Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов: 10.12.2019 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі\~ПрАТ «СК «Євроінс Україна», позивач, страховик) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» і [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3602202 від 11.04.2018 року, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля MAZDA 323, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , № шасі [NUMBER] . 06.04.2019 року в місті Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля MAZDA 323, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , під управлінням [PERSON] та автомобіля BMW 520і 1988 року випуску, номерний знак [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , під управлінням [PERSON] (власник [PERSON] ). Відповідно до постанови Біляївського районного суду Одеської області від 06.05.2019 року особою винною в настанні ДТП визнано [PERSON] . На підставі заяви-погодження від 04.06.2019 року про розмір страхового відшкодування було складено страховий акт №23331/19 від 01.07.2019 року згідно яких ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та [PERSON] дійшли згоди щодо розміру страхового відшкодування, який склав 65\~000,00 грн.. 01.07.2019 року платіжним дорученням №5071 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» перераховано на рахунок [PERSON] 65\~000,00 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Євроінс Україна» суму завданої майнової шкоди у розмірі 65\~000,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору. 06.01.2020 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації передано до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2020 року відкрито провадження по справі. 11.02.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 27.04.2021 року представником відповідача адвокатом Іванцовою З.А. було подано відзив на позовну заяву (вх.№ ЕП-8999). У відзиві представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи заперечення тим що Позивач послався на норми закону, які не підлягають застосуванню. Зокрема, хибним є одночасне обрання правовою підставою позову посилання Позивачем на ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про страхування» та ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють різні за змістом правовідносини. Окрім того наголошується, що сума відшкодування розрахована з порушенням ст.\~9 ЗУ «Про страхування» оскільки перевищує розмір прямого збитку, який зазнав потерпілий. Водночас, у відзиві звертається увага на огляд Верховного Суду за результатами вивчення судової практики вирішення господарськими судами спорів, що виникли з договорів страхування згідно якого на підставі аналізу ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» визначено, що до страховика переходить саме право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги в розмірі виплаченого страхового відшкодування. Зазначене повинно запобігти включенню страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги необґрунтованих та завищених витрат. Просить суд відмовити в задоволенні позову ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди в порядку суброгації та вирішити питання про розподіл судових витрат. Окрім того, на адресу суду представником відповідача адвокатом Іванцовою З.А. було подано письмові пояснення від 27.04.2021 року у яких заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначила, що Велика Палата Верховного Суду у п.п.72-73 постанови від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц визначила вичерпний перелік випадків відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, а саме: 1. розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика; 2. у випадках, передбачених у ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Виходячи із вказаного наголосила, що розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не настали. Також на адресу суду представником відповідача адвокатом Іванцовою З.А. було подано Письмові пояснення №2 від 17.05.2021 року (вх.№ ЕП-10462 від 18.05.2021). У поясненнях зазначається, що залишення місця ДТП не спричинило приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, страховику була надана можливість перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Незважаючи на залишення місця ДТП, страховик мав можливість встановити реальний перелік пошкоджень автомобіля. Окрім того, повідомила, що з приводу згоди Позивача та потерпілої щодо значного розміру страхового відшкодування, який (практично вдвічі) перевищує розмір прямого збитку, а також перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, 17.05.2021 року подано відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення. Просила взяти до уваги вказані пояснення при винесенні рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 18.05.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси поновлено процесуальний строк на подання відзиву відповідачу по цивільній справі № 496/4822/19 за позовом ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації та прийняти поданий нею відзив. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 року судом витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (65114, м. Одеса, вул. Корольова, 5) належним чином засвідчену копію відомостей щодо вартості транспортного засобу BMW 520i 1988 року випуску № шасі [NUMBER] станом на 02.09.2017 року та на 17.03.2021 року, а також належним чином засвідчені копії договорів, що укладались відносно транспортного засобу BMW 520i 1988 року випуску № шасі [NUMBER] . 23.07.2021 року на адресу суду надійшла відповідь від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області із повідомленням вартості транспортного засобу BMW 520i 1988 року випуску № шасі [NUMBER] станом на 02.09.2017 року та на 17.03.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак неодноразово надавав клопотання (вх. 17144, від 23.04.2020 року, вх. 19406 від 13.05.2020 року, вх. ЕП-16836 від 19.10.2020 року, вх. ЕП-10388 від 17.05.2021 року), в яких просив розгляд справи здійснювати за відсутності Позивача, зазначив, що позовну заяву підтримує, та не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання з`явилася, просила суд відмовити у задоволенні позову та вирішити питання про розподіл судових витрат. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності Позивача який не з`явився до судового засідання, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом: Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2018 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» і [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3602202, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля MAZDA 323, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , № шасі [NUMBER] . 06.04.2019 року в місті Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля MAZDA 323, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , під управлінням [PERSON] та автомобіля BMW 520і 1988 року випуску, номерний знак [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , під управлінням [PERSON] (власник [PERSON] ). 10.04.2019 року складено акт огляду колісного транспортного засобу BMW 520і 1988 року випуску, номерний знак [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , яким визначено перелік пошкоджень автомобіля. Відповідно до постанови Біляївського районного суду Одеської області від 06.05.2019 року особою винною в настанні ДТП визнано [PERSON] . 06.06.2019 року Позивачем складено Розрахунок №23331/19 суми страхового відшкодування, яка визначена на підставі Заяви-погодження від 04.06.2019 року. Так, із Заяви-погодження від 04.06.2019 року вбачається, що Страховик та Потерпіла досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування, який становитиме 65\~000,00 грн.. 01.07.2019 року платіжним дорученням №5071 Страховик сплатив на користь потерпілої страхове відшкодування на суму 65\~000,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з абз.3 п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд звертає увагу на той факт, що Позивач не надав доказів, які підтверджували б, що розмір спричиненої матеріальної шкоди становив саме 65\~000,00 грн. Зокрема, матеріали справи не містять відомостей щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля після ДТП, ремонтної калькуляції або ж висновку експерта. Більше того, наявні обґрунтовані сумніви в тому, що розмір реальних збитків відповідає розміру обумовленого між Страховиком та Потерпілою страхового відшкодування. Зокрема матеріали справи містять відомості щодо ринкової вартості транспортного засобу BMW 520і 1988 року випуску згідно яких середня ринкова вартість такого транспортного засобу становить близько 51000,00 54587,89 грн., а також лист спеціаліста яким підтверджується, що вартість ремонту зазначеного транспортного засобу буде коштувати близько 36 500,00 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки вартість матеріальної шкоди, яка була спричинена в результаті дорожньо-транспортної пригоди, не підтверджена відповідними доказами. Водночас, у п. 72 постанови від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У страховика (Позивача) виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, що підтверджується виплатою зазначеного відшкодування потерпілій. В той же час розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, який згідно договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3602202 від 11.04.2018 року становить 200\~000,00 грн. Отже, умови, визначені у п. 72 постанови ВП ВС від 04.07.2018 року по справі №\~755/18006/15-ц, за яких у Відповідача міг виникнути обов`язок з виплати страхового відшкодування не настали. Окрім того, правовою підставою позову також є п.п. в) п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Здійснюючи тлумачення ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Верховний Суд послідовно (наприклад, у постанові від 24.10.2018 року по справі 300/847/16-ц, постанові від 15.05.2019 року по справі №642/2779/17-ц, та ін.) висловлює позицію, що зазначена норма вказує на право страховика щодо подання регресного позову, а не необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Вказане узгоджується із Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 «Про Правила дорожнього руху», якою визначено, що залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу. Дослідивши матеріали даної справи суд приходить висновку, що обставини ДТП встановлені, підтверджені матеріалами справи, перевірені Позивачем та не заперечуються ним, Позивач мав можливість одразу після ДТП оглянути транспортний засіб, скласти відповідну дефектну відомість і запобігти необґрунтованим виплатам. Відповідним доказом такої перевірки обґрунтованості витрат є акт огляду колісного транспортного засобу від 10.04.2019 року, що наявний в матеріалах справи. При цьому, позивач не посилався та не довів наявність необґрунтованих виплат, які виникли внаслідок порушення відповідачем зобов`язань, визначених Законом У відповідності до ст. 9 ЗУ «Про страхування», страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Однак, як вбачається із листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 08.07.2021 року вих. №31/15-3058 вартість транспортного засобу до ДТП (40\~000,00 грн.) становила менше, аніж розмір страхового відшкодування (65\~000,00 грн.). Таким чином, всупереч ст. 9 ЗУ «Про страхування» Позивач виплатив страхове відшкодування, що перевищує розмір прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року) ЄСПЛ звернув увагу, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «RuizTorija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29). Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього, тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що у задоволені позову відмовлено повністю, судові витрати у вигляді судового збору, суд покладає на позивача, а відтак вони відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed