Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

20 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цією заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просить встановити той факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області, являлася її матір'ю. Дану заяву обґрунтовано наступним. [INFO] року в с. Яришівка Томашпільського району померла мати заявника [PERSON] Після смерті матері залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, розташованої на території Липівської сільської ради, належний спадкодавцеві відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Заявник [PERSON] зазначає, що вона залишилася єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті матері, однак документів, які б підтверджували факт родинних відносин між нею та її матір'ю відсутні, а Томашпільський районний відділ РАЦС відмовився надати копію актового запису про народження та про одруження заявника. В зв'язку з тим, що факт родинних відносин має для заявника юридичне значення і впливатиме в подальшому на оформлення спадщини, тому з цією заявою вона вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у заяві, попросила їх задовольнити. Представник зацікавленої особи - Липівської сільської ради у судове засідання не з'явився, однак сільський голова подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності їхнього представника, з заявленими вимогами згідні. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON], пояснюючи, що все своє життя проживали по сусідству та підтримували дружні відносини. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, розглянувши заяву зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] записана як дочка у погосподарських книгах Липівської сільської ради станом на 1958-1959 роки [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1917 року народження (а.с.7, 9). Згідно довідки виконкому Липівської сільської ради № 985 від 25 жовтня 2016 року, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, посвідченої державним актом серії [NUMBER], виданого 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією (а.с.8). Як вбачається із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією видано даний державний акт [PERSON], яка проживає в с.Яришівка, і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51 є власником земельної ділянки площею 2,0966 га у межах згідно з планом, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки-ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6) Згідно довідки виконкому Липівської сільської ради № 111 від 17 лютого 2017 року, [PERSON], яка померла [INFO] року, дійсно є матір'ю [PERSON] (а.с.13). Як вбачається із відповіді начальника Томашпільського районного відділу ДРАЦС від 17 листопада 2016 року № 1073-3.1-04-39, видача громадянам копій актових записів цивільного стану забороняється, оскільки у переліку Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні надавати копії актових записів не передбачено надавати на адвокатські запити. Отже, викладені у заяві твердження заявника [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, підтверджені належними та допустимими доказами та показами свідків. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскільки, судом встановлено та доведено, що [PERSON], яка померла [INFO] року в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області, являлася матір'ю [PERSON], [INFO], даний факт підтвердився у судовому засіданні виписками з погосподарських книг, довідками сільської ради, показами свідків, факт родинних відносин має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому заява [PERSON] про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення (у справах, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення) судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене, суд залишає понесені заявником судові витрати за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved