Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

20 липня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], вказуючи на те, що перебувають у зареєстрованому 14 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1792, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що на протязі останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1792 (а.с. 8). У даному шлюбі мають двох неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9-10). Встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету, не ведуть спільно господарство, кожен з них живе своїм окремим життям, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 ст. 56 СК України вказують, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Наданий судом термін на примирення результатів не приніс. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, наполягання позивача на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я [PERSON] розпалася, а збереження сім'ї є неможливим. Виходячи з викладеного, давши оцінку обставинам справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. На підставі ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст. 110, 112, 161 Сімейного кодексу України ,

Outcome: approved