Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

20 квітня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що 03 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON], був укладений кредитний договір №35.3/АА-00010.08.2, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15\~259,00 доларів США з зворотнім терміном повернення коштів до 03 червня 2015 року, разом з договором кредиту між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений договір застави №35.3/АА-00010.08.2-3, предметом якого став автомобіль марки Hyundai Accent, рік випуску 2008, колір чорний, шасі (кузов, рама, коляска) №\~VIN Y6LCM41AP8L203328 NLHCM41AP8Z110436, типе ТЗ легковий-седан В, реєстраційний №\~АЕ836СІ. В жовтні місяці 2008 року позивач перестав належним чином виконувати зобовязання по кредитному договору. 09 грудня 2010 року приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за №\~9552, на договорі застави від червня 2008 року за №35.3/АА-00010.08.2-3, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет застави, яким є зазначений автомобіль, визначено, що за рахунок продажу вказаного автомобілю, нотаріус пропонує задовольнити вимоги ПАТ «Родовід Банк» у розмірі: 12\~665, 69 доларів США залишок заборгованості за кредитом (в тому числі прострочений), 1\~029, 94 доларів США заборгованість за процентами (в тому числі прострочений), 14\~420, 16 доларів США пеня, 1 7000 грн. витрати, повязанні із вчиненням виконавчого напису. Однак позивач не погоджується з вчиненним виконавчим написом, розрахунком суми боргу і, зокрема, нарахуванням пені у розмірі 14\~420, 16 доларів США. В ході розгляду позову представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню повністю, залучити приватного нотаріуса дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] як третю особу без самостійних вимог, а не відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що позивач неодноразового порушував вимоги кредитного договору в частині несвоєчасної сплати та повної оплати обовязкових платежів, на його адресу направлялись вимоги стосовно належного виконання зобовязань, однак вони були проігнаровані. З викладеними у позові доводами не погоджувався, просив суд в задоволені позову відмовити. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що виконавчий напис вчинений з дотриманням законодавстава України, доводи позивача є хибними, в задоволені позову просила відмовити. У судове засідання призначене на 25.08.2015 року не зявилась, подала заяву щодо розгляду справи без її участі з проханням направити їх копію прийнятого рішення по справі. Представник приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] з письмовими доводами [PERSON] погоджувався, вказув, що якщо б і були навіть факти на які посилається позивач, це не було б підставою для скасування виконачого напису. Представник Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, у судові засідання не зявлявся, подав клопотання щодо розгляду справи за його відсутності. (а.с.117) Справа розглянута Кіровським районним судом міста Дніпропетровська на підставі ч. 12 ст.\~110 ЦПК України за місцем виконання спірного виконавчого напису. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Між позивачем та відповідачем 03 червня 2008 року укладений кредитний договір №35.3/АА-00010.08.2, на умовах якого банк відкрив позичальнику (позивачу) невідновлювальну кредитку лінію на загальну суму 15\~259 доларів США терміном до 03 червня 2015 року. Для обліку нарахованих процентів та користування кредитом банк відкрив позичальнику рахунок №2208500034706.840.00010. Позичальник в свою чергу зобовязався погашати заборгованість за кредитом, на умовах договору. (а.с.7-11) 23 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був уладений договір застави транспортного засобу №35.3/АА-00010.08.2-3, підставою укладання стало забезпечення виконання в повному обсязі зобовязань перед заставодержателем та кредитним договором №35.3/АА-00010.08.2 від 03 червня 2008 року. Згідно якого [PERSON] передав в заставу належне йому майно на праві власності: автомобіль марки Hyundai Accent, рік випуску 2008, колір чорний, шасі (кузов, рама, коляска) №\~VIN Y6LCM41AP8L203328 NLHCM41AP8Z110436, типе ТЗ легковий-седан В, реєстраційний №\~АЕ836СІ. (а.с.12-14). За заявою відповідача 09 грудня 2010 року приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9552, яким було завпропоновано ПАТ «РОДОВІД БАНК», яке є правонаступником ВАТ «РОДОВІД БАНК» звернути стягнення на рухоме майно: зазначений вище автомобіль, а коштами отриманими від реалізації рухомого майна задовольнити вимоги у розмірі: 12\~665, 69 доларів США залишок заборгованості за кредитом (в тому числі прострочений), 1\~029, 94 доларів США заборгованість за процентами (в тому числі прострочений), 14\~420, 16 доларів США пеня, 1 7000 грн. витрати, повязанні із вчиненням виконавчого напису. Однак позивач не погоджується з вчиненним виконавчим написом та нарахуванням пені у розмірі 14\~420, 16 доларів США. (а.с.а.с.15, 41-42) Постановою від 12 січня 2011 року за №23632926 відкрито виконавче провадження за виконавчин написом №\~9552 виданим 09.12.2010 року. (а.с.16) Оцінюючи правомірність вчинення спірного викнавчого напису суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу». Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказана правова позиція висловнена у постанові Верховного Суду України від 03 жовтня 2012 року у справі №\~6-70цс/12 та підтверджена у постанові від 09 липня 2014 року. Відповідно до ч.\~5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається. Таким чином, звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (9 грудня 2009 року). Згідно ч.\~2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж зазначені у вказаній статті, якщо такий спосіб передбачено законом. Згідно ч.\~12 ст.\~110 ЦПК України визначена підсудність судам справ про визнання виконавчих написів такими, що не підлагають иконанню, таким чином законодавчо визначена можливість застосування відповідного способу захисту прав та інтересів. Позивачем уточнено його позовні вимоги: замість скасування виконавчого напису він просив визнати його таким, що не підлягає виконанню, таким чином формулювання способу захисту його порушених прав та інтересів було приведено у відповідність до вимог цивільного законодавства. При таких обставинах, позовні вимоги про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 09 грудня 2010 року за реєстром №\~9552 таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с. 1), та судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп., сплаченого позивачем при поданні заяви про зебезпечення позову (а.с. 111), а всього в розмірі 365 грн. 40 коп., на підставі ч.\~1 ст.\~88 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача у звязку з повним задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved