Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

21 серпня 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі ордеру № [NUMBER] від 09.07.1979 року, який було зреєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно. В квартирі окрім нього, зареєстровані відповідач - його донька [PERSON], та онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Проте вже тривалий час не проживають в квартирі, не оплачують комунальні послуги та не беруть участь в його утриманні, виїхавши закордон. Наявність реєстрації відповідачів у помешканні створює для позивача низку додаткових витрат. Вважаючи, що відповідачі втратили право користування вказаним житлом, просить визнати їх такими. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], та [PERSON] у судове засідання не з'явилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі департаменту. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника служби, максимально врахувавши інтереси дитини при винесенні рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі довідки про членство в кооперативі т виплату пайових внесків в повному обсязі № 108 від 14.03.2017 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 23.03.2001 року зареєстрована [PERSON], 1973 року народження, з 01.03.2002 року - [PERSON], 1998 року народження, що підтверджується копією особового рахунку. Згідно акту ОСББ «Орджонікідзевський-133» від 18.08.2017 року [PERSON], її діти [PERSON] та [PERSON], 2010 року народження, за місцем реєстрації не мешкають з 11.08.2011 року. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі добровільно, без поважних на те причин не проживають за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідача, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджають позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, у позовній заяві позивач просив суд зобов»язати центр надання адміністративних послуг зняти з реєстраційного обліку відповідачів. Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зі змісту даного нормативно-правового акта вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, тому вирішення питання щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі не входить до компетенції суду, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial