Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

20 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначала, що рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 18 листопада 1994 року [PERSON] була надана земельна ділянка площею 435 кв.м., розташована в місті Маріуполі по вулиці Лозовій, 68, для будівництва тьа обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 19 грудня 1994 року [PERSON] було надано відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт на підставі генерального платну від 16 грудня 1994 року. За час свого життя [PERSON] побудував на вказаній земельній ділянці: житловий будинок літ. А-1 з нежитловою мансардою А/м, тамбур літ. а-1, балкон літ. а1, баню літ. Б-1, літню кухню літ. В-1, сарай літ. Г-1, вбиральню літ. Д-1, огорожу № 1-3, замощення І, проте не встиг належним чином оформити документи на вказані споруди, а саме здати їх в експлуатацію і зареєструвати право власності, та 28 грудня 2002 року раптово помер. 15.04.2004 [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири [ADDRESS] кожній, а у видачі свідоцтв на житловий будинок № 68 по вулиці Лозовій в місті Маріуполі було відмовлено у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права забудовника, шляхом визнання за нею права зареєструвати вказане домоволодіння, з отриманням відповідного документа на підтвердження набуття права власності. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просила визнати за собою в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 28.12.2002, права та обовязки забудовника житлового будинку № 48 по вулиці Лозовій в місті Маріуполі з усіма господарськими спорудами та прибудовами для його обслуговування, з правом ведення обєкта нерухомого майна в експлуатацію та державної реєстрації права власності на новозбудований обєкт. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про визнання предявленого позову у повному обсязі. Просила вирішувати справу у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], діюча на підставі довіреності, також у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою предявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибула з невідомих причин, будь-яких заяв чи клопотань в ході розгляду справи не надала. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Виконкому [PERSON] міської Ради народних депутатів від 18 листопада 1994 року [PERSON] була надана у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд земельна ділянка площею 435 кв.м., що розташована в місті Маріуполі по вулиці Лозовій, 48. 19 грудня 1994 року Головним управлінням архітектури та містобудування міста Маріуполя [PERSON] на підставі генерального плану, затвердженого цим же органом від 16 грудня 1994 року, було надано дозвіл на здійснення будівельник робіт з будівництва індивідуального жилого будинку із при домовими спорудами на земельній ділянці № 48 по вулиці Лозовій в місті Маріуполі. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії 1-НО № 670399, виданого Відділом РАГС Орджонікідзевського РУЮ міста Маріуполя Донецької області від 30.12.2002, [PERSON] помер 28 грудня 2002 року, про що вчинено актовий запис № 1802. За даними, наданими Четвертою [PERSON] державною нотаріальною конторою від 10.11.2016, після смерті [PERSON], померлого 28 грудня 2002 року, спадщину за законом прийняли: мати померлого, [PERSON]; дружина померлого, [PERSON]; дочка померлого, [PERSON], яким 15.04.2004 за реєстровими №№ 2-190, 2-191, 2-192 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожній на квартиру [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] від 28 червня 2016 року за № 981/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок № 48 по вулиці Лозовій в місті Маріуполі, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок та його державної реєстрації. Крім того, встановлено, [PERSON] померла 07 березня 2012 року, про що Орджонікідзевським відділом ДРАЦС [PERSON] МУЮ у Донецькій області вчинено актовий запис про смерть № 346 від 09.03.2012. За даними, наданими Четвертою [PERSON] державною нотаріальною конторою від 03.05.2017, після смерті [PERSON], померлої 07 березня 2012 року, спадщину прийняла дочка померлої, [PERSON]. Згідно із технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок, виготовленим МКП «[PERSON] БТІ» станом на 04 листопада 2011 року, будинок № 48 по вулиці Лозовій в місті Маріуполі складається з: житлового будинку літ. А-1 з нежитловою мансардою А/м (1997 рік побудови), тамбуру літ. а-1 (2000 рік побудови), балкону літ. а1 (1997 рік побудови), бані літ. Б-1 (1997 рік побудови), літньої кухні літ. В-1 (1997 рік побудови), сараю літ. Г-1, вбиральні літ. Д-1 (1997 рік побудови), огорожі № 1-3 (1997 рік побудови), замощення І (1997 рік побудови). За даними технічного паспорту зазначені обєкти нерухомості віднесено до самочинного будівництва. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1964 року (в редакції, яка діяла на момент відкриття та прийняття спадщину) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР 1964 року (в редакції, яка діяла на момент відкриття та прийняття спадщину), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1964 року (в редакції, яка діяла на момент відкриття та прийняття спадщину), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до п. 8, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Пунктами 3.1, 3.2 зазначеного листа наведено, що встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. В разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визначатись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим правовим режимом спірного майна. Частиною 1 ст. 182 Цивільного Кодексу України передбачено, що право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Згідно за ст. 331 Цивільного Кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо ж договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації Пунктом 1.6 Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Згідно з ст. 177, 190 Цивільного Кодексу України, обєктами цивільних прав є речі, інше майно, результати робіт, послуги, майнові права, тощо. За приписами ч. 1 ст. 178 Цивільного Кодексу України, обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невідємними від фізичної чи юридичної особи. Отже, судовим розглядом беззаперечно встановлено, що будівництво житлового будинку № 48 по вулиці Лозовій в місті Маріуполі із господарськими спорудами було здійснено [PERSON] за його життя на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та за наявності всіх необхідних для цього документів. Тобто [PERSON] за свого життя правомірно набув низку прав та обовязків, як забудовник земельної ділянки, однак з незалежних від його волі обставин не встиг повною мірою реалізувати їх, здавши вказане нерухоме майно в експлуатацію та оформити відповідні правовстановлюючі документи на нього, та 28 грудня 2002 року помер. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявленого позову щодо визнання за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] прав та обовязків забудовника спірного нерухомого майна, а тому задовольняє його у цій частині. Разом із тим, суд не вбачає підставі для задоволення позову в частині додаткового визнання за позивачем [PERSON] права введення нерухомого майна в експлуатацію та державної реєстрації, оскільки такі права є похідними від прав та обовязків забудовника, а тому окремому визнанню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial