Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

21 вересня 2012 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу було посвідчено заповіт, який було зроблено [PERSON], [INFO] у м. Артемівську (після перейменування місто Бахмут) Донецької області та власноруч підписано о 13 годині 55 хвилин, відповідно до якого на випадок смерті [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповідає своєму сину [PERSON], [INFO]. 01 липня 2015 року [PERSON] померла. [PERSON] подав цивільний позов до [PERSON] (рідні брати) про визнання заповіту від 21 вересня 2012 року недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, вважаючи, що на час складання заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати в силу її захворювання за діагнозом: органічний шизофреноподібний розлад внаслідок церебросклерозу, у зв»язку з чим проходила стаціонарне лікування у [PERSON]»янській психіатричній лікарні з 28.06.2012 року по 14.08.2012 рік та з 05.09.2012 року по день смерті знаходилася на обліку у лікаря психіатра. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги позивача посилаючись на обставини, які вказані у позові та пояснила, що [PERSON] страдала психічною хворобою у зв»язку з чим була госпіталізована на стаціонарне лікування у [PERSON]»янську психіатричну лікарню, де проходила лікування з 28.06.2012 року по 14.08.2012 рік та з 05.09.2012 року по день смерті знаходилася на обліку у лікаря психіатра. У зв»язку з цим вважає, що [PERSON] на час складання заповіту, в силу такого захворювання, не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати, що є підставою для визнання заповіту недійсним. Відповідач [PERSON] та його представник, не оспорюючи факту лікування [PERSON] у психіатричній лікарні з 28.06.2012 року по 14.08.2012 рік, знаходження її з 05.09.2012 року по день смерті на обліку у лікаря психіатра, заперечували проти позовних вимог посилаючись на те, що після лікування у лікарні стан здоров»я матері покращився, вона була адекватною людиною, розуміла свої дії, керувала ними, сама вела своє господарство. Він постійно допомагав та приділяв матері увагу на відміну від позивача. Мати неодноразово висловлювала намір про складання заповіту на його ім»я, але він не проявляв ініціативи до цього. Лише у червні 2015 року мати передала йому складений нею заповіт на його ім»я. Вважає, що це її воля, яка ґрунтується на принципах справедливості, оскільки в свій час ? частину будинку ( батьківський будинок) він подарував позивачу і цей будинок дістався брату, а мати вирішила свій будинок залишити у спадщину йому. Вислухавши обґрунтування позовних вимог представником позивача, заперечення відповідача та його представника, дослідивши надані сторонами докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Оцініючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що представником позивача у повній мірі доведено наявність підстав щодо визнання недійсним заповіту від 21 вересня 2012 року, що не спростовується запереченнями відповідача, його представника та представленими ними доказами, а саме показами свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що була у дружніх стосунках з [PERSON], яку консультувала з приводу оформлення заповіту рекомендувавши приватного нотаріуса [PERSON] З 2010 року вона раз на місяць кожного літа приходила до [PERSON], яка у спілкуванні з нею була адекватною людиною, сама вела господарство. Свідок [PERSON] пояснив, що з дитинства знав [PERSON] тому що дружить з відповідачем. Протягом цього часу і до її смерті, у тому числі і в 2012 році періодично спілкувався з [PERSON] і не вбачав у її поведінці відхилень психічного характеру. Свідок [PERSON] пояснив, що часто приїжджав до відповідача, коли останній знаходився у матері. Остання після лікування у психіатричній лікарні вела себе нормально, акуратно вела господарство і була адекватною людиною. Свідок [PERSON] також підтвердила, що її тітка [PERSON], постійно спілкувалася з нею по телефону, вона приїжджала до тітки в гості. При спілкуванні з нею [PERSON] вела себе адекватно, в тому числі і у вересні 2012 року. 21 вересня 2012 року [PERSON] їй зателефонувала та сказала, що оформила заповіт на відповідача. Оцініючи показання вказаних свідків у їх сукупності, суд вважає, що вони самі по собі не підтверджують належним чином реальний психічний стан [PERSON] у період з червня 2012 року по день її смерті, в тому числі і на час укладання і підпису заповіту 21.09.2012 року, який у повному обсязі підтверджений сукупністю інших доказів: показання свідків, медичні документи, висновок експертизи, допит експерта, які узгоджуються між собою, не викликають у суду сумнівів та спростовують показання свідків зі сторони відповідача. Так, свідок [PERSON] підтвердила, що після виписки з психіатричної лікарні її сусідка [PERSON] вела себе неадекватно. Часто її бачила, що вона розмовляла сама із собою, когось від себе відганяла, не хотіла йти до хати посилаючись на те, що там чорти. Свідок [PERSON] підтвердила, що її свекруха 28.06.2012 року бігала по вулиці за людьми з лопатою. Приїхала поліція, лікар-психіатр і [PERSON] направили на лікування до [PERSON]»янської психіатричної лікарні, де вона лікувалася з 28.06.2012 року по 14.08.2012 рік. Коли вони забирали [PERSON] із лікарні, то лікар рекомендував помістити її до Ізюмського інтернату, оскільки вона мала психічну хворобу, але вони відвезли її додому. Після лікарні і по день смерті [PERSON] знаходилася на обліку у лікаря психіатра. Весь цей час вела себе неадекватно: казала, що у її голові чорти, хтось керує її діями, господарством не займалася та ходила по сміттєзвалищам. Свідок [PERSON] підтвердив обставини, при яких [PERSON] направили на лікування до [PERSON]»янської психіатричної лікарні, де вона лікувалася з 28.06.2012 року по 14.08.2012 рік. Як голова квартального комітету він приділяв відповідну увагу мешканцям кварталу і, виходячи з неадекватної поведінки [PERSON], розумів, що вона страждає на психіатричну хворобу. Після лікарні така її поведінка продовжувалася. Свідок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що з 2012 року поведінка [PERSON] змінилася, вона стала вести себе неадекватно: висловлювалась про наявність у будинку чортів, креслила коло, труну, «розмовляла з Ісусом, Наполеоном, Угодником, покійною матірю», боялася залишатися у будинку, бігала з палкою та лопатою за людьми, сиділа гола за будинком, обливала брудом огорожі сусідам. Така її поведінка продовжувалася і після виписки із психіатричної лікарні. Суд приймає до уваги, що така суб»єктивна характеристика поведінки [PERSON] у 2012 році, в тому числі і на час складання заповіту, вказаними свідками, які не є фахівцями в області психіатрії, у сукупності з дослідженими судом доказами: медичні документи, висновок та допит експерта, об»єктивно та у повній мірі підтверджують той факт, що на час складання заповіту 21.09.2016 року [PERSON] страждала хронічним психічним захворюванням органічний бердовий (шизофреноподібний) розлад особистості внаслідок церебросклерозу з інтелектуально-мнестичним зниженням. Так, відповідно до висновку судово-психіатричної (посмертної) експертизи № 50 від 26.05.2016 року [PERSON], [INFO] на час складання заповіту 21.09.2016 року страждала хронічним психічним захворюванням органічний бердовий (шизофреноподібний) розлад особистості внаслідок церебросклерозу з інтелектуально-мнестичним зниженням. На час складання заповіту 21.09.2016 року за своїм психічним станом здоров»я вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Як вбачається з вказаного висновку, предметами дослідження, на сукупності яких було зроблено вказаний висновок експертизи, були показання свідків, амбулаторна карта психкабінета Артемівської ЦРЛ з 05.09.12 року по 01.07.2015 року, витяг з історії хвороби психлікарні м. Слов»янська № 1497/12 з 28.06.2012 року по 14.08.2012 рік. Оцініючи висновок експертизи, як один із доказів по справі, у сукупності з іншими доказами по справі, суд вважає за необхідне визнати висновок експертизи № 50 від 26.05.2016 року обґрунтованим, таким, що не суперечить іншим матеріалам справи, який не викликає сумнівів у його правильності, в силу чого посилання представника відповідача та відповідача на наявність підстав щодо необхідності призначення повторної експертизи, суд вважає безпідставними. Крім того, допитаний у судовому засіданні експерт-психіатр [PERSON] у повній мірі підтвердила висновок експертизи № 50 від 26.05.2016 року та відповідаючи на запитання сторін пояснила, що хворобу, на яку страждала [PERSON] вилікувати було неможливо. Вказана причина смерті, у тому числі, підтверджує наявність такої хвороби ( судино-мозкова недостатність). Крім того експерт підтвердила, що висновок експертизи ґрунтувався на показах свідків у сукупності з медичними документами і цього було достатньо для надання висновку. Одночасно експерт у судовому засіданні уточнила, що у висновку експертизи вказано, що на момент складання заповіту 21.09.2012 року, т.т. мали на увазі у тому числі і час складання заповіту, оскільки з червня 2012 року і по день смерті [PERSON] постійно перебувала у такому психічному стані здоров»я, який не дозволяв їй розуміти значення своїх дій і керувати ними. Відповідно до п.17 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спорів у звязку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Таким чином, суд вважає, що сукупністю доказів по справі доведено підстави, передбачені ст. 225 ЦК України щодо визнання правочину, т.т. заповіту від21 вересня 2012 року недійсним.

Outcome: approved