Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

1 Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові позивач зазначив, що між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 28 лютого 2008 року був укладений кредитний договір № 1/0801 UTД, згідно якого отримала в кредит кошти у розмірі 23 000 доларів США на термін до 27 лютого 2018 року. У порушенні норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. В забезпечення виконання зобовязань за договором № 1/0801 UTД між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого останній зобовязався виконати зобовязання за кредитним договором. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачі станом на 28 листопада 2016 року мають заборгованість у розмірі 93 621,72 доларів США, яка складається з 21 697,63 доларів США заборгованість за кредитом; 40 632,20 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 31 291,89 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. З урахуванням того, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 21 697,63 доларів США заборгованість за кредитом, що складає 558 063,04 грн. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» - [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та посилалась на обставини викладені в позовній заяві, в наданій відповіді на відзив. Просила стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 21 697,63 доларів США заборгованість за кредитом, що складає 558 063,04 грн. та стягнути судові витрати. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилалась на обставини викладені у відзиві на позов. Зазначила суду, що вже рішенням Дніпропетровського апеляційного суду від 09 грудня 2015 року позовні вимоги банку були задоволенні та стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 28 лютого2008 року у розмірі 41 210,81 доларів США, яке набрало законної сили. Просила суд також застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутність, просить суд відмовити в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності. 2. Заяви, клопотання учасників справи 09 червня 2017 року та 29 січня 2018 року відповідачем [PERSON] надано заяву, у якій просить суду застосувати строки позовної давності. 14 листопада 2017 року відповідач [PERSON] надав суду заяву, у якій просить суд розглядати справу у його відсутність. 29 січня 2018 року відповідачем [PERSON] надано суду клопотання, у якому просить суд посвідчити довіреність відповідно до вимог ст.62 ЦПК України, яке судом було задоволено. 29 січня 2018 року відповідачем [PERSON] надано заяву, у якій просить суду застосувати строки позовної давності. 22 лютого 2018 року, 22 березня 2018 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] наданий суду відзив на позовну заяву. 14 квітня 2018 року, 24 квітня 2018 року та 26 квітня 2018 року представником позивача надана суду відповідь на відзив. 3.Процесуальні дії суду 14 березня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 26 лютого 2018року ухвалою суду визначено проводити розгляд справи в загальному позовному порядку. 13 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 28 лютого 2008 року був укладений кредитний договір № 1/0801 UTД, згідно якого відповідач отримала в кредит кошти у розмірі 23 000 доларів США на термін до 27 лютого 2018 року (а.с.13-15). В забезпечення виконання зобовязань за договором № 1/0801 UTД між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого останній зобовязався виконати зобовязання за кредитним договором (а.с.19). У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачі станом на 28 листопада 2016 року мають заборгованість у розмірі 93 621,72 доларів США, яке складається з 21 697,63 доларів США заборгованість за кредитом; 40 632,20 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 31 291,89 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, що вбачається з наданих суду розрахунків (а.с.4-6). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є заборгованість за кредитним договором. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 5. Оцінка суду Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України,\~ зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Що стосується посилання відповідача на пропущений строк позовної даності суд виходить з наступного. Згідно до матеріалів справи вбачається, що сторони визначили строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 27 лютого 2018 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно, у розмірі та строки, визначені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору\~ до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК\~ України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте у звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості, у звязку із виниклою заборгованістю. Окрім цього, суд зазначає, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені та стягнуто з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1/0801 UTД від 28 лютого 2008 року у розмірі 41 210,81 доларів США, яка\~ складається із заборгованості за кредитом 21 697,63 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 19 513,18 доларів США, 75 800,26 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Так, із зазначеного рішення вбачається, що 09 грудня 2015 року вже стягнута сума заборгованості за кредитом 21 697,63 доларів США, яку просить стягнути позивач за позовом до [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У звязку з тим, що із наявним рішенням суду від 09 грудня 2015 року про стягнення суми заборгованості за кредитом 21 697,63 доларів США та враховуючи вимоги ст.61 Конституції\~ України підстав для повторного стягнення із відповідача [PERSON] відсутні. Що стосується вимог позивача до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитом 21 697,63 доларів США, то суд зазначає наступне. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Відповідно до вимог ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Встановлено, що відповідно до наявних у матеріалах справи позивач у лютому 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року вимоги задоволені та встановлено, що\~ останній платіж за кредитним договором відповідачем було внесено ще 22 березня 2010 року. З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Так, встановлено, що [PERSON] останній платіж внесла ще 22 березня 2010 року, а до суду із позовом до поручителя [PERSON] банк звернувся лише у лютому 2017 року, а також рішення суду, яким стягнуто було заборгованість за кредитним договором, набрало законної сили ще 09 грудня 2015 року, що є часом настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, отже, щодо відповідальності поручителя відсутня, оскільки припинилася порука, у звязку з чим вимоги позивача до [PERSON] також не підлягають задоволенню. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, а також те, що в задоволені позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення судового збору не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed