Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. 1.1. В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 21 травня 2000 року він уклав шлюб з відповідачем. Під час шлюбу вони спільними зусиллями звели житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак будівництво домоволодіння не було закінчено. Тому [PERSON] просить суд визнати за кожною стороною право власності на 1/2 частку в незавершеному будівництвом домоволодінні по [ADDRESS] . 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 2 листопада 2018 року (а.с.25-26 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року (а.с.74-75 т.1) зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ автомобіля був об`єднаний в одне провад-ження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ незавершеного будівництвом домоволодіння. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 лютого 2019 року (а.с.134-136 т.1) було призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у цивіль-ній справі на час проведення цієї експертизи. 2.4. Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року (а.с.166-168 т.1) ухвала Бориспільського міськрайонного суду від 20 лютого 2019 року була залишена без змін. 2.5. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року (а.с.203 т.1) провадження у цивільній справі було поновлено. 2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 4 грудня 2019 року (а.с.211-212 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2.7. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 8 жовтня 2020 року (а.с.2 т.2) зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ автомобіля був залишений без розгляду. Продовжено судовий розгляд по суті виключно первісного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ незавершеного будівництвом домоволодіння. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. 3.2. [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] було проведено виключно за рахунок її грошових коштів. Ця обставина свідчить про те, що незавершене будівництвом домо-володіння є особистою власністю відповідача, а не об`єктом спільної сумісної власності сторін. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 3.3. Представник відповідача [PERSON] також не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що незавершене будівниц-твом домоволодіння по [ADDRESS] взагалі не підлягає поділу. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. 21 травня 2000 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після одруження відповідачу було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21 травня 2000 року (а.с.20 т.1). 4.2. 25 жовтня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.8 т.1), за яким вона придбала земельну ділянку площею 0,100 га з кадастровим номером 3210500000:11:055:0005 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, розташовану по [ADDRESS] . 4.3. Зі змісту технічного паспорту на житловий будинок (а.с.251-256 т.1) вбачається, що на вказаній земельній ділянці був зведений житловий будинок «А-ІІ», ганки «а1» та «а2», колонка «К» та яма вигрібна «Л» по [ADDRESS] . 4.4. 20 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20 жовтня 2018 року (а.с.235 т.1). 4.5. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються одночасно главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України та главою 24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 5.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 цього Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 5.3. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 5.4. Згідно з ч.2, ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). 5.5. Відповідно до ч.1-ч.2, ч.4 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5.6. Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національ-ному органі. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Зі змісту висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №С-9133 від 4 жовтня 2019 року (а.с.175-202 т.1) вбачається, що ступінь будівельної готовності домоволодіння по [ADDRESS] становить 99%. Ця обставина свідчить про те, що станом на день ухвалення судового рішення спірне домоволодіння залишається не завершеним. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію та було зареєстровано право власності на цей об`єкт нерухомого майна. 6.2. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 4 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18), аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження №14-483цс19). 6.3. Дійсно, у постановах від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16 та від 16 грудня 2015 року у справі №6-2719цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. До того ж у постанові від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16 Верховний Суд України зазначив, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток кожного з подружжя. Суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін. 6.4. Водночас, в ухвалі від 4 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування статей 331, 376 ЦК України, статей 69, 70 СК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16, щодо можливості визнання за подружжям права спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва із визначенням часток кожного з подружжя, а також його поділу, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України, СК України чи іншими нормативними актами не передбачено. 6.5. Таким чином, [PERSON] має право вимагати не визнання за ним права власності на 1/2 частку в незавершеному будівництвом домоволодінні по [ADDRESS] , а звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та конструктивних елементах, використаних в процесі будівництва домоволодіння, або стягнення грошової компенсації витрат на будівництво цього об`єкта нерухомого майна. Ці обставини переконливо свідчать про те, що [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту цивільного права. 6.6. З огляду на це суд дійшов до переконання щодо відсутності підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в незавершеному будівництвом домоволодінні по [ADDRESS] . Тому у задоволенні пред`явленого позову [PERSON] належить відмовити. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат належать витрати на професійну правничу допомогу. 7.2. Згідно з ч.2 ст.141 цього Кодексу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.3. Зі змісту квитанції до прибуткового касового ордера №1/20 від 5 жовтня 2020 року (а.с.249 т.1) вбачається, що [PERSON] витратила грошові кошти в розмірі 18000 гривень на оплату професійної правничої допомоги. У задоволенні пред`явленого позову відмовлено. Однак поданий нею зустрічний позов також залишений без розгляду. 7.4. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 гривень (18000 : 2).

Outcome: approved