Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

20.02.2019 року [PERSON] звернулася до Вінницького районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.11.2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] в Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис за № 2800. При реєстрації шлюбу вона змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Зазначає, що від сумісного проживання у шлюбі є спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з нею, позивачкою по справі, на утримання якої за рішенням суду відповідач сплачує аліменти. Спільне життя у подружжя не склалось, причиною того є різні погляди на життя, уподобання, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини й сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та сумісного проживання. Кожен з них жив своїм відокремленим життям. В результаті такого відношення один до одного, подружжя Маценко змушені буди припинити свої шлюбні відносини та понад півроку тому сумісним життя не проживають і за час окремого проживання примирення не відбулось, взаємна неприязнь в їх стосунках ще більше посилилась, вони стали фактично чужими один одному вир людьми. За таких умов, позивач вважаю, що шлюб фактично розпався, а тому виникла необхідність його розірвання. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність, примирення з відповідачем по справі не бажає. Крім того, не заперечувала проти заочного розгляду справи в разі відсутності відповідача [PERSON] , після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі « [PERSON] ». Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно до суду не з`явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що свідчать рекомендовані повідомлення з підписом останнього про отримання судової повістки. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву у запропонований судом строк відповідачем не подано. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 15 листопада 2016 року зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис за № 2800, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 15.11.2016 року ( а.с.4) . Від спільного проживання у шлюбі у подружжя [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серія [NUMBER] від 21.04.2017 року ( а.с.5). Згідно позовної заяви, спільне життя у подружжя не склалось, причиною того є різні погляди на життя, уподобання, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини й сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та сумісного проживання. Кожен з них жив своїм відокремленим життям. В результаті такого відношення один до одного, подружжя Маценко змушені буди припинити свої шлюбні відносини та понад півроку тому сумісним життя не проживають і за час окремого проживання примирення не відбулось, взаємна неприязнь в їх стосунках ще більше посилилась, вони стали фактично чужими один одному вир людьми. За таких умов, позивач вважаю, що шлюб фактично розпався, а тому виникла необхідність його розірвання. На примирення позивач не погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України , Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач забажала після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам ст.113 СК України. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 ( сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. . На підставі викладеного та

Outcome: approved