Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 08.02.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 556/16-ПК 158. 14.06.2010 було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов договору кредиту, відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Свої зобов`язання позивач виконав у повному обсязі. У порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08.08.2017 має заборгованість, загальна сума якої складає 259077,44 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом - 65592,09 грн.; сума заборгованості за відсотками - 118981,34 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 16081,90 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 31404,84 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 9149,18 грн; розмір інфляційних витрат за відсотками - 17868,09 грн. Враховуючи викладене, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося з даним позовом до суду та просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 259077,44 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 3886,16 грн. 1.2. 22.01.2018 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором № 556/16-ПК 158 від 08.02.2008 у розмірі 211358 грн. 75 коп., а також суму судових витрат у розмірі 3170 грн. 33 коп. 13.07.2020 [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою суду від 20.07.2020 зазначену заяву було повернуто відповідачу. 06.08.2020 [PERSON] повторно звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.01.2018. Ухвалою суду від 07.08.2020 було поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято до розгляду заяву про перегляд заочного рішення, а також залучено до участі у справі АТ «Альфа-Банк» в якості правонаступника позивача ПАТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.08.2020 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 січня 2018 року по цивільній справі № 428/12339/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.12.2020 у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 415/2255/18 було відмовлено. Згідно з ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.12.2020 підготовче провадження по справі закрито та призначено дану справу до судового розгляду по суті, а також ухвалено: -викликати для допиту в якості свідка [PERSON] ; -витребувати з канцелярії або архіву Сєвєродонецького міського суду Луганської області належним чином завірену копію рішення по справі № 428/10074/18 і матеріали справи № 428/10074/18 для огляду; -витребувати від Лисичанського міського суду Луганської області в строк до 30 грудня 2020 року належним чином завірену копію цивільного позову та додатків до нього, який був заявлений у справі № 415/2255/18 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 1.3. Представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає з огляду на наступне. 08.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 556/16-ПК 158. Скориставшись правом на дострокове погашення кредиту, [PERSON] одноразовим платежем на початку квітня 2009 року погасив кредит та проценти за кредитом повністю. Оскільки з дати повного розрахунку за Договором кредиту пройшло вже більше 11 років, у [PERSON] не залишилось квитанції про оплату. Проте, на підтвердження повного погашення кредиту за договором [PERSON] позивачем була надана довідка від 09.04.2009 № 274556/273 за підписом начальника відділення банку та скріплена печаткою банку, зі змісту якої вбачається, що договір кредиту №556/16-ПК 158 віл 08.02.2008р припинено у зв`язку з його повним погашенням. Таким чином, всі взаємні зобов`язання між позивачем та відповідачем припинились з моменту взаємного виконання сторонами умов договору кредиту. У зв`язку з тим, що через значний проміжок часу у відповідача не збереглась квитанція про оплату за договором кредиту і неможливо встановити точну дату остаточного розрахунку, представник відповідача погоджується вважати останнім днем дії договору - день, що передував дню видачі довідки від 09.04.2009 № 274556/273, а саме 08.04.2009. Представник відповідача вважає, що розрахунок складений позивачем, є неналежним доказом у справі. Первинні документи, які могли б підтвердити можливу заборгованість матеріали справи не містять. Крім того, враховуючи, що остаточний розрахунок за договором був підтверджений довідкою від 09.04.2009 № 274556/273, строк позовної давності за договором сплив ще 08.04.2012. Отже, позовна заява від 19.09.2017 була подана ще й з порушенням строку позовної давності, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову. 1.4. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Також, просила застосувати строки позовної давності. 1.5. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він не пам`ятає ані особу на ім`я [PERSON] , ані обставини укладення з цією особою кредитного договору, ані обставини можливого погашення [PERSON] кредитної заборгованості. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до п. 1.1. договору кредиту № 556/16-ПК 158 від 08.02.2008, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 78000 грн. зі сплатою 14,50 відсотків річних, з кінцевим строком погашення 07.02.2018. Відповідно до пункту 2.3. договору кредиту, моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору. Пунктом 2.4. вищевказаного договору кредиту визначено, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), щомісячно до 30 (31) числа місяця, при розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. Відповідно до п. 2.4.1 договору кредиту, сплата відсотків здійснюється на рахунок № [NUMBER] в Лисичанському відділенні Луганської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» до 10 числа кожного місяця, слідуючого за розрахунковим. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих відсотків, згідно п. 2.4. цього договору у попередній робочий день. Згідно з п. 2.5. договору кредиту, у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених відсотків за його використання, кошти в першу чергу направляються на сплату прострочених відсотків за його використання. Відповідно до п. 3.3.9. договору кредиту, позичальник зобов`язаний повернути в повному обсязі кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п. 1.1. цього договору. Згідно з вимогами п. 3.4. договору кредиту позичальник має право достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані відсотки, попередивши письмово кредитора про свої наміри не пізніше як за п`ять робочих днів до дати погашення. Відповідно до п. 4.2. договору кредиту, у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків, визначених п. 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період. З п. 4.4. договору кредиту вбачається, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань, визначених п.п. 3.3.2-3.3.11 цього договору, протягом більше дев`яносто днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит та сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Відповідно до п. 7.4. договору кредиту, у випадку настання обставин, визначених п.п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. З копії заяви про видачу готівки № 33-5 від 08.02.2008 вбачається, що відповідачу було надано позивачем грошові кошти в сумі 78000 грн. Хоча вказана заява не містить жодного підпису, проте факт отримання відповідачем кредиту не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні. Факт видачі відповідачу кредиту також підтверджується відомостями з виписки по рахунку відповідача. 2.2. 28.08.2008 сторони вищевказаного договору кредиту уклали Додаткову угоду № 1 до договору, в якій визначили, що з 31 липня 2008 року процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 21,00 % річних. 29.09.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» засобами поштового зв`язку направило на адресу відповідача, яка вказана у кредитному договору, вимогу про повернення кредиту, в якій відповідачу повідомлялося про необхідність сплати суми простроченого платежу протягом 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 3 днів з моменту відправлення вимоги. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № 556/16-ПК 158 від 08.02.2008 року, відповідач, на думку позивача, станом на 08.08.2017 року має заборгованість у загальній сумі 259077,44 грн., яка складається з наступного: 65592,09 грн. - заборгованість за кредитом, 118981,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 16081,90 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 31404,84 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 9149,18 грн. - розмір інфляційних втрат за кредитом, 17868,09 грн. - розмір інфляційних втрат за процентами. 2.3. Відповідно до копії розписки від 02.04.2009 [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 70000 грн. Борг зобов`язався повернути протягом двох років (не пізніше 02.04.2011). Згідно з копією листа начальника Лисичанського відділення Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» Токара В.М. №274556/273 від 09.04.2009 повідомлено, що «08» лютого 2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк» укладено з [PERSON] укладено договір кредиту №556/16-ПК 158; «08» лютого 2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Єпіфанцевой Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 512. Відповідно до Закону України «Про нотаріат» на майно в зв`язку з укладанням зазначених договорів було накладено заборону відчуження майна, а саме на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з припиненням договору кредиту №556/16-ПК 158 та повним погашенням кредиту [PERSON] , банк просить зняти заборону відчуження на вказане в іпотечному договорі нерухоме майно, яке належить [PERSON] , однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 2.4. Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.07.2019 по справі № 428/10074/18 було розглянуто справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа [PERSON] . Суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 556/16-ПК158 від 08.02.2008 року у сумі 272 859 грн. 80 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 08.02.2008 на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане рішення суду набрало законної сили 13 серпня 2019 року. Під час огляду матеріалів справи № 428/10074/18 судом було встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося із вищенаведеним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у 2018 році. 2.5. 29.03.2018 першим заступником керівника Лисичанської місцевої прокуратури Єрохіна Р.О. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 364 КК України. Вказаний обвинувальний акт є предметом розгляду Лисичанського міського суду Луганської області у справі № 415/2255/18. Зі змісту вищевказаного обвинувального акта вбачається, що до обсягу обвинувачення входять дії [PERSON] щодо видачі 10.04.2009 в якості начальника Лисичанського відділення Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заяви про вилучення обтяження з об`єкту нерухомого майна та повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек стосовно майна, яке було предметом іпотеки для забезпечення виконання спірного кредитного договору, укладеного з [PERSON] . На думку сторони обвинувачення, факт виконання зобов`язання по спірному кредитному договору був відсутній. Згідно із листом Лисичанського міського суду Луганської області від 21.01.2021 № 415/2255/18/1251/2021, цивільний позов у кримінальній справі № 415/2255/18 не було заявлено. У цьому листі також повідомлено, що цивільний позов заявлено в рамках розгляду справи № 415/7800/18. Зі змісту ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 23.03.2020 по справі № 415/7800/18 вбачається, що [PERSON] в рамках розгляду справи № 415/7800/18 заявлено позов до прокуратури Луганської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 3. Релевантні джерела права 3.1. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 3.2. 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 прийняла постанову, у якій вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 3.3. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). 3.4. У постанові від 30 травня 2018 року по справі № 367/2271/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених стороною позивача поважних причин її пропуску. 24 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 523/10225/15-ц, в якій вказала, що не заслуговують на увагу доводи щодо переривання позовної давності на підставі частини другої статті 264 ЦК України у зв`язку з тим, що банк звернувся з вимогами до іпотекодавців про звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором в межах позовної давності. Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. 3.4. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Перш за все, суд звертає увагу на те, що факт видачі кредиту відповідачу в розмірі 78000 гривень підтверджується випискою з рахунку відповідача, а також не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні. Твердження представника відповідача про те, що відповідач повернув кредит у повному обсязі, на думку суду є недоведеними. Зокрема, суд вважає, що лист начальника Лисичанського відділення Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» від 09.04.2009 про повне погашення кредиту є недостатнім доказом факту повернення кредиту. На думку суду, факт пред`явлення ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», цього позову до суду свідчить про те, що банк вважає кредит неповернутим, а вищевказаний лист від 09.04.2009 - недостовірним. Таку позицію підтримав і представник банку в судовому засіданні. З урахуванням вищенаведених обставин, достатнім та достовірним доказом повернення відповідачем всієї суми кредиту могли б бути докази внесення відповідачем у касу кредитора або зарахування на рахунок кредитора відповідної суми коштів. Проте, таких доказів до суду надано не було. На запитання суду представник відповідача не надала відомостей про те, яким саме чином відповідач погасив всю заборгованість зі сплати кредиту. При цьому, як видно зі місту пунктів 2.3, 2.4.1, 3.4 договору кредиту, моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на рахунок кредитора суми кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій, а у випадку дострокового погашення кредиту позичальником він повинен попередити кредитора про це письмово не пізніше як за п`ять робочих днів до дати погашення. Доказів попередження кредитора про намір відповідача достроково погасити кредит до суду надано не було, як не було надано і доказів зарахування на рахунок кредитора суми кредиту. 4.2. Разом з тим, в пункті 4.5 спірного договору кредиту сторони визначили, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань, визначених п.п. 3.3.2-3.3.11 цього договору, протягом більше дев`яносто днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит та сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Відповідно до п. 7.4. договору кредиту, у випадку настання обставин, визначених у пункті 4.4 цього договору, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Отже, у пунктах 4.5 та 7.4. договору кредиту сторони в розумінні ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановили чіткі умови, при настанні яких строк користування кредитом вважається таким, що сплив, і позичальник вважається таким, що зобов`язаний погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також штрафні санкції. При цьому настання цих умов не пов`язано із надісланням з боку кредитора будь-яких вимог, листів або повідомлень. Зі змісту розрахунку вимог банку, виписки по рахунку відповідача та довідки про погашення заборгованості вбачається, що відповідач починаючи з 11 лютого 2009 року (коли сплив час чергового щомісячного платежу за кредитом) припинив виконувати вимоги п. 3.3.9. договору кредиту щодо щомісячного повернення коштів у термін, визначений в п. 1.1. договору. Дев`яносто днів з 11.02.2009 сплили 11.05.2009. Тобто, з 11.05.2009 строк користування кредитом вважався таким, що сплив, і позичальник вважався таким, що зобов`язаний погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти лише за фактичний час використання кредиту, а також штрафні санкції. З 11.05.2009 банк втратив право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом. Зарахування у липні, серпні та вересні 2010 року по 400 грн. щомісячно в рахунок погашення кредиту не впливають на вищевказаний висновок суду, адже станом на липень 2010 року вже настали умови, визначені у пунктах 4.5 та 7.4. договору кредиту. Отже, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення суму заборгованості за кредитом в розмірі 65592,09 грн., суму заборгованості за відсотками, яка утворилася за час фактичного використання кредиту станом на 11.05.2009, а також суму інфляційних втрат у зв`язку із неповерненням кредиту та відсотків, що були нараховані до 11.05.2009. Інша сума заборгованості заявлена позивачем необґрунтовано. 4.3. Щодо заявлених до стягнення сум пені суд враховує, що згідно із наданим позивачем розрахунком всі суми пені були нараховані після 08.08.2016. Тобто, пеня була нарахована в період проведення антитерористичної операції. Згідно із довідкою з УДМСУ у Луганській області, відповідач [PERSON] з 06.06.2012 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с. 54). Отже, позивач згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не мав права нараховувати пеню відповідачу в період проведення антитерористичної операції і всі нараховані суми пені заявлені до стягнення необґрунтовано. 4.4. Стосовно застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Із цим позовом про стягнення кредитної заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернулося засобами поштового зв`язку 09.11.2017, про що свідчить поштовий штамп на відповідному конверті (том 1, а.с. 47). При цьому, трирічний строк позовної давності, як вказано судом вище, розпочався 11.05.2009, коли банк дізнався про сплив строку користування кредитом з урахуванням пунктів 4.5 та 7.4. договору кредиту. Отже, навіть якщо відповідач у липні, серпні та вересні 2010 року погашав суму заборгованості в розмірі 400 грн. щомісячно, у зв`язку із чим строк позовної давності переривався (хоча у виписці з рахунку таких відомостей немає і вони є лише у довідці банку), то навіть в такому випадку трирічний строк позовної давності станом на 09.11.2017 було пропущено позивачем. Таким чином, позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 65592,09 грн., суми заборгованості за відсотками, яка утворилася за час фактичного використання кредиту станом на 11.05.2009, а також суми інфляційних втрат за неповернутим кредитом та вищевказаними відсотками. Факт звернення до суду у 2018 році із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою був забезпечений спірний кредит, не свідчить про переривання строку позовної давності, адже по-перше, станом на 2018 рік позовна давність вже сплила, а по-друге, позовна давність переривається шляхом пред`явлення позову саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (в даному випадку це вимоги про стягнення кредитної заборгованості), то позовна давність щодо них не переривається. 4.5. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у зв`язку із спливом строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 65592,09 грн., заборгованості за відсотками, яка утворилася за час фактичного використання кредиту станом на 11.05.2009, а також суми інфляційних втрат за неповернутим кредитом та вищевказаними відсотками, а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Суд зазначає, що у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, окрім сплати судового збору, до суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення відповідачем судових витрат на сплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення підтверджується квитанцією від 08.07.2020 на суму 420 грн. 40 коп. (том 1, а.с. 112). Отже, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача вказану суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved