Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

20 лютого 2018 року до Голопристанського районного суду Херсонської області надійшла позовна заява ХОКС «Єдність» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 жовтня 2015 року між ХОКС «Єдність» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 161/2015 на суму 80000,00 грн., строк користування кредитом становить 36 місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 12.10.2015 по 12.10.2018; процентна ставка становить 46,2 % річних від суми залишку кредиту. Відповідно до умов договору відповідач 1 повинен проводити погашення кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіка розрахунків, проте не дотримується графіку погашення кредиту. З метою забезпечення повернення кредиту 12.10.2015 між позивачем та відповідачами укладено договір поруки за №1/161/15, відповідно до умов якого відповідачі взяли на себе зобовязання перед кредитором повернути отриманий відповідачем 1 кредит, нараховані проценти по кредиту, проценти по простроченому кредиту та інші платежі, передбачені кредитним договором, а також сплатити кредитору витрати, повязані з одержанням виконання зобовязання, зокрема судові витрати. Договір передбачає солідарну відповідальність поручителя та боржника перед кредитором. Відповідач 1 умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 09 лютого 2018 року виникла заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 93692,95грн., тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ХОКС «Єдність» заборгованість по кредиту в сумі 93692,95 грн., що складається із заборгованості за основною сумою кредиту 75544,08 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 18148,87грн., а також стягнути солідарно судові витрати в розмірі 1762,00грн. Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просив задовольнити його з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача 1 [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив прийняти до уваги відзив на позовну заяву та докази, надані до відзиву. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про слухання справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надходили. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.. Судом встановлено, що 12 жовтня 2015 року між ХОКС «Єдність» та відповідачем 1 [PERSON] укладено кредитний договір №161/2015, за умовами якого кредитодавець зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 80000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (а.с. 5-7). Кредит надано строком на 36 місяців, плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 46,2 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Факт видачі коштів в сумі 80000 грн. підтверджується платіжним дорученням №572 від 12.10.2015 та заявою [PERSON] про перерахування суми кредиту 80000 грн. згідно кредитного договору №161/2015 від 12.10.2015. Даною заявою [PERSON] просив вирахувати відсотки авансом в сумі 21568,45 грн. за сім місяців (а.с. 12). Оригінал заяви оглянутий у судовому засіданні. Пунктом 5.1.3 Договору встановлений обовязок позичальника вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до Графіка розрахунків. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 1 [PERSON] порушив умови кредитного договору, в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого, станом на 09 лютого 2018 року виникла заборгованість перед позивачем. Відповідно до розрахунку, який надано позивачем, заборгованість становить 93692,95грн. та складається з: 75544,08 грн. заборгованість за основною сумою; 18148,87грн. за відсотками. Суд не бере до уваги відзив [PERSON] на позовну заяву та докази, надані до відзиву, оскільки подані з порушенням строку, встановленого ст. 178 ЦПК України. Так, ухвалою суду від 22 лютого 2018 року відповідачу надано пятнадцятиденний строк із дня вручення йому ухвали про відкриття провадження для подачі письмового відзиву разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. Відповідач [PERSON] отримав ухвалу суду 24 лютого 2018 року (а.с. 49), а відзив направив до суду 10 квітня 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України). Відповідач та його представник письмово не повідомили суд про неможливість подання у встановлений строк доказів, та не обґрунтували неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від них, а тому суд не вбачає підстав для встановлення додаткового строку для подання доказів та не приймає до розгляду відзив та докази, додані до нього. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені умовами договору №161/2015 від 12 жовтня 2015 року, у строк, встановлений цим договором, а тому у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Позивач у позовній заяві просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ХОКС «Єдність» заборгованості за кредитним договором та посилається на те, що між ХОКС «Єдність» та відповідачами 1,2,3,4,5,6 укладено договір поруки за №1/161/15, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] взяли на себе зобовязання перед кредитором повернути отриманий відповідачем 1 кредит, нараховані проценти та інші платежі, а також судові витрати, та несуть солідарну відповідальність. Проте з матеріалів справи вбачається, що на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №161/2015 від 12 жовтня 2015 року між ХОКС «Єдність» з одного боку, та [PERSON], [PERSON], [PERSON] з другого боку, укладено договір поруки № 1/161/15, за яким поручителі зобовязались перед кредитором відповідати по зобовязаннях, що витікають за кредитним договором №161/2015 від 12 жовтня 2015 року, укладеного між кредитором та позичальником у повному обсязі (а.с. 8). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] договір поруки № 1/161/15 не підписували, на інші договори поруки позивач у позовній заяві не посилається. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, а також умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, що встановлює обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Законом не заборонено укладення кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, і поручителі в такому випадку не несуть солідарної відповідальності між собою, у зв'язку з чим не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. За змістом укладеного між сторонами договору поруки №1/161/15 від 12 жовтня 2015 року поручителі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та боржник відповідають перед ХОКС «Єдність» як солідарні боржники. При цьому умовами цього договору не передбачено солідарної відповідальності відповідачів [PERSON] та [PERSON] Матеріали справи підтверджують, що на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №161/2015 від 12 жовтня 2015 року між ХОКС «Єдність» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено один договір поруки №1/161/15 від 12 жовтня 2015 року, а на інші договори поруки позивач у позові не посилається. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договору поруки №1/161/15 не встановлено солідарної відповідальності поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підстави для солідарного стягнення з поручителів [PERSON] та [PERSON] кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. До цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі N 6-2974цс15. Таким чином, позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: partial