Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

21 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів компенсацію вартості 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], а також судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, заперечували проти його задоволення, мотивуючи це скрутним матеріальним становищем та неможливістю у зв'язку з цим реально виконати вимоги позивача. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи оповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 20 травня 1996 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, відповідно до якого у спільну часткову власність позивача та відповідачів передано у рівних частинах по 1/3 кожному квартиру двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 48,6 кв.м. та житловою площею 33,0 кв.м. Договір посвідчено державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 4-2474 (а.с. 7). 13 червня 1996 року право власності сторін на дану квартиру було зареєстровано Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується реєстраційним написом на договорі міни від 20 травня 1996 року. Також КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт та план на дану квартиру (а.с. 8, 9-11). Позивач, посилаючись на створення відповідачами перешкод у користуванні ним 1/3 часткою квартири, просить стягнути з них компенсацію її вартості. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7, при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Ухвалою суду від 05 грудня 2013 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої експертом Чернігівської регіональної торгово-промислової палати визначено ринкову вартість квартири [ADDRESS], яка на час проведення дослідження складає 244 458 грн. 00 коп., а також визначено ринкову вартість 1/3 частини вищезазначеної квартири, яка становить 81486 грн. 00 коп. (а.с. 57-64). В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є в спільній частковій власності. За неможливості такого виділу у зв'язку з неподільністю речі (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду, відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову та не згодна компенсувати вартість частки майна іншого співвласника, оскільки знаходиться у скрутному матеріальному становищі, отримує пенсію за віком в розмірі 1048,14 грн., є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2. При цьому відповідач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує допомогу в середньому розмірі 1167,03 грн. Неспроможність відповідачів задовольнити позовні вимоги підтверджується довідкою про отримання допомоги від 07 жовтня 2013 року та № 1839 та довідкою УПФУ в м. Чернігові від 10 жовтня 2013 року № 2935 (а.с. 36 та 37). Про низький рівень доходів відповідачів свідчать і фотографії спірної квартири в додатку № 1 до експертного висновку (а.с. 63-64). Позивачем також не надано належних доказів неможливості користування спірною квартирою та створення відповідачами перешкод у користування ним квартирою. Отже, судом встановлено відсутність об'єктивної можливості відповідачів виплатити грошову компенсацію іншому співвласнику та з'ясовано, що задоволення позовних вимог може призвести до звернення стягнення на квартиру, її примусового продажу й порушення законних прав відповідачів. Стягнення за рішенням суду грошової компенсації частки позивача, який бажає виділу, з відповідачів, які сплатити таку компенсацію неспроможні, та визнання за останніми усупереч їх волі права власності на частку позивача є використанням одним власником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим. За таких обставин суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed