Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

20 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою, вказуючи, що він народився [INFO] у селі Горбова Герцаївського району Чернівецької області. Його батьки [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, тому з 1989 року по жовтень 1994 року він проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] у с.Басань Пологівського району Запорізької області. З жовтня 1994 року по 1998 рік [PERSON] проживав по [ADDRESS] , а з 1998 року по теперішній час він проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У квітні 1993 року після виповнення йому 16 років [PERSON] звернувся до установи, яка займалася видачею паспортів громадян України - Пологівський РВ УМВС України в Запорізькій області для отримання паспорта громадянина України. У зв`язку із відсутністю на той час бланків паспортів йому було видано тимчасову посвідку. Вказаний документ в подальшому він не замінив на паспорт громадянина України, а в 1999 році взагалі втратив цей документ. За вироком Пологівського районного суду Запорізької області з 2004 по 2008 рік заявник відбував покарання у місцях позбавлення волі, звідки звільнився 10 вересня 2008 року. Таким чином, із вказаного часу [PERSON] проживає без паспорта громадянина України. У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до Пологівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області для отримання паспорта громадянина України. Вказаний орган надав інформацію, згідно якої громадянин [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Горбова Герцаївського району Чернівецької області, паспортом громадянина колишнього СРСР та паспортом громадянина України раніше документований не був. 16 листопада 2018 року [PERSON] оформлена заява-анкета. Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України. Особу [PERSON] ідентифіковано згідно тимчасового посвідчення [NUMBER] , виданого Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області 26 жовтня 1994 року, яке простежується у відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області, відповіді Пологівського районного суду Запорізької області, згідно якої громадянин [PERSON] підсудний Пологівським районним судом 21 квітня 2006 року, до матеріалів кримінального провадження долучена копія тимчасового посвідчення, яка підтверджує особу [PERSON] Особу громадянина [PERSON] ідентифіковано, проте не встановлено належності до громадянства України: підтверджено факт реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 26 жовтня 1994 року. Факт реєстрації станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не підтверджено. Таким чином, [PERSON] не надав документів, які б підтверджували його перебування на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, у зв`язку із чим рекомендовано звернутися до Пологівського районного суду для встановлення факту проживання на території України у вказаний час. Встановлення юридичного факту проживання [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року проживав на території України необхідно йому для отримання паспорта громадянина України. У зв`язку з зазначеним заявник просить суд постановити рішення, яким встановити юридичний факт у тому, що він, [PERSON] , [INFO] , станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] у с.Басань Пологівського району Запорізької області. У судовому засіданні заявник і його представник підтримали заяву з зазначених у ній підстав і просили її задовольнити. Своєю заяву до суду голова Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області просить розглянути справу за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, у відсутність представника сільської ради, проти задоволення заяви заперечень не мають. Завідувач Пологівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що 16 листопада 2018 року до Пологівського РС УДМС України в Запорізькій області з питання отримання паспорта громадянина України вперше після досягнення 18-річного віку звернувся громадянин [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Горбова Герцаївського району Чернівецької області. В ході розгляду справи особу [PERSON] було ідентифіковано у встановленому законом порядку. Факт реєстрації та постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року в ході перевірок встановити не вдалося у зв`язку з тим, що ні заявник, ні його батьки не змогли надати підтверджуючі документи. Якщо суду заявник надав документи, які підтверджують його належність до громадянства України (факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року), Пологівський РС УДМС України в Запорізькій області, будучи зацікавленою стороною по даній заяві, не заперечує у винесенні позитивного рішення. Слухання справи просить провести без участі представника Пологівського РС УДМС України в Запорізькій області у зв`язку зі службовим відрядженням. Свідок [PERSON] [INFO] суду пояснила, що вона є рідною сестрою заявника у справі [PERSON] Їх було у батьків восьмеро, один брат загинув, в живих наразі у неї шестеро рідних братів і сестер. [PERSON] є її меншим братом, і вона як його старша рідна сестра знає про свого брата все. Коли їх батьки розлучилися, вони зі своєю матір`ю [PERSON] виїхали жити всією сім`єю з Чернівецької області до Херсонської області, а звідти у 1989 році всією родиною вони приїхали на проживання до с.Басань Пологівського району Запорізької області. Разом з родиною приїхав і її рідний менший брат [PERSON] , який на той час був малолітнім. Свідку достеменно відомо, що [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року проживав разом зі своєю матір`ю, сестрами і братами в с.Басань Пологівського району Запорізької області, звідки нікуди не виїздив. Коли прийшов час отримати паспорт, [PERSON] звернувся до паспортної служби в м.Пологи, де йому видали не паспорт громадянина України, а посвідку тимчасову. [PERSON] чотири з половиною років відбував покарання у тюрмі, не отримавши паспорт. Після звільнення з місць позбавлення [PERSON] знову звертався до паспортної служби, але з незрозумілих їй, свідку, причин йому не видали паспорт громадянина України, і він до цих пір проживає без паспорта. Свідок [PERSON] [INFO] суду пояснила, що заявник у справі [PERSON] є її рідним сином. До 1989 року вона зі своїми сьома неповнолітніми на той час дітьми проживали у Чернівецькій і Херсонській областях, а в 1989 році їх сім`я після її розлучення з чоловіком приїхали жити до с.Басань Пологівського району Запорізької області. Свою восьму дитину вона народила вже в с.Басань. Разом зі всіма членами родини приїхав жити до Пологівського району в с.Басань і її на той час малолітній син [PERSON] . Вона працювала в колгоспі, [PERSON] ходив до школи. У малолітньому віці її син [PERSON] упав і дуже забився, з тих пір у нього проблеми зі здоров`ям, але групу інвалідності йому не оформлювали. Коли прийшов час отримати паспорт, [PERSON] чомусь видали не паспорт, а тимчасову посвідку, яку він до того, як сісти у тюрму, не обміняв на паспорт громадянина України, а після звільнення з тюрми він не надав тимчасову посвідку до паспортного столу, бо він її загубив. Син робив неодноразово спроби отримати паспорт громадянина України, але йому паспорт не видали. Зараз у сина погіршилося здоров`я, необхідно оформлювати групу інвалідності, а для цього необхідний паспорт громадянина України. Свідок пояснила суду, що їй як матері заявника достеменно відомо, що її син [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року проживав постійно з нею, [PERSON] , в с.Басань Пологівського району Запорізької області. Суд, вислухав у судовому засіданні заявника і його представника, свідків, беручи до уваги думку заінтересованих осіб щодо заяви [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 26 ЦК України передбачено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Згідно ст.27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним. Правовий акт Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, крім випадків, коли таке обмеження передбачено Конституцією України. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст.269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Відповідно до ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Згідно ст.272 ЦК України фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. Фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав. Згідно ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоуказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п.8 Порядку встановлення належності до громадянства України, відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п.5 ч.1 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З копії повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 23 травня 2018 року, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а.с.7). З копії довідки №192 від 25 січня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Басанської сільської ради Пологівського району Запорізької області, встановлено, що згідно записів погосподарської книги сільської ради [PERSON] 1977 року народження в малолітньому віці проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] в с.Басань Пологівського району Запорізької області. Згідно записів домової книги по прописці громадян [PERSON] прописалася в с.Басань 05 липня 1989 року. [PERSON] по Басанській сільській раді прописаний не був (а.с.5). Згідно довідки №183 від 22 січня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] [INFO] дійсно проживав на підвідомчій території сільської ради в період з жовтня 1994 року по серпень 1998 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). В грудні 2018 року заявник [PERSON] звернувся до Пологівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області для отримання паспорта громадянина України. Згідно відповіді завідувача Пологівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Чайка Н.Б. №2335-4229 від 26 грудня 2018 року [PERSON] було роз`яснено, що для отримання паспорта громадянина України необхідно підтвердити свою належність до громадянства України на підставі відповідного рішення суду про фактичне постійне проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року (а.с.8-9). Згідно відповіді завідувача Пологівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Чайка Н.Б. від 15 січня 2019 року адвокату Богдану В.М. було роз`яснено, що відповідно до п.100 Порядку оформлення видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 25 березня 2015 року №302, громадянину [PERSON] надана відмова щодо оформлення паспорта громадянина України та рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення постійного факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року (а.с.10). З копії форми №1 судом встановлено, що [PERSON] 26 жовтня 1994 року звернувся до Пологівського РВ УМВС України про видачу паспорта громадянина України ((а.с.11). З копії тимчасового посвідчення громадянина України судом встановлено, що [PERSON] [INFO] було видане тимчасове посвідчення громадянина України 26 жовтня 1994 року (а.с.13). Таким чином, здобуті в ході судового розгляду докази підтверджують факт проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] в селі Басань Пологівського району Запорізької області, Україна. За здобутих судом письмових і усних доказів заява суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved