Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

20.02.2017 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2010 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З вересня 2015 року подружжя припинили спільне проживання та сімейні відносини через те, що між ними виникли суттєві взаємні непорозуміння, різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, належна підтримка та допомога, зникли почуття, з'явились сварки та скандали через зловживання відповідачем спиртними напоями і його небажання перейматися проблемами сім'ї та дитини. На даний час проживають окремо. Позивач вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе. Спору про розподіл спільного сумісного майна подружжя немає, малолітній син мешкає разом з матір'ю, та й надалі буде мешкати з нею. Позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 10 серпня 2010 року у виконкомі Курахівської селищної ради м. Селидове Донецької області( актовий запис № 51 від 10.08.2010 року), прізвище «[PERSON]» - залишити без змін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. 10 серпня 2010 року у виконкомі Курахівської селищної ради м. Селидове Донецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (актовий запис № 51 від 10.08.2010 року). (а. с. 3) Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 4) Шлюбні відносини між подружжям припинені з вересня 2015 року, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Сторони втратили повагу один до одного та сумісне життя в подальшому та збереження сім'ї є недоцільним, сімейні відносини припинені, примирення між ними не відбулося. Спору про поділ сумісного майна та місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] немає. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства. З'ясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved