Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань, посилаючись на наступне. Відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 01.10.2013. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8 000,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, тому зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.04.2021 має заборгованість у загальній сумі 12 060,27 грн., яка складається з наступного: 3 570,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7 990,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 500,00 грн. - заборгованість за пенею. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». 1.2. 07.07.2021 представником відповідача було надано відзив на позов, в якому вона вказує, що неможливо достовірно встановити, що відповідач була ознайомлена саме з Умовами та Правилами, які надані позивачем до позовної заяви. При цьому Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» містять декілька пунктів по різним видам кредитних карт, що не дає чіткого уявлення про те, з якими ж саме Тарифами (по якій саме карті) була ознайомлена відповідач. Крім того, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог, викладених у позовній заяві, оскільки останній платіж по кредитному договору відповідачем був здійснений у жовтні 2017 року, тобто на час сплину строку дії картки позивачу було відомо про порушення строку погашення кредитного договору. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому просить у їх задоволенні відмовити. 1.3. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві не заперечував проти розгляду справи без його участі. Представник відповідача або відповідач в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідач [PERSON] 01.10.2013 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. У вищевказаній Анкеті-заяві відсутня будь-яка позначка щодо бажання отримати кредит, а також відсутній розмір бажаного кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок та розмір нарахування штрафів за невиконання кредитних зобов`язань, порядок погашення кредиту. З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на підставі кредитного договору б/н, укладеного між банком та [PERSON] , останній 01.10.2013 видавалася картка № [NUMBER] з терміном дії 09/16 та 23.01.2014 видавалася картка № [NUMBER] з терміном дії 11/17. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» за картковим рахунком № [NUMBER] змінювався кредитний ліміт наступним чином: 23.01.2014 - 8 000,00 грн., 28.10.2014 - 3 310,00 грн., 17.01.2020 - 0,00 грн. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 01.10.2013, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , вбачається, що на думку позивача, станом на 27.04.2021 заборгованість відповідача у загальній сумі становить 12 060,27 грн., яка складається з наступного: 3 570,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7 990,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 500,00 грн. - заборгованість за пенею. 2.2. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21.05.2021, виданою Центром надання адміністративних послуг в м. Сєвєродонецьку, [PERSON] з 28.05.1984 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого 19.04.2019 Шевченківським районним у місті Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у місті Києві, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.04.2019. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] . 2.3. 19.07.2021 судом було здійснено огляд веб-сайту за клопотанням представника позивача. За веб-адресою: https://privatbank.ua/terms в розділі «Архів договорів» після натискання на посилання «більше» стає доступним посилання «Повний договір (актуальний на 01.10.2013р)». Після натискання на це посилання стає доступним для огляду текст Умов та Правил надання банківських послуг, в тому числі і розділ 2.1.1 цих Умов та Правил. Зміст вказаного розділу відповідає змісту Умов та Правил, які додано в роздрукованому вигляді представником позивача до позовної заяви. 3. Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 3.2. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. 3.3. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 викладена правова позиція, яка зводиться до того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на час підписання відповідачем анкети-заяви), в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. Тобто, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 3.4. Згідно з статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р м. Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Із урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку про те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Судом встановлено, що анкета-заява від 01.10.2013, яка була підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про розмір або валюту кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, порядок та строки повернення кредиту тощо. З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7990,27 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 4.2. Стосовно вимог про стягнення заборгованості у вигляді пені суд зазначає наступне. Станом на час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил) або військових дій на території України, у зв`язку із чим суд вважає, що пеня за період з 14 квітня 2014 року, яка була нарахована на суму заборгованості, стягненню з відповідача не підлягає, адже місце проживання відповідача з 1984 року зареєстроване на території населеного пункту, визначеному у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція Крім того, позивач не навів детального розрахунку сум пені, з якого було б можливо встановити у зв`язку із несплатою яких саме сум нарахована пеня, виходячи з якого відсотку нарахована пеня тощо. 4.3. Стосовно вимог про стягнення заборгованості у вигляді фактично отриманих та неповернутих відповідачем коштів суд зазначає наступне. З виписки по рахунку відповідача, а також зі змісту банківського розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач фактично отримала від позивача грошові кошти в загальній сумі 17146,57 грн. (детальний розрахунок суду: 20+20+20+20+0,03+20+1,26+20+1,97+20+7,10+20+2+1248+9,19+30,81+9,23+20+8,28+8,84+40,91+ 30,81+20+10+4,73+45,96+10+20+9,77+0,23+5,31+10+20+6,44+93,56+400+10+8,72+5071,28+1,50+1559,99+404+522,08+235,57+2851+88+4160). З тих же виписки та банківського розрахунку вбачається, що відповідач повернула банку суму в загальному розмірі 17992,64 грн. (детальний розрахунок суду: 2+2100+1100+1200+103,89+2300+1,68+820+500+500+600+500+200+500+500+400+600+5071,28+ 400+500+93,56+0,23). Таким чином, сума заборгованості за неповернутими коштами відсутня, оскільки відповідач повернула банку більшу суму, ніж отримала (17146,57 - 17992,64). За таких обставин, стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої відповідачем суми коштів буде не тільки повністю необґрунтованим, а й порушуватиме загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6. ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). При цьому суд враховує, представник відповідача взяла участь у справі, подала письмовий відзив та просила повністю відмовити у задоволенні позову. У зв`язку із цим, в цій справі не підлягають застосуванню висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 09 червня 2021 року по справі № 414/496/20 та в яких вказано, що відповідач участі у справі не брала і будь-яких заперечень щодо вимог позивача про стягнення суми боргу не подавала. 4.4. Щодо заяви представника відповідача про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд вважає, що в даному випадку строки позовної давності не підлягають застосуванню, оскільки всі заявлені до стягнення суми боргу були визнані судом необґрунтованими. Підводячи підсумок суд зазначає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі у зв`язку із їх необґрунтованістю. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено, в той час як відповідач не заявляла про наявність у неї судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed