Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Відділу у місті Кам?янське міськрайонного управління у Петриківському районі та у м. Кам?янське головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] ,\~ про визнання права власності на земельну ділянку. У своєму позові позивач просить суд, визнати за нею право власності на 47/100 частини земельної ділянки, площею 0,0602 га (кадастровий номер 1210400000:02:012:0076) призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що 11 липня 2016 року нею у [PERSON] була придбана частка нерухомого майна, а саме: [ADDRESS] , яка складається з: А-1 житлового будинку , житловою площею 47,4 кв.м., загальною площею 76,8 кв.м., Б-1 літня кухня, шлакоблок, В-1 вбиральня, шлакоблок, Г-1 вбиральня, цегла, Д-1 душ, цегла, Е-1 сарай, дощатий, Ж-1 сарай, шлакоблок, № 4 зливна яма, № 6 колодязь, №1,2,3-5,9,10 огорожа. При оформленні договору питання щодо передачі у власність 47/100 частини земельної ділянку площею 0,0602 га, призначеної для будівництва та обслуговування придбаного житлового будинку не було вирішено. Вона для того щоб оформити земельну ділянку звернулась до Держгеокадастру, але 04.06.2019 р. було надано відповідь за № 249/152-19, в якій зазначається, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] ) загальною площею 0,0602 га (кадастровий номер 1210400000:02:012:0076) зареєстрована за [PERSON] 53/100 частка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 556668 від 12.12.2009 р. та [PERSON] 47/100 частки. Також у відділу відсутня інформація щодо передачі їй у власність земельної ділянки. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в позові. Представники відповідача [PERSON] .В., Рудь Мірзахаятової О.В. у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] , надав суду заяву, у якій не заперечує щодо задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 3. Процесуальні дії по справі. 12 серпня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 25 вересня 2019 р. 31 жовтня 2019 р. ухвалою суду витребувано докази. Ухвалою суду 20 січня 2020 р. закрито підготовче провадження засідання по справі та призначена справа до розгляду по суті. Суд, вислухавши позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Відповідно до договору купівлі продажу частки будинку від 11 липня 2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г.В. власником будинку 47/100 частини нерухомого майна за [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.7). Згідно до рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 31.12.1997 р. передано безкоштовно у приватну власність і постійне користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків господарських споруд (присадибних ділянок) громадянам м. Дніпродзержинська, згідно з додатком. Як вбачається з матеріалів справи, листом Відділу у місті Кам?янське міськрайонного управління у Петриківському районі та у м. Кам?янське головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області Шевченко І.В. повідомлено, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] ) загальною площею 0,0602 га (кадастровий номер 1210400000:02:012:0076) зареєстрована за [PERSON] 53/100 частка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 556668 від 12.12.2009 р. та [PERSON] 47/100 частки. Також у відділу відсутня інформація щодо передачі [PERSON] \~ у власність або користування земельної ділянки (а.с.12). Також зазначена інформація підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.14-19). Як встановлено судом [PERSON] [INFO] помер, що вбачається з копії актового запису про смерть № 919 від 23 серпня 2013 року спадкоємицею якого є [PERSON] . Згідно до рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 31 грудня 1997 року № 390 [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність і постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових та господарських споруд і будівель за адресою [ADDRESS] ) загальною площею 0,0602 га Судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] після смерті [PERSON] , який був власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , отримала в спадщину лише частину вказаного домоволодіння, в спадщину земельну ділянку за вказаною адресою вона не отримувала. Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що згідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0602 га. (кадастровий номер 1210400000:02:012:0076) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд зареєстрована за громадянином [PERSON] 53/100 частки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 556668 від 12.12.2009 року та громадянином [PERSON] 47/100 частки, але державний акт на ім`я [PERSON] не виготовлявся. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Окрім цього, в судовому засіданні представником відповідача визначені позовні вимоги, та відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі й тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній, власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 6. Висновки суду. Так, з досліджених по справі доказів суд виходить, що позивач [PERSON] з часу набуття права власності на 47/100 частки будинку [ADDRESS] , набула право й користування земельною ділянкою за зазначеною адресою, на якій розташований будинок, але враховуючи, що попередній власник частки домоволодіння та земельної ділянки державний акт на земельну ділянку не отримав та своє право власності не зареєстрував, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості оформити за собою державний акт на земельну ділянку. У зв`язку із викладеним суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved