Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

21.02.2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 06.03.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 217; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06.03.2012, актовий запис № 217. За час перебування у шлюбі мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинили своє існування. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння. Подальше спільне життя та збереження сім`ї позивач вважає неможливим та буде суперечити їх інтересам і інтересам дитини. Вважає примирення між ними не можливе. Крім того, враховуючи, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, працює та має офіційний дохід, інших утриманців не має, а отже може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Строк на примирення не надавати. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Строк на примирення не надавати. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 217. Прізвища чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с. 20). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 14). Відповідач працює в ТОВ «Електромаш-Сервіс», має офіційний дохід (а.с. 17-19) Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені ст. 112 СК України, де зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємної любові та поваги подружжя одне до одного; небажання позивача продовжувати сімейні відносини з відповідачем. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки втрачені почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, тому підстав для примирення подружжя - немає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що має істотне значення, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Нормами ст. 18 вищевказаної Конвенції закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи спільний обов`язок батьків щодо матеріального утримання дітей, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, те, що відповідач працює, визнав позов, тому вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову про розірвання шлюбу. Судові витрати за вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покласти на відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved