Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

20.11.2013 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного сумісного майна. Позивач зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.02.1993 року, який було розірвано 26.09.2008 року. Після розірванню шлюбу вони продовжували перебувати у фактичних шлюбних відносинах з 26.09.2008 року до теперішнього часу, тобто проживали разом однією сімє'ю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство з 17.02.1993 року по теперішній час. За час проживання однією сімє'ю з відповідачем нажите спільне майно, яке складається з: житлового будинку [ADDRESS], який згідно договору купівлі-продажу від 10.02.2000 року та 21.06.2001 року було зареєстровано на ім.»я відповідача, нерухомого майна по [ADDRESS]. Посилаючись на наявність спору щодо користування спільним майном позивач просила визнати житловий будинок [ADDRESS] та нерухоме майно по [ADDRESS] спільною сумісною власністю. Визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та на ? частину нерухомого майна по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про припинення права на частку у майні із сплатою грошової компенсації. В обґрунтування позову зазначив, що дійсно в період сумісного проживання з [PERSON] вони придбали житловий будинок [ADDRESS], який було зареєстровано на його ім.»я. Також на його ім.»я на підставі рішення 3 сесії 24 скликання Первомайської міської Ради народних депутатів від 30.05.2002 року № 15 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0.0720 гектарів в межах згідно з планом для обслуговування вище зазначеного житлового будинку, господарських будівель і споруд та придбано цегляний гараж загальною площею 25.6 кв.м. по [ADDRESS]. А також, нерухоме майно по [ADDRESS]. Оскільки спільне користування вище зазначеним майном неможливе, то він бажає припинити його право власності на вище зазначене майно та просить стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію визначену за їх домовленістю в розмірі 40 тис. грн.. Вважає, що таке припинення права власності на нерухоме майно не завдасть істотної шкоди його інтересам. В судовому засіданні позивачка по первісному позову збільшила розмір позовних вимог та просила встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з 26.09.2008 по листопад 2013 року. Крім того, уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0.0720 гектарів в межах згідно з планом передану у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер 4810400000:06:020:0015, видану на підставі рішення 3 сесії 24 скликання Первомайської міської Ради народних депутатів від 30.05.2002 року №15, об'єкт нерухомого майна як нежитлову будівлю, торгівельний павільйон по [ADDRESS] та цегляний гараж загальною площею 25.6 кв.м. по [ADDRESS]. Просила стягнути з неї на користь [PERSON] 40 тис. грошової компенсації. Зустрічний позов відповідача [PERSON] визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідач первісний доповнений та уточнений позов [PERSON] визнав та не заперечував проти його задоволення, свій зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив про його задоволення. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.02.1993 року, який розірвано 26.09.2008 року. 03.10.1992 року у них народився син [PERSON]. В період з 26.09.2008 року по листопад 2013 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу і не перебували в інших зареєстрованих шлюбах. Вказане підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, поясненнями самих сторін. Тому, зважаючи на наявність обставин, характерних для сімейних правовідносин, якими вважаються спільний побут, проживання в одному жилому приміщенні, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спірного користування, суд вважає за можливе встановити факт проживання однією сім'єю та сумісне придбання спірного майна у період з 26.09.2008 року. Так, 10.02.2000 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Первомайського міського нотокругу, реєстраційний № 214 за [PERSON] було зареєстровано 2/5 частки житлового будинку [ADDRESS]. 21 січня 2001 року за договором купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Первомайського міського нотокругу, реєстраційний номер 4717 за [PERSON] було зареєстровано 3/5 частки житлового будинку [ADDRESS]. 17.09.2008 року за договором дарування, посвідченим [PERSON] приватним нотаріусом Первомайського райнотокругу від 17.09.2008 року реєстраційний номер 3710 за [PERSON] було зареєстровано об'єкт нерухомого майна по [ADDRESS]. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого [PERSON] йому на підставі рішення 3 сесії 24 скликання Первомайської міської Ради від 30.05.2002 року №15 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.0720 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підстав договору купівлі продажу від 16.12.1996 року зареєстрованого держнотконторою нотаріусом [PERSON] №2-3721 [PERSON] придбав гараж 1995 року будівництва загальною площею 25.6 кв.м. по [ADDRESS]. Після придбання вказаного нерухомого майна сторони разом зі спільною дитиною користувались нерухомим майном за згоди відповідача, на якого оформлено право власності як члени однієї сім'ї. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу, що регулює право спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70, ч. ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі його поділу, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою та за умовою попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За такого, позовні вимоги позивачки [PERSON] по первісному позову та зустрічний позов відповідача [PERSON] підлягають задоволенню, а саме: слід задовольнити вимоги про визнання спільною сумісною власністю нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS], нерухоме мано в [ADDRESS], гараж по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0.0720 гектарів передану для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. В силу ст. 365 ЦК України право на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласникам та членам його сім`ї. Так як сторони не бажають спільно володіти і користуватися житловим будинком, нерухомим майном, гаражем та земельною ділянкою та дане майно є неподільним, то суд приходить до висновку про можливість припинення права власності [PERSON] на дане майно, оскільки це не завдасть істотної шкоди його інтересам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Щодо суми компенсації сторони прийшли до спільної домовленості. Враховуюче вищевказане, суд вважає що, оскільки [PERSON] бажає припинити своє право власності на житловий будинок [ADDRESS], нерухоме мано в [ADDRESS], гараж по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0.0720 гектарів передану для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] а [PERSON] при цьому згодна сплатити [PERSON] вартість такої компенсації, то [PERSON] має право на одержання від [PERSON] як іншого співвласника зазначеного майна грошової компенсації що становить за домовленістю сторін 40 тис. грн.. припинивши його право власності з визнанням за [PERSON] права власності на зазначене майно. Таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved