Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

21.07.2020 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про виділ частини житлового будинку зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна. Позов обґрунтовано тим, що згідно договору дарування від 23 вересня 2005 року брат позивача [PERSON] подарував позивачеві [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частках житловий будинок з надвірним будівлями, що знаходить в [ADDRESS] загальною площею 58,7 кв.м. Після отримання житлового будинку в дарунок між сторонами було добровільно вирішено питання про користування та поділ житлового будинку в натурі на дві рівні частини та проведено відповідні перепланування. Таким чином спірний будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності. Оскільки будинковолодіння розділене в натурі і фактичного спору щодо порядку користування майном сторони не мають, позивач звернулась до суду та просить припинити право спільної часткової власності та виділити їй в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна житловий будинок за вказаною вище адресою. Відповідач [PERSON] надіслала суду відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач не заперечує проти задоволення позову, оскільки фактично спору щодо порядку користування належними частинами домоволодіння між сторонами немає. Однак вирішити добровільно питання щодо поділу майна ляхом укладення нотаріально посвідченого договору немає можливості, оскільки все належне відповідачу нерухоме майно перебуває під забороною відчуження (арештом). Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового розгляду не здійснюється Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 23 вересня 2005 року [PERSON] подарував, а його сестри [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних частках кожна житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходить в [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці розташований дерев`яний житловий будинок загальною площею 58,7 кв.м., в т.ч. житловою площею 38,3 кв.м., а також надвірні будівлі: шлакобетонний хлів з літньою кухнею та з бутового каменю погріб (а.с. 5). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, за [PERSON] та [PERSON] значить зареєстрованим на праві приватної власності житловий будинок в [ADDRESS] Ѕ частині на підставі договору дарування від 23.09.2005 (а.с. 6). Згідно даних наказу Відділу містобудування, архітектури та благоустрою виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 21.02.2020 № 01-06/10-2020, індивідуальному (садибному) житловому будинку, загальною площею 27,6 кв. присвоєно таку адресу: [ADDRESS] . Адрес індивідуального (садибного) житлового будинку загальною площею 30,9 кв.м. залишити незмінною: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки № 44 від 17.02.2020, виданою Комунальним підприємством «Славутське БТІ», житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку по Ѕ частині (а.с. 11). Згідно висновку № 45 від 17.02.2020, виданому Комунальним підприємством «Славутське БТІ», на підставі договору дарування [PERSON] належить Ѕ частки будинку [ADDRESS] . У фактичному користуванні [PERSON] перебуває: веранда пл. 5,3 кв.м., кухня пл. 10,3 кв.м., кімната пл. 10.6 кв.м.,кладовка пл. 1,4 кв.м., хлів з літньою кухнею, погріб. Об`єкт нерухомого майна, а саме будинок по [ADDRESS] може бути поділений (а.с. 15). Згідно висновку № 46 від 17.02.2020, виданому Комунальним підприємством «Славутське БТІ», на підставі договору дарування [PERSON] належить Ѕ частки будинку [ADDRESS] . У фактичному користуванні [PERSON] перебуває: коридор пл. 3,2 кв.м, кімната пл. 10.8 кв.м., кімната пл. 16,9 кв.м. Об`єкт нерухомого майна, а саме будинок по [ADDRESS] може бути поділений (а.с. 16). Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями [ADDRESS] ,площа хліва з літньою кухнею становить 48,8 кв.м., а площа погріба 13 кв.м. (а.с. 20-23). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Як передбачено ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. В постанові Верховного суду України від 13.01.2016 у справі №6-2925цс15 встановлено, що з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] слід виділити в натурі зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна (садибного) житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з приміщень житлового будинку: веранди площею 5,3 кв.м., кухні площею 10,3 кв.м., кімнати площею 10,6 кв.м., кладовки площею 1,4 кв.м. загальною площею 27,6 кв.м., оскільки такі згідно висновків КП «Славутське БТІ» можуть бути виділені в натурі. Щодо вимоги про виділення в натурі позивачеві хліва з літньою кухнею та погріба, судом враховується, що згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. До матеріалів справи не додано доказів на підтвердження того, що вказані об`єкти можуть бути виділені в натурі відповідно до частки позивача у праві спільної часткової власності. Разом із тим, позивач ставить питання про визнання за нею права власності на погріб та хлів, хоча на Ѕ частки у праві спільної часткової власності відповідача [PERSON] накладено арешт та заборону відчуження. Таким чином, виділення в натурі погрібу та хліва з літньою кухнею вважається судом способом відчуження майна, на яке накладено арешт, а тому у цій частині позову слід відмовити. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial