Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

21.06.2016 року Позивач звернувся до суду з позовом та просить: - скасувати наказ Державного концерну «Укроборонпром» від 15.06.2016 № 121-к «Про звільнення [PERSON].»; - поновити [PERSON] на посаді Генерального директора Державного підприємства «Завод 410 ЦА». Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 17.01.2014 Наказом Міністерства промислової політики України № 1-Д «Про укладення контракту з [PERSON].», між Позивачем та Міністерством промислової політики України укладено Контракт № 1 на новий строк . Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 2015 року № 393 «Деякі питання Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапору виробничого підприємства і Державного підприємства «Завод 410 ЦА» цілісний майновий комплекс Державного підприємства «Завод 410 ЦА» із сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі передано в управління Державного концерну «Укроборонпром». У зв'язку з цим, 25.12.2015 між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 50 до Контракту, якою Контракт викладено в новій редакції та відповідно Позивача призначено на посаду Генерального директора Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на період з 17.01.2014 до 16.01.2019. 15.06.2016 наказом ДК «Укроборонпром» №121-к Позивача звільнено з займаної посади, у зв»язку з невиконанням умов Контракту, а саме абзацу 51 пункту 2.6: «керівник зобов'язується забезпечити виконання наказів та розпоряджень Концерну». Не погоджуючись з підставами та порядком звільнення, Позивач просив скасувати наказ Державного концерну «Укроборонпром» від 15.06.2016 № 121-к про звільнення та поновити його на займаній посаді з 15.06.2016 року. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що з 13.06.2016 він знаходиться на лікарняному та копія наказу про звільнення йому не була вручена під розписку, а тому вважає, що його звільнення відбулося у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням вимог ст. 40 КЗпП України. Також посилався на те, що згідно наказу про звільнення, Контракт був припинений відповідно до абзацу 27 пункту 5.3 цього Контракту у зв'язку з невиконанням абзацу 51 пункту 2.6 «керівник зобов'язується забезпечити виконання наказів та розпоряджень Концерну», однак відповідно до абзацу 51 пункту 2.6 Контракту до обов'язків директора відноситься належне ведення претензійно-позовної роботи на Підприємстві. Таким чином, вважає, що оскаржуваний наказ про звільнення містить помилкові посилання на положення Контракту, які не відповідають підставам звільнення. Зазначає, що невиконання наказів та розпоряджень Концерну відповідно до пункту 5.3. Контракту може бути підставою для дострокового розірвання Контракту з ініціативи Концерну до закінчення строку його дій, проте відповідно до оскаржуваного наказу про звільнення, Контракт з 15 червня 2016 року був припинений. За таких обставин вважає, що звільнення Позивача було здійснено у спосіб, не передбачений Контрактом. Не погоджуючись з підставами звільнення Позивач посилався також на те, що ним, як керівником було належним чином забезпечено виконання та контроль за розпорядженням та наказом Концерну, що стали підставою для його звільнення. Зважаючи на те, що Позивача було звільнено за порушення трудової дисципліни, вважає, що відповідачем було порушено також порядок притягнення його до дисциплінарної відповідальності , визначених ст.ст. 147,149 КЗпП України. При цьому посилався на те, що його було звільнено під час дії ухвали Солом»янського районного суду м.Києва від 03.06.2016 року про забезпечення позову, якою заборонено притягати Позивача до дисциплінарної відповідальності. Крім того, зазначає, що наказ про його звільнення підписано т.в.о. Генерального директора [PERSON] Разом з цим, призначення та звільнення керівників учасників Концерну належить до виключної компетенції Генерального директора концерну, а тому вважає, що оспорюваний наказ підписано не уповноваженою на те особою. В судовому засіданні представники Позивача також посилалися на те, що звільнення Позивача за порушення умов Додаткової угоди було здійснено до набрання її чинності, а результати перевірки складені після звільнення Позивача. З урахуванням обставин викладених у позові та своїх письмових пояснень, представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування заперечень посилається на те, що абзацом 51 пункту 2.6 Контракту № 1 від 17.01.2014 в редакції Додаткової угоди №50 від 25.12.2015 укладеної між Позивачем та Відповідачем встановлено обов'язок керівника ДП «Завод 410 ЦА» виконувати накази та розпорядження Концерну. Абзацом 27 пункту 5.3 Контракту передбачено, що керівник ДП «Завод 410 ЦА» може бути звільнений в разі невиконання наказів та розпоряджень Концерну. Факти невиконання Позивачем наказів та розпоряджень Концерну зафіксовано в службовій записці № 006/676 від 15.06.2016 року заступника Генерального директора Концерну з безпеки. Відповідач зазначає, що підставою для звільнення Позивача, як керівника стало незабезпечення виконання розпорядження ДК «Укроборонпром» № 10/р від 17.02.2016, а саме - абзацу 2 розділу II цього розпорядження щодо обов'язку щомісячно повідомляти Концерн про результати виконання Договору комісії № STE-1-2 Д/К-09-ОМ/09-01 від 08.01.2009, оскільки на виконання вказаного зобов'язання ДП «Завод 410 ЦА» повинне було надіслати Концерну 4 листи з відповідною інформацією за лютий-травень 2016 року. Проте, зазначена інформація Концерну не надавалася, що підтверджується довідкою № 6.3-105 від 08.07.2016 департаменту кадрів та документообігу ДК «Укроборонпром». Факт доведення розпорядження № 10/р від 17.02.2016 до відома Позивача підтверджується, зокрема, листами ДП «Завод 410 ЦА» №48-534 від 29.02.2016 та № 48-588 від 09.03.201б на адресу Концерну, які підписані Позивачем. По-друге, Позивач, як керівник ДП «Завод 410 ЦА» не забезпечив виконання наказу Концерну № 13 від 20.01.2015, а саме - пункту 6.1 затвердженого цим наказом Порядку моніторингу платежів в ДК «Укроборонпром» щодо зобов'язання проводити платежі, які були включені до відомостей платежів, які потребують уточнення, лише за умови отримання від Концерну інформації про присвоєння такому платежу статусу «пройшов моніторинг». Так, 25.12.2015 ДП «Завод 410 ЦА» надіслало відомість платежів на визначену електронну адресу, проте о 14:15 год. 25.12.2015 працівником фінансово-економічного департаменту ДК «Укроборонпром» було надіслано електронне повідомлення на ДП «Завод 410 ЦА»,що один із платежів, передбачених відомістю на 25.12.2015, а саме - платіж на користь ТОВ «Бізнесінформаудит» у розмірі 1 143 711 грн. - не пройшов моніторинг у Департаменті безпеки Концерну та потребує уточнення. Проте, ДП «Завод 410 ЦА» не зважаючи на необхідність уточнення платежу, відповідно до платіжного доручення № 5541 від 30.12.2015, сплатило на користь ТОВ «Бізнесінформаудит» суму коштів у розмірі 1 143 711 грн. В обґрунтування законності звільнення Позивача у визначеному законом порядку, відповідач посилався на те, що Позивача звільнено у зв'язку з невиконанням умов контракту з підстав передбачених п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, а не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а тому дотримання вимог ст. 40,41, 149 КЗпП України не вимагається. Вважає, що доводи Позивача щодо необґрунтованості застосованого порядкового номеру Контракту є помилковим,оскільки у випадку, коли стаття акту містить певний перелік, викладений в кілька абзаців, підрахунок абзаців починається з узагальнюючого речення (слова), а не з першої позиції переліку. Також зазначили, що умовами Контракту передбачено підставою для припинення Контракту підпунктом в) пункту 5.2 Контракту, саме за невиконання наказів та розпоряджень, а тому вважає, що доводи Позивача щодо відсутності підстав для припинення контракту є необґрунтованими. Щодо доводів позивача про дію ухвали про забезпечення позову зазначив, що вказана ухвала не стосується підстав, в силу яких Позивача було звільнено з роботи. Крім того, до Позивача не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, оскільки звільнення Позивача з роботи відбулось на підставі самостійної правової підстави, встановленої п.8 ст. 36 КЗпП України. Зазначив, що наказ про звільнення Позивача підписано т.в.о. Генерального директора ДК «Укроборонпром» [PERSON]. Тимчасове виконання обов'язків Генерального директора було покладено на [PERSON], згідно наказом Генерального директора Концерну № 266-В від 30.05.2016 у зв'язку зі службовим відрядженням Генерального директора Концерну, що узгоджується з вимогами ст .105 КЗпП України та Статуту Концерну. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи - ДП «Завод 410 ЦА» просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, як необґрунтованого та безпідставного, з підстав зазначених відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера його застосування визначається законами України. Таким чином, Контракт може укладатися з працівником лише за умови, що він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Відповідно до п.4 ст. 6, ст. 9 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» та постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», яким затверджено Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, наймання на роботу керівника такого підприємства здійснюється шляхом укладання (переукладання) контракту. Відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України трудовий договір, укладений на визначений строк, припиняється з підстав, передбачених контрактом. Розділом IV Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року за № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» встановлено, що контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. Як самим Контрактом, так і діючим трудовим законодавством передбачено, що на осіб, працюючих на умовах контракту, розповсюджується законодавство про працю. Додатково до підстав звільнення, передбачених трудовим законодавством, для осіб, працюючих на умовах контракту, передбачені додаткові підстави для звільнення, передбачені самим контрактом. При розірванні контракту на підставах, встановлених у контракті, звільнення провадиться згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України. На виконання Наказу Міністерства промислової політики України № 1-Д від 17.01.2014 року «Про укладення контракту з [PERSON].» з Позивачем укладено Контракт №1 на новий строк без конкурсного відбору на посаду Генерального директора Державного підприємства «Завод 410 ЦА» ( а.с. 9-10 т.1) Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 2015 року № 393 «Деякі питання Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапору виробничого підприємства і Державного підприємства «Завод 410 ЦА» цілісний майновий комплекс Державного підприємства «Завод 410 ЦА» із сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі передано в управління Державного концерну «Укроборонпром». Таким чином, ДП «Завод 410 ЦА» входить до складу ДК «Укроборонпром». У зв'язку з цим, 25.12.2015 між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 50 до вказаного вище Контракту ( а.с. 11-22 т.1, 197-207 т.2). Згідно Додаткової угоди вбачається, що Позивача призначено на посаду Генерального директора Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на період з 17.01.2014 до 16.01.2019. 15.06.2016 наказом ДК «Укроборонпром» №121-к, у зв'язку з невиконанням Позивачем умов Контракту від 17.01.2014 №1, укладеного з Міністерством промислової політики України ( в редакції додаткової угоди від 25.12.2015), а саме абзацу 51 пункту 2.6: «керівник зобов'язується забезпечити виконання наказів та розпоряджень Концерну», з Позивачем було припинено з 15.06.2016 року Контракт від 17 січня 2014 №1 (у редакції додаткової угоди від 25.12.2015 №50) відповідно до абзацу 27 пункту 5.3 цього Контракту, а Позивача з 15 червня 2016 року звільнено з посади Генерального директора Державного підприємства «Завод 410 ЦА», відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України ( а.с. 25 т.1). Як вбачається з наказу від 15.06.2016 підставою для звільнення стали: службова записка від 15.06.2016 за №006/676, Контракт №1 від 17.01.2016 ( у редакції додаткової угоди від 25.12.2015 №50) ( а.с.25, 128-129 т.1). Суд вважає, що звільнення Позивача відбулося з дотримання вимог чинного законодавства, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що Наказ про звільнення Позивача підписано т.в.о. Генерального директора ДК «Укроборонпром» [PERSON] Абзацом 2 пункту 50 Статуту Концерну передбачено, що заступники Генерального директора Концерну призначаються на посаду та звільняються з посади генеральним директором Концерну. Підпунктом 31 пункту 51 Статуту ДК «Укроборонпром» також передбачено, що Генеральний директор розподіляє обов'язки між своїми заступниками. Підпунктом 36 пункту 51 Статуту Концерну передбачено, що Генеральний директор вирішує питання добору, підготовки та підвищення кваліфікації кадрів, приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Концерну, застосовує до них заходи заохочення та дисциплінарні стягнення. Таким чином, Генеральний директор Концерну може покладати виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника,в тому числі, і самого себе, на одного зі своїх заступників. Відповідно до вимог ст. 105 КЗпП України зазначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до наказу № 253-ОС від 06.11.2015, [PERSON] займає посаду заступника Генерального директора ДК «Укроборонпром» ( а.с. 183 т.1). Тимчасове виконання обов'язків Генерального директора покладено на [PERSON], згідно наказом Генерального директора Концерну № 266-В від 30.05.2016 у зв'язку зі службовим відрядженням Генерального директора Концерну ( а.с.184 т.1). З огляду на викладене вище, суд вважає, що наказ про звільнення Позивача підписано уповноваженою на те особою, а доводи Позивача в цій частині, суд вважає безпідставними. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення Позивача з займаної посади стало саме невиконання умов Контракту, умови, які є підставою для звільнення за п.8 ст. 36 КЗпП України. Як встановлено вище, Позивача було звільнено згідно п.8 ст. 36 КЗпП України на підставі, передбаченій п. 5.3 (в) , за невиконання абзацу 51 п. 2.6 Контракту. Згідно з Абзацом 51 пункту 2.6 Контракту укладеного між Позивачем та Відповідачем встановлено обов'язок керівника ДП «Завод 410 ЦА» виконувати накази та розпорядження Концерну ( а.с. 11-22 т.1). Таким чином, Позивач, як керівник ДП «Завод 410 ЦА» взяв на себе обов'язки безпосередньо здійснювати поточне управління (керівництво) ДП «Завод 410 ЦА» та виконувати накази і розпорядження Концерну. Згідно 5.2, Контракт може бути припинений до закінчення строку його дії у випадках передбачених п.п.5.3 і 5.4 цього Контракту. Відповідно до абзацу 27 п. 5.3. Контракту, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Концерну до закінчення строку його дії, зокрема, у разі невиконання наказів та розпоряджень Концерну. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач, як керівник ДП «Завод 410 ЦА» не забезпечив виконання розпорядження ДК «Укроборонпром» № 10/р від 17.02.2016, а саме - абзацу 2 розділу II цього розпорядження щодо обов'язку щомісячно повідомляти Концерн про результати виконання Договору комісії № STE-1-2 Д/К-09-ОМ/09-01 від 08.01.2009 ( а.с. 130-133 т.1). Так, на виконання вказаного зобов'язання ДП «Завод 410 ЦА» повинне було надіслати Концерну 4 листи з відповідною інформацією за лютий-травень 2016 року. Проте, зазначена інформація Концерну не надавалася, що підтверджується довідкою № 6.3-105 від 08.07.2016 департаменту кадрів та документообігу ДК «Укроборонпром» ( а.с.134 т.1, а.с. 160 т.2 Факт доведення розпорядження № 10/р від 17.02.2016 до відома Позивача підтверджується, серед іншого, листами ДП «Завод 410 ЦА» №48-534 від 29.02.2016 та № 48-588 від 09.03.2016 на адресу Концерну, які підписані Позивачем ( а.с. 135 т.1). Вказане свідчить про невиконання Позивачем, як керівником ДП «Завод 410 ЦА», розпорядження ДК «Укроборонпром» № 10/р від 17.02.2016. Доводи Позивача про те, що своїм наказом № 54 від 24.02.2016 Позивач визначив відповідальних осіб за виконання розпорядження Концерну № 10/р від 17.02.2016, тим самим забезпечив належне виконання Розпорядження, суд вважає необґрунтованими. Так, п. 11 зазначеного наказу № 54 встановлено, що контроль за його виконанням Позивач залишає за собою ( а.с.26-28 т.2) . Крім того, як вбачається з даного наказу, Позивач, як керівник підприємства, у зазначеному наказі № 54 не давав вказівки своїм підлеглим повідомити або забезпечити повідомлення Концерну про результати виконання Договору комісії № STE-1- 2 Д/К-09-ОМ/09-01 від 08.01.2009. Окрім того, у п. 7.2 наказу № 54 від 24.02.2016 року не конкретизований адресат надання інформації про результати виконання Договору комісії № STE-1-2 Д/К-09-ОМ/09-01 від 08.01.2009. Відповідно до п. 7.7 Статуту ДП «Завод 410 ЦА» передбачено, що керівник Підприємства забезпечує неухильне виконання рішень Концерну, в тому числі прийнятих за результатами перевірок Підприємства. Крім того, абз. 2 п. 7.7 Статуту ДП «Завод 410 ЦА» встановлено, що керівник Підприємства несе відповідальність за виконання покладених на нього завдань, що визначені Статутом ( а.с. 164-177 т.2). Тобто, неухильне виконання розпорядження Концерну № 10/р від 17.02.2016 було одним зі завдань Позивача, як керівника ДП «Завод 410 ЦА» і за невиконання якого Позивач відповідає особисто. За таких обставин, суд вважає, що доводи Позивача про належне виконання вказаного вище Розпорядження, не доведе належними доказами по справі та спростовується дослідженими в суді матеріалами справи. По-друге, Позивач, як керівник ДП «Завод 410 ЦА» не забезпечив виконання наказу Концерну № 13 від 20.01.2015, а саме - пункту 6.1 затвердженого цим наказом Порядку моніторингу платежів в ДК «Укроборонпром» (надалі - Порядок) щодо зобов'язання проводити платежі, які були включені до Відомостей платежів, які потребують уточнення, лише за умови отримання від Концерну інформації про присвоєння такому платежу статусу «пройшов моніторинг» ( а.с. 13-152 т.2). Та обставина, що Позивач ознайомлений із вимогами Порядку моніторингу платежів в ДК «Укроборонпром» підтверджується листом ДП «Завод 410 ЦА» № 57-2457 від 01.09.2015 на адресу Концерну, підписаним Позивачем, де в першому абзаці йде мова про даний Порядок (а.с.153 т.1). Пунктом 3.4 Порядку передбачено, що відомості термінових платежів подаються щоденно, у строк до 11:00 год., до фінансово-економічного департаменту Концерну на електронну адресу [INFO] З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2015 ДП «Завод 410 ЦА» надіслало відомість платежів на вказану електронну адресу. Факт надходження відповідного електронного листа з відомістю підтверджується заявою приватного нотаріуса Пелех З.Б. ( а.с.155-156 т.10). Як передбачено пунктом 3.5 Порядку, платежі вважаються такими, що пройшли моніторинг (узгодженими) в разі ненадходження до 14:30 від фінансово-економічного департаменту Концерну повідомлення про платежі, що потребують уточнення. О 14:15 год. 25.12.2015 працівником фінансово-економічного департаменту ДК «Укроборонпром» було надіслано електронне повідомлення на ДП «Завод 410 ЦА» про те, що один із платежів, передбачених відомістю на 25.12.2015, а саме - платіж на користь ТОВ «Бізнесінформаудит» у розмірі 1 143 711 грн. - не пройшов моніторинг у Департаменті безпеки Концерну та потребує уточнення. Та обставина, що вказаний вище електронний лист (повідомлення) було направлено ДП «Завод 410 ЦА» підтверджується також заявою приватного нотаріуса Пелех З.Б. (а.с.155-160). Пунктом 3.6 Порядку передбачено, що термінові платежі, які потребували уточнення, проводяться після їх узгодження в Концерні. Пунктом 6.1 Положення про порядок моніторингу платежів в ДК «Укроборонпром» встановлено, що підприємства Концерну зобов'язані проводити платежі, які були включені до Відомостей платежів, які потребують уточнення, лише за умови отримання від Концерну інформації про присвоєння такому платежу статусу «пройшов моніторинг». Тобто, ДП «Завод 410 ЦА» було повідомлено Концерном про необхідність уточнення платежу на користь ТОВ «Бізнесінформаудит». Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що інформація про присвоєння такому платежу статусу «пройшов моніторинг» до ДП «Завод 410 ЦА» не надсилалася. Проте, як вбачається з платіжного доручення № 5541 від 30.12.2015, що міститься в матеріалах справи, ДП «Завод 410 ЦА» сплатило на користь ТОВ «Бізнесінформаудит» суму коштів у розмірі 1 143 711 грн.(а.с. 161-162 т.1). Не заслуговують на увагу доводи Позивача стосовно того, що своїм наказом №205 від 15.10.2015 Позивач визначив відповідальну особу за виконання Порядку моніторингу платежів. Так, пунктом 4 зазначеного наказу № 205 встановлено, що контроль за його виконанням Позивач залишає за собою, а тому неухильне виконання Порядку було одним зі завдань Позивача, як керівника ДП «Завод 410 ЦА» і за невиконання цього завдання Позивач відповідає особисто ( а.с. 52-54 т.2). Разом з цим, суд вважає, що призначення відповідальної особи за виконання Порядку, не є свідченням такого виконання. Посилання Позивача в підтвердження відсутності своєї вини за невиконання Порядку моніторингу на довідку головного бухгалтера [PERSON] ( а.с. 114 т.2),суд вважає безпідставним. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , головний бухгалтер ДП «Завод 410 ЦА» підтвердив, що він не є відповідальною особою за дотриманням Порядку моніторингу платежів. Також свідок не міг пояснити у суді, чим саме передбачено надання усного дозволу чи погодження щодо здійснення моніторингу платежів від уповноваженої особи Концерну. Крім того, у службових записках працівників фінансово-економічного департаменту, який здійснює моніторинг платежів та департаменту безпеки, який призупинив платіж на користь ТОВ « Бізнесінформаудит», заперечуються надання таких дозволів [PERSON] ( а.с.178 -179т.2). Як вбачається з службової записки фінансово-економічного департаменту Концерну №1.021/485 від 08.09.2016 року, Концерном не здійснювалося погодження в цілому проведення розрахунків з контрагентами, а здійснюється моніторинг кожного платежу окремо. Вказане свідчить про безпідставність доводів Позивача і неспроможність показів головного бухгалтера ДП «Завод 410 ЦА» [PERSON] про те, що дозвіл був наданий вищим керівництвом департаменту, що призупинив платіж. Та обставина, що Позивач не забезпечив виконання Порядку моніторингу платежів підтверджується також тим, що отримавши повідомлення від головного бухгалтера про «усне підтвердження» платежу на користь ТОВ «Бізнесінформаудит», Позивач повинен був пересвідчитись у реальній наявності такого підтвердження, оскільки, відповідно до пунктом 6.1 Порядку встановлено обов'язок проводити платежі лише за умови отримання від Концерну інформації про присвоєння такому платежу статусу «пройшов моніторинг». Проте, у матеріалах справи відсутні докази отримання Позивачем такої інформації від Концерну . З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним, що Позивач, як керівник ДП «Завод 410 ЦА», не виконав наказ ДК «Укроборонпром» № 13 від 20.01.2015, яким затверджено Порядок моніторингу платежів в ДК «Укроборонпром». Та обставина, що Додаткова угода №50 від 25.12.2015 до Контракту набрала чинності 25.02.2016 року, що звільняє на думку Позивача від відповідальності за непогодження платежу на користь ТОВ «Бізнесінформаудит» 30.12.2015 та за невиконання Розпорядження №10/р від 17.02.2016 , слід зазначити. Як встановлено вище, наказ про звільнення Позивача датований 15.06.2016 , тобто після набрання чинності Додаткової угоди. Крім того, відповідно до п.7.7. Статуту ДП «Завод 410 ЦА» , керівник Підприємства забезпечує неухильне виконання рішень Концерну. Таким чином, зобов'язання щодо виконання наказів і розпоряджень Концерну у Позивача виникло до набрання 25.02.2016 чинності Додаткової угоди та жодним чином не спростовує законність підстав для звільнення Позивача за п. 5.3 Додаткової угоди до Контракту. Що стосується обов'язку повідомляти Концерн про результати виконання Договору комісії, то Додаткова угода набула чинності та діяла протягом періоду, коли Позивач мав щомісячно звітувати перед Концерном. Доводи Позивача про порушення відповідачем порядку його звільнення внаслідок тимчасової непрацездатності, що на думку Позивача, є порушенням ч.3 ст. 40 КЗпП України, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених п.8 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст. 40 КЗпП України не поширюється, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав , передбачених п.1 ч.1. ст.355 ЦПК України за перше півріччя 2013 року від 01.07.2013 року. Виходячи з того, що п.8 ст.36 КЗпП України передбачає самостійну підставу припинення трудового договору, а тому його розірвання не є дисциплінарним стягненням. Отже, вимоги, встановлені статтею 149 Кодексу законів про працю України, на припинення трудового договору за пунктом 8 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України не поширюються. За таких обставин, суд вважає, що посилання Позивача на порушення відповідачем вимог ст.ст. 40,41,147,149 КЗпП України, є безпіставними, оскільки вказані норми не застосовується до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 03.06.2016 ( Справа № 760/9873/16-ц) було зупинено дію наказу ДК «Укроборонпром» про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та заборонено Концерну і його посадовим особам здійснювати дії щодо застосування до [PERSON], як до керівника ДП «Завод 410 ЦА», заходів дисциплінарного стягнення щодо обставин, викладених у мотивувальній частині вказаної ухвали ( а.с. 32-35 т.1). Разом з тим, суд вважає, що забезпечення позову у справі № 760/9873/16-ц не стосується підстав звільнення Позивача, а тому доводи Позивача в обґрунтування поданого позову суд вважає безпідставними. Наданий Позивачем висновок спеціаліста -правознавця № 26/07ЮР від 22.07.2016 року та за № 18/07ЮР від 15.07.2016 ( а.с.68-97 т.2) щодо необґрунтованості підстав для звільнення Позивача та обґрунтованості виконання Розпорядження № 10/р від 17.02.2016 , суд не приймає до уваги, як такого, що спростовується дослідженими в суді матеріалами справи. Крім того, суд вважає, що в наведених у Висновках спеціалістів питання відносяться до компетенції суду, оскільки підлягають встановленню та дослідженню у сукупності з наявними матеріалами справи. Враховуючи наведене вище та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення Позивача з підстави передбаченої п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задоволенню не підлягають. Крім того, в своїх вимогах Позивач просив скасувати наказ №121-к від 15.06.2016 про звільнення. Однак, виходячи з того, що з точки зору трудового законодавства видавати та скасовувати накази віднесено до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до компетенції суду належить їх перевірка на предмет законності чи незаконності та зобов'язання до вчинення певних дій, а тому підстави для задоволення вимог позивача щодо скасування наказу про звільнення, відсутні також з даних підстав.

Outcome: dismissed