Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

21 листопада 2016 року з Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом ПАТ Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник ПАТ Альфа-Банк» зазначив, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначених договорів відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] Відповідно до вищезазначеного договору ВАТ «Сведбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 32000 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором, 07 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №0317/0708/45-019-Р-1, відповідно до якого [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 08 липня 2015 року (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) має прострочену заборгованість за кредитом - 27943,02 дол. США та 721,38 дол. США, що за курсом НБУ, станом на 23 січня 2017 року складає: за кредитом 738791,86 грн., за відсотками 47014,08 грн. Крім того, станом на 08 липня 2015 року розмір неустойки (пені) становить 105,60 дол. США, що за курсом НБУ (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) становить 8136,66 грн. На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст.258,266,509,514,554,1049,1054 ЦК України, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по вищезазначеному кредитному договору у розмірі 793942,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом 738791,86 грн.; заборгованість по відсоткам 47014,08 грн.; заборгованість по пені 8136,66 грн. 27 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до ПАТ «[PERSON] банк» із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного та іпотечного договору. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що дійсно 07 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0317/0708/45-019, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмір 32000 доларів США, зі сплатою процентів у сумі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитними коштами, строком до 07 липня 2018 року. Щомісячний платіж у розмірі 350,12 доларів США. Вищезазначений кредитний договір надавався на придбання квартири [ADDRESS] (після перейменування пр.Калнишевського) у м.Дніпропетровську (після перейменування м.Дніпро). У червні 2012 році ПАТ «Альфа Банк» повідомило [PERSON] про те, що придбало усі права та обовязки за кредитним договором №0317/0708/45-019. Разом із цим, при укладанні вищезазначеного кредитного договору банк не надав [PERSON] письмове повідомлення про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, відповідно до ст.2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Також позичальник, перед підписанням кредитного договору, не отримував інформації, яка зазначена у п.2.1 «Правил наданням банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених НБУ від 10 травня 2007 року №168 (далі Правила). Через невиконання банком вимог закону, щодо надання позичальнику повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, [PERSON] був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Крім того, спірний кредитний договір не містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, що є вимогою Правил. Крім того, в порушення п.3.1 Правил у кредитному договорі не зазначено вартості придбання позичальником супутніх послуг банка, повязаних з обслуговуванням і погашенням кредиту та їх вартості, а саме нотаріальні послуги, страхування, валютно-обмінних операцій. Також кредитний договір не містить жодного свідчення про ознайомлення позичальника з методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу. Оскільки кредитний договір №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має інформації, яка передбачена п.п.3.2, 3.3, 3.4 розділу 3 Правил, даний договір є недійсним у відповідності до ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України. Також [PERSON] зазначено, що вищезазначений кредитний договір містить несправедливі умови, які регулюють внесення змін (доповнень) до договору, лише в односторонньому порядку і лише в інтересах та з боку Банку, що є порушенням як ЗУ «Про захист прав споживачів» так і п.8 ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, під час укладення кредитного договору банк не попередив позичальника, як споживача фінансових послуг, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач, та не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користуванням ним. З наведених обставин [PERSON] вважає, що спірний кредитний договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики з боку кредитодавця. На підставі викладеного просить суд визнати кредитний договір №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] та іпотечний договір №0317/0708/45-019-Z-1 від 07 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №4670, недійсними. Ухвалою суду від 18 квітня 2017 року по цивільній справі призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 11 січня 2018 року провадження у справі було відновлено. В судовому засіданні представник ПАТ «Альфа Банк» позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, зазначивши, що ст.ст.203,215 ЦК України не передбачає серед підстав недійсності договору надання/ не надання інформації перед укладанням договору. Відповідно до п.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин. Разом із цим, відповідач не використав своє право на розірвання договору. Крім того відповідно до ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч.2 даної статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст.15, 23 цього Закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсним у такому випадку кредитного договору. Відповідно до п.11.13 підписаного договору, позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору [PERSON] була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами. Крім того, просив застосувати до зустрічного позову наслідки пропущення строків позовної давності, оскільки з позовом про визнання кредитного та іпотечного договорів від 07 липня 2008 року, подано [PERSON] лише 27 лютого 2017 року. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вимоги по первісному позову не визнав та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Зустрічну позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, зазначивши, що зазначені у зустрічному позові обставини підтверджені матеріалами цивільної справи. З приводу застосування строків позовної давності зазначив, що зустрічна позовна заява подана в межах пятдесятирічного строку позовної давності, встановленого сторонами, шляхом підписання договору про збільшення позовної давності, у відповідності до норм ЦК України. Відповідач за первісним позовом та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 07 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №0317/0708/45-019, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в сумі 32000 доларів США, зі сплатою 11,9 відсотків річних за користування кредитом, строком до 07 липня 2028 року. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір №0317/0708/45-019-Z-1 від 07 липня 2008 року, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором, 07 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №0317/0708/45-019-Р-1, відповідно до якого [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши боржнику, кредит у сумі 32000 USD, що підтверджувалось представником відповідача у судовому засіданні. 25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194 від 24.09.2008 року. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ПАТ «Альфа Банку» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року. У червні 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» повідомило [PERSON], про те що придбало усі права та обовязки за кредитним договором №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року та похідними договорами, укладеними у забезпечення зобовязань позичальника за даним кредитним договором. Відповідно до п. 11.1 кредитного договору, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписання цього Договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не повязані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому Договорі. Укладаючи цей Договір, Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього Договору Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин. Згідно з п. 11.11 кредитного договору, сторони цього Договору погодили, що з укладанням цього Договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої з Сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору. Відповідно до пункту 11.13 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі. \~Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. \~ \~ \~ \~У порушення умов Кредитного договору, [PERSON] своїм зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08 липня 2015 року (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) має прострочену заборгованість за кредитом 27943,02 дол. США, що за курсом НБА на 08 липня 2015 року складає 738791,86 грн., за відсотками 721,38 дол. США (47014,08 грн. за курсом НБУ). Крім того, станом на 08 липня 2015 року розмір неустойки (пені) становить 105,60 дол. США, що за курсом НБУ (з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 січня 2017 року) становить 8136,66 грн. \~ \~ \~ \~Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року у розмірі 793942 грн. 60 коп., з яких: 738791,86 грн. заборгованість за кредитом; 47014,08 грн. штраф; пеня 8136,66 грн. Щодо вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору та іпотечного договору, суд виходить з наступного. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частинами 1 та 2 статті 11 Закону України\~Про захист прав споживачів\~(в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних\~\~з\~\~одержанням\~\~кредиту,\~\~його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;\~ можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий\~\~режим\~\~сплати\~\~відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно зі ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Як вбачається зі змісту положень п. 1.1-1.5, 11.1, 11.10, 11.11 кредитного договору № 0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року, сторони узгодили в ньому всі істотні умови для такого виду договорів відповідно до вимог чинного на час його укладення законодавства. Матеріалами справи підтверджено, що перед укладенням кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що позивач засвідчив своїм особистим підписом у договорі. Тобто, укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, визначили суму кредиту, строк, на який надається кредит, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, а також щомісячних платежів в іноземній валюті (доларах США), які підлягають сплаті позичальником у рахунок повернення кредиту, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Погодившись з усіма умовами кредитного Договору шляхом його підписання, [PERSON] взяв на себе усі валютні ризики, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. Жодного доказу на підтвердження того факту, що на момент укладення кредитного договору позивач за зустрічним позовом не погоджувався з умовами кредитного договору, вважав їх відповідно до ст. 18 Закону України\~«Про захист прав споживачів» несправедливими або такими, що не відповідають закону, суду не надано. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що кредитодавець навмисно ввів в оману боржника щодо істотних обставин кредитного та іпотечного договорів є безпідставними та належними доказами не підтверджується. Більш того, матеріали справи містять бюлетень продукту «Кредит на купівлі житлової нерухомості на вторинному ринку», з яким відповідача [PERSON] ознайомлено 07 липня 2008 року під підпис. Як вбачається з висновку судово-економічної експертизи №2038/2039-17 від 30 листопада 2017 року, в результаті проведеного дослідження встановлено, що на дослідження не наданий Графік платежів, що не відповідає вимогам п. 3.2. Постанови «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року №168. Втім, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача про те, що позивач ПАТ «Альфа-Банк» не є первинним кредитором, а тому надати в судове засідання зазначений графік немає можливості, оскільки під час відступлення права вимоги ПАТ «Сведбанк» їх не передав позивачу. При цьому, підписанням кредитного договору позичальник підтвердив факт передачі усієї необхідної інформації про кредитування, в тому числі вищезазначеного графіку платежів. В результаті проведеного експертного дослідження також встановлено, що значення ануїтентного платежу визначеного банком у кредитному договорі №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року в розмірі 350,12 дол. США відповідає відсотковій ставці в розмірі 11,9%, що відповідає умовам кредитного договору №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року. Твердження представника відповідача за первісним позовом про невиконання кредитором вимог ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» є необґрунтованими, оскільки предметом правового регулювання вищезазначеного Закону є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору. Аналогічною є правова позиція ВСУ, викладені у постанові №6-8цс13 від 17 квітня 2013 року. При цьому, представником позивача ПАТ «Альфа-Банк» подано заяву про застосування до зустрічних позовних вимог строку позовної давності. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. В судовому засіданні встановлено, що при укладанні між банком та відповідачем кредитного договору №0317/0708/45-019 від 07 липня 2008 року, а також іпотечного договору №0317/0708/45-019-Z-1 від 07 липня 2008 року права відповідачів порушені не були, укладання кредитного договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірним договором звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці, та з огляду на обставини справи не вбачає підстав для визнання вищезазначених договорів недійсними, а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Таким чином, оскільки відповідачі не виконують свої зобов'язання за договором, первісні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved