Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

21 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 серпня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області із [PERSON] , актовий запис № 294. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 серпня 2015 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає психологічну несумісність характерів. З 23.05.2019 року шлюбні відносини припиненні. З травня 2019 року відповідач залишила дитину та проживає в іншому селі. Подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе і суперечить її інтересам та інтересам дитини. Ухвалою судді від 28 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с. 24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Після розірвання шлюб просила залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. 25). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 серпня 2015 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 294 (а.с.5). Від цього шлюбу народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до довідки Хомутецької сільської ради від 27.11.2019 та Акту побутового обстеження від 26.11.2019 дочка [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Дружина [PERSON] , 1995 року народження з [INFO] не проживає за даною адресою (а.с. 7,8) Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », тому суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 420,40 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 420 грн. 00 коп.

Outcome: approved