яка заявлена позивачем в результаті дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 154 456,56 гривень, підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1554, 65 гривень. Крім того, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3\~ст.133 ЦПК України). Згідно ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частинами 2, 3, 8 статі 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: 1) копію договору про надання правової допомоги, укладеного 22.04.2019 між адвокатом Лавриненко О.В. та [PERSON] ; 2) копію додаткової угоди № 1 до Договору № про надання правової допомоги від 22.04.2019 року (калькуляція); 3) акт наданих послуг від 25 квітня 2019 року; 4) квитанції до прибутково касового ордеру №1/04 від 25.04.2019 року. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За таких обставин, з урахуванням вимог\~ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правничу допомогу адвоката Лавриненко О.В., яка представляє інтереси [PERSON] \~\~та понесені останнім у розмірі 11\~818,95 гривень в звязку з розглядом справи, є співмірними зі складністю та об`ємом виконаної роботи, підтверджені належними та допустимими доказами, які в сукупності достатні для підтвердження витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved