Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

20 березня 2018 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON]О.) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON]Й.), Приватного підприємства «Волинські новини» (далі відповідач-2, ПП «Волинські новини»), [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Сайт міста Луцька - 0332» (далі відповідач-3), [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Волинь 24» (далі відповідач-4) про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 25 по 30 березня 2017 року відповідачем-1 на його особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» розміщено три пости під назвою «ГЕРОЙ-ДЕПУТАТ, чи все ж таки САМОЗВАНЕЦЬ???!!!». Крім того, аналогічну за змістом інформацію розміщено на веб-ресурсах volynnews.com, 0332.ua, volyn24.com Позивач зазначає, що фактичні твердження, наведені у вказаних постах та публікація, є недостовірною інформацією, а в деяких випадках містить образливі вирази та наклеп, що порушує його права, принижують його честь, гідність та паклюжать його ділову репутацію. З наведених вище підстав та з посиланням на приписи ст.ст.257, 297, 299 ЦК України просить суд: 1) визнати інформацію розміщену відповідачем-1 на його особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» 25-26 березня 2017 року, 30 березня 2017 року у постах під назвою «ГЕРОЙ-ДЕПУТАТ, чи все ж таки САМОЗВАНЕЦЬ???!!!» недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача; 2) зобовязати відповідача-1 протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на його особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» резолютивної частини рішення суду; 3) визнати інформацію, розміщену відповідачем-2 на веб-ресурсі volynnews.com у публікаціях від 27 березня 2017 року під назвою «НАРДЕП ЧИ САМОЗВАНЕЦЬ «ЛАПА-РЄШАЛА», ВЕТЕРАН «АЙДАРУ» ПРО ЛАПІНА» та «НАРДЕП ЧИ САМОЗВАНЕЦЬ «ЛАПА-РЄШАЛА», ВЕТЕРАН «АЙДАРУ» ПРО ЛАПІНА. ЧАСТИНА ІІ» та у публікації від 30 березня 2017 року під назвою «ГЕРОЙ-ДЕПУТАТ» ЧИ ВСЕ Ж ТАКИ [PERSON] ЛАПІН? ЧАСТИНА ІІІ» недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача; 4) зобовязати відповідача-2 протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-ресурсі volynnews.com резолютивної частини рішення суду; 5) визнати інформацію, розміщену відповідачем-3 на веб-ресурсі www.0332.ua у публікаціях від 26 березня 2017 року під назвою «Герой депутат чи самозванець: хто ж насправді [PERSON]?», від 27 березня 2017 року під назвою «Герой депутат чи самозванець: хто ж насправді [PERSON]? ЧАСТИНА ІІ», від 30 березня 2017 року під назвою «Герой депутат чи самозванець: хто ж насправді [PERSON]? ЧАСТИНА ІІІ (ВІДЕО)» недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача; 6) зобовязати відповідача-3 протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-ресурсі www.0332.ua резолютивної частини рішення суду; 7) визнати інформацію, розміщену відповідачем-4 на веб-ресурсі www.volyn24.com у публікації від 27 березня 2017 року під назвою «Герой депутат чи все ж таки самозванець?» недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача; 8) зобовязати відповідача-4 протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-ресурсі www.volyn24.com резолютивної частини рішення суду; 9) зобовязати відповідачів відшкодувати нанесену позивачу моральну шкоду у розмірі 1 грн. Позивач у судовому засіданні 24-25 жовтня 2018 року, та його представник у судовому засіданні 23 жовтня 2018 року, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Натомість відповідач-2, ПП «Волинські новини» подало письмовий відзив від 29 травня 2018 року у якому заперечило проти позовних вимог та зазначило, що публікація є дослівним відтворення виступу фізичної особи, яка опублікувала його в мережі інтернет. У заявах від 24 липня 2018 року, 29 серпня 2018 року, 22 жовтня 2018 року просить суд розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідач-3, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Сайт міста Луцька - 0332», подав до суду заяву про слухання справи за їх відсутності. Представник відповіда-4, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Волинь 24», у судовому засіданні 23 жовтня 2018 року усно заявила клопотання про подальше слухання справи за їх відсутності. Інші відповідачі у справі відзиву на позов не подали, клопотань про розгляд справи за їх відсутності не заявляли. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та допитавши свідків, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підставє. Судом встановлено, що на публічно доступному веб-сайті в мережі Інтернет volynnews.com були розміщені наступні публікації: 1) 27 Березня 2017 року, 00:05, «НАРДЕП ЧИ САМОЗВАНЕЦЬ «ЛАПА-РЄШАЛА», ВЕТЕРАН «АЙДАРУ» ПРО ЛАПІНА (https://www.volynnews.com/news/authority/nardep-chy-samozvanets-lapa-ryeshala-veteran-aydaru-pro-lapina/); 2) 27 Березня 2017 року, 21:40, «НАРДЕП ЧИ САМОЗВАНЕЦЬ», - ВЕТЕРАН «АЙДАРУ» ПРО ЛАПІНА. ЧАСТИНА ІІ (https://www.volynnews.com/news/authority/nardep-chy-samozvanets-veteran-aydaru-pro-lapina-chastyna-ii/); 3) 30 Березня 2017 року, 15:51, «ГЕРОЙ-ДЕПУТАТ» ЧИ ВСЕ Ж ТАКИ [PERSON] ЛАПІН? ЧАСТИНА ІІІ (https://www.volynnews.com/news/authority/heroy-deputat-chy-vse-zh-taky-samozvanets-ihor-lapin-chastyna-iii/). Як слідує з наданих позивачем роздруківок, аналогічні за змістом публікації містилися на публічно доступному веб-сайті в мережі Інтернет 0332.ua, а також volyn24.com. Також аналогічні за змістом публікації були розміщені у соціальній мережі «Facebook» від імені користувача «[PERSON] [PERSON]». Позивач вважає вищенаведені матеріали такими, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. В перше чергу суд вважає за необхідне визначитися з належністю відповідачів у справі. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. У розглядуваному випадку, позивач належними та допустимими доказами, зокрема інформацією від адміністратора системи реєстрації та обліку доменних імен, не довів суду що власниками веб-сайтів 0332.ua, а також volyn24.com є саме відповідачі [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Сайт міста Луцька - 0332», та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Волинь 24». З публічно доступної інформації із системи пошуку делегованих доменних імен «Whois» (https://www.whois.com/whois/), слідує, що інформація про реєстранта (власника доменного імені) домену 0332.ua закрита від публічного перегляду. Реєстратором цього доменного імені є ТОВ «АНЛІМ.ЮЕЙ». Аналогічно, інформація про реєстранта (власника доменного імені) домену volyn24.com закрита від публічного перегляду. Реєстратором цього доменного імені є ТОВ «Інтернет Інвест». Позивач не витребовував самостійно від ТОВ «АНЛІМ.ЮЕЙ» та ТОВ «Інтернет Інвест» інформацію про реєстрантів (власників доменних імен) 0332.ua, а також volyn24.com. Так само позивач не заявляв суду клопотання про витребовування цієї інформації, а з огляду на диспозитивність цивільного процесу, за яким суд відіграє пасивну роль у збиранні доказів, у суду були відсутні правові підстави для самостійного витребовування цих доказів. Надана позивачем довідка з відомостями про власника веб-сайту або інформацію про його встановлення від 07 березня 2018 року №22/2018-Д-ЦК, яка виготовлена Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес» ґрунтується на припущеннях, а не на достовірних відомостях від реєстратора доменного імені volynnews.com. Більше того, у резолютивній частині цієї довідки розясняється про необхідність витребування відповідно до законодавства, зокрема в судовому порядку, цих відомостей від реєстратора доменного імені яким є ТОВ «Інтернет Інвест» (а.с.80). Зважаючи на вищевикладене, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів про те, що власниками веб-сайтів 0332.ua, а також volyn24.com є саме [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Сайт міста Луцька - 0332», та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Волинь 24», позовні вимоги до цих осіб є безпідставними та до задоволення не підлягають. Стосовно позовних вимог до [PERSON], суд зазначає, що фактично, єдиним обґрунтуванням того, що саме вказана особа розмістила інформаційний матеріали у соціальній мережі «Facebook» є припущення позивача, що саме він зареєстрований на ньому як користувач «[PERSON] [PERSON]» та розмістив відповідні матеріали. З цього приводу суд зауважує, що загальновідомою є інформація про те, що реєстрація у соціальній мережі «Facebook» є відкритою, загальнодоступною та не вимагає верифікації особи, що, по суті, зводить її до анонімної. Суду не надано будь-яких переконливих, належних та допустимих доказів про те, що саме відповідач [PERSON] володіє сторінкою у соціальній мережі «[PERSON] [PERSON]» та здійснює публікації на ній. З огляду на розяснення викладені у пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач мав би залучити в такому випадку як відповідача власника веб-сайту facebook.com, але цього не зробив. Крім того суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] публічно визнає приналежність йому спірної сторінки у соціальній мережі «Facebook», оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надав. Отже [PERSON] не є належним відповідачем у справі, а позовні вимоги до нього є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суду не надано беззаперечних доказів його авторства матеріалів, які опубліковані у соціальній мережі, реєстрація в якій є вільною, проходить без верифікації особи, тобто по суті анонімною. Стосовно позовних вимог до Приватного підприємства «Волинські новини» суд зазначає, що у письмовому відзиві на позов вказаний відповідач фактично визнав, що він є власником веб-сайту volynnews.com. Частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки у заяві по суті справи відповідач [PERSON] підприємство «Волинські новини» визнав факт належності йому веб-сайту volynnews.com, вказані обставини додатковому доказуванню не підлягають та визнаються судом як встановлені. Отже, зі всіх заявлених відповідачів у справі, суд вважає належним заявлені позовні вимоги лише до Приватного підприємства «Волинські новини», і в подальшому буде здійснювати лише аналіз публікації, яка розміщена на належному цій особі веб-сайті volynnews.com. Надаючи правову оцінку цій публікації, суд зазначає наступне. У статтях 3, 28 Конституції України визначено, що честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю, та передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до частини другої та четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно зі статтею 62 Конституції України один з основоположних принципів - презумпція невинуватості, а відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне відповідає обов'язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. ЄСПЛ вказує, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Разом з тим слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому в надрукованому тексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів і сформувати свій погляд на них. У більш загальному плані свобода політичних дискусій лежить в самій основі концепції демократичного суспільства, якою пройнята вся Конвенція. Відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Безсумнівно, пункт 2 статті 10 дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Оскільки політичні\~діячі та\~посадові особи,\~які обіймають\~публічні посади\~або здійснюють\~публічну владу\~на місцевому,\~регіональному,\~національному чи\~міжнародному рівнях,\~вирішили апелювати\~до довіри\~громадськості та\~погодилися «виставити»\~себе на\~публічне політичне\~обговорювання,\~то вони\~підлягають ретельному\~громадському контролю\~і потенційно\~можуть зазнати\~гострої та\~сильної громадської\~критики у\~засобах масової\~інформації з\~приводу того,\~як вони\~виконували або\~виконують свої\~функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07 грудня 1976 року). Право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки, гарантоване. Це право закріплене і в статті 34 Конституції України. Оцінка є ставленням особи до певного явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. ЄСПЛ неодноразово зазначає, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). У Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі. Такі самі правові висновки зроблені у постановах Верховного суду від 11 липня 2018 року №658/1795/17-ц, від 01 березня 2018 року №757/54322/16-ц, від 21 серпня 2018 року №607/4318/16-ц, від 20 червня 2018 року №755/7842/16-ц. Загальновідомою є інформація що позивач у справі є народним депутатом України та публічною особою. Вказане підтверджується і самим позивачем як у позові, так і у судовому засіданні. Проаналізувавши зміст спірних публікацій, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем-2 інформація є лише оціночним вираженням особистих поглядів щодо особи позивача, його висловлювань, критичною оцінкою діяльності, вираженням суб'єктивної думки і поглядів, а тому не підлягає спростуванню, оскільки кожен має право на свободу вираження поглядів у демократичному суспільстві. Доводи позивача про те, що окремі частини спірних публікацій містять звинувачення про вчинення ним кримінальних правопорушень, а також недостовірні відомості про його життя, є необґрунтованими, оскільки вирвані із контексту спірних публікацій, які носять в цілому критичний характер та виражають субєктивну думку про особу позивача з боку автора публікацій. Суд ще раз підкреслює, що відповідно до вищенаведеної практики Європейського суду з прав людини, межі допустимої критики щодо позивача є ширшими, оскільки вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Також суд зауважує, що позивач не надав суду висновків судової експертизи тексту в справах про захист честі, гідності й ділової репутації, яка встановлює чи містить текст негативну інформацію про особу, в якій формі (твердження, чи оцінного судження) подано інформацію, чи є підстави вважати, що судження виражено в брутальній, принизливій або непристойній формі. Крім того, позовна вимога про спростування публікацій в цілому є не конкретизованою, оскільки позивачем не наведено у прохальній частині позову, які саме частини спірної публікації він просить суд спростувати. Хоча мотивувальна частина позову містить доводи позивача про недостовірність певних речень та висловів у публікації, у прохальній частині позову він не уточнив свої позовні вимоги. Не зроблено цього і до закриття підготовчого провадження у справі, а усні уточненні представника позивача у судовому засіданні 23 жовтня 2018 року не можуть братися до уваги, оскільки зроблені після закриття підготовчого провадження у справі та на стадії розгляду справи по суті. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки спірні публікації носять критичний характер, містять особисті судження та переконання щодо особи позивача з боку автора публікації, враховуючи, що межі допустимої крити щодо позивача, як публічної особи, є значно ширшими, ніж для приватної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про спростовування недостовірної інформації відповідачем-2 є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Оскільки суд відмовляє у задоволенні основної вимоги про спростування відповідачем-2 недостовірної інформації, тому не підлягають до задоволення похідні від неї вимоги про зобовязання вчинити дії та про стягнення моральної шкоди. Суд ще раз зазначає, що відмовляє у задоволенні позовних вимоги до решти відповідачів з тих підстав, що позивач належними та допустимими доказами не довів факт приналежності їм веб-сайтів volyn24.com, 0332.ua, а також сторінки у соціальній мережі «Facebook» з іменем користувача «[PERSON] [PERSON]», а отже не можливо стверджувати що саме [PERSON], [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Сайт міста Луцька - 0332», [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Волинь 24» порушили права та законні інтереси позивача у справі.

Outcome: dismissed