Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

21.10.2019р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом (а.с. № 3-4). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстрований [PERSON] (син колишньої дружини від першого шлюбу). З 01 січня 2006р. відповідач виїхав з квартири та забрав свої речі. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача, оскільки при нарахуванні комунальних платежів, розрахунок здійснюється з кількості осіб, які зареєстровані у цій квартирі, що обтяжує матеріально. Крім того, відповідач має борги та його кредитори постійно докучають позивачу погрозами та розшуком мешканця, який давно не проживає у належній позивачу квартирі. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.10.2019р. позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №13). Представника позивача - Садко Д.Ю. (діє на підставі ордера, серія АЕ№1000732 - а.с №22) в судовому засіданні 10.02.2020р. позовні вимоги підтримала, зазначила, що відповідач не проживає в квартирі, яка належить позивачу, з 01 січня 2006р., його особистих речей там немає, він не бере участі у витратах по утриманню житла та оплаті комунальних послуг. Відповідач по справі є сином колишньої дружини позивача, його місце перебування позивачу не відоме. Крім того, зазначила, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом необхідно для того, щоб виключити оплату комунальних платежів з урахуванням зареєстрованого відповідача, а також усунення перешкод в ймовірній реалізації права вільного розпорядження та володіння позивача своїм майном. Просила задовольнити позов, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 18.12.2019р. та 10.02.2020р., двічі поспіль не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи кожного разу повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації, що підтверджується довідкою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.№ 16), між тим конверти були повернуті до суду з відмітками «адресат за даною адресою не проживає» (а.с. № 21) та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 29). Крім того, про судове засідання, яке було призначено до розгляду на 10.02.2020р., відповідач також був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 31). За ч.4 ст. 223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вищезазначених положень процесуального законодавства та з огляду на належне повідомлення відповідача ухвалою суду від 10.02.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) постановлено про розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до положень ч.1 ст.247 ЦПК України під час судового розгляду справи судом здійснене повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вислухав пояснення представника позивачки, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України закріпив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач є в ласником квартири [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 471-НД/471-Н, виданий 04.11.1997р., відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. № 5). Відповідач [PERSON] є пасинком позивача від колишньої дружини та зареєстрований у належній позивачу квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №9564 про склад сім`ї від 16.10.2019р. (а.с. № 6) та довідкою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 08.11.2019р. (а.с. № 16). Судом при розгляді цієї справи встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає без поважних причин з 01 січня 2006р. В матеріалах справи наявні акти, затверджені начальником ЖБК №408 від 15.01.2018р., 10.07.2019р. та 09.10.2019р., згідно яких відповідач [PERSON] з 01 січня 2006р. не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.№ 7-9). Також, обставини тривалої відсутності відповідача без поважних причин за місцем реєстрації були підтверджені в судовому засіданні 10.02.2020р. поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] (сусідка позивача та була головою ЖБК №408 з 2015р. по червень 2019р.) підтвердила, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає з січня 2006р. Також свідок підтвердила те, що вона підписувала акт від 15.01.2018р. про не проживання відповідача у зазначеній квартирі та підтверджує його зміст. Допитана у якості свідка [PERSON] (винаймач квартири [ADDRESS] відповідно до договору оренди від 03.01.2017р. - а.с. №37-40) повідомила, що вона винаймає житло в квартирі [ADDRESS] з середини 2016р., в якій проживає з чоловіком та двома дітьми. Також підтвердила, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає, за весь час бачила відповідача один раз - в середині 2016р., коли той приходив забрати речі. На ім`я відповідача надходять листи від кредиторів, які вона передає позивачу. Відповідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз доказів у справі та зазначених норм цивільного законодавства та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», дає підстави суду вважати позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного та з огляду на те, що відповідач [PERSON] вже чотирнадцять років, а саме з 01 січня 2006р., не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] , самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768грн.40коп. (за ставками судового збору на 2019р., коли й подано позов до суду). На підставі викладеного,

Outcome: approved