Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

21.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо їх спільної дитини [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2011 р. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народилася донька [PERSON] Шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду 03.07.2014 р. Відповідач з дитиною не спілкується, вихованням не займається, дитиною взагалі не цікавиться, участі в її утриманні не приймає, має заборгованість по сплаті аліментів, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У підготовче судове засідання сторони, представник органу опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області, представник органу опіки та піклування Центрального району Миколаївської міської ради не з'явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи проти задоволення позову. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області - Гажа М.Ю. подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та проханням про задоволення позову з урахуванням дій відповідача, який проти задоволення позову та позбавлення його батьківських прав не заперечує. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Центрального району Миколаївської міської ради, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Судом ухвалено про проведення підготовчого судового засідання за відсутності сторін та представника органу опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 20.07.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 39. [INFO] народилася [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. З 2014 року відповідач по справі проживає окремо від дитини, з малолітньою не спілкується, не бере участі у її вихованні, матеріально не підтримує, тобто не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, що не заперечується відповідачем у поданій ним заяві, що відповідачем не заперечувалося. Згідно з висновком Новоодеської РДА Миколаївської області від 27.08.2018 р., Новоодеська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO], оскільки з моменту народження дитина знаходилася на утриманні матері, батько участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, у звязку із чим не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, про що надав нотаріально посвідчену заяву. Правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з положеннями ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в тому числі в разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2017 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише в разі, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO], не піклується про неї як батько, належних умов для проживання та розвитку не створив, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO], стверджуючи, що усвідомлює при цьому наслідки своїх дій, що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою від 12.06.2018 року. Враховуючи таку позицію відповідача [PERSON], суд приходить до висновку, що доводи позову щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідача є обґрунтованими, а будь -які інші заходи впливу на батька дитини з урахуванням його свідомої позиції щодо небажання приймати участь у вихованні та житті доньки не можуть досягнути мети такого впливу - зміни ставлення батька до дитини. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 352 грн. 40 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає достягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved