Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

20.02.2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу в управління та виселення. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.12.2007 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №3886. Згідно даного договору [PERSON] від позивача отримала кредит в сумі 91000 грн на споживчі потреби на 180 місяців зі сплатою 20 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11.12.2022 року. 14.12.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за договором між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою Вінницька область Жмеринський район село Мала Жмеринка, вулиця Котовського, 37. У зв'язку з зим, що право власності на земельну ділянку не оформлено іпотекодавцем на момент укладення цього договору іпотеки, сторони за цим договором домовилися, якщо Іпотекодавець оформить своє право власності на земельну ділянку, що буде підтверджуватися відповідним державним актом, в подальшому Іпотекодавець зобов'язується укласти з іпотекодержателем додатковий правочин до цього договору іпотеки про передачу в іпотеку земельної ділянки. В подальшому позичальнику було надано у власність земельні ділянки 0,25 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,0600 га - для ведення особистого селянського господарства, згідно рішення Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про надання земельних ділянок у власність 11 сесії 5 скликання від 26.01.2008р. [PERSON] отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобов'язання щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, у зв'язку з чим Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області 20.05.2013 р. частково задовольнив позов Банку та стягнув з Позичальника та на користь Банку прострочену заборгованість за Кредитним договором у розмірі 151989 грн. з них: основний борг - 85706,42 грн.. проценти 53663,53 грн., пеня - 12619,65 грн. Рішення суду набуло законної сили 07.06.2013 р. (цивільна справа №130/824/13-ц). [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Судове рішення виконуються в примусовому порядку, але коштів на його виконання з органів ДВС не надходить. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 360715,18 грн. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором звернути стягнення на вищезазначені предмети іпотеки. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В заяві зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Заперечень до суду не надали. Заяв про розгляд справи у їх відсутність не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Судом встановлено, що 12.12.2007 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.44-56) та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №3886. [PERSON] від позивача отримала кредит в сумі 91000 грн на споживчі потреби на 180 місяців зі сплатою 20 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11.12.2022 року. Земельна ділянка на якій розташований предмет іпотеки не є власністю Іпотекодавця (а.с. 6-11). Крім цього, 14.12.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за договором між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою:Вінницька область. Жмеринський район село Мала Жмеринка, вулиця Котовського, 37 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] 12.12.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №1712 (а.с.12-16). Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 20.05.2013 року 20.05.2013 р. частково задовольнив позов Банку та стягнув з Позичальника та на користь Банку прострочену заборгованість за Кредитним договором у розмірі 151989 грн. з них: основний борг - 85706,42 грн.. проценти 53663,53 грн., пеня - 12619,65 грн. Рішення суду набуло законної сили 07.06.2013 р. (цивільна справа №130/824/13-ц) (а.с.34-36). Станом на 01.02.2016 р. позичальник сплатив банку 41717,74 грн., з яких 5293,58 грн. - основного боргу, 36022,63 грн. процентів, 401,53 грн. - пені. Станом на 01.02.2017 р. заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором становить: основний борг - 85706,42грн., де 85706,42 - це сума відсуджена за рішенням суду, однак не стягнута з позичальником; проценти за користування кредитними коштами - 58375,37грн. (вказана сума розрахована наступним, чином: 94398 грн.- 36022,63 грн = 56375,37 грн, де 94398 грн - проценти нараховані банком за час дії кредитного договору. 36022,63 - проценти сплачені позичальником); пеня за простроченими основним боргом та процентами 94790,80 грн. (вказана сума розрахована наступним чином: 94790,80 грн - 401,53 грн = 56375,37 грн, де 94398 грн. - проценти нараховані банком за час дії кредитного договору, 36022,63 грн. - проценти сплачені позичальником); інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості - 106377,50 грн.; 3% річних - 15465,09 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості за договором (а.с.17-24). Згідно відомостей Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області №57 від 06.02.2017 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [INFO] (а.с.32). Згідно рішення Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про надання земельних ділянок у власність 11 сесії 5 скликання від 26.01.2008 року [PERSON] було надано у власність земельні ділянки 0,25 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,0600 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с.33). Позивач звернувся до відповідачів [PERSON] (а.с.25) та [PERSON] (а.с.26) з вимогою про звільнення житлового приміщення в добровільному порядку на підставі п.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наданими позивачем документами встановлено, що позичальник свої обов'язки за вказаним кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ст.ст.1049,1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Згідно п.6.3 іпотечного договору від 14.12.2007 року в разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, останній (предмет іпотеки) на підставі договору між Іпотекодавцем або рішенням суду може бути переданий Іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому чинним законодавством та цим Договором. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Тому позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором вказаним ним способом та про передачу предмета іпотеки в управління на період до його реалізації підлягають задоволенню та відповідають вимогам ст.39 Закону України «Про іпотеку» і п.42 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Згідно ст.40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зміст ст.109 ЖК України зазначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно ч.4 ст.9, ст.109 ЖК УРСР, ст.ст.39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно ст.1039 ЦК України майно, що є предметом договору застави, може бути передане в управління. Врахувавши те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.25-26) були повідомлені про добровільне звільнення іпотечного майна згідно вимоги про звільнення житлового будинку в місячний термін, добровільно не звільнили житловий будинок на письмову вимогу іпотекодержателя, суд дійшов висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, які підтвердженні документально, а саме: відповідним платіжним дорученням. Відповідно до платіжного доручення № 117847346 від 17.02.2017 року позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 4800 грн. (а.с.1).

Outcome: approved