Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

21.05.2018\~року позивач\~звернувся до\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська з\~позовом до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.07.2000 року по 16.08.2005 року. Однак фактично шлюбні відносини були припинені в 2002 році. 19.08.2000 року відповідач народила доньку [PERSON], батьком якої записано позивача. Починаючи з 2002 року відповідач перешкоджала позивачу у спілкуванні з донькою, неодноразово зазначала, що позивач не є біологічним батьком дитини. Позивач просив суд виключити з актового запису про народження [PERSON], [INFO], запис про батька [PERSON] У своїй заяві від 22.01.2019 року представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 22.01.2019 року позовні вимоги не визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2000 року по 16.08.2005 року (а.с. 6, 11). 19.08.2000 року [PERSON] народила доньку [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ № 100536, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної ради м. Дніпропетровська 09.10.2000 року, актовий запис № 833, [PERSON] народилась 19.08.2000 року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії І-КИ № 017037, виданого Ленінського районного у м. Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 12.11.2016 року, [PERSON] змінила прізвище на: «Марсова» (а.с. 8). Згідно ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. На підставі ч. 3 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Як роз'яснено у пунктах 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено КЗ ««Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР». Відповідно до висновку експерта № 629 від 11 грудня 2018 року встановлено, що [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої [PERSON], [INFO], з ймовірністю 99,9999 % (а.с. 52-54). Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів свої позовні вимоги у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed