Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

21 липня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 вересня 2014 року між ним та [PERSON] попередньо було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі продажу частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Сторонами було узгоджено вартість домоволодіння в розмірі 12\~000,00 доларів США та погоджено строк оформлення документів, зняття відповідачкою з реєстрації всіх проживаючих в будинку осіб, оплатити комунальні послуги та продати позивачу вказану частину будинку до 31 січня 2015 року. На підтвердження досягнутої домовленості позивачем було передано відповідчці суму авансу у розмірі 3\~000,00 доларів США, про що відповідачкою власноруч була написана розписка від 07.09.2014 року. У звязку із тим, що до погодженого строку відповідачка не підготовила необхідні для продажу будинку документи, договір купівлі-продажу між позивачем та [PERSON] не укладено, таким чином завдаток, який передавався відповідачці для підтвердження досягнутої домовленості укладення договору купівлі-продажу будинку, підлягає поверненню. Оскільки відповідачка не повертає сплачені грошові кошти, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму завдатку в розмірі 3\~000,00 доларів США, що в еквіваленті відповідно до офіційного курсу встановленого НБУ станом на 15.07.2015 року (2199,5345 грн. за 100 доларів США), становить 65\~986,04 грн. та судові витрати у розмірі 659,86 грн. В судове засідання позивач не зявився. Про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.14). Відповідачка в судове засідання не зявилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причин своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 вересня 2014 року сторони домовились про майбутнє укладення договору купівлі-продажу частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], узгодивши вартість предмета договору у розмірі 12\~000,00 доларів США. В підтвердження домовленості позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 3\~000,00 доларів США, про отримання яких 27.09.2014 року останньою було написано письмову розписку щодо отримання нею суми завдатку (а.с.15). Але, в порушення домовленості сторони в подальшому так і не уклали в належній формі договору купівлі-продажу частини вищевказаного житлового будинку. Крім того, відповідачка не повернула отримані нею грошові кошти в якості завдатку [PERSON], що підтверджується наявністю у позивача розписки. За правилом, встановленим ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили та не уклали в належній формі окремий договір про завдаток, то сплачені в рахунок виконання договору платежі, відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України, вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Відповідно до ст.. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст.. 571 ЦК України, у разі припинення зобовязання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За таких обставин передані позивачем [PERSON] грошові кошти вважаються авансом та підлягають поверненню в тому розмірі, в якому були надані, що відповідно до курсу встановленого НБУ станом на 15.07.2015 року (2\~199,5345 грн. за 100,00 доларів США) становить 65\~986,04 грн. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з боку позивача, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно ст.. 88 ЦПК України, з відповідачки належить стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 659,86 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved