Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

20.03.2019 р. до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на підставі договору дарування, укладеного між нею та її бабусею - [PERSON], посвідченого нотаріально 17.01.2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 138 належить квартира [ADDRESS]. На момент підписання вищевказаного договору, за цією адресою був зареєстрований батько позивача - [PERSON], 1968 року народження. Відповідач не проживає у вищевказаній квартирі понад 5 років, у 2014 році він виїхав за межі країни, особистих речей у квартирі не має, комунальні платежі не сплачує, кореспонденцію за цією адресою не отримує. На даний час місцезнаходження [PERSON] позивачу не відомо, оскільки вони не підтримують ніяких відносин. Своїми діями, відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Позивач змушена сплачувати комунальні платежі, які нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки та виклики за останньою відомою адресою місця реєстрації відповідачів, однак в судове засідання вони так і не з'явились. У зв'язку із цим, про місце, дату та час розгляду справи відповідач був повідомлен через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Втім, відповідач [PERSON] не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з'явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з'явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: [PERSON] є власницею квартири [NUMBER] що знаходиться у житловому будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 17.01.2018 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 138 (а.с.5-6). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з травня 2014 року по теперішній час у даній квартирі не проживає (а.с.13). Згідно ч. 1, 3 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а [PERSON] потрібно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], з наступних причин: відповідач [PERSON] дійсно не мешкає у квартирі [ADDRESS] більш одного року та не є власником цього домоволодіння, тому згідно ч. 1, 3 ст. 405 ЦК України, він втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі наведеного,

Outcome: approved