Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

20 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні і вихованні дитини, про визначення способу участі одного із батьків у вихованні дитини, а саме усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON], [INFO], які чиняться з боку її матері [PERSON]; визначити спосіб його участі у вихованні і спілкуванні з дитиною [PERSON] наступним чином: визначити період зустрічі з дитиною без присутності відповідачки кожного тижня з п'ятниці з 09 год. до неділі до 19 год. з можливістю відвідування та перебування дитини у місці його проживання; визначити період сумісного відпочинку з дитиною без присутності [PERSON] з можливістю виїзду за межі міста Харкова строком до двох місяців кожного року взимку та влітку. В судовому засіданні позивач позовні змінив, просив суд визначити спосіб участі у вихованні дитини таким чином, як зазначено у висновку комісії Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала, згодна з висновком комісії Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, просила розглядувати справу без її участі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, просили розглядати справу за відсутністю їх представника, надали висновок, щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки, в якому зазначено, що комісія Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10-00 год. до 15-00 год., щосереди з 16-00 год. до 19-00год. З'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Суд встановив і матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] являється батьком, [PERSON], [INFO] , яка постійно проживає з відповідачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Вказаною нормою закону гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків. Частиною 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках і якщо це викликано інтересами дитини. В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства передбачено», що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в статті 141 Сімейного Кодексу України де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Вказані норми, що до відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 142 Сімейного Кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. В статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки шляхом систематичних побачень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved