Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

21.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою в інтересах [PERSON], в якій зазначив, що [INFO] року померла [PERSON], яка проживала у с. Носиківка Шаргородського району і після смерті якої залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 2,1216 га та права на земельну частку (пай) площею 2,05 кадастрових гектари на території Носиківської сільської ради Шаргородського району її чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року і спадщину після смерті якого прийняла, але не оформила [PERSON], так як померла. Позивачка є спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 02.09.2008 року. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла, і вже частково оформила спадкові права, зокрема, на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 2,1216 га. Спадкоємців після смерті [PERSON], що мають право на обов'язкову частку в спадщині, - немає. Спадкоємець [PERSON] від своєї частки у спадщині - відмовилася, про що подала нотаріусу відповідну заяву. Оформити спадкове право [PERSON] на земельну частку (пай) площею 2,05 умовних кадастрових гектари на території Носиківської сільської ради, яке остання успадкувала після смерті свого чоловіка - [PERSON], з яким проживала на день смерті останнього, тому прийняла спадщину відповідно до норм діючого на той час спадкового законодавства, позивачка не може через відсутність у неї правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на земельну частку (пай), виданий спадкодавцю [PERSON] серії [NUMBER] і зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за [NUMBER] по КСП на території Носиківської сільської ради, останнім не отримано внаслідок смерті. Державним нотаріусом Шаргородської ДНК позивачці було відмовлено в оформленні спадщини на земельну частку (пай) в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії [NUMBER], зареєстрованого за [NUMBER] 29.02.2000 року, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області і перебувала у власності КСП «Промінь» с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області, яке належало [PERSON], котрий помер [INFO] року, спадщину після смерті якого прийняла, але не оформила дружина - [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 11.08.2016 року, не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 27.12.2016 року представник позивачки [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити (а.с.93). Представник відповідача - Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. Від Носиківського сільського голови [PERSON] 01.12.2016 року до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Носиківської сільської ради, відповідач визнає позов у повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення (а.с.30). Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 19.12.2016 року начальником відділу [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, заперечень щодо позову не має (а.с.42). Представник третьої особи - Шаргородської РДА Дмитришина Т.Г., що діє на підставі довіреності від 14.12.2016 року (а.с.95), в судове засідання не з'явилася, 26.12.2016 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при розгляді справи покладається на вирішення суду (а.с.94). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в суд не повідомила. Відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України, якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представники позивачки, відповідача, третіх осіб заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина останнього - [PERSON], яка проживала зі спадкодавцем на момент смерті в [ADDRESS] вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 02.06.2016 року (а.с.10) та довідкою Носиківської сільської ради за №599 від 25.05.2016 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП (в подальшому - СТОВ) «Промінь» с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області. Так, судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 29.02.2000 року за [NUMBER], виданий на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації від 08.02.2000 року, відповідно до якого спадкодавець мав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Промінь», площею 2,05 умовних кадастрових гектари на території Носиківської сільської ради. Вказаний факт підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі від 27.12.2016 року за №9-28-99.1-2088/2-16 (а.с.96); оглянутою в судовому засіданні Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються районної державною адміністрацією Вінницької області по с. Носиківка (а.с.98-100); оглянутою в судовому засіданні Технічною документацією по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних сертифікатів на земельну частку (пай) в межах Носиківської сільської ради с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області (книга 2) (а.с.101-110); розпорядженням голови Шаргородської РДА від 28.03.2002 року за №90 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю» з додатком - «Списком громадян Носиківської сільської ради с. Носиківка, яким видано державні акти на право приватної власності на землю» (а.с.112-115). Судом встановлено, що при житті спадкодавцем [PERSON] сертифікат право на земельну частку (пай) не отриманий і не витребуваний у зв'язку із смертю останнього, що підтверджується Списком не витребуваних сертифікатів, які знаходяться в Шаргородському районному відділі земельних ресурсів на померлих громадян по селу Носиківці (а.с.103) та довідкою виконавчого комітету Носиківської сільської ради від 29.01.2002 року за №4, з якої вбачається, що в акті розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів не поставлено підписи, зокрема, [PERSON], у зв'язку із смертю на момент розподілу (а.с.107). Таким чином, судом встановлено, що право на земельну частку (пай) входить до складу спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] на підставі діючого на той час ЦК УРСР. Так, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], померла [INFO] року в с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8), не оформивши спадкові права, що підтверджується довідкою Носиківської сільської ради за №599 від 25.05.2016 року (а.с.11). Таким чином, право на земельну частку (пай) [PERSON], що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 29.02.2000 року за [NUMBER], виданим на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації від 08.02.2000 року, відповідно до якого [PERSON] мав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Промінь», площею 2,05 умовних кадастрових гектари на території Носиківської сільської ради, входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Позивачка [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла на підставі заповіту від 02.09.2008 року та частково оформила свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку площею 2,1216 га, розташовану на території Носиківської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний факт підтверджується матеріалами спадкової справи за №75/201202-14 до майна померлої [INFO] року [PERSON] (а.с.60-92), зокрема, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.07.2016 року (а.с.87). Спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №75/201202-14 до майна померлої [INFO] року [PERSON] (а.с.60-92). Третя особа [PERSON] подала нотаріусу заяву про те, що спадщини після смерті [PERSON] не прийняла і на неї не претендує (а.с.22). [PERSON] також відповідно до норм діючого ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) [PERSON] у землі, яка перебуває у колективній власності КСП (СТОВ) «Промінь» с. Носиківка Шаргородського району, але не оформила, оскільки відсутній державний акт на право власності на землю, а також спадкодавець не витребував при житті сертифікат на право на земельну частку (пай), у зв'язку із чим 07.07.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.7). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну частку (пай), що належала її покійному чоловікові [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 29.02.2000 року в Книзі реєстрації сертифікатів за [NUMBER]. Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Таким чином, оскільки [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], але не оформила свої спадкові права, а спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], то позивачка в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної частки (паю) з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності. Визнання за позивачкою [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки спадщину після смерті [PERSON] прийняла та оформила позивачка, а спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині немає. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на спадщину померлої [PERSON], яка прийняла, але не оформила спадкові права на спадщину [PERSON], порушено, то воно підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем Носиківською сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON] то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved