Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

21 серпня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Голосіївського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту. Свої вимоги мотивує тим, що у червні 2018 року він мав намір продати належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], проте у нотаріуса дізнався, що на неї накладено арешт. Відповідно до довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта у 2006 році на виконанні у ВДВС у Голосіївському районі м. Києва перебувало виконавче провадження, де він був боржником. У рамках цього виконавчого провадження постановою державного виконавця від 09 червня 2006 року було накладено арешт на все його майно. На адвокатський запит Голосіївський районний ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом від 27 липня 2018 року відповів, що виконавче провадження відносно [PERSON] на примусовому виконанні не перебуває, надати копію постанови не представляється можливим, оскільки строк зберігання закінчених виконавчих проваджень становить 3 роки. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з усього майна, що йому належить, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 09 червня 2006 року. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Голосіївський районний ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві копію позовної заяви отримав (а.с. 16), відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 09 червня 2006 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], та заборонено здійснювати його відчуження (а.с. 11). Адвокатом [PERSON] було направлено до Голосіївського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві адвокатський запит від 23 липня 2018 року стосовно надання інформації щодо наявності виконавчого провадження, в якому [PERSON] виступає боржником (а.с. 8-9). Голосіївський районний ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом від 27 липня 2018 року відповів, що на виконанні у відділі виконавчі провадження відносно [PERSON] не перебувають. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на все майно, що належить [PERSON], накладено арешт постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 09 червня 2006 року (а.с. 10). Крім того, у листі зазначено про те, що відповідно до п. 9.9 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, а тому надати копію постанови державного виконавця від 09 червня 2006 року про накладення арешту не виявляється можливим у зв'язку із знищенням виконавчого провадження. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Позивач звернувся до Голосіївського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про зняття арешту, проте листом від 27 липня 2017 року його було повідомлено про необхідність звернення до суду, оскільки виконавче провадження знищено. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved