Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

21.09.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду, через засоби поштового зв`язку, із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області шлюбі з 09 вересня 2005 року, який розірвано на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2012 року, яке набрало законної сили 23.06.2012 року. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , який проживає разом із матір`ю та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Особистого житла позивач не має, тому вимушена наймати нерухоме майно для проживання, крім того вона знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, народженою нею від іншого шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] », а потім на « [PERSON] », на підставі свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідач належним чином не допомагає в матеріальному забезпеченні дитини, хоча є працевлаштованим, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, інших осіб на своєму утриманні не має. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181, СК України, [PERSON] просить суд, стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без її присутності. До початку судового засідання відповідач надав суду письмову заяву, в якій вказав, що заявлені вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в ј частці з усіх видів свого заробітку. Просив розгляд справи здійснювати без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Позивач та відповідач перебували з 09 вересня 2005 року у зареєстрованому виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2012 року, що набрало законної сили 23 червня 2012 року. Прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] (а.с.5). Позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » в зв`язку із реєстрацією шлюбу 22 грудня 2015 року з [PERSON] , про що цієї ж дати видано виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області видано Свідоцтво про шлюб (а.с.6). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на зазначене вище, суд, враховуючи позиції сторін, а також те, що колишнє подружжя вдвох несуть обов`язок по утриманню своєї дитини, суд вважає доцільним та необхідним здійснити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , 2005 року народження, в ј частці від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме вимозі ч. 2 ст. 182 СК України. Сторонам роз`яснити, що розмір аліментів, стягнутих на утримання дітей, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ч. 1 ст. 179, ст. ст. 180-183, ч. 1 ст. 191, ст. 192 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року,

Outcome: partial