Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

20.03.2020 року, представник позивача - [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд: Усунути, [PERSON] , перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , придбав у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 листопада 2019 року, посвідченого Швецовою О.С., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, реєстровий № 2735. В той же день позивач зареєстрував за собою право власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Колишні власники у встановлений в п.14 Договору строк передали мені квартиру і ключі від неї, звільнили квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку і побуту. Однак, в порушення умов даного Договору, не знялися з реєстрації у вищезазначеній квартирі. Договір купівлі-продажу є підставою для зняття з реєстрації колишнього власника, тому я звернувся до відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із відповідними заявами. [PERSON] з реєстрації було знято, а у знятті з реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] мені було відмовлено у зв`язку із тим, що у договорі купівлі-продажу зазначено, що відповідачі є громадянами інших держав. Відповідачі укладали договір купівлі-продажу за паспортами інших держав, оскільки на момент приїзду в Україну, паспорти громадян України в них були відсутні, хоча відповідачі не відмовлялися від громадянства України у встановленому законом порядку. Відповідачі в даній квартирі не проживають, житлово-комунальні послуги не сплачують, у зв`язку із чим позивач не має можливості повноправно розпоряджатися належним йому на праві власності квартирою, вимушений нести за них витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Вважає, що реєстрація відповідачів у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] створює перешкоди у користуванні і розпорядженні нею. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2020 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, але до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. У судове засідання відповідачі не з`явились, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надали. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 22 червня 2020 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 листопада 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Шевцовою О.С., реєстровий № 2735; (а.с.9-12) Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 190333490 від 26.11.2019 року (а.с. 13). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 08.12.2006 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 26.01.1990 року по теперішній час що підтверджується відповіддю на запит № 01.12/01/0975 від 14.04.2020 року, наданою директором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, проте останні фактично не проживають (а.с.26). Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України відсутність особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у суду є всі підстави визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , оскільки останні не мешкають по зазначеному адресу понад рік. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову, однак позивачем не заявлену дану вимогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved