Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

21.10.2014 року позивач звернувся з позовом, де прохає виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки та розташований за адресою - [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася з невідомих причин, в зв'язку з чим у справі ухвалене заочне рішення згідно ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи - служби у справах дітей Новосанжарської райдержадміністрації проти позову заперечує,з тих підстав що це,на її думку, суперечить інтересам неповнолітніх дітей, які проживають у даному будинку. З цих же підстав проти задоволення позову заперечує і прокурор. Третя особа [PERSON], батько дітей, в судове засідання не з'явився, будучи належним чином увідомленим про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, думку прокурора, суд приходить до висновку про відмову в позові, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26.04.2010 року, звернуте стягнення на житловий будинок та прибудинкову земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS], шляхом продажу їх в рахунок погашення заборгованості в розмірі 185 823 грн. 18 коп. за кредитним договором № PLS0GА0000000003 від 04.07.2008 року. Цим же рішенням виселено відповідачку [PERSON], як таку, що проживає та зареєстрована у вказаному будинку. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону № 898-ІV. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший, погоджений сторонами строк. Як убачається з матеріалів справи, позивачем не дотримані в повній мірі приписи вищезазначених нормативних актів. Так, згідно вимог діючого законодавства, вищезазначене рішення Новосанжарського районного суду від 26.04.2010 року набрало чинності 07.05.2010 року і підлягає зверненню до виконання, в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» протягом трьох років, тобто не пізніше ніж до 07.05.2013 року. Всупереч цьому позивачем не надано доказів звернення рішення суду до примусового виконання у вказаному вище порядку,до зазначеного терміну. Замість цього, він надає як докази, письмові увідомлення подружжя Коньшиних про необхідність звільнення житлового будинку, як предмету іпотеки, від 26.06.2014 року №30.10.0/2-733 та від 28.08.2014 року №30.1.0/2-733, діючи фактично поза межами встановленого законом терміну, для пред'явлення рішення для примусового виконання. Крім того, слід звернути увагу на те, що позивач взагалі не визначився з колом осіб, які проживають та підлягають виселенню, за вказаних ним у позовній заяві підстав. Замість цього, він подав безпідставне клопотання до суду про витребування такої інформації, яке було судом відхилене, з роз'ясненням причин та положень ст. ст. 131, 133 ЦПК України.

Outcome: dismissed