Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

20 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи: Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. В позові зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), із земель колишнього КСП ім. Калініна с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, яке успадковане нею після смерті [PERSON], померлого [INFO] Позивач після смерті [PERSON] отримала право на спадщину за законом у першу чергу та прийняла спадщину відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті матері була неповнолітньою. 23 лютого 2017 року позивач отримала у Веселинівській державній нотаріальній конторі Миколаївської області свідоцтво про право на спадщину за законом лише на ? частину спадкового майна, а саме - права на земельну частку (пай). Пізніше позивачу стало відомо, що іншу ? частку права на земельну частку (пай) успадкувала відповідачка [PERSON] Позивач вважає, що її мати [PERSON] була єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки вона була зареєстрована та постійно проживала зі спадкодавцем, а тому спадщина повністю повинна бути успадкована нею після смерті [PERSON] Позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] не є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки разом з померлим не проживала, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. За таких обставин просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Калініна с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, розміром 9,40 умовних кадастрових гектар, виданого 23 лютого 2017 року на ім'я [PERSON] Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадкового майна, видане відповідачу [PERSON] після смерті [PERSON], оскільки вважають, що відповідач не мала підстав для отримання свідоцтва, тому що не прийняла спадщину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що є рідною донькою [PERSON] та вважає, що прийняла спадщину після смерті батька, оскільки прийняла на зберігання сертифікат на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат їй був переданий дружиною померлого [PERSON] на сороковий день після смерті [PERSON] Іншим спадкоємцям, зокрема [PERSON], було відомо про те, що відповідач взяла на зберігання сертифікат, однак заперечень з цього приводу не надавали. Зазначила, що крім земельної частки (паю) іншого майна у спадкодавця не було. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратова О.М. в судовому засіданні пояснила, що оскільки спадкодавець [PERSON] помер до 2004 року, то до спадкових правовідносин застосовується законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, було передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців зокрема державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою відповідача [PERSON] Після пожежі в будинку [PERSON] всі документи згоріли, залишився лише сертифікат на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат відповідач [PERSON] прийняла на зберігання на сороковий день після смерті [PERSON] Іншим спадкоємцям було відомо про це, ніхто з них не заперечував. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON], смерть якого була зареєстрована 14 лютого 2002 року Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 08, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим повторно 17 лютого 2017 року Веселинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 9,40 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Калініна с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, та яке належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого 22 лютого 2000 року Веселинівською райдержадміністрацією та зареєстрованого 25 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9487. 23 лютого 2017 року відповідачу [PERSON] державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ? частину права на земельну частку (пай), яка належала померлому. Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 24/2017. При цьому в свідоцтві про право на спадщину зазначено, що спадкоємцем ? частки зазначеного у свідоцтві майна є дочка померлого [PERSON]. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] помер раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Матеріалами спадкової справи № 24/2017, витребуваних з Веселинівської державної нотаріальної контори встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склав. Після смерті [PERSON] право на спадщину за законом у першу чергу в рівних частках отримали: дружина померлого - [PERSON], та діти: [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] спадщину після смерті чоловіка [PERSON] не прийняла, оскільки жодних дій, що свідчать про прийняття нею спадщини не вчинила, що підтверджується заявою, посвідченою 22 лютого 2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за № 225 та поданою [PERSON] до Веселинівської державної нотаріальної контори. Згідно довідки виконавчого комітету Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 28.11.2016 року № 1233 на день смерті [PERSON] разом з померлим проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], донька [PERSON] Із матеріалів спадкової справи також вбачається, що 23.02.2017 року відповідач [PERSON] звернулась до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] При цьому спадкоємцем повідомлено нотаріуса про інших спадкоємців, які прийняли спадщину - доньку [PERSON], яка померла [INFO] року. При цьому на підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] надала нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий Веселинівською райдержадміністрацією 22.02.2000 року на ім'я спадкодавця. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до вищенаведеного до спадщини, яка відкрилась до 01.01.2004 року допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 року, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про спадщину. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, прийнявши на зберігання протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини сертифікат на право на земельну частку (пай). Даний факт підтверджено матеріалами спадкової справи, поясненнями відповідача та допитаного в судовому засіданні свідка. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначені докази фактичного прийняття спадщини були достатніми для видачі нотаріусом відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна. При цьому слід врахувати, що інший спадкоємець [PERSON] до дня своєї смерті 17.02.2009 року будь-яких заперечень щодо спадкування майна батька сестрою [PERSON] за життя не висловлювала. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed