Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

21 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він є власником будинку № 3, розташованого по вулиці Літературній в місті Маріуполі. Крім нього у даному будинку зареєстровані: неповнолітня донька [PERSON], [INFO], та колишня дружина [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 27 червня 2014 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дружина повторно вийшла заміж та разом з донькою виїхала в інше місто, про що свідчить акт, виданий КСН «Первомайський» від 13 грудня 2017 року. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в будинку більше чотирьох років, вважає, що вона втратила право користування житловим приміщенням в даному будинку. Крім того зазначав, що відповідач не приймає ніякої участі в оплаті комунальних платежів та утриманні будинку, проте за наявності її реєстрації в будинку він не має можливості оформити субсидію, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Таким чином, реєстрація відповідача у належному йому будинку, не дозволяє йому розпоряджатися належною власністю на власний розсуд, чим порушуються його права, за захистом яких він вимушений звертатись до суду. Просив суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 3, розташованому по вулиці Літературній в місті Маріуполі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що будинок № 3, розташований по вулиці Літературній в місті Маріуполі належав [PERSON] на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] від 28 лютого 2003 року за реєстровим № 226 та рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 24 травня 2011 року, зареєстрованих у Маріупольському БТІ 09 червня 2011 року за реєстраційним номером 135577. На підставі договору дарування частини житлового будинку від 31 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2032, [PERSON] 1/2 частину належного йому житлового будинку № 3, розташованого по вулиці Літературній в місті Маріуполі подарував [PERSON], [INFO]. Згідно довідки, виданої головою КСН «Первомайський» [PERSON] від 13 грудня 2017 року, в будинку № 3 по вулиці Літературній в місті Маріуполі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (колишня дружина), [PERSON], [INFO] (донька). Згідно акту від 13 грудня 2017 року, складеного головою КСН «Первомайський» [PERSON], за підписом сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично не проживає у [INFO] з 2014 року Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 27 червня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку № 3 по вулиці Літературній в місті Маріуполі, а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому понад чотирьох років, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідача такою, що втратила право користування даним житловим будинком. Зокрема, у позовній заяві позивач [PERSON] зазначав, що він не бажає стягувати з відповідача [PERSON] сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в сумі 640 гривень, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved