Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

20.07.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на малолітнього сина (а.с.№2-3). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.09.2021р. було відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№21). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2016р. з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в сумі 1000грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 21.10.2015р. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2019р. змінено розмір аліментів, що стягуються з відповідача - з 1000грн. щомісячно на 2000грн. щомісячно. Станом на 31.12.2017р. заборгованість по аліментам складала 26 354 грн.84 коп., а станом на червень 2021р. вона вже складає суму 86 853 грн.84коп. Посилаючись на норми ст. 196 СК України, позивачка просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несплату аліментів на малолітнього сина у розмірі, що не перевищує суму заборгованості по аліментам. В заяві до суду від 14.12.2021р. позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити і справу розглядати за її відсутністю та без фіксування процесу технічними засобами. Втім, по тексту заяви позивачка заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.№34). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які були призначені на 11.11.2021р. та 14.12.2021р., не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою ВОМІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області (а.с.№20). До суду повернулися конверти з судовими повістками на 11.11.2021р. та 14.12.2021р. з відмітками «за вказаною адресою адресат відсутній» (а.с.№25, 31). Також відповідач повідомлявся про дату судового засідання 14.12.2021р.шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с.№32), а на дати судових засідань 11.11.2021р. та 14.12.2021р. також шляхом направлення sms-повідомлень, які були абоненту вчасно доставлені (а.с. № 26, 33). Відповідач про причини неявки суд не сповістив, правом подачі відзиву не скористався. З урахуванням заяви позивачки та неявки відповідача та у відповідності до положень ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд ухвалив у справі рішення суду в судовому засіданні 14.12.2021р. за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупність умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ст. 280 ЦПК України. Так в нашому випадку, немає згоди позивачки на ухвалення по справі заочного рішення ні по тексту позову, ні в заяві до суду від 14.12.2021р. (вимоги п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України). Суд, ознайомившись з матеріалами справи, надавши оцінку доказів у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (цивільна справа № 201/15979/15-ц розглянута під головуванням судді Ткаченко Н.В.) від 21.06.2016р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний та позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.№ 6). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2016р. (цивільна справа 201/16021/15ц розглянута під головуванням судді Черновського Г.В.) з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 21.10.2015р. (а.с.№ 7 ). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2019р. (цивільна справа 201/13569/18 розглянута під головуванням судді Ткаченко Н.В.) змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] на утримання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2016р. по цивільній справі № 201/16021/15-ц у твердій грошовій сумі з 1000 грн. щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 2000грн. щомісячно. Рішенням суду ухвалено про стягнення аліментів у збільшеному розмірі, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с. № 9). Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2019р. про зміну розміру аліментів набрало законної сили 13.12.2019р., отже з 13.12.2019р. відповідач [PERSON] повинен щомісячно та до повноліття сина [PERSON] , [INFO] сплачувати аліменти у розмірі 2000грн. щомісячно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2019р. встановлено та не спростовано відповідачем у цій цивільній справі малолітній син проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Дитина потребує домашнього догляду у зв`язку з захворюванням МКХ-10 j06.9 ( гострі вірусні інфекції респіраторного тракту), що підтверджується довідкою № 475/1 від 18.03.2019р., виданої КПНП «Мирноградського центру первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.№45 цивільної справи № 201/13569/18). Втім, як свідчить довідка державного виконавця з 31.12.2017р. та станом на червень 2021р. (включно) у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 86 853 грн.84коп. (а.с. № 10). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом перевірено розрахунок неустойки (пені), який наведено позивачкою по тексту позову, він складає за 2018грн. - 256 630грн. (розраховано на 12 000грн. заборгованості), за 2019р. - 85 810грн. (розраховано на 12 000грн. заборгованості), а загальний розмір - 342 440грн. Оскільки загальний розмір заборгованості станом на 01.06.2021р. складає 86 853 грн.84коп., то суд при стягненні неустойки (пені) за несплату аліментів на малолітнього сина обмежується сумою у 86 853 грн.84коп., як це передбачено частиною 1 статті 196 СК України. Суд позбавлений права зменшити розмір неустойки у відповідності до ч. 3 ст. 196 СК України, оскільки відповідач не надав суду докази свого матеріального та сімейного стану, незважаючи на те, що судом разом з направленням судової повістки на 14.12.2021р. пропонувалося відповідачу надати суду довідку про заробітну плату за останні 6 місяців або копію трудової книжки (а.с. №30), втім відповідач цього не зробив, до суду не з`явився, незважаючи на особисте отримання sms-повідомлення від суду (а.с. № 33). Задовольняючи позовні вимоги, судом враховані положення ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Відповідач тривалий час не надає малолітньому сину грошового забезпечення у вигляді сплати аліментів, не виконує тривалий час рішення суду. За вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.ст.133,137, 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] , яка за вимогами закону звільнена від сплати судових витрат при подачі позову, задоволено, суд вважає, що судові витрати по справі слід задовольнити наступним чином. З відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908грн. за ставками судового збору на 2021р. (1 % від ціни позову, але не менше 908грн.). Стосовно вимог [PERSON] про стягнення з відповідача її витрат по оплаті професійної правничої допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Із положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі №751/3840/15-ц суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020р., №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010р., №37246/04). До позовної заяви позивачкою долучено наступні документи, якими вона підтверджує понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, яка здійснювалася - адвокатом Костогризом О.В.: копія договору про надання правової допомоги від 10.06.2021р., копія ордеру від 25.06.2021р., копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, акт наданих послуг від 10.07.2021р. та квитанцію про внесення позивачкою суми - 7 800грн. (а.с. № 13-18). Ці підтвердження понесення позивачкою судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги судом приймаються, як достатні та обґрунтовані складністю справи. Отже, цим рішенням суду слід стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 7 800грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved