Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

19 травня 2015 року представник, [PERSON], в інтересах позивача, [PERSON], звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку із відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та скасування реєстрації місця проживання. Позовні вимоги обґрунтує тим, що відповідач [PERSON] зі годи батька позивача була зареєстрована за адресою: [INFO]. 27 червня 2004 року помер батько позивача, [PERSON], який являвся власником будинку під № 15 по вул. Ш. Петефі в с. Холмець Ужгородського району. Після його смерті позивач набув право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке 28 березня 2006 року було зареєстровано Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації. Позивач стверджує, що не може реалізувати своє право власника в повному обсязі, оскільки у вказаному домоволодінні значиться зареєстрованою відповідач, яка із травня 2005 року в будинку не зявлялася. З викладених підстав [PERSON] просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням у звязку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин та скасувати реєстрацію її місця проживання. Позивач у судове засідання свою явку чи свого уповноваженого представника не забезпечив, однак, подав через канцелярію суду заяву від 29.07.2015 року про розгляд справи без його участі. Відповідач в судові засідання, призначені на 13.07.2015 року та на 04.08.2015 року повторно не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, про що свідчать повернуте 07.07.2015 року на адресу суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 8800015476651/8944400011750) [PERSON] з повісткою суду 25 червня 2015 року, а також оголошення у пресі: у газеті «Новини Закарпаття» №82 (4399). Заяви про розгляд справи за відсутності [PERSON] або з повідомленням причин її неявки у судові засідання, призначені на 13.07.2015 року та 04.08.2015 року, до суду не надходили. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 169 ЦПК України наслідком повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, є вирішення судом справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлення заочного рішення). За приписами ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Відтак, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечив позивач. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено судом із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВСВ № 991025 від 24.05.2005 р., [PERSON] являвся сином та спадкоємцем власника житлового будинку за № 15 по вул. Ш. Петефі в с. Холмець Ужгородського району, - [PERSON], який помер 27 червня 2004 року (а.с. 4). На підтвердження факту смерті [PERSON] подано свідоцтво про смерть серії 1ФМ №142301. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації проведено реєстрацію права власності на вказане домоволодіння за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером витягу 10223613 від 28.03.2006 р., номер запису 03 в книзі 2 (а.с. 5). Судом встановлено факт розірвання шлюбу між громадянином [PERSON] (батьком позивача) та [PERSON] (відповідачем у даній справі), про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 24.03.1997 року зроблено запис за №34 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ФМ №024537. Згідно з довідками виконавчого комітету Холмецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 25.11.2009 року №412/02-30, 28.12.2009 року №454/02-30, від 26.01.2010 року №25/02-30, від 18.02.2010 року №73/02-30, від 30.04.2010 року №200/02-30, виданими мешканцю с. Холмець, вул. Ш. Петефі, 15, Ужгородського району [PERSON], у належному йому житловому будинку за вищенаведеною адресою зареєстрована, але фактично не проживає громадянка [PERSON], [INFO]. Вказаний факт реєстрації та не проживання відповідача за даною адресою також підтверджується довідкою виконавчого комітету Холмецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 23.03.2015 року №93 (а.с. 13) та копією будинкової книги (а.с. 16-25). Крім того, за відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області вих. №7060 від 08.06.2015 року місце проживання гр. [PERSON], [INFO], зареєстровано 18.01.1991 року за адресою: Україна, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Холмець, вул. Петефі, буд. 15. За положеннями ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦПК України визначає житло об'єктом права власності. Права власника житла визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР). За ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. На підставі встановлених в судовому засіданні обставин та підстав, беручи до уваги відсутність відповідача у вказаному будинку понад 10 років, суд прийшов до висновку, що позов в частині позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку із відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога про скасування реєстрації місця проживання відповідачем не може бути реалізована, оскільки відноситься до компетенції управлінь, відділів (секторів) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (п. 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів), і, відтак, не підлягає до задоволення судом. Водночас, за приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved