Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

21 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення (т.1, а.с.3-4), пізніше уточненим (т.1, а.с. 55-58, т.2 а.с. 79), стверджуючи, що відповідно до укладеного договору № ODTIGI0000001435 від 13.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300000 гри. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.11.2021 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач уклали договір іпотеки №0044010000001435. за яким відповідач передав і іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою Одеська область. м. Іллічівськ, вул. Леніна, буд. 41. кв. 89. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання не виконує, у зв'язку з чим станом на 24.06.2014 року виникла заборгованість у розмірі 492933.95 гри. У зв'язку з цим позивач просить суд: В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODTIGI0000001435 від 13.11.2007 року в розмірі 492933.95 грн.: -звернути стягнення на квартиру загальною площею 52.40 кв.м.. житловою площею 30.10 кв.м., яка розташована за адресою Одеська область, м.Іллічівськ. [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №01)44010000001435 від 13.11.2007 року) Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «Приватбанк» з укладанням від його свого імені договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій. необхідних для продажу предмету іпотеки; -виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою Одеська область, м.Іллічівськ (Чорноморськ), вул. Леніна (проспект Миру), буд.41. кв.89; -стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить, розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи (т. 2, а.с. 115). У судове засідання не прибув відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, надав заяву про розгляд без його участі, заперечував проти позову просив відмовити в повному обсязі (т. 2, а.с. 92, 112-114, 121). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно копії договору про іпотечний кредит № ODTIGI0000001435 від 13.11.2007 року [PERSON] отримав від ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 300 000,00 гри. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.11.2021 року (т. 1, а.с.12-18). Відповідно копії листа від 13.06.2014 року якого було відправлено позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] про прострочення сплати заборгованості по договору в розмірі 214\~465,22 гривень (т.1, а.с. 10-11). Згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29.04.2015 року в позові ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення було відмовлено (т.1, а.с. 164-168). Відповідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22.10.2015 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29.04.2015 року було залишено без змін (т. 1, а.с. 204-207). Згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 року, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29.04.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22.10.2015 року було скасовано, та передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с.247-249). Відповідно листа № 8-889 від 30.06.2017 року наданого відділом реєстрації обліку осіб Чорноморської міської ради відповідно витребування відомостей щодо складу сімї та реєстрації осіб за адресою; [ADDRESS] зазначено, що за даною адресою зареєстрований [PERSON] до теперішнього часу (т. 2, а.с. 82). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Стаття 1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року\~закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 109 ЖК України\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 190 ЖК України\~житлові спори вирішуються відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою\~ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 2\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Допускається виселення громадян\~без надання\~ іншого жилого приміщення\~при зверненні стягнення на предмет іпотеки,\~якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення(частина 2 статті 109 ЖК Української РСР)». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України\~від\~11 листопада 2015 року справа № 1630цс15, від 25 листопада 2015 року справа № 6-1061цс15 та від 30 вересня 2015 року № 6-1892цс15. Правовий висновок ВСУ\~у справі за № 6-197цс16:\~За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1ст.\~575\~ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, ч.1ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою та другою статті 39\~цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України. Відповідно до частини 2статті 109\~ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином частина 2статті 109\~ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За змістом частини другої статті 40\~Закону України\~«Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № BO1S4B0KFJ від 24.07.2014 року про сплату судового збору в сумі 3\~654,00 грн., платіжним дорученням № BO1S4B0KFJ від 24.07.2014 року про сплату судового збору в сумі 243,60 грн. та платіжним дорученням № BO1S4B0KFJ від 24.07.2014 року про сплату судового збору в сумі 121,80 грн. Приймаючи до уваги вимоги\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 4\~019,40 грн..

Outcome: approved