Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У липні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до ОМР про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. [INFO] помер [PERSON] , який був власником 41/100 частки на підставі ухвали Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 10.06.1991 року про затвердження мирової угоди, а також реєстраційного посвідчення. Відповідно до вказаного правовстановлюючого документу, загальна площа частки домоволодіння [ADDRESS] , що перейшла до [PERSON] складає 25,1 кв.м., житлова 10,6 кв.м. з господарськими спорудами: гараж літ. «Д», санвузол літ. «В», теплиця ІІІ, на земельній ділянці, площею 543 кв. м. Вказана частка підлягала перереєстрації на 7/50 часток відповідно до розрахунку ідеальних часток у домоволодінні від 04.01.2011 р. за [PERSON] . За життя [PERSON] не встиг зареєструвати 7/50 часток домоволодіння по [ADDRESS] на своє ім`я. Після смерті [PERSON] спадкоємець першої черги, його донька, [PERSON] , подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які підтверджують право власності на 7/50 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Та запропоновано звернутись до суду за захистом своїх прав. З відповіді\~П`ятої Одеської\~державної нотаріальної\~контори та\~постанови Малиновської\~державної нотаріальної\~контори у\~м.\~Одеса від\~10.07.2015\~року вбачається,\~що відповідно\~до довідки\~КП «Бюро\~технічної інвентаризації»\~Одеської міської\~ради №456545.72\~від 08.07.2015\~року зареєстровано\~за [PERSON] \~право власності\~на домоволодіння\~під [ADDRESS] \~частка (вказана\~частка підлягала\~перереєстрації на\~7/50\~відповідно до\~розрахунку ідеальних\~часток у\~домоволодінні від\~04.1.2011\~року замовлення\~№222426.75.10.\~Однак [PERSON] \~за життя\~не перереєстрував\~після перерахунку\~ідеальних часток,\~право власності\~на 7/50\~ідеальних часток і тому позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладеного, позивачка просить визнати за нею, [PERSON] право власності на 7/50 частини домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з приміщень, які знаходяться в житловому будинку літ «А», загальною площею 25,1 кв. м., житлова 10,6 кв. м. з господарськими спорудами: гараж літ. «Д», санвузол літ. «В», теплиця ІІІ, на земельній ділянці, площею 543 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.2020 року витребувано з Малиновської Державної нотаріальної контори у м. Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи (номер у спадковому реєстрі 57368336, номер в реєстрі нотаріальних дій 150/2015, дата заведення 22.04.2015 року) відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.10.2020 року залучено до участі в справі третю особу [PERSON] та закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представник позивача [PERSON] , адвоката Мельник Н.Ю. через канцелярію суду надійшла заява (вхід. № 51200 від 25.11.2020 року) в якій зазначено, що позивач та представник позивача позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять справу розглядати за відсутності позивача та його представника, не заперечують проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення. Представник відповідача про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надавав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Третя особа [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надавала, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомляла, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є донькою: [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] зареєстрованим відділом запису актів громадянського стану від 17.11.1978 року, актовий запис № 99 (а. с. 13). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (дата формування 23.01.2015 року) Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що 08.11.2003 року складено відповідний актовий запис № 532, відповідно до якого прізвище позивача було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Проте рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.02.2008 року по справі № 2-2925 раніше зазначений шлюб, - розірвано (а. с. 15-16). Також судом встановлено, що позивач перебуває в шлюбі зареєстрованому 03.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної, актовий запис № 322, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03.03.2015 року серії [NUMBER] , відповідно до якого між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб та прізвище позивача було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 11098, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 03.11.2014 року (а. с. 10). [PERSON] , який помер [INFO] на підставі ухвали Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 10.06.1991 року про затвердження мирової угоди та технічного паспорту на житловий будинок індивідуального жилого фонду, відповідно до розподілу часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був власником 41/100 частки (а.с. 18-20). Відповідно до ухвали Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 10.06.1991 року, загальна площа частки домоволодіння [ADDRESS] , що перейшла до [PERSON] , складаються з: 25,1 кв. м., житлова 10,6 кв.м. з господарськими спорудами: гараж літ. «Д», санвузол літ. «В», теплиця ІІІ, на земельній ділянці, площею 543 кв. м. (а. с. 18-20). Вказана частка підлягала перереєстрації на 7/50 часток відповідно до розрахунку ідеальних часток у домоволодінні від 04.01.2011 р. за [PERSON] . Проте за життя [PERSON] не зареєстрував 7/50 часток домоволодіння [ADDRESS] на своє ім`я. Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №456545.72 від 08.07.2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на домоволодіння під [ADDRESS] частка (вказана частка підлягала перереєстрації на 7/50 відповідно до розрахунку ідеальних часток у домоволодінні від 04.1.2011 року, замовлення № 222426.75.10); 43/50 частки за [PERSON] (а. с. 27-28; 31-33). Згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 18.05.2011 року 43/50 частин об`єкту, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а. с. 29). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 150/2015 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , позивачкою було подано заяву до П`ятої одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, інших спадкоємців першої черги немає. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права На підставі встановлених обставин по справі, суд дійшов до висновку, що спадкоємці не можуть набути право власності на зазначене майнов порядку спадкування через нотаріальну контору та отримати на нього свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Визнання права та зміна право відношення є встановленими ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Статтею 319\~ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч. 1 статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому, відповідно до статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Крім того, чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами ст. 71 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або не законність набуття права власності не встановлена судом. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.\~19\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під ефективним засобом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект і повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав є визнання за позивачкою право власності на спадкове майно.

Outcome: approved