Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

20 жовтня 2021 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернулася [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , її чоловік [PERSON] та її повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі на даний час зареєстровані [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , онука [PERSON] , та колишній чоловік її доньки [PERSON] [PERSON] , який є відповідачем по справі. Фактично в квартирі проживає лише позивач [PERSON] .. Відповідач в квартирі зареєстрований, але не з`являвся та не проживав в зазначеній квартирі з 2010 року, тобто понад один рік, так як після фактичного припинення шлюбних відносин з дочкою позивача, залишився проживати у м. Кременчук Полтавської області. Позивач вказала, що відповідач [PERSON] жодного дня не проживав за місцем реєстрації проживання у квартири [ADDRESS] , лише час від часу приїздив на гостини разом з дочкою позивача. 20 вересня 2011 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, з того часу позивач жодного разу не спілкувалася з відповідачем. Реєстрація відповідача у зазначеному будинку залишалася формальною, речей та майна, належного йому в будинку немає. Через наявність формальної реєстрації відповідача позивач та інші співвласники вимушені платити додаткові кошти за нього по комунальних платежах, а також не можуть розпорядитись своїм майном, чим порушуються їх права. Відповідач не проживає, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України немає. Наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача та третіх осіб як власників, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ч. 4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 23.10.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі (а.с. ). Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] , її чоловік [PERSON] та її повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідач в квартирі зареєстрований, але не з`являвся та не проживав в зазначеній квартирі з 2010 року (а.с.11). 20 вересня 2011 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9). Відповідач не проживає в зазначеній квартирі з 2010 року, що підтверджується актом фактичного проживання особи організаційного відділу Миргородської міської ради (а.с. 11). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної житлової квартири з 2010 року, тобто понад 10 років, чим створює позивачу та третім особам перешкоди в користуванні нею. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] та треті особи за справою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи у ній, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved