Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

20.05.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.02.2017 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому 550,00 доларів США і зобов`язався повернути в строк до 10.06.2017 гривень. Відповідач власноруч написав розписку та отримав гроші, однак зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці не виконав. Позивач неодноразово звертався з вимогою про повернення коштів, однак відповідач кошти не повертає. На підставі зазначеного просить стягнути з відповідача на його користь борг станом на 19.05.2020 у розмірі 14614,05 гривень, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 7214,20 гривень, три відсотки річних за порушення виконання грошового зобов`язання у сумі 1278,73 гривень, всього 23106,98 гривень та стягнути на його користь судові витрати які складаються зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень. Ухвалою суду від 01.06.2020 року, позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 23.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 09.02.2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату розгляду справи, відзиву на позов до суду не подавав, та ухвалою суду від 01.03.2021 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 23.02.2017 року сторони уклали договір позики у формі розписки, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] 550,00 доларів США за умови повернення зазначеної вище суми в строк до 10.06.2017 року, що підтверджується оригіналом розписки від 23.02.2017, яка міститься в матеріалах справи (а.с.21). У визначений договором позики строки [PERSON] , борг не повернув, ухиляється від виконання зобов`язання. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України). Позивачем надано до суду на підтвердження укладання договору позики письмовий документ, що складений на власноруч відповідачем та своїм змістом фактично є договором позики, містить всі необхідні складові, суму коштів, обумовлені сторонами, а також підпис відповідача. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов`язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, в тому числі і щодо повернення боргу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачем зобов`язання за договорами позики не були виконані в повному обсязі, грошові кошти не повернуті та підлягають до стягнення в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача боргу із розрахунку, згідно до інформації НБУ станом на 19.05.2020 року курс 1 долару США еквівалентно 26,571 гривень, тобто 550,00 доларів США становить 14614,05 гривень, відсотки за користування грошовими коштами станом на 19.05.2020 у розмірі 7214,20 гривень, три відсотки річних за порушення виконання грошового зобов`язання у сумі 1278,73 гривень, всього 23106,98 гривень. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved