overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

21 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 29 вересня 2011 року сторони перебувають у шлюбі, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що спільне життя не склалось через різні погляд на сімейне життя, постійні сварки в сімї. З огляду на викладене, позивач просить її вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні визнав позов. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2011 року, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з жовтня 2015 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

21 лютого 2018 року до суду надійшла заява лікаря 3-б відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] [PERSON] про визнання доцільною госпіталізацію до психіатричного стаціонару [PERSON]. В заяві просили суд визнати доцільною госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного стаціонару ПОКПЛ імені [PERSON]. В судовому засіданні представник Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] [PERSON] заяву підтримала, просила задовольнити. Опікун [PERSON] в судове засідання не зявилася. [PERSON] в судове засіданні за медичними показниками був доставлений. Прокурор Деряга О.Ю. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши думку представника Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] [PERSON] та прокурора Дерягу О. Ю., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19.02.2018 року о 16:50 годині до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] за направленням Шишацької ЦРЛ та ППНД, за згодою опікуна [PERSON] був госпіталізований недієздатний [PERSON], [INFO] з діагнозом шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром, стан загострення, що потребують корекції та лікування в умовах стаціонару. 20.02.2018 року висновком комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] встановлено клінічний діагноз: шизофренія, паранорїдна форма, параноїдний синдром, стан загострення, що потребують корекції та лікування в умовах стаціонару. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовного госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе госпіталізувати [PERSON], [INFO] до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

21 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № б/н від 12.06.2013 року у розмірі 43018 грн. 86 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідачка відзив на позовну заяву не надала. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 12.06.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачкою був укладений договір за № б/н, за яким позивач надав відповідачці кредит у розмірі 1000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідачка не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 31.12.2017 року, у неї виникла заборгованість у загальній сумі 43018 грн. 86 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 933 грн. 66 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 35544 грн. 15 коп.; заборгованість за пенею та комісією - 3956 грн. 34 коп., фіксованої частини штрафу - 500 грн. 00 коп.; відсоткової складової штрафу - 2024 грн. 71 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

21 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № б/н від 21.07.2010 року у розмірі 49129 грн. 03 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 21.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем був укладений договір за № б/н, за яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 31.12.2017 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 49129 грн. 03 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 4026 грн. 34 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 39106 грн. 54 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 3180 грн. 48 коп.; фіксованої частини штрафу - 500 грн. 00 коп.; відсоткової складової штрафу - 2315 грн. 67 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

21 лютого 2018 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи тим, що 19.05.2010 року померла його мати - [PERSON] та відкрилась спадщина на належне їй майно. Заповіт мати не залишала, тому спадщина відкрилась за законом. Спадковим майном являються належна матері земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок на території с.Морозів Дунаєвецького району Хмельницької області, який мати успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] батька позивача, але не оформила свої спадкові права. Позивач є спадкоємцем майна померлої першої черги за законом. Інших спадкоємців, які би прийняли спадщину після смерті матері та претендували на неї, немає. На даний час позивач бажає оформити свої права на спадщину нотаріально та отримати свідоцтва про право на спадщину, з приводу чого звернувся до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON], однак нотаріус повідомив, що позивач з спадкодавцем зареєстровані за різними адресами, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертався, а тому пропустив строк для прийняття спадщини. Нотаріус виніс з цього приводу постанову від 13.02. 2018 року. В установлений законом шестимісячний термін позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки знаходився у відрядженні, як в Хмельницькій області, так і за її межами, а тому не мав змоги звернутись в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не зявилася, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив задовольнити позов у підготовчому засіданні, оскільки відповідач позов визнає. Відповідач: представник Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області в підготовче засідання не зявився, однак подав заяву, в якій позов визнає і просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Враховуючи те, що відповідачем було визнано позов в повному обсязі, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

21 лютого 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 2209, мотивуючи свій позов тим, що подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, в наслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. Від шлюбу подружжя дітей не має. 14 березня 2018 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 05 квітня 2018 року. Позивач в судове засідання не з`явився проте в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не зявилась, проте надала суду заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні без її участі, з позовом згодна. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: Сторони перебувають у зареєстрованому 21 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 2209, шлюбі (а.с.8). Від шлюбу подружжя дітей не має. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що позивач та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного, в наслідок чого, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення суду про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

21 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08 липня 2016 року. Від даного шлюбу у подружжя є діти: син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у зв'язку різними поглядами на сімейне життя, відсутністю взаєморозуміння та поваги. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з листопада 2016 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2016 року. Шлюб зареєстровано у Миргородському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області - № 135 (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя є діти: син - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с.4). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки, позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

21 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 липня 2005 року. Від даного шлюбу у подружжя є дитина: дочка - [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з грудня 2017 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року. Шлюб зареєстровано у виконкомі Хоробицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області, актовий запис - № 02 (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя дитина: дочка - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с.4). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки, позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

21 лютого 2018 року позивачка звернулась в суд з позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 15 січня 2016 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №9. Зазначає, що шлюбні стосунки припинені з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. В підготовче засідання позивач надала заяву щодо розгляду справи без її участі, позов підтримала, строк на примирення просила не надавати. Відповідач до суду також подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Судом встановлено, що сторонами у січні 2016 року було укладено шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №9. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, примирятись не бажають. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved