Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

20 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначив, що з 18 лютого 2009 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину - доньку [PERSON], яка на теперішній час проживає з відповідачкою. Спільне життя з [PERSON] не склалося, оскільки виявилось, що у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання поведінки та взаємовідносин у сім'ї, що призводило до непорозуміння між ними та сварок. У червні 2010 року їх сімейні стосунки були фактично припинені, з цього часу вони постійно мешкають за різними адресами, не ведуть спільне господарство. До теперішнього часу примирення між ними не відбулося. За час окремого проживання він дійшов висновку про втрату почуття любові до дружини, неможливість збереження сім'ї та необхідності юридичного оформлення фактичного розлучення між ними. На теперішній час примирення та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Посилаючись на наведене, позивач просить суд розірвати шлюб. Відповідачка позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, підтвердивши наведені позивачем обставини та причини, що призвели до припинення сімейних відносин. Як пояснила [PERSON], вони з чоловіком намагалися відновити стосунки, однак із цього нічого не вийшло, оскільки вони різні за характером. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, тому просить не надавати строку для примирення, оскільки це питання вирішено ними остаточно. На теперішній час неповнолітня донька проживає разом з нею. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] громадяни України [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 18 лютого 2009 року, актовий запис № 147 в Книзі реєстрації шлюбів міського відділу реєстрації актив цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Подружжя мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Для кожного з них цей шлюб перший. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з червня 2010 року фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання у даному випадку подружжю строку для примирення суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин заява позивача відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved