Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогами: усунути перешкоди у здійсненні нею прав співвласника житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], що є обєктом права спільної часткової власності, у забезпеченні схоронності, проведенні поточного та капітального ремонту у приміщеннях загального користування ванній кімнаті, вбиральні, кухні та коридорі (позиції 1, 2, 3, 4 згідно технічного плану); зобовязати відповідача не чинити перешкоди у здійсненні прав співвласника даного жилого приміщення, проведення поточного та капітального ремонту у приміщеннях загального користування - ванній кімнаті, вбиральні, кухні та коридорі (позиції 1, 2, 3, 4 згідно технічного плану). Позовні вимоги мотивувала тим, що вона, відповідач і їх діти є співвласниками приватизованої квартири у рівних частках по ? частці у кожного. Шлюб з відповідачем розірвано і він у квартирі не проживає. Рішенням суду встановлено порядок користування квартирою, згідно якого їй з дітьми виділено у користування дві ізольовані жилі кімнати розміром 17,3 та 12,8 кв.м. та дві лоджії, у користування відповідача одна жила кімната площею 13,4 кв.м., а ванна кімната, вбиральня, кухня та коридор залишені у спільному користуванні. З метою покращення санітарного та технічного стану обладнання та приміщень загального користування вони з дітьми вирішили зробити ремонт, для чого поступово придбали нові сантехнічні прилади та обладнання, виконали ремонт вбиральні та коридору і розпочали ремонт ванної кімнати, однак відповідач безпідставно заборонив його продовжувати без його дозволу, зруйнував результат частини виконаних робіт і чинить перешкоди у закінченні ремонту. Представник відповідача подав заперечення проти позову, які мотивував тим, що позивачка почала проводити ремонт квартири, яка перебуває у спільній власності, без погодження з ним, що може призвести до порушення його прав співвласника, а також до порушення санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, оскільки ремонтні роботи проводяться не фахівцями. У судовому засіданні позивач просила про задоволення позову, пояснивши, що у квартирі не виконувався ремонт з моменту закінчення будівництва і вона потребує поточного ремонту та заміни сантехнічного обладнання, проте відповідач у квартирі не проживає і не бажає сам цим займатися та не дає їм згоди на проведення ремонту за свій рахунок, періодично зявляється в квартирі, влаштовує сварки, доводить її та вагітну дочку до нервових зривів, зруйнував результат частини виконаних робіт та перешкоджає закінченню початого ремонту ванної кімнати з надуманих причин. Треті особи в судове засідання не зявились за наявності заяв про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності у судовому засіданні. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка не отримала згоди відповідача, який є співвласником квартири, на проведення ремонту і тому не має права без його згоди вирішувати питання про заміну сантехнічного обладнання та проведення ремонту на свій розсуд, необхідності у якому на йому думку взагалі немає. Такі дії позивачки порушують його права співвласника квартири, оскільки йому не подобається нова ванна, він хвилюється через те, що ремонтні роботи проводяться не професійними робітниками, що може зашкодити нормальному технічному стану квартири та будинку в цілому. Свідок [PERSON] суду показав, що нещодавно одружився з дочкою позивачки та відповідача і вони з нею чекають народження дитини. Оскільки у їх квартирі з моменту заселення ремонт не проводився, внутрішнє оздоблення втратило належний вигляд, має пошкодження, сантехнічне обладнання застаріло і потребує заміни на сучасне та якісніше, вони вирішили виконати ремонт та замінити сантехнічні прилади у ванній та вбиральні, комунікації яких поєднані між собою. Більшість робіт він спроможний виконати самотужки, маючи необхідні знання, навички та інструмент, за винятком робіт по заміні сушарки для рушників, яка була виконана професійним сантехніком за погодженням з комунальним підприємством. З цією метою вони поступово купили нові сантехнічні прилади та необхідне обладнання. Однак після виконання ним частини першого етапу робіт у ванній кімнаті відповідач з'явився в квартирі, влаштував сварку, довів до нервового зриву його вагітну дружину, відірвав та зігнув нові водопровідні труби та побив молотком нанесену на стіни шпаклівку і заборонив без його дозволу продовжувати ремонті роботи та міняти ванну на куплену нову. Внаслідок цього ремонт не закінчено, що ускладнює користування ванною кімнатою. Свідок [PERSON] суду показала, що товаришує з позивачкою, часто буває у її квартирі, де вона проживає з дочкою та зятем, допомагає їй за необхідності. У звязку з цим з їх слів їй відомо про те, що між ними і відповідачем склалися конфліктні стосунки з приводу початого ними ремонту ванної кімнати, а також вона сама була безпосереднім свідком конфліктних відносин, причиною яких вона вважає неправильну поведінку відповідача, який просто створює перешкоди для налагодження нормального життя його колишньої сімї без нього. Вислухавши доводи та заперечення сторін, показання свідків, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 16 липня 1998 року, виданого ВП «Чорнобильська АЕС», квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Право спільної сумісної власності на квартиру зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації 28.09.1996 р. за № 169/73. З копії технічного паспорту на квартиру видно, що квартира посімейного, спільного заселення розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат жилою площею 43,5 кв.м., у т.ч. 1-а кімната 13,4 кв.м., 2-а кімната 12,8 кв.м., 3-а кімната 17,3 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору 15,6 кв.м.. Квартира обладнана лоджією 3,3 кв.м.. Загальна площа квартири 74,7 кв.м.. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13 березня 2015 року (справа № 377/31/15), яке набрало законної сили 30.07.2015 р., визнано, що розмір частки кожного, [PERSON], [PERSON], [PERSON], у праві спільної сумісної власності у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], складає ? частину квартири у кожного. Цим же рішенням встановлено наступний порядок користування квартирою: виділено [PERSON], [PERSON], [PERSON] у користування дві ізольовані жилі кімнати розміром 17,3 та 12,8 кв. м. (позиції 6,7) та дві лоджії площею 3,3 кв.м кожна, залишено у користуванні [PERSON] третя жила кімната площею 13,4 кв.м. (поз. 5), ванну кімнату, вбиральню, кухню та коридор залишено в спільному користуванні (поз. 1,2,3,4). Позивачкою укладено з КП «Житлово-комунальний центр» окремі договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 04.12.2015 р. та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 04.12.2015 р.. Згідно довідки ф. 3 від 16.01.2016 р. у квартирі зареєстровано місце проживання всіх чотирьох співвласників квартири. 25 квітня 2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про шлюб та копіями сторінок паспорту. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в жіночій консультації ДЗ СМСЧ-5 з діагнозом «Вагітність 21 тиждень», що підтверджено довідкою від 18.01.2016 р.. Протягом 2014 та 2015 років [PERSON] та [PERSON] неодноразово зверталися з заявами до Славутицького ВП Броварського відділу поліції про те, що [PERSON] за місцем їх проживання провокує конфлікти на побутовому грунті та сварки і наніс побої, за що був попереджений, а також було відкрито кримінальне провадження, яке у подальшому було закрито на примиренням, що підтверджено копіями листа та висновків. Питання конфлікту сторін у звязку з ремонтом квартири за їх зверненням розглядалось службою у справах дітей виконавчого комітету Славутицької міської ради, за результатами якого з [PERSON] проведено профілактичну бесіду, йому винесено попередження та розяснено право звернення до суду, що підтверджено копією листа. З наданих копій замовлень на доставку товарів, товарних чеків, фіскальних чеків видно, що [PERSON] придбала ванну акрилову, пєдестал для умивальника, умивальник, плитку лицювальну, декор, плитку для підлоги, сушарку для рушників, сантехнічну арматуру. Згідно наданої копії акту обстеження та технічних умов КП «Житлово-комунальний центр» виявлено, що нова сушарка для рушників у спірній квартирі встановлена згідно технічних умов. З наданих фотографій інтерєру квартири видно, що оздоблювальні матеріали стін мають забруднення та пошкодження внаслідок експлуатаційного зносу, плитка на підлозі у ванній кімнаті знята, плитка на стінах у ванній кімнаті відсутня, на стінах ванної кімнати залишки фарбування масляною фарбою, маються експлуатаційні пошкодження на краях ванни, сліди іржі, плісняви у місцях примикання до стін, демонтовані водопровідні труби, сантехнічні прилади застарілі, кінці нових труб для підведення води у ванну відірвані від стіни і зігнуті всередину, на стінах пошкодження. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша). Згідно правил ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша). Згідно частини другої цієї статті розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (частина перша). Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку (частина друга). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша). Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (частина друга). Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право користування майном є однією з трьох правомочностей, що складають право власності на річ. Користування майном полягає у отриманні, вилученні, споживанні його володільцем корисних властивостей, які має майно відповідно до свого цільового призначення. Виходячи з цього, законним інтересом користувача є отримання максимальних корисних властивостей від майна. Цьому законному інтересу кореспондує інтерес користувача і обовязок власника щодо утримання майна у такому стані, який забезпечить найбільшу користь від нього і водночас не допустить порушення прав інших осіб внаслідок використання цього майна. Тому суд вважає, що проведення позивачкою необхідного поточного та капітального ремонту спірної квартири за свій рахунок переслідує її законний інтерес, який не суперечить законним інтересам і правам інших співвласників квартири та багатоквартирного будинку в цілому, в т.ч. відповідача як співвласника квартири. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач та його представник переконливих обґрунтувань ненадання відповідачем згоди на проведення ремонту квартири не навели і будь-яких доказів порушення діями позивачки прав відповідача суду не надали, не довівши обставин, на які вони посилалися. Виходячи з цього, суд вважає неправомірними і безпідставними дії відповідача, якими він перешкоджає позивачці у реалізації нею законного інтересу до проведення ремонту приміщень квартири для забезпечення права користування приміщеннями квартири, що перебувають у їх спільному користуванні. Разом з тим, судом не встановлено, що відповідач порушує інші правомочності права власності позивачки, а саме право володіння та розпорядження, у звязку з чим позов необхідно задовольнити частково. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті за правову допомогу, документально підтверджені на суму 1500 гривень. Крім того, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на суму 551 грн. 20 коп., від сплати якого за подання позовної заяви позивач була звільнена відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial