Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

20 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 45), просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частку автомобіля [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що з 17.02.2007 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірваний за рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2013 року. Пояснює, що в період шлюбу вони придбали автомобіль [NUMBER], а тому вважає його обєктом права спільної сумісної власності подружжя і просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. Позивач у судове засідання не зявилась, в матеріалах справи наявна спільна заява позивача та її представника про розгляд справи без їхньої участі. Додатково зазначили, що позов підтримують та просять його задовольнити (а.с. 67-68). Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і в його задоволенні просив відмовити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в письмових запереченнях проти позову (а.с. 25). У судовому засіданні 18.05.2016 року в якості свідка було допитано [PERSON], який пояснив суду, що в грудні 2008 року позивач купив у нього автомобіль. Грошей у позивача на той час не було, домовились, що свідок надасть кошти позивачу в борг, а позивач напише розписку, так і відбулось. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2007 року, який розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.07.2013 року, що підтверджується копією рішення суду, яке набрало законної сили (а.с. 5-6). 19.03.2009 року за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузову WF0HXXWPJH8L580, що підтверджується наданою на запит суду обліковою карткою реєстрації транспортного засобу (а.с. 23, 47). Частиною 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Судом не встановлені правові підстави для відступу від засад рівності часток подружжя. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Показання допитаного судом свідка [PERSON] про надання позивачу коштів у позику не мають правого значення для вирішення справи, оскільки згідно ч.2 ст.65 СК України встановлено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя і показання свідка, а також інші надані суду докази цю презумпцію не спростовують. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля [NUMBER], 2008 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузову WF0HXXWPJH8L580. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Із матеріалів справи вбачається що 13 квітня 2016 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги (послуг адвоката), предметом якої є підготовка позовної заяви про поділ майна подружжя (а.с. 62). 20 квітня 2016 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги (послуг адвоката), предметом якого є ведення адвокатом справи у суді першої інстанції про поділ майна подружжя (а.с. 34). Відповідно до акту розрахунку витраченого адвокатом часу від 21 червня 2016 року, до наданих адвокатом послуг входить вивчення наданих клієнтом документів щодо предмету спору, аналіз цих документів, консультація 1 год.; підготовка та складання позовної заяви до суду 1 год.; підготовка до судових засідань, підготовка клопотання про витребування доказів 1 год.; представництво інтересів клієнта в судових засіданнях 18.05.2016 року та 02.06.2016 року. Згідно з оригіналами квитанцій до прибуткового касового ордера від 13.05.2016 року та 16.05.2016 року адвокат [PERSON] прийняла від [PERSON] 1900 грн. на підставі договору про надання правової допомоги (а.с. 60-61). Враховуючи зазначене, виходячи з обсягу виконаної представником позивача правової допомоги у справі, її характеру, що позивачем понесені витрати у звязку із оплатою допомоги адвоката, яким фактично надавалась така допомога останній, суд вважає необхідним стягнути із відповідача компенсацію витрат позивача на правову допомогу в сумі 1900 грн. 00 коп. Позивачем понесені документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 1), які в порядку ст. 88 ЦПК України мають бути стягнуті з відповідача в сумі 551 грн. 20 коп. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до п. п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, стягується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що вартість 1/2 частини спірного автомобіля становить 30000 гривень, а тому у відповідності до ціни позову позивачем мала бути сплачена сума судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., проте фактично сплачено судовий збір у розмірі 600,00 грн. Тому зайво сплачена сума судового збору у розмірі 48,80 грн. підлягає поверненню позивачу. Згідно приписів ст. ст.10, 11 ЦПК України справу розглянуто судом в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved