Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

20 грудня 2013 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просять визнати за кожним з них право власності на 1/ 2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,14 га, що розташована по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті їх батька залишилося спадкове майно у виді вищевказаної земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку. Вони є єдиними спадкоємцями та спадщину прийняли і оформили свої права щодо вищевказаного житлового будинку. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку їм було відмовлено, оскільки спадкодавцем не було проведено державної реєстрації права власності на це майно та не присвоєно їй кадастрового номеру, а отже вони не можуть подати до нотаріальної контори всі документи, що необхідні для оформлення своїх спадкових прав, а саме: витягу з поземельної книги або витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку. Через вказане за захистом своїх спадкових прав вони були змушені звернутися до суду із цим позовом. Представник позивачів [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги своїх довірителів підтримала та просила справу розглянути у їх відсутність. Відповідач [PERSON] сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визнання за ними права власності на вищевказану земельну ділянку визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER], позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] (а.с. 6-9). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис про смерть за №752 від 22.08.2008 року (а.с. 10). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ІІ-МК № 035903 від 18 листопада 1996 року, [PERSON] на час смерті мав у власності земельну ділянку площею 0,14 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 16). За даними спадкової справи та свідоцтв про право на спадщину, що видані 4 листопада 2011 року, державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна після смерті [PERSON] в рівних частках. Вказані свідоцтва посвідчують права позивачів в рівних частках на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 12-15). Підстави, з яких позивачі були змушені звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса від 23.09.2013 року № 1094/02-14, яким позивачам було роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку через ненадання всіх документів, необхідних для оформлення спадкових прав щодо земельної ділянки, а саме: витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги (а.с. 26). Відповідно до пп.4.20 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться нотаріусами на підставі відповідних документів, в тому числі, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги. Згідно ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. За ст.3 цього Закону слідує про обов'язковість внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти (земельні ділянки, розташовані на території України). Згідно п. 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою власника земельної ділянки. З огляду Державного акту серії ІІ-МК № 035903, виданого 18 листопада 1996 року, та яким посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, слідує, що кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно, отже поземельна книга не заводилася, а тому позивачі як спадкоємці останнього, позбавлені можливості нотаріально оформити свої спадкові права. Однак, відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями майна після смерті свого батька [PERSON], проте через вищевказані обставини позивачі позбавлені можливості нотаріально оформити свої спадкові права, встановивши належність вище вказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право позивачів підлягає захисту судом шляхом визнання за ними права власності на вказане спадкове майно в рівних частках.

Outcome: approved