Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Командир Військової частини [NUMBER] [PERSON] , звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 28 червня 2017 року №135 сержанта [PERSON] , призначеного наказом командира військової частини [NUMBER] від 28 червня 2017 року № 52- РС на посаду стрільця - помічника гранатометника гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти військової частини [NUMBER] , який прибув із Галицького районного військового комісаріату Івано-Франківської області, з 28 червня 2017 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення, з 28 червня 2017 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Військова частина [NUMBER] дізналася, що стосовно зазначеного військовослужбовця, який знаходиться у розпорядженні командира у зв`язку з самовільним залишенням розташування військової частини, винесено вирок Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 22 листопада 2018 року справа № 348/1920/18 по кримінальному провадженню № 42018090780000116, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 КК України та призначено покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України. \~ \~ \~ \~ Станом на вересень 2020 року [PERSON] до військової частини [NUMBER] не прибув, на зв`язок не виходив, попри те, що звільнений з військової служби не був, військове майно не здав та перебуває у розпорядженні командира військової частини. Відповідно до акту проведення службового розслідування від 28 березня 2020 року вх. № 913 встановлено, що відповідно до картки № 370 обліку військового майна особистого користування від 28 червня 2017 року Міністерством оборони України в особі військової частини [NUMBER] [PERSON] видано речове інвентарне майно, яке ним не було здане, а саме: -мішок спальний - 1 к-т; -каремат - 1 шт.; -костюм ВВЗ демісезонний - 1 к-т.; -шолом фаталістичний 1 шт.; -чохол до шолому балістичного - 1 шт.; -бронежилет «КОРСАР» - 1 к-т.; -мішок речовий 1 шт. Загальна вартість виданого в особисте користування [PERSON] інвентарного майна речової служби відповідно до Довідки-розрахунок № 65 утримання коштів за інвентарне майно речової служби з сержанта військової служби за контрактом [PERSON] станом на 27 березня 2020 року становить 10088 гривень 35 копійок. Також у [PERSON] , відповідно до довідки-розрахунок № 64 утримання коштів за речове майно з сержанта військової служби за контрактом [PERSON] станом на 27.03.2020 року рахується речове майно, строки носіння якого не вийшли, на загальну суму з урахуванням зносу 3 257 гривень 53 копійок. Наказом командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 28 березня 2020 року № 19 сержанта [PERSON] притягнуто до матеріальної відповідальності та визначено стягнути з нього за втрату інвентарного майна речової служби, виданого йому в особисте користування на загальну суму 10088 гривень 35 копійок та за речове майно, строки носіння якого не вийшли на загальну суму з урахуванням зносу 3257 гривень 53 копійки завданих державі збитків. Втрачене [PERSON] інвентарне майно речової служби занесено до Книги обліку нестач військової частини [NUMBER] . Проте, станом на вересень 2020 року сержант [PERSON] до військової частини [NUMBER] так і не повернувся. Зважаючи на те, що відповідач на даний час так і не повернувся до лав Збройних Сил України, не здав ввірене йому військове майно, позивач просить стягнути з нього грошові кошти, в рахунок відшкодування державі шкоди, заподіяної втратою військового майна, в розмірі 10088 гривень 35 копійок та коштів за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення із списків особового складу частини в сумі 3257 гривень 53 копійок. В судове засідання позивач не з`явився, скерував заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, в судові засідання призначені 29 березня 2021 року, 12 травня 2021 року, 19 липня 2021 року та 05 серпня 2021 року не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом скеровування судових повісток по місцю реєстрації, а також розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. В силу пункту 1, 4 частини 8, частини11 статті 128 ЦПК України, такий належно повідомлений про час та місце справи. Відзиву на позов не подав, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. 2. \~ \~ \~ \~Рух справи, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 07 жовтня 2020 року Командир військової частини [NUMBER] [PERSON] , звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Юсип І.М. від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та відсторочено сплату судового збору. За результатами проведеного 05 січня 2021 року повторного автоматизованого розподілу справ між суддями у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у зв`язку із поданням заяви про відставку, справу передано на розгляд судді Гаполяку Т.В. Ухвалою постановленою Галицьким районним судом Івано-Франківської області в складі судді Гаполяка Т.В. від 25 січня 2021 року цивільні справу суддею прийнято до свого розгляду, повторно розпочато розгляд справи по суті. Згідно з частиною 1\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі частини 1\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1\~статті 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина 1\~статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 дав судам роз`яснення, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Загальна вартість виданого в особисте користування [PERSON] речового майна відповідно до Довідки-розрахунку № 64 утримання коштів за речове майно з сержанта військової служби за контрактом [PERSON] станом на 27 березня 2020 року становить 3257 гривень 53 копійок (а.с.35). Загальна вартість виданого в особисте користування [PERSON] інвентарного майна речової служби відповідно до Довідки-розрахунок № 65 утримання коштів за інвентарне майно речової служби з сержанта військової служби за контрактом [PERSON] станом на 27 березня 2020 року становить 10088 гривень 35 копійок (а.с.36). 3.Норми матеріального права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 05 серпня 2021 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259\~ЦПК України та частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог частини 4 статті 268 ЦПК України, підписав судове рішення без його проголошення. Відповідно до частини 2 статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно абзацу 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі-Закон), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону - продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу 12 пункту 4 Розділу III Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Згідно з вимогами статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на кожного військовослужбовця покладені обов`язки щодо знання та утримання в готовності до застосування закріпленого озброєння, бойової та іншої техніки, збереження державного майна; кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ (далі - Закон № 160-ІХ). Відповідно до статті 3 Закону № 160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1)наявність шкоди; 2)протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3)причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4)вина особи в завданні шкоди. Згідно ст. 1 пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано. В статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року № 1075-ХІУ зазначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Вимогами пункту З статті З Закону № 160-ІХ, передбачено, що притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону № 160-ІХ, особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті. Відповідно до статті 4, розділу І Закону № 160-ІХ, особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. У відповідності до статті 6 Закону № 160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Таким чином, [PERSON] , згідно вимог вищевказаних нормативно - правових актів, зобов`язаний відшкодувати завдані державі збитки внаслідок втрати військового майна, що становлять 10088 гривень 35 копійок та кошти за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, в сумі 3257 гривень 53 копійки. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного суд вважає заявлені позивачем в справі позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 гривні. На підставі статтей 15,16, 1166, 1212 ЦК України, Закону України «Про збройні сили України», Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року №300, Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказам Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР,

Outcome: approved