Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

20.05.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Красноліманська» про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем ДП «Вугільна компанія «Красноліманська» перебував у трудових відносинах з 10.07.2000 року по 30.07.2011 року, працював гірником з ремонту гірничих виробіток 4 розряду, підземним з повним робочим днем в шахті. 30.07.2011 року його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, що підтверджується копією трудової книжки. Та у звязку з виконанням своїх обовязків постійно під час роботи, на протязі більш ніж десяти років, знаходився в шкідливих умовах праці. Це призвело до виникнення у нього захворювання легенів, що було визнано як професійне захворювання. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03.02.2015 року, [PERSON] встановлено діагноз хронічний бронхіт в стадії загострення, легенева недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність. В зв'язку з чим він був оглянутий Донецькою обласною профпатологічною МСЕК, де йому 28.04.2014 р. було встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. В зв'язку із ушкодженням здоров'я, яке він зазнав внаслідок роботи в шкідливих умовах праці, у нього періодично погіршується самопочуття та він неодноразово звертався за наданням медичної допомоги. Внаслідок довгої праці в шкідливих умовах, він отримав захворювання легенів у звязку з чим він зазнав моральної шкоди, відчував негативні почуття та переживання, також йому доводиться додавати зусиль для встановлення того стану та зв'язків життя, які існували раніше, та постійно додавати зусиль для організації свого та життя своєї родини, він відчував та продовжує відчувати моральні страждання у зв'язку з чим не може реалізувати в повній мірі своїх повсякденних занять, звичок та бажань, що у сукупності вимагає від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності та ушкодження здоров'я призвели до моральних страждань, оскільки у нього порушився нормальний життєвий ритм, він позбавлений можливості займатися фізичною працею, допомагати родині по господарству, змушений продовжувати відповідний курс лікування у медичному закладі. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 40000 грн., яку просить стягнути з відповідача по справі, а також витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. Позивач в судове засідання не зявися, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON]в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Вугільна компанія «Красноліманська», в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, надала письмові заперечення. Дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі ДП «Вугільна компанія «Красноліманська» з 10.07.2000 року по 30.07.2011 року перебував в трудових відносинах (а.с. 08-11). Під час виконання трудових обов'язків, він отримав професійного захворювання хронічне, діагноз хронічний бронхіт в стадії загострення, легенева недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність. (а.с. 24-26) В зв'язку з чим він був оглянутий Донецькою обласною профпатологічною МСЕК, де йому 28.04.2014 р. було встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, продовжує лікування (а.с. 27). Згідно епікризів позивач періодично проходить курси лікування у медичних закладах (а.с. 13-23). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з отриманим професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності, визнаний інвалідом 3 групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Суд вважає, що саме діями відповідача ДП «Вугільна компанія «Красноліманська» позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до ст.1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, повязані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоровя їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо). Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON]заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 40 %, позивач визнаний інвалідом 3 групи. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП «Вугільна компанія «Красноліманська» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ДП «Вугільна компанія «Красноліманська» на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Щодо вимог на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Так питання оплати послуг адвоката в цивільних справах врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави. Відповідно до згаданої постанови компенсація витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, у цивільних справах не повинно перевищувати суму, яка обчисляється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, якщо компенсація сплачується іншою особою. Вимагаючи стягнути витрати на правову допомогу, позивачем не надано відповідного розрахунку розміру оплати правової допомоги як то передбачено Постановою КМУ від 27.04.2006 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial