Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

20 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову посилається на те, 07.08.2016р. [PERSON] надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 46 788,00 грн. В підтвердження отримання коштів в борг [PERSON] власноручно написав розписку, де зазначив строк повернення коштів до 15.09.2016р. Однак відповідач не повернувся грошові кошти у визначений строк, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 09.01.2018р., яка також залишена відповідачем без задоволення. Крім того, позивачем на підставі ст. 625 ЦПК України нараховано до сплати відповідачем інфляційні втрати в сумі 11760,07 грн. та 3% річних в розмірі 2100,00 грн., розраховані за період з 15.09.2016р. по 15.03.2018р. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Крім того, на підтвердження існування боргу позивачем надано оригінал розписки від 07.08.2016р. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, зокрема зазначає, що її син перебував у трудових відносинах із позивачем, які не були належним чином оформлені. Враховуючи те, що на підприємстві позивача було виявлено недостачу грошових коштів, він змусив відповідача написати розписку. Представник відповідача також пояснила, що згідна була повернути кошти позивачу лише за умови надання підтверджуючих документів. Оскільки таких доказів не було надано відповідач не повинен повертати кошти. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, а ткож покази свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2016р. [PERSON] надав розписку про те, що він отримав у борг грошові кошти від [PERSON] в сумі 46 788,00 грн., які зобовязується повернути до 15 вересня 2016 року (а.с. 23). 09.01.2018р. позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів в сумі 46788,00 грн., однак дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с.5-7). Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює в ТОВ «Ласунка Плюс», а позивач є її керівником. В присутності [PERSON] в кабінеті [PERSON] відповідач отримав в борг кошти від позивача та перерахував їх, про що [PERSON] засвідчила своїм підписом в розписці. Точну суму коштів, які отримав відповідач вона не памятає, приблизно 40000,00 грн. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є сином позивача і був присутній, коди відповідач брав у батька в борг кошти. Дані події відбувалися в кабінеті позивача. Крім [PERSON] також були присутніми [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Із наданого позивачем оригіналу розписки, складеної 07 серпня 2016 року, вбачається, що [PERSON] зобов'язався повернути борг [PERSON] в сумі 46788,00 грн. Дані кошти отримані від позивача відповідачем в чому віна і розписався. Крім того, вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу (до 15.09.2016р.). Боргова розписка від 07.08.2016р. скріплена підписом [PERSON] (а.с.23). Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобовязання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 07.08.2016р. (а.с.23). Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов'язання перед [PERSON] Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, розрахованих за період з 15.09.2016р. по 15.03.2018р. на суму боргу 46788,00 грн., судом встановлено правомірність нарахування останніх відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики в сумі 60648,07 грн., з яких: 46788,00 грн. основний борг, 2100,00 грн. 3% річних, 11760,07 грн. інфляційні нарахування обґрунтовані, у звязку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи представника відповідача про те, що розписка відповідачем була написана проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього тиску, не підтверджені жодними доказами, а тому до уваги судом не приймаються. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved