overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

20.11.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач будучи батьком дитини добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.ст.180-182, 184 Сімейного Кодексу України - батьки повинні утримувати своїх малолітніх дітей. При встановленні розміру аліментів в частці до заробітку або в твердій грошовій сумі, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього утриманців, стан здоров'я та інші суттєві обставини. Розмір аліментів за жодних обставин не може бути менший від 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що 28.03.2003 р. позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, що підтверджуються свідоцтвом про одруження, згідно свідоцтва про народження відповідач являється батьком дитини - [PERSON], [INFO] - а.с.6, однак як слідує з матеріалів справи матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 квітня 2004 року позивач уклала з відповідачем шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області, за актовим записом № 50. Від спільного життя мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між подружжям не склалося, основна причина розпаду сім'ї, постійні сварки між подружжям. Позивач вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву в якій, позовні вимоги підтримує повністю, просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій, не заперечує проти розірвання шлюбу, просив розглянути справу без його участі. Дослідивши наявні докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають iз сімейних правовідносин, та на пiдставi ст.ст.110, 112 СК України підлягають задоволенню. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.9), 31 липня 1999 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області, за актовим записом № 50. Після реєстрації шлюбу [PERSON]. змінила прізвище на «[PERSON]». Відповідно до свідоцтв про народження позивач та відповідач мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]./а.с. 7-8/ Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі ст.ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Андрійковецької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], на будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], посилаючись на те, що він є спадкоємцем за заповітом та успадкував переважну частину майна, належного померлій, але на вказаний будинок право власності не було зареєстровано в установленому законом порядку. В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем усього майна [PERSON], за заповітом та отримав свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки по [ADDRESS] та на території сільської ради. За життя, в 1960 році [PERSON] збудувала будинок та господарські будівлі по [ADDRESS], про що свідчать довідки сільської ради від 19.12.2014 року. Проте станом на момент смерті право власності на будинковолодіння не було зареєстровано. Згідно із ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 1.6. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджено наказом Міністерства юстиції України 7 лютого 2002 року №7/5, державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Як вбачається із матеріалів справи, за життя [PERSON], документи про право власності на будинок та надвірні будівлі не оформила та не зареєструвала у встановленому законодавством порядку, таким чином не набула права власності на них, а тому ці будівлі не входять до складу спадщини. Разом з тим, відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У [PERSON] на момент смерті були права забудовника, які фактично успадкував позивач, який звернувся з відповідною заявою до нотаріуса, але які документально не підтверджені, що створює перешкоди позивачу в узаконенні майна. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність визнання за позивачем прав забудовника житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], що надасть йому право звертатися у відповідні установи з метою прийняття будівництва в експлуатацію та подальшої реєстрації права власності.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 02 березня 1984 року між ним та відповідачкою. Протягом сумісного життя у них виникли непорозуміння, різні погляди на сімейні проблеми, виникали непорозуміння. Неодноразові спроби примиритися не дали позитивних результатів, фактичні шлюбні відносини припинені з жовтня 2010 року, відновлення шлюбу вважає неможливим. Проживають окремо та сумісного господарства не ведуть. В органах РАГС розривати шлюб відповідачка не бажає. Від сумісного проживання неповнолітніх дітей не мають. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено в Свідоцтві про шлюб, 02 березня 1984 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрували шлюб у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Харкові, актовий запис №219. Від сумісного проживання у сторін неповнолітніх дітей немає. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч.ч. 1,2 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини припинені з жовтня 2010 року, примирення неможливе, сумісного господарства не ведуть. Суд, оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03.10.1992 року Тимченківською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 9, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, однак, не дивлячись на те, що сім'я вже розпалася, відповідач не бажає в добровільному порядку розірвати шлюб в органах РАЦС, у зв'язку з чим [PERSON] змушений звернутися до суду. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Шлюбні відносини фактично припинено з вересня 2014 року, спільне господарство не ведеться, відповідач мешкає окремо. Спору про майно немає. Оскільки, шлюб фактично розпався, сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, [PERSON] просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згодна, обставин, викладених в позові - не оспорює, справу просила розглядати за її відсутності. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER], 03.10.1992 року між [PERSON] та [PERSON]. Тимченківською сільською радою Зміївського району Харківської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 9 /а.с. 4/. Сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не згодні на примирення, проживають окремо, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Спору про майно немає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON], звернувшись до суду просить стягнути з [PERSON], аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини. Позивач позов підтримує в повному обсязі, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності. Відповідач з позовом згоден, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих обставин. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст. 61 ЦПК України. А тому, відповідно до ст.180,183 Сімейного кодексу України слід стягнути з відповідача на одну дитину аліменти у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини. На підставі ст.180,183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [INFO] її мати [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нежиле приміщення №22 в будинку [ADDRESS] та нежиле приміщення №4 магазину непродовольчих товарів, після реконструкції квартир вбудоване в І поверх житлового будинку [ADDRESS]. Заповіту немає. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] - донька спадкодавця, а також батьки спадкодавця - відповідач [PERSON] та [PERSON], який написав відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Позивач [PERSON] прийняла спадщину згідно ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті матері [PERSON], померлої [INFO], була неповнолітня. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, але в даний час відповідач отримала від позивача грошову компенсацію за успадковану нею частку у спадщині після [PERSON], померлої [INFO], тому на спадщину відповідач [PERSON] не претендує. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері [PERSON], померлої [INFO], позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, оскільки у позивача був відсутній витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме на спірну квартиру. У зв'язку з викладеним, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на нежиле приміщення №22, загальною площею 40,2 кв.м., в будинку [ADDRESS] та нежиле приміщення №4 магазину непродовольчих товарів, після реконструкції квартир, загальною площею 95,8 кв.м., вбудоване в І поверх житлового будинку [ADDRESS], після матері [PERSON], померлої [INFO], як за спадкоємцем першої черги за законом. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Оскільки відповідач позов визнала, тому відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Таким чином на підставі ст.ст.1222, 1261, 1267-1269 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що [PERSON] з [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину. Причино розпаду сім'ї є те, що сторони не зійшлися характерами та мають різні погляди на життя, внаслідок чого в їхніх стосунках виникла неприязнь, яка з часом перетворилась в психологічну несумісність. Спільне мешкання припинено з 02.06.2014 року. За таких підстав, позивач прохає розірвати шлюб зареєстрований Шарівською сільською радою від 18.08.2011 року. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала то пояснила, що із самого початку у неї з відповідачем не заладилось життя. Коли мешкали разом з чоловіком у його батьків, під час конфліктів з ними, чоловік підтримував їх, що посилило між подружжям взаємне відчуження. Протягом сумісного проживання, декілька разів розтавались, а потім знову зходились. Також зазначила, що відповідач застосовував до неї фізичну силу. На сам кінець, сумісне життя стало нестерпним, непорозуміння призвели до остаточного припинення стосунків, а тому реєстрація шлюбу втратила сенс. Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти пояснень позивача про те, шо з його боку по відношенні до неї, мало місце фізичне насильство. У більшості випадків винною у вчиненні сімейних конфліктів була позивач. Дослідивши докази, що є у справі та вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18.06.2011 року, між [PERSON] та [PERSON], Шарівською сільською радою Валківського району Харківської області, було зареєстровано шлюб, відповідно до якого прізвища сторін було обрано «[PERSON]».( а.с. 4) Як вбачається з пояснень сторін подальше їх сумісне подружнє життя не можливе та суперечить їх інтересам, оскільки сторони мешкають окремо, не мають наміру відновлювати шлюбні стосунки. Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. При таких обставинах, суд вважає, що реєстрація шлюбу на даний час носить формальний характер, що суперечить інтересам, як позивача, так і відповідача, а тому повинна бути скасована. Спору про розподіл майна у сторін не виникає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 2786,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що протягом 2012-13 років вона позичала [PERSON] частинами кошти на загальну суму 3486 гривень. Відповідач частково повернула гроші, а саме у розмірі 760 грн. та не повернула 2726 грн. На тепер уникає зустрічей і спілкування, а тому звернулася до суду. У судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала повністю та пояснила, що гроші зичила для лікування сина, який є інвалідом 2-ої групи. Гроші обіцяє повернути частинами, так як проживає з сином на дві пенсії. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповдівача, вивчивши матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, про що і відповідач визнала у судовому засіданні, що [PERSON] на протязі 2012-13 років позичила у [PERSON] частинами кошти на загальну суму 3486 гривень. До часу звернення до суду відповідач частково повернула гроші, а саме у розмірі 760 грн. та не повернула 2726 грн. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими позиками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов є підставний та обґрунтованим і підлягає до часткового задоволення, так як залишок неповернутих грошей становить 2726 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені, то підлягає з відповідача стягненню на користь держави 243,60 грн. судового збору, так як позивач була звільнена від сплати такого збору до вирішення справи посуті. У решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення збитків, заподіяних в результаті ДТП, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь 1 000,00 грн. відшкодування за заподіяні матеріальні збитки та 243,60 грн. судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2014 року, приблизно о 16.50 год. в м. Львові по вул. Кульпарківська-Перфецького відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER], виїхала на регульоване перехрестя, проігнорувала вимоги наказового знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч», при цьому проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надала дорогу автобусу марки «БАЗ-А079», д.н.з. [NUMBER], чим порушила п.п. 1.5, 2.3 б, д, 16.6 ПДР України, внаслідок чого сталось зіткнення. Позивач вказала, що автобус «БАЗ-А079», д.н.з. [NUMBER] належить їй на праві власності. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави. Внаслідок ДТП, [PERSON] завдала матеріальної шкоди на суму 3 238,45 грн. (без ПДВ), що підтверджується висновком належної оцінки: звітом про незалежну експертну оцінку вартості матеріального збитку №6819 від 24.04.2014 року ТзОВ «Експертум-АВЕ». Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ТДВ «СК «Альфа-гарант» (поліс №АС-6847110 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Проте страховик: ТДВ «СК «Альфа-гарант» зсилаючись на умови договору страхування відшкодував позивачу заподіяну шкоду за мінусом франшизи, тобто в розмірі 2 238,45 грн. (без ПДВ). Оскільки шкоду їй не відшкодовано у повному обсязі,

Outcome: approved