Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

21 листопада 2017 року позивач звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], 24.05.2013р.н., в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 21.11.2017 та до досягнення дітьми повноліття. Вимоги позову обгрунтовані тим, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], батьками яких є сторони у справі, проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач (батько) в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньок. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач також звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, у вказаній заяві позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони по справі є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказана обставина встановлена на підставі копій свідоцтв про їх народження серії І-БП № 226637 та серії І-БП №226638, виданих повторно 03.11.2017 /а.с. 6-7/. З довідки виконавчого комітету Коротченківської сільської ради Шосткинського району Сумської області №509 від 09.11.2017 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом зі своєю матір`ю та перебувають на її утриманні /а.с. 8/. З пояснень позивача вбачається, що доньки перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Доказів, спростовуючих викладене, суду відповідачем не надано. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням положень ст. 182 СК України. При цьому, відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня пред'явлення позову. Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved