Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

21 березня 2017 року позивач звернулася до суду з названим позовом з вимогами стягнути з відповідача: аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття; аліменти у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісяця на її утримання до досягнення сином трьох років. Позовні вимоги мотивувала тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилася дитина. Ще до народження дитини відповідач залишив їх спільне місце проживання і повернувся до свого попереднього місця проживання. Домовленості про його участь в утриманні дитини між ними не досягнуто. Відповідач ніякої участі в утриманні її та дитини не приймає, життям дитини не цікавиться, їх проблемами не переймається і повністю самоусунувся від виконанню свого обовязку. У звязку з чим весь тягар їх утримання та виховання дитини перекладено на неї та її батьків. Про місце роботи відповідача і його доходи їй нічого не відомо. Інших дітей та утриманців у відповідача немає і стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. З урахуванням їх з дитиною матеріального становища, віку дитини, розміру витрат, необхідних на утримання дитини, їх стан здоровя, позивачка вважає, що відповідач має реальну можливість і обовязок надавати їм належне утримання у зазначеному розмірі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково і не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? частки його доходів. В частині стягнення аліментів на утримання дружини проти позову заперечував повністю, пославшись на те, що батьки дружини його вигнали. Він закінчив вище професійне училище і отримав диплом молодшого спеціаліста, після чого вступив на заочне навчання до університету і здав туди диплом. Знайти роботу не може, має поганий зір, на обліку у службі зайнятості не перебуває, проживає з батьками, які його утримують. Тому грошей для надання утримання дружині до досягнення дитиною трьох років у нього немає. Гроші на утримання дитини він знайде з допомогою своїх батьків. Представник позивача пояснив суду, що відповідач після одруження з їх дочкою проживав у їх квартирі, необхідним матеріальним забезпеченням своєї сімї не займався і фактично перебував на їх утриманні, а на вихідні дні їхав до своїх батьків у село, звідки привозив невелику кількість основних продуктів харчування. Вони не знайшли з ним спільної мови і ще до народження дитини він залишив їх сімю і повернувся до своїх батьків. У звязку з наявністю у дочки хвороби з дитинства під час її вагітності з метою збереження дитини вона неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, а народжувала дитину в інституті педіатрії і гінекології в м. Києві. На забезпечення цього вони витратили більше 22000 грн. особистих коштів, а відповідач жодної участі у цьому не приймав. Після народження дитини він не бере участі ні у вихованні, ні в утриманні дитини, маючи спеціальність та можливість працевлаштування. У звязку з цим представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі і відшкодувати судові витрати. Вислухавши пояснення та дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що позивачка і відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 серпня 2016 року (а.с. 10). Від шлюбу мають дитину, - сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії I-БК № 535465 (а.с.11). Позивачка з дитиною проживають і зареєстровані у квартирі її батьків за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5, 12). Відповідач проживає із своїми батьками за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8, 37). Позивачка має інвалідність з дитинства третьої групи довічно, їй протипоказана важка фізична праця, вона перебуває на обліку в УСЗН, де отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1247 грн. на місяць (а.с. 13, 14, 20). Позивачка також перебуває на обліку в УСЗН у звязку з вагітністю та пологами і у період з 6 грудня 2016 року по 24 квітня 2017 року їй призначено державну допомогу у розмірі 400 грн. щомісяця (а.с.15, 16, 17, 19). Також вона перебуває на обліку в УСЗН, де за період з 01.02.2017 р. по 28.02.2017 р. їй призначено державну допомогу при народженні дитини у розмірі 1120,00 грн. і 10320,00 грн., а з 01.03.2017 р. по 29.02.2020 р. у розмірі 860 грн. щомісяця (а.с.21). Фактичні витрати, повязані з стаціонарним лікуванням позивачки під час вагітності, пологів та після народження дитини і забезпеченням життєдіяльності дитини підтверджено наданими копіями фіскальних чеків (а.с. 42-60). З пояснень відповідача у судовому засіданні зясовано, що він закінчив навчання у вищому професійному училищі та отримав диплом молодшого спеціаліста і здобув кваліфікацію агента комерційних послуг, після чого вступив на заочне навчання до технологічного університету. Не працевлаштований і не перебуває на обліку у службі зайнятості. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень частин 1-3 статті 181 цього Кодексу, при відсутності домовленості між батьками про способи виконання обовязку утримувати дитину тим із них, хто проживає окремо від дитини, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у статті 182 цього Кодексу, зокрема матеріальне становище дітей, платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до частини 2 зазначеної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частки, в якій відповідач позов визнав, суд вважає необхідним позов задовольнити за правилами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову у цій частині не суперечить закону і не порушує права інших осіб. При вирішенні спору в частині позову про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, у якій відповідач позов не визнав, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років (частина 2). Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина 4). Таким чином, право на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення нею трирічного віку, виникає з самого факту народження дитини за умови її проживання з матірю і залежить лише від матеріального становища батька дитини. В обґрунтування позову в цій частині у розмірі 1000 грн. щомісяця позивачка у позовній заяві та її представник у судовому засіданні посилалися на те, що відповідач є працездатною особою, отримав спеціальність молодшого спеціаліста, навчається заочно і тому може надавати утримання дружині у зазначеному розмірі. Суд частково погоджується з цими доводами, беручи до уваги, що відповідач не працевлаштований, однак має спеціальність, навчається заочно, проживає з батьками, є працездатним, перешкоди обєктивного характеру для його працевлаштування відсутні, він не має інших дітей на своєму утриманні і не має зобовязань за виконавчими документами, тому його матеріальне становище дозволяє надавати утримання дружині, з якою проживає дитина віком до трьох років, у розмірі, який відповідає його матеріальному становищу. Разом з тим, при оцінці матеріального становища відповідача суд бере до уваги встановлений законом мінімальний розмір заробітної плати на суму 3200 грн. у місячному обчисленні і виходить з того, що з урахуванням стягнення аліментів на дитину у розмірі ? частки, відповідач зможе надавати утримання дружині до досягнення дитиною трьох років у розмірі 500 грн. щомісяця. При цьому з урахуванням загальної суми утримань аліментів його дохід не буде меншим за встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн. на місяць. В іншій частині розмір вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд вважає завищеним і недоведеним, у звязку з чим у іншій частині цієї вимоги необхідно відмовити. Разом з тим, суд вважає недоведеними відповідачем його заперечення проти позову у частині стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки він не надав суду доказів неможливості працевлаштування з обєктивних причин або взяття його на облік як такого, що шукає роботу та призначення йому державної допомоги по безробіттю. Враховуючи викладене, позовні вимоги необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття дитини, а також аліменти на утримання дружини у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьох років, починаючи від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», від сплати якого позивач звільнена відповідно до цього Закону.

Outcome: partial