Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

21 січня 2014 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду з позовом до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України Токмакова В.Н. про звільнення майна з-під арешту. При цьому позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2006 року їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.04.2008 року. 09 вересня 2008 року її чоловіком, [PERSON] був укладений кредитний договір ОКОВЗНП-0061 з Кредитною спілкою «Одеське кредитне товариство», відповідно до умов якого він отримав від останньої кредит. 9.09.2008 року між позивачкою та Кредитною спілкою «Одеське кредитне товариство» був укладений договір поруки, згідно до умов якого позивач прийняла на себе зобов'язання солідарної відповідальності за виконання всіх зобов'язань [PERSON] по кредитному договору ОКОВЗНП -0061. Відповідно до п.1.4 договору поруки термін виконання зобов'язань за основним договором - 9 березня 2009 року, а згідно до п.п.5.1 - строк дії договору поруки збігається зі строком дії Основного договору, тобто строк встановлений до 9 березня 2009 року. На цей час строк дії договору поруки сплинула, ніяких претензій до неї з боку Кредитної спілки «Одеське кредитне товариство» висунуто не було. В зв'язку з виниклою потребою, позивачем була подана в Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області заява про надання витягу на належні їй об'єкти нерухомості. З отриманого рішення про відмову у наданні інформації від 08.01.2014 року, їй стало відомо, про те, що постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України Токмакова В.Н. б/н від 26.01.2011 року був накладений арешт на належні їй квартири. Позивачка вважає, що наявність арешту її власності порушує її право володіти, користуватися та розпоряджатися власністю, закріплене ст. 41 Конституції України та є безпідставним та незаконним. За тих підстав вона просить суд скасувати арешт належних їй на праві власності об'єктів нерухомості. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та просила суд розглянути справу у її відсутність. Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Проте, 12.03.2014 року до канцелярії Малиновського районного суду надійшов лист - пояснення відповідача по суті позовних вимог [PERSON], с доданою до пояснень копією постанови про накладення арешту. Зазначене безумовно свідчить про обізнаність відповідача про суть позовних вимог позивача та про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.04.2008 року. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано на ім'я позивача в КП «ОМБТІ та РОН» 24.04.2008 р. номер запису 232 в книзі 680пр-25. Також позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.07.2006 року. Право власності на дану квартиру зареєстровано на ім'я позивача в КП «ОМБТІ та РОН» 25.07.2006 р. номер запису 62 в книзі 30допк-182. 09 вересня 2008 року [PERSON], чоловіком позивача, був укладений з Кредитною спілкою «Одеське кредитне товариство», кредитний договір ОКОВЗНП-0061, відповідно до умов якого він отримав кредит. 9.09.2008 року між позивачкою та Кредитною спілкою «Одеське кредитне товариство» був укладений договір поруки, згідно до умов якого вона прийняла на себе зобов'язання солідарної відповідальності за виконання всіх зобов'язань [PERSON] по кредитному договору. Відповідно до п.1.4 договору поруки термін виконання зобов'язань за основним договором встановлений 9 березня 2009 року, а згідно до п.п.5.1 - строк дії договору поруки збігається зі строком дії Основного договору, тобто строк встановлений для договору поруки - до 9 березня 2009 року. Відповідно до пояснень відповідача,наданих в листі № 31/17-СВ-142 від 03.03.2014 року, встановлено, що слідчим відділом Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області проводилося розслідування по кримінальній справі № 08201000270, яка була порушена за ст.190 ч.4 КК України за фактом заволодіння шляхом шахрайства коштами громадян - вкладників КС «Одеське кредитне товариство», скоєного у особливо великих розмірах. 8.05.2013 року цей факт було внесено до ЄРДР за № 12012170500004089. У межах розслідування кримінальної справи виносилися постанови про накладення арешту на майно тих громадян, які у зазначеній кредитній спілці взяли кредит та у подальшому його не повернули. Зокрема, слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Токмаковим В.М. була винесена постанова про накладення арешту на майно [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. В постанові слідчого зазначено, що підставою винесення постанови про накладення арешту булі відсутність даних щодо повернення до кредитної спілки коштів, отриманих [PERSON] в якості кредиту. Метою накладення арешту в постанові зазначено - забезпечення стягнення спричиненої майнової шкоди по цивільним позовам вкладників КС «Одеське кредитне товариство». Судом встановлено, що ані обвинувачення, ані підозри в межах розслідування кримінальної справи № 08201000270, а також кримінального провадження № 12012170500004089 [PERSON] та [PERSON] не висувалося. Згідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 1 ст.317 ЦК України, передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для арешту майна позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та у відповідності із ст.41 Конституції України, ст..15, 317, ч. 1 ст. 321, ст.391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 209, 212- 215, 224-226 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved