Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

19 лютого 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Бурдинюк О.С. 02 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 29 березня 2021 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, у зв`язку з тривалим (понад 14 днів) перебуванням судді Бурдинюк О.С. у відпустці. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року суддею Чеботаренко О.Л. справа прийняття до провадження та справа призначена до розгляду на 02 квітня 2021 року на 14.30 год. 02 квітня 2021 року о 14.30 год. судове засідання по справі було відкладене на 28 квітня 2021 року на 08.30 год., у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю інформації про вручення відповідачу судової повістки про виклик до суду. 28 квітня 2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого по справі судді Чеботаренко О.Л. на лікарняному з 12 по 30 квітня 2021 року та після виходу головуючого з лікарняного по справі по справі призначене судове засідання на 20 травня 2021 року на 11.00 год. 20 травня 2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого по справі судді Чеботаренко О.Л. у відпустці з 11 травня 2021 року по 30 травня 2021 року, включно, тому по справі призначене судове засідання на 04 червня 2021 року на 13.00 год. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 квітня 2007 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони зі відповідачем мають чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність між ним та відповідачем взаємопорозуміння, довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, різницею у характерах, поглядах на сімейні стосунки та цінності. З вересня 2020 року сімейні відносини між ними із відповідачем були фактично припинені, з того часу вони не спілкуються та не ведуть спільного господарства. На даний час між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Такі стосунки стомили позивача, тому він бажає їх припинити. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, та що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх волі та інтересам. У зв`язку із вищезазначеним, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд розірвати шлюб, укладений із відповідачем. Понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у сумі 908,00 грн. позивач просив не стягувати із відповідача на його користь. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав /а.с.31/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик у судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.33/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідач повідомлялася про день та час проведення судового засідання шляхом направлення судової повістки за адресою її фактичного мешкання, зазначеного позивачем у позовній заяві, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення судової повістки /а.с.34/; Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 28 квітня 2007 року Довжанською сільською радою Красноокнянського району Одеської області Україна, актовий запис №07 /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем. /а.с. 6. 7, 8, 9, 10, 11/. Відповідно до довідки, виданої Довжанським старостинським округом Окнянської селищної ради Одеської області, [PERSON] , [INFO] , разом із дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Дружина [PERSON] , [INFO] , з вересня 2020 року з сім`єю не проживає /а.с. 10/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з вересня 2020 року проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи, що позивач просив суд не стягувати з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви, виходячи із принципу диспозитивності, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved