Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

21.07.2017р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він двічі знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]: з 2003р., який розірвано рішенням суду від 14.08.2012р.; з 10.05.2014р., який розірвано рішенням суду від 06.03.2017р. Він є основним наймачем квартири [ADDRESS], в яку вселився на підставі ордера серії «О» №1052, виданого 24.12.2004р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради у звязку зі знесенням будинку, в якому мешкав разом з батьками до шлюбу з [PERSON] На даний час в квартирі зареєстрований він та колишня дружина [PERSON], яка після припинення фактичних шлюбних відносин з червня 2016 року до теперішнього часу фактично в квартирі не проживає без поважних причин, її речей в квартирі немає, перешкод в користуванні квартирою він їй не чинив. Вважає, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою, оскільки понад шість місяців не проживає в ній без поважних причин. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя Бондаренко І.В. від 21.09.2017р. за даним позовом відкрито провадження у цивільній справі і призначено попереднє судове засідання. Ухвалою суду від 03.10.2017р. цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 27.11.2017р. до суду від представника відповідачки надішли заперечення проти позову, в яких зазначено, що [PERSON] позов не визнає повністю з тих підстав, що оформлення особового рахунку на імя [PERSON], як основного наймача, та розірвання шлюбу між ними не позбавляє її права користування квартирою. Відповідачка має ключі та вільний доступ до вказаного житла, в квартирі знаходяться її особисті речі. Доказів тому, що вона не проживає в квартирі понад 6 місяців позивач не надав. Наданий ним акт від 27.12.2016р. не може бути доказом її не проживання в квартирі понад шість місяців. Тому підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірним помешканням немає. Просить в задоволені позову відмовити. 18.12.2017р. ухвалою суду справа прийнята до провадження судді Мурашової Н.А. у звязку із звільненням судді Бондаренко І.В. у відставку, її розгляд розпочатий з початку в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. 19.01.2018р. до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] на позовну заяву, в якому вона позов не визнала повністю та вказала на те, що шлюбні відносини з позивачем остаточно припинені з 2016 року через те, що він застосовував відносно неї фізичне насильство, погрожував, міг вдарити. Через таку агресивну поведінку позивача постійне спільне проживання з ним в одній квартирі стало небезпечним, тому вона вимушена була ночувати у своєї сестри [PERSON] або у сина [PERSON] Вона зверталась до Хортицького РВ, але їй було розяснено, що міліція не займається примиренням членів сімї. Також вона зверталась до центру соціально-психологічної допомоги з приводу психологічного насильства з боку колишнього чоловіка, отримала необхідну допомогу та консультації. При цьому, вона майже щодня приходить до спірної квартири, де зареєстрована і зберігає свої особисті речі, там вона здійснює догляд за собою та своїми речами, зберігає продукти харчування. Наявність її речей підтверджується актом обстеження від 04.12.2017р. Причиною тимчасової відсутності в квартирі також є те, що вона постійно відвідує та здійснює догляд за своїми непрацездатними літніми батьками, які мешкають за межами м.Запоріжжя та через свій стан здоровя потребують її допомоги. Іншого житла вона не має і ніколи не мала наміру залишати квартиру, де зареєстрована та проживає. Вважає, що фактичною підставою звернення позивача до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування квартирою, є намір усунення її від реалізації права на приватизацію зазначеної квартири. Просить в задоволенні позову відмовити. 24.01.2018р. позивач [PERSON] подав заперечення, які фактично є відповіддю на відзив відповідачки, в яких зазначає про безпідставність доводів відповідачки про застосуванням ним відносно неї фізичного насильства. Шлюбні відносини між ними припинено вдруге з травня 2015р., про що зазначено в рішенні суду про розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано через поведінку відповідачки, провокацією нею скандалів. Після цього відповідачка самостійно покинула спірну квартиру і стала мешкати окремо. Однак, коли відповідачка дізналась про його звернення до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вона стала навмисно перешкоджати цьому, у його відсутність почала приходити до квартири, залишати там свої окремі речі, створювати вигляд проживання. Насправді ніяких речей, продуктів харчування відповідачки в квартирі немає, вона квартирою не користується, в ній не мешкає, буває в квартирі рідко, оскільки вдень працює, у вихідні дні відвідує батьків, які мешкають окремо, орендує іншу квартиру, де постійно проживає. Ухвалою суду від 24.01.2018р. підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 30.01.2018р. до суду надішли заперечення відповідачки [PERSON] на відповідь позивача [PERSON], в яких зазначено, що позивач вдруге звертається до суду з вимогою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Перший позов, в якому він безпідставно стверджував про її непроживання в спірній квартирі з червня 2016р., за його заявою ухвалою суду від 12.04.2017р. було залишено без розгляду. Тобто на той час [PERSON] визнавав факт, що відповідачка має право користування спірним житловим приміщенням. Вдруге позивач звернувся до суду з аналогічним позовом менше ніж через шість місяців та безпідставно стверджує, що вона не проживає в квартирі з травня 2015р., навмисно приходить до квартири для вигляду. Такі твердження позивача не підтверджені жодними доказами та спростовуються актом про огляд приміщення від 04.12.2017р., фотознімками. Графік її роботи та постійні відрядження позивача, надають змогу не зустрічатись їм у квартирі, де вона зберігає речі, здійснює прання свого одягу та білизни. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просять позов задовольнити. Додатково позивач пояснив, що вони продовжували мешкати в одній квартирі, незважаючи на припинення шлюбних відносин, до червня 2016р. Між ними відбувались сварки без застосування фізичної сили. Після чергової сварки відповідачка пішла з квартири добровільно, спочатку мешкала в будинку в с.Долинське, потім зняла житло на вул.Рубана. ЇЇ речей в квартирі немає. Вона мала ключі і вільний доступ, він їй не перешкоджав в користуванні. Іноді по обстановці він розуміє, що вона приходила до квартири. Це бувало один-два рази за весь період. В його присутності вона ніколи не приходила. Позов в минулому році він залишив без розгляду на прохання [PERSON], оскільки вона мала намір виїхати за кордон і для оформлення документів необхідно була реєстрація, після чого вона пообіцяла, що добровільно знімиться з реєстрації, але цього не відбулось. Замок на вхідних дверях він змінив вже під час розгляду справи через паламку. Зараз він віддав замок на ремонт і тимчасово поставив інший, старий з одним ключем, тому надати екземпляр відповідачці на даний час не може. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях, просять в задоволенні позову відмовити. Додатково відповідачка суду пояснила, що спірну квартиру вони отримували з чоловіком разом на родину. Вона та її діти були зареєстровані і фактично проживали в квартирі з моменту вселення. Через погіршення стосунків з чоловіком, який має агресивний характер, іноді дозволяв собі бити її, вони розірвали шлюб, але продовжували мешкати в одній квартирі. 30.11.2016р. між ними відбулась сварка, під час якої позивач бив її по голові, змусив стати на коліна, принижував. Тому, побоюючись за своє життя, вона вирвалась та вибігла з квартири, два тижні мешкала у своєї сестри, потім три тижня була в [PERSON] за санаторно-курортною путівкою. Після повернення мешкала у сина три місяці, а після зняла житло на вул..Рубана. Вона боїться залишатись з позивачем в квартирі сама. Разом з тим в спірній квартирі залишились її особисті речі одяг, взуття, а також спільне набуте майно-меблі, техніка. ЇЇ речі позивач сховав. Вона регулярно приходить туди за своїми речами, зберігає продукти харчування, консервацію, приносить для прання білизну, в т.ч. яку привозить від літніх батьків, оскільки в спірній квартирі є пральна машинка, яка придбана в період шлюбу. Білизну потім забирає і сушить в зйомній квартирі. Приходить вона до спірної квартири в один із своїх вихідних раніше пятниця, субота, зараз неділя, понеділок, десь два рази в місяць, коли не їде до батьків у село. Вона знає графік роботи позивача, тому приходить, коли його немає, щоб уникнути зустрічей та скандалів, оскільки він непередбачуваний і вона його боїться. Коли приходить, просить сусідку наглянути. Раніше по квартирі була заборгованість за комунальні послуги, яку погасили вона разом з своїми дітьми. Зараз вона оплату не здійснює. Останній раз вона була в квартирі два тижні тому. У неї був свій ключ від квартири до останнього часу, але на днях їй стало відомо, що позивач змінив замок і ключа їй не дав. Вона пропонувала позивачу добровільно вирішити питання спірної кватири, приватизувати її, оскільки отримали її разом на родину, мешкали тривалий час, однак він спочатку погоджувався, а потім відмовився. Звернувшись до суду, він фактично намагається позбавити її житла. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.3, 21,24 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні права і свободи. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Ст.47 Конституції України та ст.1,9 ЖК України гарантує громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.4,5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо вказані особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що сторони двічі знаходились між собою в зареєстрованому шлюбі. Другий шлюб, який був зареєстрований 10.05.2014р., розірвано за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.03.2017р., яке набрало законної сили 17.03.2017р. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають (арк.10). 24.12.2004р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі розпорядження Орджонікідзевської райадміністрації №2022 від 22.12.2004р., позивачу [PERSON] на сімю з 4 осіб, в т.ч. дружину [PERSON], двох дітей [PERSON], [PERSON], видано ордер серії «О» №1052 на житлове приміщення трикімнатну квартиру [ADDRESS] (арк.8). У вказаній квартирі на даний час зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2017р., яка набрала законної сили 18.04.2017р., позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, залишено без розгляду за заявою позивача (арк.49). Згідно доданої позивачем [PERSON] до позову копії акту, складеного 27.12.2016р. комісією в складі голови ОСББ «Калнишевського 18» [PERSON] та мешканців [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], в квартирі [ADDRESS] фактично проживає та сплачує послуги [PERSON] Також в квартирі зареєстрована [PERSON], яка з червня 2016р. фактично в квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, витрати по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує (арк.9). Згідно наданого на попередньому судовому засіданні оригіналу акту, складеного 27.12.2016р. комісією в складі голови ОСББ «Калнишевського 18» [PERSON] та [PERSON], [PERSON], в квартирі [ADDRESS] фактично проживає та сплачує послуги [PERSON] Також в квартирі зареєстрована [PERSON], яка фактично в квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, витрати по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує (арк.23). Згідно наданого позивачем на підготовчому засіданні акту (оригінал та копія), складеного 07.10.2017р. головою ОСББ «Калнишевського 18» [PERSON], мешканці квартири №430 в будинку№18 по вул.Калнишевського м.Запоріжжя [PERSON], [PERSON], надали пояснення, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] В квартирі зареєстрована [PERSON], яка з січня 2017р. в квартирі не проживає. Підстава її відсутності не зясована. Наявність чи відсутність її речей в квартирі не може бути встановлена, оскільки немає можливості ідентифікувати власника наявних в квартирі речей (арк.55, 106). Згідно наданого відповідачкою оригіналу акту, складеного 04.12.2017р. комісією в складі голови ОСББ «Калнишевського 18» [PERSON], мешканців квартири №411 [PERSON], квартири №408 [PERSON], було оглянуто квартиру [ADDRESS], доступ до якої надала [PERSON] При огляді в квартирі були виявлені чоловічий і жіночий верхній одяг, зимове взуття, жіночі речі у ванній, на дверях спальні, аксесуари для вишивання та виріб в роботі, продукти харчування, які зі слів [PERSON], належать їй. Зі слів сусідів встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі непостійно через складні відносини з колишнім чоловіком [PERSON] Вона відвідує квартиру близька двох разів на тиждень, користується побутовими приладами, проводить прання білизни та одягу, у відсутність [PERSON] ночує в квартирі, має в квартирі власну кімнату, власне спальне місце з постільною білизною. Вказаним актом комісія просить вважати акт від 27.12.2016р., складений ОСББ «Калнишевського 18» про непроживання осіб за адресою: м.Запоріжжя. [ADDRESS] стосовно [PERSON], недійсним (арк.82). Згідно інформації, яка міститься у листі Запорізького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді ЗМР №50/30 від 09.01.2018р., [PERSON] 31.03.2017р. зверталась за консультацією до провідного юрисконсульта вказаного Центру з причин складних стосунків між нею та колишнім чоловіком, виселення у судовому порядку за позовом колишнього чоловіка з квартири [ADDRESS], та налагодження стосунків. Зі слів [PERSON] було зясовано, що між колишнім подружжям напружені стосунки, він неодноразово чинить психологічне насильство, має агресивну поведінку, погрожує фізичною розправою, через що знаходитись з ним інколи увесь час в одному житлі є небезпечним. Заяву про вчинення психологічного насильства писати відмовилась. Взагалі провідним юрисконсультом їй було надано 10 консультацій з визначених питань (арк.78). Згідно інформації, викладеної в листі КЗ «Запорізький обласний центр соціально- психологічної допомоги» ЗОР №6 від 01.04.2018р., [PERSON] зверталась до вказаного закладу 24.03.2017р. з приводу розлучення з чоловіком та розподілу сумісно придбаного майна, в т.ч. неприватизованої квартири. Отримала соціально-педагогічну та юридичну консультацію щодо захисту майнових прав (арк.79). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знає більше 3х років, вони живуть в одному підїзді. Раніше бачив його дружину [PERSON] Останній рік він часто заходить до [PERSON], десь через день, коли вихідний. Купує на прохання останнього продукти та ліки, вони разом дивляться футбол. Зі слів [PERSON] знає, що вони з дружиною розлучились, вона пішла до іншого чоловіка. В квартирі вона не мешкає десь один рік. Обстановка в квартирі чоловіча. Він двічі приймав участь в складанні акту обстеження квартири [PERSON] Був ще його брат [PERSON] Акт складала голова ОСББ. Вони заходили до квартири, оглядали зал, спальню, кухню. Жіночих речей, косметики в квартирі не було. Шафи не відчиняли. Свідок [PERSON] дав суду аналогічні пояснення, додавши, що останнього разу бачив [PERSON]Г півтори роки тому. Останнім часом приходить до [PERSON] 3-4 рази на тиждень, то вранці, то ввечері. [PERSON] в квартирі не зустрічав ніколи, жіночих речей в квартирі також не бачив. Акт обстеження житла складали в його присутності два рази влітку та восени 2017р. Він, його брат та голова ОСББ заходили до квартири, дивились по кімнатам. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є головою ОСББ «Калнишевського 18». Квартира №414 є неприватизованою. Особовий рахунок оформлений на [PERSON] Хто оплачує за квартиру, їй невідомо. На даний час боргу з оплати за утримання будинку та прибудинкової території немає, раніше був, хто погасив, не знає. В грудні 2017р. до неї звернулась мешканка вказаної квартири [PERSON] з проханням скласти акт обстеження. Доступ до квартири надала саме вона, у неї були ключі від квартири, були також дві сусідки. Вони усім разом заходили до квартири. При огляді вони побачили жіночі одяг та взуття, які за віком могли належати [PERSON] Все було чисто, прибрано. Одяг був у шафі. На дверях у ванній кімнаті висів жіночий халат. Також була консервація в коморі, незавершена вишивка, продукти харчування в холодильнику. Обстановка свідчила, що в квартирі мешкає жінка. [PERSON] пояснила, що вона приходить до квартири рідко через складні стосунки з колишнім чоловіком. Це підтвердили свідки. Вона забирає продукти, міняє речі. Раніше вона два рази складала акти на прохання [PERSON] Це було 27.12.2016р. та 07.10.2017р. Перший акт вона склала зі слів [PERSON] та мешканців квартири №430, які пояснили, що [PERSON] в квартирі не мешкає. Доступ до квартири [PERSON] не надав і вона квартиру фактично не оглядала. У звязку з складанням такого акту, який було предявлено до суду, вона потім змушена була виправдовуватись, давати пояснення щодо його фактичної недійсності, оскільки квартира не оглядалась, акт було складено виключно зі слів свідків. Другий акт вона склала також зі слів свідків мешканців квартири №430, про що і зазначила в акті. Квартиру другого разу вона також не оглядала. Акт від 27.12.2016р. просить визнати недійсним. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що мешкає в квартирі [ADDRESS], по сусідству з сторонами. Квартири на одному поверсі. Знає, що вони розлучились. [PERSON] в даний момент мешкає у знайомих, іноді, десь раз в тиждень, приходить до квартири за своїми речами, одягом, консервацією, продуктами. Коли приходить, просить її, щоб вона поспостерігала, оскільки боїться свого колишнього чоловіка. Раніше він бив її, погрожував. Десь до розлучення, вона була свідком сварки між [PERSON] та [PERSON]. Спочатку почула крики, пішла до них, побачила розкидані речі, [PERSON] плакала, сказала, що чоловік побив її. Останній раз вона була в квартирі у [PERSON], коли складали акт з головою ОСББ. [PERSON] відкрила двері своїми ключами, вони зайшли, оглянули по кімнатам. Було чисто, прибрано. В шафах були жіночі речі верхній одяг, нижня білизна, взуття, в коробках також стояли жіночі речі, жіночі косметичні приналежності були, у ванній дві зубні щітки. За халат не памятає. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що є сином відповідачки [PERSON] В спірній квартирі вони родиною мешкали десь з 2005р. Він вже не мешкає там десь 7 років. Фактично в квартирі проживали вітчим [PERSON] та мати. Стосунки у них погіршились давно, вони то сходились, то розходились. Зараз мати боїться там мешкати удвох з [PERSON] останнього разу, коли у них був скандал, він їй погрожував, принижував, вона дуже злякалась та убігла. Деякий час мешкала у нього, потім зняли житло у знайомих. Але свої речі вона з квартири не забрала, вони залишились там. Раз в тиждень вона приходить до квартири, міняє речі. Іноді він разом з нею приходить, бо вона боїться сама туди йти. Вони заїжджають туди, коли їдуть з села від бабусі з дідусем. Мати стирає там білизну, яку бере з села. Зясувавши всебічно, повно, обєктивно та неупереджено обставини справи, оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог [PERSON] Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] є неприватизованою, належить до комунального житлового фонду, в 2004р. була виділена в користування [PERSON] на родину з 4-х осіб, в т.ч. дружину [PERSON], відповідно до ордеру. З моменту вселення квартира використовувалась для проживання наймача та членів його сімї. На даний час в квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Вказані обставини сторонами фактично не заперечуються, у звязку з чим відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Отже, відповідачка [PERSON] як член сімї наймача, який включений до ордеру, на законних підставах набула право користування спірною квартирою. В ході судового розгляду також встановлено, що на даний час шлюб між сторонами розірваний. Однак, виходячи з вимог ст.64 ЖК України, суд вважає, що припинення сімейних відносин з основним наймачем квартири, не позбавляє члена його сімї права користування займаним приміщенням і само по собі не може бути підставою для позбавлення його такого права. Також судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки і на протязі тривалого часу мається спір щодо користування спірним житлом. Зокрема, на розгляді Хортицького районного суду м.Запоріжжя вже перебувала справа за позовом [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житлом, але ухвалою суду від 12.04.2017р., яке набрало законної сили, за заявою [PERSON] позов в цій частині був залишений без розгляду. При цьому, залишення позову без розгляду не позбавляє особу на повторне звернення до суду із аналогічними вимогами. Спір між основним наймачем житла позивачем [PERSON] та колишньою його дружиною [PERSON] з приводу користування житлом повторно виник у липні 2017 року, у звязку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. За змістом ст.71,72 ЖК України основною умовою для визнання особи - члена сімї наймача житла - таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є відсутність такої особи у цьому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. У звязку з цим, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування житловим приміщенням обовязковому доказуванню підлягають факт та термін його відсутності, поважність причин такої відсутності. Будь-які інші обставини доказуванню не підлягають. При цьому, обовязок доказування наявності цих обставин відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України покладений на позивача. Однак суд вважає, що позивач [PERSON] в порушення вказаних вимог закону не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі понад шість місяців на дату звернення до суду без поважних причин. Так, звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] вказав на те, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі з червня 2016р. Аналогічні відомості містяться в копії акту обстеження квартири від 27.12.2016р., яка додана позивачем до позову. В той же час, в оригіналі акту обстеження від 27.12.2016р., який також наданий позивачем, такі відомості відсутні, оригінал акту за змістом та оформленням відрізняється від його копії, що викликає, у суду розумний сумнів в достовірності відомостей, зазначених в цих документах. Крім того, допитана в судовому засіданні як свідок голова ОСББ «Калнишевського 18» [PERSON] пояснила, що вказаний акт вона складала без фактичного обстеження житлового приміщенні, виключно зі слів [PERSON] та мешканців квартири №430 [PERSON], [PERSON], тому він є недійсним і просила не брати його до уваги. Наданий позивачем акт (в оригіналі та копії) від 07.10.2017р. містить відомості про те, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з січня 2017р.. Також в акті зазначено, що цей акт складено головою ОСББ «Калнишевського 18» [PERSON] зі слів мешканців квартири №430 [PERSON], [PERSON], факт відсутності/наявності речей [PERSON] не встановлювався. Ці обставини свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні. В той же час, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони двічі були присутні під час обстеження квартири, де мешкає [PERSON], вони та голова ОСББ заходили до квартири, оглядали кімнати, за результатами такого обстеження голова ОСББ складала акти, які вони підписували. В даному випадку суд не приймає до уваги зазначені пояснення цих свідків, оскільки вони суперечать відомостям, зазначеним в акті від 07.10.2017р., та поясненням свідка [PERSON], відповідно до яких обстеження квартири №414 фактично головою ОСББ [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON] 27.12.2016р. та 07.10.2017р. не проводилось. Таким чином, беручи до уваги, що 27.12.2016р. фактичне обстеження спірної квартири не проводилось, наявність чи відсутність в квартирі на момент обстеження відповідачки та її речей не встановлювалась, а також через невідповідність копії акту від 27.12.2016р. його оригіналу, зокрема, в частині визначення моменту не проживання відповідачки в квартирі, суд не бере до уваги вказаний акт як належний та допустимий доказ. Також суд вважає неналежним та недопустимим доказом акт від 07.10.2017р., оскільки цей акт також складений без фактичного обстеження спірного житлового приміщення, виключно зі слів свідків [PERSON] та [PERSON] До того ж складений вже під час здійснення судового провадження у даній цивільній справі. При цьому, суд вважає, що акт обстеження, складений представниками житлового органу або іншими незаінтересованими особами, може достовірно підтверджувати лише факт відсутності в житловому приміщенні особи та її речей виключно на момент обстеження та складання такого акту. В той же час, надані позивачем [PERSON] акти містять відомості про те, що відповідачка не проживає в квартирі з червня 2016р. (акт від 27.12.2016р.) та з січня 2017р. (акт від 07.10.2017р.). Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], такі відомості вона зазначила в акті зі слів [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON] Разом з тим, свідки [PERSON] та [PERSON] в суді не змогли назвати конкретний час, з якого відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі. Вони пояснили, що більш тісно стали спілкуватись з [PERSON] протягом останнього року, 2-3 рази на тиждень приходять до нього. [PERSON] не бачили в квартирі протягом 1-1,5 роки. При ухваленні рішення суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON] щодо відсутності відповідачки під час відвідування ними цієї квартири, оскільки вони не є безспірними і такими, що однозначно підтверджують факт непроживання відповідачки в спірному помешканні понад шість місяців на день звернення до суду із даним позовом. Щодо причин відсутності відповідачки у спірній квартирі вказані свідки також не є обізнаними, про факт непроживання відповідачки в спірній квартирі та причини цього (розлучились та пішла до іншого чоловіка) їм фактично відомо зі слів позивача [PERSON], з яким вказані свідки перебувають у тривалих дружніх стосунках і який є зацікавленою особою у вирішенні даної справи. У звязку з цим у суду виникають розумні сумніви в достовірності та обєктивності показань цих свідків. Крім того, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], відомості, що містяться в актах від 27.12.2016р., 07.10.2017р., спростовуються актом ОСББ «Калнишевського 18» від 04.12.2017р., який наданий відповідачкою та складений пізніше. Так, відповідно до акту, складеному 04.12.2017р. комісією в складі голови ОСББ «Калнишевського 18» [PERSON] та мешканців квартир №411 [PERSON], №408 [PERSON], під час огляду квартири [ADDRESS] були виявлені жіночий верхній одяг, зимове взуття, жіночі речі у ванній кімнаті, в спальні, зокрема, аксесуари для вишивання, а також продукти харчування. Встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі, але непостійно, через складні відносини з [PERSON], при цьому вона користується в квартирі побутовими приладами, проводить прання білизни і одягу, має в квартирі власну кімнату і власне спальне місце з постільною білизною. Вказаний акт має усі необхідні реквізити документу, засвідчений підписами членів комісії та печаткою ОСББ, виданий на підставі безпосереднього обстеження спірної квартири, свідки [PERSON], [PERSON] були допитані в судовому засіданні і підтвердили зазначені в акті обставини. Тому суд вважає даний акт належним та допустимим доказом і при ухваленні рішення бере його до уваги. Також суд бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони не є заінтересованими у справі особами, їх пояснення є логічними та послідовними, ґрунтуються виключно на тих подіях, які свідки сприймали особисто, узгоджуються між собою та іншими доказами, підстав не довіряти їм у суду немає. Пояснення свідка [PERSON] в частині знаходження в спірній квартирі особистих речей та іншого майна його матері [PERSON], періодичне відвідування нею квартири також узгоджуються з поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], актом обстеження від 04.12.2017р., тому підстав не довіряти їм суд також не знаходить. Таким чином, з пояснень в судовому засіданні відповідачки [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], акту обстеження від 04.12.2017р., судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає в квартирі постійно фактично з грудня 2016р. через неприязні стосунки з позивачем, разом з тим, там перебувають її особисті речі та спільно набуте під час шлюбу майно, вона до останнього часу мала власні ключі від квартири, приходила до квартири та користувалась нею у відсутність позивача, що останнім в судовому засіданні фактично не заперечувалось і він пояснив, що іноді по обстановці в квартирі, він помічає, що [PERSON] приходила до квартири у його відсутність, залишає свої речі, щось бере, але робить це навмисно у звязку з судовим розглядом. Отже, періодичне відвідування відповідачкою спірного житла та знаходження в ньому її особистих речей, спільного майна сторонами фактично не оспорюється, що в свою чергу, свідчить про наявність у відповідачки певного інтересу до спірного житла. Звернення її до соціально-психологічної служби суд також розцінює як намагання добровільно вирішити з позивачем питання користування спірною квартирою. Обґрунтовуючи причини відсутності відповідачки в спірному житлі, позивач та його представник вказали на те, що він не чинив відповідачці перешкоди в користуванні житлом, а її не проживання в спірній квартирі повязано з тим, що вона за власним бажанням виїхала на інше місце мешкання після припинення шлюбних відносин. З іншими поважними причинами позивач відсутність відповідачки в спірному помешканні понад встановлені законом строки не повязує. Однак, за змістом ст.107 ЖК України у разі вибуття з жилого приміщення члена сімї наймача на постійне місце проживання до іншого населеного пункту чи в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті він втрачає право користування цим житлом з дня вибуття. Застосування одночасно вимог ст.71,72 ЖК України та ст.107 ЖК України законом не передбачено. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї підстави - передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України. При цьому, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).\~ Але з позовними вимогами про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житлом у звязку з вибуттям на інше місце проживання, з відповідним обґрунтуванням позивач [PERSON] до суду в установленому законом порядку не звертався. Заперечуючи проти позову, відповідачка [PERSON] вказала на те, що її постійне проживання в спірній квартирі неможливо через неприязні стосунки з колишнім чоловіком, його агресивну до неї поведінку, психологічне та фізичне насильство, у звязку з чим вона зверталась до правоохоронних органів, служби психологічної допомоги. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач чинить щодо неї психологічне або фізичне насильство, відповідачка в установленому процесуальним законодавством порядку та строк суду не подала. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та наданих на їх підтвердження доказів, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшов свого належного підтвердження факт постійного, безперервного протягом шести місяців підряд, без поважних причин, не проживання відповідачки [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів, які б достовірно, беззаперечно, поза розумним сумнівом доводи його позовні вимоги та засвідчували факт не проживання (відсутність будь-яких ознак постійної присутності, ведення господарства тощо) відповідачки [PERSON] в спірній квартирі понад шість місяців, момент та причини втрати нею правового звязку з спірним житлом, що є істотними обставинами для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, на підставі ст.71,72 ЖК України. Вирішуючи дану справу, суд також виходить з того, що особа відповідно до вимог ст.15 ЦК України, ст.4 ЦПК України може звернутись до суду виключно у випадку порушення її законних прав та інтересів, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Тобто, звертаючись до суду з вимогами про визнання члена своєї родини втратившим право користування житлом, позивач повинен довести суду, що його право в даному випадку як наймача житла є порушеним з боку відповідача і що він має право вимагати судового захисту в обраний ним спосіб. Однак позивач [PERSON] в позовній заяві та в своїх поясненнях в суді не зазначив, яке саме його право, в даному випадку, як наймача житлового приміщення, порушується відповідачкою, захисту якого він вимагає шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на підставі ст.71,72 ЖК України. Його доводи про те, що він змушений самостійно оплачувати житлово-комунальні послуги, в т.ч. нараховані на відповідачку, що суттєво погіршує його майновий стан, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Крім того, суд враховує, що у випадку наявності між наймачем та членами його сімї спору щодо здійснення оплати за житлово-комунальні послуги такий спір вирішується в судовому порядку за іншим окремим позовом. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що звернення до суду з цим позовом, він повязує здебільшого з припиненням шлюбних відносин з відповідачкою та тим, що вона вибула на інше місце проживання. В той же час, як судом зазначалось вище, закон не повязує визнання члена сімї наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, на підставі ст.71,72 ЖК України з таким обставинами. На підставі вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд не знаходить законних підстав для визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житлом, і в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed