Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

21 вересня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачки в якому зазначила, що є власницею будинку [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстрована [PERSON] - донька позивачки, яка в 2014 році з власної волі змінила місце проживання та мешкає в Російській Федерації. Оскільки [PERSON] понад один рік без поважних причин не мешкає в будинку [ADDRESS], позивач просить визнати її особою, що втратила право користування жилим приміщенням вказаного будинку, зважаючи на те, що реєстрація відповідачки має наслідком порушення прав позивача як власниці на вільне володіння та розпорядження належним майном та перешкоджає оформити субсидію по сплаті вартості комунальних послуг. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги про визнання її особою, що втратила право користування жилим будинком [ADDRESS] визнає. З*ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 05 листопада 1999 року є власницею будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). В будинку [ADDRESS], окрім власниці [PERSON] та її чоловіка - [PERSON] зареєстрована їх донька - [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Служба єдиного замовника» № 3578 від 18 вересня 2018 року (а.с.10). Як вбачається з копії паспорту відповідачки [PERSON], 06 лютого 2018 року її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстави стверджувати, що визнання відповідачкою [PERSON] позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб відсутні; також у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності визнаних відповідачкою обставин або добровільності їх визнання. Дослідивши вищевикладені докази у сукупності та з'ясувавши позицію відповідачки [PERSON], яка визнала позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що остання з власної волі змінила своє місце проживання, понад один рік без поважних причин не мешкає в будинку, належному [PERSON], відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, отже [PERSON] слід визнати особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS]. Приймаючи до уваги наведене, позов [PERSON] підлягає задоволенню. В силу ст.141 ЦПК України на відповідачку слід покласти витрати по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 150 ЖК України, ст.ст.317, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України

Outcome: approved