Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

20 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2017 року. У зазначеній квартирі зареєстрований за місцем проживання зять позивача [PERSON], [INFO], який зобовязувався знятися з реєстраційного обліку у вказаній квартирі у строк до 30.10.2017. Проте до цього часу не зробив цього і факт реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном,тому позивач звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 24 у будинку № 39-б по вулиці Володимирській у місті Рубіжне Луганської області (а.с. 3-5). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.02.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20). В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Відповідачу було надіслано виклик в судове засідання за адресою, відповідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, який було повернуту на адресу суду з позначкою «за закінченням встановленого строку збереження». Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч.1 ст.131 УПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі, неповідомлення відповідача про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу - а.с. 7-9, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності а.с. 10). Згідно п. 8 договору купівлі-продажу квартири від 25.10.2017, продавець зобовязується зняти [PERSON] з реєстраційного обліку по вказаній у договорі адресі: [ADDRESS] у строк до 30 жовтня 2017 року (а.с. 8). На цей час у вищезазначеній квартирі залишився зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], як зять власника квартири(копія довідки Центру адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради № 8870 від 07.02.2018 - а.с.11; відомості загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області - а.с. 19). З копії акту про встановлення фактичного місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS], від 13.02.2018, вбачається, що зареєстрований у квартирі [PERSON] з 01 травня 2014 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Суд вважає, що оскільки права членів сім'ї власника житла є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на житло члени його сім'ї також втрачають право користування цим житлом. З цих підстав та з урахуванням того, що відповідач, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами, не проживає без поважних причин у квартирі з травня 2014 року, тобто більше 3-х років, слід визнати його таким, що втратив право користування житлом позивача. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямє обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved