Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

21 жовтня 2013 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, за наслідками розгляду якого судом 17 грудня 2013 року було ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 28 липня 2014 року було скасовано за заявою відповідача про перегляд заочного рішення. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні. (а.с.1-3, 45-47, 54, 60-61) В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 02 серпня 2007 року між АКІБ «УкраСиббанк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11192484000, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 19170 швейцарських франків (80475,45 гривень за курсом НБУ на час укладення договору), зобов'язавшись повернути кредит щомісячними платежами згідно графіку погашення кредиту, але не пізніше 01 серпня 2013 року, сплативши 7,89% річних за користування кредитом протягом перших 30 календарних днів з подальшим переглядом процентної ставки, комісію в розмірі 104,95 гривень та інші обов'язкові платежі. 20 квітня 2012 року між позивачем та АКІБ «УкраСиббанк» було укладено договір факторингу №05/12, на підставі якого позивач набув прав та обов'язків нового кредитора та вказаним кредитним договором, про що повідомив відповідача, надіславши також останньому вимогу від 22 травня 2012 року про необхідність погашення виниклої заборгованості. Оскільки відповідач таку вимогу не виконав, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 03 жовтня 2013 року становить 168361,74 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх суд задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судову засідання повторно не з'явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, до суду заяви про розгляд справи за своєї відсутності не подавав. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку повторно відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитором, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11192484000, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 19170 швейцарських франків (в еквіваленті на національну валюту України за курсом НБУ на дату укладення договору - 80475,45 гривень), зобов'язавшись його повернути не пізніше 01 серпня 2013 року щомісячними платежами згідно графіку повернення кредиту, сплативши 7,89% річних за користування кредитом за перші 30 календарних днів користування кредитом та послідуючим переглядом процентної ставки, а також інші обов'язкові платежі. Договором передбачено відповідне право кредитора вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, в тому числі у випадку невиконання чи прострочення виконання позичальником своїх грошових зобов'язань за договором, із кореспондуючим до нього обов'язком позичальника здійснити таке дострокове повернення за вимогою кредитора. Крім того, кредитним договором передбачено також право кредитодавця вимагати від позичальника сплати пені за порушення позичальником термінів погашення своїх грошових зобов'язань (зокрема, термінів повернення кредиту, сплати процентів та або/комісій) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу за курсом НБУ. Позичальник відповідно зобов'язався виконати таку вимогу кредитора та сплатити пеню. (а.с.6-11) 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк», як клієнтом, який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №05/12, за умовами якого клієнт відступив, а фактор набув права вимоги до відповідача (боржника) за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11192484000 від 11 жовтня 2007 року. Про дані обставини відповідача було повідомлено позивачем письмово. (а.с.15-25) Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник не виконував належним чином взяті на себе грошові зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість перед кредитодавцем, яку позивач своєю письмовою вимогою від 22 травня 2012 року просив відповідача погасити. Однак, така письмова вимога позивача відповідачем не виконана, а розмір загальної заборгованості за кредитом станом на 03 жовтня 2013 року склав 168361,74 гривень, що складається із заборгованості за кредитом - 114 574 грн. 07 коп., заборгованості по відсоткам - 25 141 грн. 02 коп., заборгованості по процентам за користування коштами - 4 774 грн. 44 коп. та пені - 23 872 грн. 21 коп. (а.с.12-14, 18) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України). За змістом ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом положень ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11192484000 від 11 жовтня 2007 року в контексті договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2014 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення таких договорів із дотриманням вимог законодавства щодо порядку їх укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено факт набуття позивачем, як фактором, прав вимоги до відповідача за цим кредитним договором, та встановлено невиконання відповідачем своїх зобов'язань за даними договорами по відношенню до позивача, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості в наведеному в позові розмірі та права у позивача вимагати її повернення в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 1683,61 гривень (а.с.5). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved