Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

20 квітня 2018 року Орган опіки та піклування звернувся із позовом до [PERSON], яким просили зобовязати відновити порушене право власності неповнолітнього сина відповідача - [PERSON], шляхом придбання або набуття на імя дитини житла або частки у житлі відповідно до відчуженої його частки квартири. Вказували, що 27.10.2017 року Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради, позивачем було надано відповідачу дозвіл на продаж від імені її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] 1/4 частки квартири [ADDRESS], та купівлю 1/2 частки квартири [ADDRESS] з оформленням [PERSON] власником даної частки. Відповідач продала частку житла дитини, а рішення в частині придбання власності на імя дитини не виконала частку квартири рівноцінну проданій не придбала. Представник позивача підтримав вимоги в повному обсязі, просив про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. 04.05.2018 року Ухвалою суду було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. 28 липня 2010 року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта рухомого майна від 18.10.2017 вбачається, що [PERSON] належали ? частини квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом ММНО [PERSON] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до [PERSON] про державну реєстрацію прав від 05.07.2011 року, вбачається що [PERSON] належала ? частина квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Миколаївським міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 27 жовтня 2017 р., відповідачу матері неповнолітнього [PERSON], було надано дозвіл на продаж від його імені належної йому 1/4 частки квартири [ADDRESS] та придбання 1/2 частки квартири [ADDRESS] із оформленням [PERSON] власником даної частки. В обґрунтування позовних вимог представником органу опіки та піклування зазначено, що у відповідності до рішення Органу відповідачу було надано дозвіл на продаж частки квартири її неповнолітньої дитини та одночасно надано дозвіл на придбання йому частки іншого житла. Проте відповідач частку квартири, що належала дитині продала, однак частку в іншому житлі (квартири, житлового будинку), рівноцінну проданій не придбала. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта рухомого майна від 20.12.2017 року квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10 листопада 2014 року продана [PERSON], яка діяла в інтересах не повнолітнього сина [PERSON] Право власності припинилось з моменту укладання договору купівлі-продажу, однак відомості щодо реєстрації права власності на частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] відсутні. З матеріалів справи вбачається, що до моменту звернення позивача до\~ суду із даним цивільним позовом відповідач частку житла неповнолітньому [PERSON] у спосіб встановлений законом, так і не придбала. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Так, відповідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особисті майнові відносини між батьками та дітьми регулюються положеннями\~СК України\~і таке регулювання здійснюється з метою, зокрема, утвердження почуття обов'язку перед дітьми на засадах справедливості, добросовісності та розумності з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.2 ст.1, ч.8,\~9\~ст.7 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. Відповідно до\~ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно\~ст. 177 СК України\~батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, а саме укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач зобовязання щодо придбання неповнолітньому сину частки житла рівноцінної проданої нею частки квартири дитини, до моменту звернення позивача із даним позовом до суду не виконала, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved