Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

20 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 10\~000\~000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 06 травня 2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики, на підтвердження укладення якого відповідачем видана позивачу боргова розписка. Відповідно до даної розписки [PERSON] надав у борг [PERSON] 10\~000\~000 (десять мільйонів) гривень та відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначену суму боргу до 06 травня 2015 року. Однак, на даний момент відповідач борг не повернув. Позивач та його представник в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, хоча завчасно і належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи судовими повістками про що свідчить довідка Укрпошти про те, що адресат відмовився від одержання судової повістки. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює в справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2011р. [PERSON] надав розписку про те, що він бере у борг у [PERSON] 10\~000\~000 (десять мільйонів) гривень, які зобовязався повернути до 06.05.2015р. за адресою: [ADDRESS]. Фактом погашення боргу є повернення цієї розписки. Грошові кошти в сумі 10\~000\~000 (десять мільйонів) гривень отримані [PERSON] власноручно 06.05.2011р. (а.с.2). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Із наданої позивачем копії розписки, складеної 06 травня 2011 року, вбачається, що [PERSON] зобов'язаний повернути борг [PERSON] в сумі 10\~000\~000 (десять мільйонів) гривень. Дані кошти в сумі 10\~000\~000 (десять мільйонів) гривень отримані [PERSON] від [PERSON] власноруч 06.05.2011р. Крім того, вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу (до 06.05.2015р.) та місця виконання зобовязання ([ADDRESS]). Боргова розписка від 06.05.2011р. скріплена підписом [PERSON] (а.с.2). Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг, строку повернення боргу та місця виконання зобовязання. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовими позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою від 06 травня 2011 року, [PERSON] до позовної заяви додано оригінал боргової розписки від 06.05.2011р. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, можуть свідчити про невиконання [PERSON] боргового зобов'язання перед [PERSON] Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, у звязку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 6890,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved