Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

20 жовтня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувшись до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини його доходів, починаючи з дня подання заяви і до досягнення донькою 23-річного віку або до закінчення навчання. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач є батьком повнолітньої доньки [PERSON], яка на даний час проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Вона сплачує за навчання, харчування та проживання доньки за квартиру, оскільки донька навчається на четвертому курсі денної форми навчання за спеціальністю «Фінанси і кредит» Національного університету біоресурсів і природокористування України. Однак відповідач, добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини, як це передбачено ст. 199 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] після ознайомлення із запереченнями на позов (а.с. 24, 25), уточнила свої вимоги, і просила стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини його доходів, починаючи з дня подання заяви і до закінчення навчання (а.с.54) та пояснила, що твердження відповідача про те, що він по мірі можливості надає дитині матеріальну допомогу не відповідає дійсності та суперечать його власним твердженням, що він не має можливості надати матеріальну допомогу, оскільки є безробітним; має на утриманні матір, яка хворіє і потребує догляду та матеріальної допомоги; не являється підприємцем і не може працевлаштуватися за станом здоровя; є одруженим. Якщо б, відповідач добровільно надавав їй матеріальну допомогу на утримання доньки, яка до цього навчалася в Київському фінансово-економічному коледжі Національного університету ДПС України в період з 01.09.2013 року по 30.06.2016 року, то вона не зверталась би до суду з аналогічним позовом, який був задоволений. Просила і даний позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він не спроможний надавати позивачу матеріальну допомогу на навчання доньки, оскільки являється безробітним, має на утримання матір [PERSON], яка хворіє і потребує догляду та матеріальної допомоги, він не являється підприємцем і не може влаштуватися на роботу за станом здоровя, одружений. За власною ініціативою він по мірі можливості надає матеріальну допомогу позивачу, не дивлячись на те, що вона працює вчителем, отримує заробітну плату, а донька навчається за державним замовленням і отримує стипендію. Вважає, що матеріальний стан позивача у рази перевищує його матеріальний стан, а тому заявлені вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання є незаконними та безпідставними. Просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Стаття 182 Сімейного Кодексу України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, сукупність цих факторів утворює юридичний склад необхідний і достатній для виникнення вищезазначеної матеріальної допомоги. У відсутності хоча одного з наведених вище факторів, аліментне зобов'язання, повязане з утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає. Дана стаття носить імперативний характер та розширеному тлумаченню не підлягає. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітньої дочки [PERSON], яка є студенткою третього курсу економічного факультету денної форми навчання за державним замовленням в Національному університеті біоресурсів і природокористування України. Згідно довідки про доходи № 6419 від 20.02.2017 року [PERSON] стипендію не отримує (а.с.58). За проживання в гуртожитку сплачено 3300 гривень (а.с.59). Термін навчання з 01.09.2016 року по 23.06.2018 року (а.с.6). Із довідки №106, виданої 19.04.2016 року виконкомом Шупиківської сільської ради, Богуславського району Київської області вбачається, що [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] (позивачем по справі) і перебуває на її утриманні (а.с.7). Відповідач [PERSON] на даний час не працює, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 62,63), з якої вбачається, що останній раз він працював охоронником в ТОВ ім. Бузницького в період з 01.03.2014 року по 30.06.2015 року звідки був звільнений за погодженням сторін. Таким чином судом встановлено, що відповідач не являється інвалідом і тому є працездатною особою, яка має можливість офіційно працевлаштуватися та отримувати заробітну плату. Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с. 36) вбачається, що відповідач [PERSON] 20.11.2010 року зареєстрував шлюб з [PERSON], яка без реєстрації проживає разом з ним за адресою пров. Майнанника, 26 в м. Миронівка (а.с. 26) та працює кухарем в ФОП [PERSON] отримуючи середньомісячну заробітну плату у розмірі 1700 грн. Крім того, разом з відповідачем проживає його мати [PERSON], [INFO], яка є пенсіонеркою та отримує пенсію у розмірі 1384,80 грн. (а.с.27, 29, 61). Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд проаналізувавши та оцінивши покази позивача, відповідача та письмові матеріали, приходить до висновку, що відповідач бажає завести суд в оману з метою уникнення сплати аліментів на користь позивача, оскільки між сторонами по справі склалися вкрай неприязні відносини, і права та інтереси повнолітньої дитини, яка продовжує навчання його не цікавлять. Так, твердження відповідача про те, що він є безробітний, підтверджується копією трудової книжки з якої вбачається, що з 30.06.2015 року по даний час він не працює. Однак, тоді виникає питання із яких доходів відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй матері, яка хворіє і чому з цих неофіційних доходів він не може надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання. Що стосується тверджень відповідача про те, що він не може працевлаштуватися за станом здоровя, суд не приймає до уваги, оскільки не надано належні та достовірні докази про те, що відповідач згідно висновку МСЕК є інвалідом і по стану здоровя є не працездатною особою. Надані позивачем копії медичних довідок, виписний епікриз та копії виписки із історії хвороби № 255 (а.с. 31-35), суд не приймає до уваги, оскільки вони стосуються стану здоров'я позивача в період з березня 2004 року по вересень 2007 року. Крім того, твердження відповідача про те, що його матір потребує постійного стороннього догляду також належними доказами не підтверджено. З наданої медичної довідки №248 від 28.11.2016 року (а.с. 28) вбачається, що [PERSON] має ряд діагнозів, які пов'язані з її віком, але в цій довідці не зазначено, що вона потребує постійного стороннього або медичного догляду. Також суд вважає, якщо [PERSON] отримуючи пенсію у розмірі 1384,80 грн. потребує матеріальної допомоги, то крім позивача дану матеріальну допомогу повинен їй надавати ще і інший її син [PERSON], який проживає в [INFO] (а.с. 49). Однак, суд приймає до уваги рішення Богуславського районного суду Київської області від 31.05.2016 року, яке набуло чинності (а.с.47), згідно якого з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 06.05.2016 року і до закінчення навчання до 30.06.2016 року. Дане рішення суду було винесено за той же самий період, коли відповідач не працював, але суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача, оскільки відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Враховуючи вищевказані обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів, що він не може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка навчається і тому вимоги позивача є правомірними. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та надані сторонами пояснення по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.182 СК України, а саме: матеріальне становище дитини, яка не отримує стипендію та потребує матеріальної допомоги; матеріальне становище відповідача, який будучи працездатною особою, не працевлаштовується, щоб отримувати офіційні доходи; відсутність на його утиманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, але проживаючий з матірю, яка в залежності від віку хворіє, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача, а саме: за можливе та доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходів). Судові витати стягнути з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial