overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

20.01.2014 р. КП «Житлово-експлуатаційна організація №14» /далі КЖП/ звернулося до суду з позовом до [PERSON] як до мешканця квартири [ADDRESS] про зобов'язання демонтувати перегородку в коридорі спільного користування, що встановлена між квартирами [NUMBER]-[NUMBER] зазначеного багатоквартирного будинку. Вказує що відповідач без належного дозволу, та проекту, що суперечить ст.20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.100, 152, 179 ЖК України, Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань ЖКГ №76 від 17.05.2005 р. /далі Правила/; встановив зазначену перегородку між квартирами. Оскільки такі дії порушують умови проживання та експлуатації будинку іншими мешканцями, вчинені буз відповідного дозволу, просить зобов'язати відповідача демонтувати перегородку. Представник позивача Кушнарьов Є.І надав суду заяву про підтримання позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно 13.02.2014 р., належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов слід задовольнити. Судом встановлено що відповідач є мешканцем квартири [ADDRESS], та згідно акту від 12.11.2013 р. встановив перегородку в коридорі спільного користування, між квартирами [NUMBER]-[NUMBER] зазначеного багатоквартирного будинку. Дійсно згідно ст.179 ЖК України яка зобов'язує громадян користуватися житловими будинками у відповідності з Правилами, та п.1.4. Правил - переобладнання та перепланування жилих будинків, до яких відноситься перенесення та влаштування дверних прорізів, допускається тільки з письмового дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Перепланування, що погіршує умови експлуатації будинку, умови проживання громадян не допускаються. Згідно ст.100 ЖК України - наймач, який допустив самовільне переобладнання, зобов'язаний привести приміщення у відповідний стан за власний рахунок. Оскільки відповідачем встановлена перегородка між квартирами без належного дозволу, вказане переобладнання погіршує умови експлуатації, та проживання для інших мешканців, [PERSON] слід зобов'язати демонтувати перегородку за власний рахунок. На підставі ст.ст.100, 179 ЖК України, п.п.1.4. «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» від 17.05.2005 р.,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в якій посилаючись на необхідність підтвердження юридичного факту, що має значення для створення умов щодо здійснення ним права на спадщину після смерті [PERSON], просив встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO], державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК №037898 виданого на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації за №427-р від 25 вересня 2002 року, на ім'я [PERSON] У судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду повідомлення про можливість слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] Вислухав пояснення заявника, допитавши свідків [PERSON] і [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Свідки [PERSON] і [PERSON] засвідчили, що довгий час знали [PERSON], який помер [INFO] та можуть підтвердити той факт, що дійсно [PERSON] довгий час працював в КСП «ім. Щорса» Казанківського району, був членом вказаного господарства та отримав державний акт на право приватної власності на землю. З матеріалів справи та пояснень свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається, що дійсно [PERSON], який помер [INFO] працював в КСП «ім. Щорса» і був членом вказаного господарства та отримав державний акт на право приватної власності на землю. Відповідно до заповіту від 30 жовтня 2009 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,77 га, розташовану в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК №037898, виданого 27 січня 2003 року. Дослідженні докази вказують на те, що в документах, а саме в державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-МК №037898 допущена помилка, усунення якої є неможливо, тому маються підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення факту належності [PERSON], який помер [INFO], державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК №037898 виданого на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації за №427-р від 25 вересня 2002 року, має для заявника юридичне значення, так як він зможе реалізувати своє право на спадщину, тому суд задовольняє його заяву.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 13850,58 грн., посилаючись на невиплату відповідачем заборгованості по заробітній платі при його звільненні та невиконання ним судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У звязку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходилися в трудових правовідносинах з 27.06.2001р. Позивача [PERSON] було прийнято на посаду сторожа 1 класу в Державне підприємство «Миколаївський ремонтно-механічний завод», що підтверджується копією трудової книжки відповідача. Наказом №55 від 02.04.2010 року позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП. При звільненні позивача [PERSON], підприємство не виплатило йому заробітну плату на загальну суму 18 470,91грн. за період з 01.11.2008 року по 02.04.2010 року, що підтверджується довідкою від 10.04.2010р. за №10. 08.12.2010р. Заводським районним судом м.Миколаєва було видано судовий наказ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 18 470,91 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженому ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені ч.1 ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На час звернення позивача до суду з даним позовом нараховану заробітну плату не виплачено, заборгованість відповідача на час затримки виплати належної позивачу суми з 01.02.2013р. По 19.12.2013р. Складає 13850,58 грн. з розрахунку 222 днів затримки розрахунку вартістю 62,39грн. (розмір середньоденної заробітної плати). Оскільки право позивача на своєчасну та належну оплату праці є важливою соціальною гарантією, встановленою Конституцією та чинним законодавством України про працю, тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/6 частки будинку за адресою: [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем є заявниця. При оформленні документів на спадщину виявилось, що в свідоцтві про право власності на житло, в реєстраційному посвідченні та у технічному паспорті зроблені помилки, а саме не вірно вказане по батькові [PERSON], замість «[PERSON]» (рос.м.) вказано «[PERSON]» (рос.м.). Встановлення факту належності документів потрібно заявнику для оформлення спадщини. В судовому засіданні заявник представник заявника [PERSON] наполягав на задоволенні своїх вимог. Представник заінтересованої особи- Кіровської селищної ради до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи- Реєстраційної служби Дзержинськоого міського управління юстиції проти заявлених вимог не заперечував. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що в свідоцтві про право власності на житло від 03.04.1998 року, в реєстраційному посвідченні від 16.04.1998 року та у технічному паспорті № 2524 від 01.10.1997 зроблені помилки, а саме не вірно вказане по батькові [PERSON], замість «[PERSON]» (рос.м.) вказано «[PERSON]» (рос.м.). Факт належності [PERSON] вказаних документів доведений в судовому засіданні та підтверджений матеріалами справи, а саме копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.8), копією домової книги (а.с.10-15), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.16), копією технічного паспорту (а.с. 18-24), копією пенсійного посвідчення (а.с.26), копією свідоцтва про смерть (а.с.29).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 26.06.2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає разом з нею. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, обов'язків покладених на нього законом не виконує, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач та відповідач надали заяви, просили справу розглянути у їх відсутність: [PERSON] на позові наполягає, [PERSON] проти позову не заперечує ( а.с. 13,14 - заяви). Відповідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 26.06.2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблений актовий запис № 242. (а.с.5 - копія свідоцтва про шлюб). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. ( а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Сімейні відносини припинились, сторони мешкають окремо, дитина проживає разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягненням повноліття. Положеннями п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, погодився з розміром аліментів, що просить стягнути позивач, суд вважає необхідним позов задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким просить, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини: дочку - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що з 22.03.2002р. перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем та проживають однією сім'єю, від спільного проживання у них народилася дочка - [PERSON], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народженням дитини. Відповідач надавати матеріальну допомогу на утримання дочки в добровільному порядку не бажає, тому позивач змушений звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти позову не заперечує. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст. 174 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити і відповідно до ст.180,182 Сімейного кодексу України стягнути з відповідача на утримання дочки - [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу). Судом встановлено, свідоцтвом про народження, довідкою з місця проживання, що відповідач будучи батьком дитини, матеріальної допомоги не надає. На підставі ст.180,182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки: втратили почуття любові, поваги і взаєморозуміння, мають різні погляди на життя; шлюб носить формальний характер, проживають ще разом, проте фактичні сімейні відносини припинені з жовтня 2013 року, подальше збереження сім'ї і шлюбу є неможливим, і це суперечить її інтересам. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, просила справу розглянути за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) а.с.15, однак в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Письмових заперечень не надано. Обов'язком, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч.3 ст.27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 20.09.1980 року в Політотдельській сільській раді Матвієво-Курганського району Ростовської області за актовим записом №19 сторони зареєстрували шлюб. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач заперечень проти позову не надав, до суду не з'явився, що розуміється судом як небажання зберегти шлюб і фактичне визнання позову. Окрім того, сам факт розірвання шлюбу не може бути перешкодою для примирення сторін, якщо у них є таке бажання. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право проживання у квартирі. При цьому позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Також позивач зазначає, що перебувала з відповідачем в шлюбі від 11.11.1999 року. Вказаний шлюб був розірваний 27.10.2004 року. З 15.06.2004 року відповідач за вказаною адресою не проживає. Однак, протягом тривалого проміжку часу відповідач залишається бути зареєстрованим в квартирі в якій не проживає фактично, що завдає позивачці додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому законом порядку. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належними чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. В квартирі зареєстровані: Позивач, її діти [PERSON], [PERSON] та Відповідач. Вказане підтверджується Довідкою від ЖБК «Ленінський -6» від 15.01.2014 року № 32-01-14. 27.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб. Вказане підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 27.10.2004 року, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси серія [NUMBER]. З 15.06.2004 року відповідач в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. Це підтверджується Актом про не проживання особи у житловому приміщенні № 15/IV-145 виданий ЖБК «Ленінський-6». Протягом тривалого проміжку часу відповідач залишається зареєстрованим в квартирі в якій не проживає фактично, що завдає позивачці додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому законом порядку. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у користуванні квартирою, вона несе додаткові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та АГК «Медик» про виділення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності у зв'язку з прийняттям спадщини після батька [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що їй, її батькам - [PERSON] та [PERSON], та її бабі [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на частку у вищевказаній квартирі та на гараж [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] - донька спадкодавця, дружина спадкодавця - [PERSON] та донька спадкодавця - [PERSON] - відповідачі по справі. [PERSON] та [PERSON] приймати належну їм частку спадщини після померлого [PERSON] не бажають та відмовляються від неї на користь позивача. При одержані свідоцтва про право на житло між сторонами не виникало розбіжностей про розмір часток кожного з них і вони не встановлювали ніякого порядку в користуванні та розпорядженні частками у праві спільної сумісної власності. Таким чином, у праві спільної сумісної власності на квартиру позивачу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить, а [PERSON], померлому [INFO] року, належало при житті, кожному по 1/4 частки квартири [ADDRESS]. Будівництво спірного гаража [ADDRESS] було завершене ще за життя [PERSON] та 22.03.1991 року Криворізьким бюро технічної інвентаризації йому було видано реєстраційне посвідчення на гараж за реєстровим №66, стр.66 в реєстровій книзі №1«Г». Заборгованості по сплаті членських внесків немає, даний гараж було побудовано на особисті кошти спадкодавця. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у видачі даного свідоцтва, у зв'язку з тим, що не виділені частки в праві спільної сумісної власності та рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання. У зв'язку з викладеним, позивач [PERSON] просить визначити за нею, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], померлим [INFO] року, за кожним з них по 1/4 частки квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] та гараж [ADDRESS], після батька [PERSON], померлого [INFO] року, як за спадкоємцем першої черги за законом. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви в яких позовні вимоги визнають в повному обсязі та просить суд розглядати справу за їх відсутністю. Оскільки відповідачі позов визнали, тому відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачами, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Таким чином на підставі ст.ст.357, 370, 1226, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved