overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

21.08.2014 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 17.04.2012 року виконкомом Чапаєвської сільської ради, Погребищенського району, Вінницької області, актовий запис № 1. В судове засідання позивачка не з'явилась, просила провести розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про що до суду подала відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив провести розгляд справи без його присутності, про що до суду повідомив телефонограмою, проти розірвання шлюбу не заперечував. За таких обставин суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

21.08.2014 року до суду звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності йому свідоцтва про право власності на житло від 31.08.1993 року за адресою: [ADDRESS], виданого об'єднанням Чернігівоблагробуд на підставі розпорядження від 27.08.1993 року № 144, оскільки в свідоцтві його прізвище помилково вказане «[PERSON]». Встановлення даного факту необхідно заявнику з метою реалізації свого права власності на 1/3 частину зазначеної квартири. Заявник в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, зяву підтримав. Представник заінтересованої особи до суду не з'явилась, надавши заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти задовлення заяви. В судовому засіданні встановлено, що 31.08.1993 року було видано свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], в якому зазначено, що право власності на квартиру в рівних частинах належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], отже помилково вказано прізвище «[PERSON]» замість «[PERSON]». Згідно із свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER], батьками заявника є [PERSON] та [PERSON], прізвище заявника в свідоцтві про народження вказане «[PERSON]» (а.с. 4). В паспорті серії [NUMBER] прізвище заявника також зазначене «[PERSON]» і укаїнською і російською мовою (а.с.5). Заявник зареєстрований в зазначеній квартирі, що підтверджується копією паспорта. Згідно повідомлення управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду від 05.08.2014 року № к-391, внести виправлення у свідоцтво про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження відділу приватиз-ації від 27.08.1993 року, не представляється можливим (а.с. 8). У судовому засіданні достовірно встановлено, заявнику належить свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] в м виданого на ім'я [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

21.08.2014 року до суду звернулася [PERSON] із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності їй свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] від 16.09.1996 року, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради Заявник у судовому засіданні просив його заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи до початку розгляду справи подав заяву в якій просив справу розглядати без його участі. В судовому засіданні встановлено, що 16.09.1996 року на підставі розпорядження (наказу) від 11.09.1996 року за № 1422 виконавчим комітетом Деснянської районної ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах. Свідоцтв записане в реєстрову книгу за № 15-10531 (а.с. 4). Відповідно до копії паспорту заявника [NUMBER], виданого Деснянським РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області 10.02.2006 року прізвище заявника записано як [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження заявниці її прізвище вказано як - [PERSON] - запис виконано російською мовою (а.с. 7). Відповідно до довідки № 24181 від 04.09.2014 року, виданої комунальним підприємством Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до копії лита управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради від 20.12.2013 року № К-775, М-784 вести виправлення у свідоцтво про право власності на житло є на даний час неможливим (а.с. 8). В свідоцтві зазначено ім'я заявниці як «[PERSON]» замість «[PERSON]». У судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] належить свідоцтво на право власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] видане 16 вересня 1996 року на підставі розпорядження (наказу) від 11.09.1996 року виконавчим комітетом Деснянської районної ради за № 1422. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

21.08.2014 року, до суду надійшла позовна заява ПАТ «Альфа - Банк» (далі Банк ) до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 29 920,97 грн., з яких: -21 786,38 грн. - заборгованість по кредиту; - 2 581,71 грн. - проценти за користування коштами в період з 20.08.2014 року по 21.05.2015 року; - 4 152,88 грн. - комісійна винагорода в період з 20.08.2014 року по 21.05.2015 року; - 1 400,00 грн. - штрафні санкції за прострочення сплати кредиту та процентів за користування коштами в період з 21.10.2014 року по 21.05.2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з Договором №500510943 від 20.08.2014 року (далі-Договір), Банк надав [PERSON] кредит в сумі 23 595,79 грн. строком по 21.08.205 року, а також передбачено щомісячну сплату частини кредиту, процентів за користування коштами, комісійна винагорода та штрафні санкції за неналежне виконання умов Договору. Умови Договору відповідач належним чином не виконує, а тому Банк вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не з»явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, при цьому позов вона підтримала, про постановлення заочного рішення не заперечує.(а.с.48) Відповідач також не з»явився в судове засідання, призначене на 26.10.2015 року, причин неявки не повідомив. Ознайомившись із заявою, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

21.08.2014 року до суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на ухилення відповідача від утримання дитини. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач позов визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження від 08.08.2002 року, сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов задовольняється, а позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

21.08.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, зареєстрований 06.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №523. При цьому позивач посилається на те, що на даний час шлюбні відносини фактично припинені, сторони не спілкуються з початку літа 2014 року, спільне господарство не ведеться, від шлюбу є син [PERSON], [INFO], щодо місця проживання якого спору між сторонами немає, майнових претензій один до одного немає, збереження сім'ї неможливо та суперечить інтересам сторін. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилась, 20.10.2014 року до суду надала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить залишити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 06.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №523 /свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 06.07.2007 року/. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], актовий запис №2265, про що суду надано свідоцтво про народження, серії [NUMBER], видане 10.12.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с.7/. Батьками дитини вказані сторони по справі. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з початку літа 2014 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно місця проживання дитини та поділу спільного майна немає. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 25.05.2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачкою. Спору щодо визначення місця проживання дитини не має. За час спільного проживання сімейні відносини не склались, постійно виникали непорозуміння . Неодноразові спроби примиритися результатів не дали, внаслідок чого шлюбні відносини між ними фактично припинені. Посилаючись на викладене , просив суд розірвати їх шлюб . Позивач в судовому засіданні позов підтримав і поянив , що протягом трьох місяців він та відповідачка проживають окремо . В даний час він має намір створити нову сім»ю з іншою жінкою. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала і пояснила , що їй відомо про те , що позивач має намір створити нову сім»ю. Тому вона вважає , що примирення між нею та позивачем неможливе і просила розірвати їх шлюб. . Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.05.2010 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області (актовий запис №18). Як пояснив в судовому засіданні позивач , допитаний в якості свідка , протягом трьох місяців він та відповідачка проживають окремо . В даний час він має намір створити нову сім»ю з іншою жінкою. Відповідачка в судовому засіданні , допитана в якості свідка , пояснила , що їй відомо про те , що позивач має намір створити нову сім»ю. Тому вона вважає , що примирення між нею та позивачем неможливе і просила суд розірвати їх шлюб. Судом приймались заходи до примирення подружжя шляхом надання останнім строку на примирення. Однак прийняті заходи позитивного результату не дали . За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . В силу статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них заборгованості в сумі 6490,99 грн., посилаючись на те, що відповідачі порушили вимоги договору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягала на його задоволенні. Відповідач проти позову заперечив через його безпідставність. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволені позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір № 2515002092 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. За умовами договору [PERSON] отримав банківську платіжну картку з лімітом кредиту у сумі 10000 грн. строком на два роки. 09.10.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки. За розрахунками позивача, станом на 19.08.2014 року, у зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань, у відповідачів утворилась непогашена заборгованість в сумі 6490,99 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано позов до суду 21.08.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка визначена ст. 257 ЦК України. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за теплозабезпечення в розмірі 2337 грн. 66 коп. та судових витрат. У судовому засіданні 15.10.2014 року представник позивача зменшила позовні вимоги та просила стягнути 1590 грн 52 коп. заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2010 року по 30.09.2014 року. В судовому засіданні 14.11.2014 року представник позивача повідомила суду, що у зв'язку із частковою сплатою боргу відповідачами, у них наявна заборгованість 986 грн 11 коп. за період з 01.09.2013 року по 31.10.2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо боргу визнала, просила, щоб судові витрати понесло ПАТ «Облтеплокомуненерго». Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку із чим, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. АТ «ОТКЕ» згідно рішення Чернігівської міської ради №229 від 17 вересня 2007 року є виконавцем послуг у сфері теплопостачання, в тому числі для відповідачів, які є споживачами послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS].. Відповідачі зареєстровані в [ADDRESS]. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 року №572, власник, наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Крім того пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати відповідних послуг є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов'язки, оскільки позивач надає послуги, а відповідачі ними користуються. Відповідачами порушено зобов'язання щодо обов'язкової оплати в установлені строки наданих позивачем послуг, а тому сума боргу 986 грн 11 коп. за період з 01.09.2013 року по 31.10.2014 року підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача. Стягненню з відповідачів підлягають і судові витрати, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2011 року. Від шлюбу в них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу дитині не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину, встановленого законом для дитини відповідного віку починаючи з дати подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив слухати справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON]. був зареєстрований Виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 58 від 17.09.2011 року. Як встановлено у суді, та вбачається зі свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. На теперішній час дитина знаходиться на утриманні матері - позивача по справі та мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» № 04/631 від 15.08.2014 року. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, у зв'язку з чим суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, у зв'язку з тим, що дитина, [PERSON], [INFO], мешкає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, а відповідач є батьком дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: з відповідача можливо стягнення аліментів на користь позивача у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач, при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 27.04.1999 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Сторони через канцелярію суду подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх особистої участі, при цьому позивач наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 27 квітня 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved