Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

20.06.2018 позивач звернувся до Вінницького районного суду із даним позовом, з врахуванням уточнення позовних вимог (а.с.79-83), позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] , померла бабуся позивача [PERSON] , яка 29.11.1999 року, склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті заповіла все належне останній на праві власності майно в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Вказує, що після смерті [PERSON] залишилось різне спадкове майно, в тому числі домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] . Зазначає, що у встановлений законом шестимісячний термін, позивач не звернувся до нотаріальної контори, для прийняття спадщини, оскільки місцем реєстрації позивача є: [ADDRESS] , та починаючи з дня народження, позивач проживав, та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що вищезазначений будинок належав на праві власності померлій [PERSON] , яка також по день смерті була зареєстрована та проживала у вищезазначеному будинку, який остання заповіла сторонам в рівних частках. Вважає, що позивач станом на день смерті баби фактично прийняв спадщину та вступив в користування та розпорядження спадковим майном, оскільки проживав разом із померлою з дня народження по день смерті, тому позивач не подав заяви до нотаріуса. Вказує, що у зв`язку із необхідністю оформлення спадкового майна, 18.06.2018 року, представник позивача звернувся державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В., однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я позивача, оскільки посвідчений від [PERSON] заповіт не відповідає свідоцтву про смерть, а саме, що в свідоцтві про смерть прізвище [PERSON] , а в заповіті зазначено [PERSON] Просить суд: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] заповіту від 29.11.1999 року, який посвідчено секретарем Якушинської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, право власності на 1/2 житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 106,9 кв. м., та знаходиться за адресою , [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився; через канцелярію суду представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити . Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явилася та надала заяву про розгляд даної справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). За життя [PERSON] 29.11.1999 склала заповіт, яким заповіла в рівних частках все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Даний заповіт не змінено і не скасовано, однак у даному заповіті помилково зазначено прізвище спадкодавця - « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина відповідне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва № 180 про право приватної власності на домоволодіння (а.с.21-22). Тобто позивачем беззаперечно установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] і їх частки в спадковій масі становлять по Ѕ частці за кожним. Інші спадкоємці за заповітом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , особи, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON] відсутні, що підтверджується листом з Вінницької районної державної нотаріальної контори від 03.12.2018, з якого убачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася по питанню відкриття спадщини спадкоємці до нотаріуса не зверталися (а.с.78). Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку спадкового будинку позивач не має можливості, оскільки [PERSON] у встановлений законом строк не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.Також наданий заповіт посвідчений від « [PERSON] », не відповідає свідоцтву про смерть, у якому в графі «прізвище» зазначено « [PERSON] », про що свідчить постанова Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2018 (а.с.24). Судом установлено, що дійсно за життя [PERSON] 29.11.1999 склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу та відповідачу в рівних частках, однак в даному заповіті не вірно зазначено прізвище спадкодавця « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] », від встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності заповідачу вказаного заповіту залежить питання прийняття спадщини заявником після померлої [PERSON] . Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. За результатами вирішення вимоги про встановлення факту належності заповіту, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що написання у заповіті прізвища спадкодавця як « [PERSON] » є опискою, яку допустила заповідач при вчиненні заповіту. Надані суду докази переконують суд в тому, що саме спадкодавцю [PERSON] належить заповіт від 29.11.1999 року, тому вимога про встановлення факту належності заповіту підлягає до задоволення. Відповідно до чч 1-3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05.02.2018 № 543/08-04 позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с. 26), про що також свідчить копія паспорту позивача (а.с. 32) та довідка Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.04.2007 № 1336 з якої убачається, що позивач [PERSON] постійно проживав та здійснював догляд до дня смерті за бабусею [PERSON] (а.с.27), яка також була зареєстрована та проживала за вищезазначеною адресою, що підтверджується довідкою Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05.02.2018 № 547/08-04 . Дані обставини також підтверджуються копією домової книги на дане домоволодіння (а.с.15-19). З вищезазначених доказів, позивачем беззаперечно доведено перед судом, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому, позовна вимога позивача про встановлення факту прийняття спадщини в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК підлягає до задоволення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 1223 ЦК передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, аналізуючи зібрані докази у справі суд вважає, що позовна вимога позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частку спадкового будинку підлягає до задоволення, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя вчинила заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу та відповідачу в рівних частках. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що задоволення позову відповідає вимогам закону, законним інтересам сторін та не порушує прав та інтересів третіх осіб. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved