Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

21 листопада 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 30 вересня 1995 року у відділі РАГС Костянтинівського міськвиконкому, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Крім того, оскільки відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 11 листопада 2013 року і до повноліття дітей. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином (а.с.33), тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 вересня 1995 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 558, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом РАГС Костянтинівського міськвиконкому (а.с.11). Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією паспорта [NUMBER] (а.с.10-11), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАГС Костянтинівського міського управління юстиції (а.с.9). Сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дітей, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності із ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того що з 11 листопада 2013 року вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково - шлюб між сторонами, укладений 30 вересня 1995 року, слід розірвати, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей щомісяця в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 21 листопада 2013 року і до повноліття дітей, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін.

Outcome: partial