Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

20 грудня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої злочином. Зазначив, що в провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області знаходилася кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що мав місце 23 червня 2012 року, а саме: 23 червня 2012 року біля 19 години 30 хвилин в [ADDRESS], між позивачем та [PERSON] біля будинку останньої виникла суперечка з приводу потрави домашньої птиці. Про даний конфлікт було повідомлено відповідача, який в той же день біля 19 години 30 хвилин приїхав на автомобілі до свого будинку. Вийшовши з автомобіля відповідач спричинив позивачу тілесні ушкодження, наніс удар ногою в область грудей від чого позивач упав спиною на бетоновані сходи, розташовані біля його будинку, а потім ще наніс лежачому декілька ударів ногою та руками по інших частинах тулубу позивача, після чого вийшов з його двору на вулицю. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області № 152/1782/13-к відповідача звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з передачею його на поруки трудового колективу Приватного підприємства «Клекотинське» с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області. Враховуючи вище викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 5937 гривень 59 копійок матеріальної шкоди, 50 000 гривень моральної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники - [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Суду пояснили, що в провадженні Шаргородського районного суду перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Злочинними діями відповідача позивачу нанесено тілесні ушкодження, внаслідок яких заподіяно як матеріальну так і моральну шкоду. Враховуючи викладене, позивач та його представники просять стягнути з відповідача на свою користь понесені ним матеріальні витрати на лікування, судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, а також витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, в частині заподіяння позивачeм матеріальної шкоди на суму 285,2 грн, а саме за квитанціями № 4, 7, 8, 11, 12, 14 (а.с. 22-24), та витрати на купівлю рентген плівки в сумі 185 грн, всього на суму 470,2 грн. Не заперечують щодо стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми. В частині стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн позов визнали частково, зазначивши, що оцінюють моральну шкоду, понесену позивачем на дії відповідача в розмірі 3000 грн. Витрати на правову допомогу відповідач та його представник не визнають, зазначивши, що відсутній розрахунок витрат. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши усі обставини суд доходить висновку про часткове задоволення позову виходячи із наступного. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2013 року у справі № 152/1782/13-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності та передано на поруки трудовому колективу Приватного підприємства «Клекотинське» с. Клекоти на Шаргородського району Вінницької області. (а.с. 15-17). Із матеріалів справи вбачається, що внаслідок злочину [PERSON] було завдано тілесні ушкодження: садна - в ділянці лівого ліктьового суглобу, в ділянці лівої лопатки, на спині, в ділянці правого ліктьового суглобу; синці - на верхній губі, на підборідді, в ділянці грудини, на лівій сідниці; закритий перелом тіла грудини в середній третині без зміщенні відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості (а.с. 14). Як вбачається із пояснень позивача та відповідача в судовому засіданні, заподіяні злочинними діями [PERSON] збитки не відшкодовані. Судом встановлено, що злочинними діями відповідача позивачу заподіяно моральної шкоди. Моральна шкода, яка заподіяна злочинними діями полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок протиправної поведінки щодо себе з боку відповідача, а також в тому, що позивач внаслідок злочинних дій відповідача щодо нього був змушений змінити свій звичний спосіб життя, був вимушений проходити реабілітаційні процедури, порушені його нормальні життєві зв'язки. Судом встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними і між ними та заподіяною ним [PERSON] матеріальною і моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок, і, враховуючи, що відповідач в судовому засіданні не довів, що шкоду [PERSON] завдано не з його вини, а також, враховуючи, що шкода позивачу не відшкодована, то право позивача на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, порушено і підлягає судовому захисту, а завдана матеріальна шкода - відшкодуванню частково в сумі 2536,39 грн, відповідно до довідки, виданої ФОП [PERSON], а також 470,20 грн відповідно до квитанцій № 4, 7, 8, 11, 12, 14 та витрати на купівлю рентген плівки. Завдана [PERSON] злочином, вчиненим [PERSON], моральна шкода, підлягає частковому відшкодуванню з урахуванням моральних переживань позивача у зв'язку з вчиненням щодо нього протиправної поведінки відповідачем, з врахуванням порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, а також з врахуванням вимог розумності і справедливості - в сумі 6000 грн. Судом встановлено, що [PERSON] не пред'являв цивільний позов в кримінальному провадженні, тому, в силу вимог ст. 128 КПК України, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог статті 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідач визнав, що внаслідок його неправомірних дій, позивач поніс витрати на придбання ліків. Позивач [PERSON] та його представники - [PERSON], [PERSON] надали суду належні та допустимі докази про заподіяння позивачу відповідачем матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні злочином. Водночас позивач не в повному обсязі обґрунтував розмір моральної шкоди, а відтак її позов в цій частині слід задовольнити частково, в сумі 6000 грн. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] понесені останнім витрати на надання правової допомоги при зверненні в суд в сумі 1000 грн. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн, що відповідатиме вимогам ст. 88 ЦПК України. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Outcome: partial