Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

20 січня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту. Свої вимоги мотивує тим, що постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 07 квітня 2003 року відкрито виконавче провадження № 3974234. 23 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. 05 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Проте державним виконавцем не було винесено постанови про зняття арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження як передбачено ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Він звернувся до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, проте йому було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з майна, що йому належить, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 23 січня 2014 року. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги, просив справу розглядати без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 07 квітня 2003 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-709, виданого 25 лютого 2000 року Жовтневим районним судом м. Києва (а.с. 5). 23 січня 2014 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] (а.с. 6). 05 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 3974234 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 7). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченому законом для відповідного виду стягнення. Згідно з частинами 1, 2 ст. 50 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Позивач звернувся до Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про зняття арешту, проте листом від 22 листопада 2016 року в задоволенні його заяви було відмовлено та повідомлено про можливість звернення до суду (а.с. 8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved