Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

21.03.2018 р. в суд подано зазначений позов з таким обґрунтуванням вимог. 31 травня 2018 р. о 21 год. працівники ВерхньоБистрянського лісництва ДП «Міжгірське лісове господарство» - помічник лісничого [PERSON], старший майстер лісу [PERSON], майстри лісу [PERSON] та [PERSON] в обході №7 кварталі 16 виділі 1 урочища «Ясінники» у вказаному лісництві виявили самовільну рубку 2 сироростучих дерев породи ялина, яку вчинили [PERSON] і [PERSON], а саме в момент виявлення [PERSON] зрізував пень на рівні із землею з метою сховати його і побачивши працівників лісництва втік. [PERSON] ховав хлисти смереки і сказав, що вони з братом зрубали два дерева. Сума шкоди, яка завдана лісовому господарству згідно розрахунку позивача становить 19711,06 грн. (позивач покликається на такси, затв. пост КМУ №665 від 23.07.2008 р.), вартість деревини 313,81 грн., всього на загальну суму 20024,87 грн. 02 червня 2017 року лісничий [PERSON] лісництва [PERSON] розглянув справу про адміністративне правопорушення на підставі протоколу, складеного на [PERSON] і виніс постанову про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП, тобто за незаконну порубку дерев за обставин, зазначених у позові і наклав штраф у сумі 170 грн. Ця постанова після її оскарження [PERSON] Міжгірським районним судом (постанова від 20.10.2017 р), Львівським апеляційним адміністративним судом (ухвала від 07.12.2017р) переглянута і залишена буз змін. Позивач просить суд застосувати норми Лісового і Цивільного кодексів України, що врегульовують відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу і лісовому господарству. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] і представник співвідповідачів у справі - [PERSON] позов заперечили повністю і свою позицію обґрунтували так. Відповідачі вважають, що обставини, на які покликається позивач, є недоведеними, зокрема: - Постановою в справі про адміністративне правопорушення, винесену посадовою особою позивача не встановлено дату самовільної рубки дерев, місце рубки, які дерева було зрубано (сироростучі чи сухостійні), протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесена ця постанова в суд не надано, зрубана деревина належно розмірами не зафіксована і не вилучена з місця події; - Протокол про лісопорушення від 31.05.2017 р. №1/10 , складений майстром лісу [PERSON] і зміст доповідної записки цієї особи не співпадають по обставинам зафіксованих розмірів пнів від зрубаних дерев та датах складення цих документів; при складанні вказаного протоколу відповідачі не були присутні; акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства не складався; - Відповідачі заперечують особисту причетність до незаконної рубки дерев. Суд задовольнив клопотання сторін щодо допиту свідків та поданих ними в справу інших доказів (документів) на ствердження /спростування своїх позицій. Оцінивши зміст позовних вимог, доводи представників сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено наступні обставини. 31 травня 2017 року біля 21 год в урочищі «Ясінники» ВерхньоБистрянського лісництва ДП «Міжгірське лісове господарство», в обході № 7 в кварталі 16, виділі 1 [PERSON] зрізав два сиро ростучі дерева породи ялина європейська до ступеня припинення їх росту діаметром на пні 36 см і під час приховання місця рубки, обрізання гілок був виявлений працівниками лісової охорони зазначеного підприємства [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ці обставини зафіксовані в протоколі про лісо- порушення від 31.05.2017 р. №1/10, підтверджені показами свідків - працівників ДЛГ, наданими в суді, а також встановлені постановою лісничого [PERSON], винесену 02 червня 2017 року №2 про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП за встановлених обставин незаконної рубки дерев з накладенням штрафу за вчинене правопорушення в сумі 170 грн. Наведені докази суд визнає належними, допустими і достатніми для визнання вини відповідача [PERSON] в заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, з огляду на таке. Статтею 1166 ч. 1 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями правам або майну юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 16 ЦК України передбачено судовий захист прав та інтересів осіб способом відшкодування збитків (майнової шкоди). Згідно з ст.105 ЛК порушення лісового законодавства тягне за собою, зокрема адміністративну та цивільно-правову відповідальність відповідно до закону, а саме осіб, визнаних винними у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Статтею 107 ЛК передбачено обов'язок громадянина відшкодувати шкоду, заподіяну ним лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і в порядку, визначеному законодавством України. Згідно з ст.108 ЛК України незаконно добута деревина та інші лісові ресурси підлягають вилученню в установленому порядку. В разі неможливості вилучення незаконно добутої деревини та інших лісових ресурсів стягується їх вартість. Розмір шкоди, завданої лісопорушенням, визначається за таксами, які встановлені постановою КМУ №665 від 23.07.2008 р. Суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами вину співвідповідача [PERSON] у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу. Цей висновок суд обґрунтовує таким. [PERSON] не притягнуто до адміністративної відповідальності за співучасть чи пособництво в незаконній рубці дерев за ознаками статті 65 КУпАП. Натомість свідки в справі зі сторони позивача вказали прямо, що дерева зрізав (зрубав) бензопилою саме [PERSON], якого посадова особа позивача притягнула до такої відповідальності у встановленому законом порядку. Заперечення причетності [PERSON] до заподіяння шкоди незаконною рубкою дерев спростовано доводами і доказами позивача наведеними вище. Зокрема його вина в незаконній рубці дерев підтверджена і рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, яким підтверджено законність і обґрунтованість постанови в справі про адміністративне правопорушення. Ці судові рішення є обов'язковими для суду в розглядуваній цивільній справі на основі положень, передбачених статтею 82 ч.ч. 4-6 ЦПК України. Отже, позивач в цій частині обгрунтування позовних вимог виконав положення статті 81 ч.1 ЦПК України щодо позову до [PERSON] і неналежно виконав щодо вимог, заявлених до [PERSON] Суд дійшов висновку, що розмір шкоди за змістом позову і доданими доказами з цього приводу, позивач визначив неправильно, виходячи з такого. Позивач безпідставно, без належних і допустимих доказів розмір шкоди нарахував за діаметрами пнів зрубаних дерев 46,7 і 48 см. Цей розмір пнів не встановлений належними доказами і позивач взяв їх до уваги з письмової доповідної записки майстра лісу [PERSON], поданої 01.06.2017 р. Натомість це суперечить змісту протоколу про лісопорушення № 1/10 від 31.05 2017 року, який складений [PERSON] в день виявлення лісопорушення і який підписаний ще трьома працівниками лісової охорони, які виявили лісопорушення спільно, бо в протоколі вказано діаметр зрубаних дерев по 36 см кожне дерево. Такий же діаметр дерев зазначено в постанові про накладення стягнення на [PERSON] від 02.06.2017 р за вчинення правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП. З огляду на встановлене розмір такси, затв. пост КМУ № 665 від 23.07. 2008 р (додаток 1). Має бути з розрахунку 1845 грн., а з врахуванням коефіцієнту, розрахованим за індексом інфляції на виконання п.2 вищевказаної постанови і порядку індексації такс для визначення розміру шкоди, затвердженого цією ж постановою, шкода за рубку одного дерева буде становити: 1845 * 3.17 = 5845, 65 грн., а за два дерева: 5845,65 * 2 = 11697,3 грн. Суд також відхиляє вимоги позивача стягнути за позовом вартість деревини, яка зрубана, в сумі 313,81 грн. (вартість на деревину з розрахунку на відпуск на корені по таксі), бо в справі встановлено, що лісо порушники не заволоділи зрубаною деревиною і що така залишена на місці рубки, актами не вилучалась. Отже, не має підстав застосовувати ст. 108 ЛК України. Судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору за подання позову в сумі 1762 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволені в межах 58,41 % від ціни позову за позовною заявою. Отже, судовий збір підлягає поверненню в цій частці ( 1762 * 0,5841 = 1029 грн.18 коп.).

Outcome: partial