Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

20 лютого 2018 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) по сплаті аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 11301 грн. 81 коп., розглянути справу за правилами спрощеного провадження та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 21.12.2012р. рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) на кожну дитину окремо щомісяця, але не менше ніж 30% (відсотків) від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на мою користь, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 03.01.2013р. і розміщене у Єдиному державному реєстрі судових рішень. На виконання рішення суду 05.03.2013р. було видано виконавчий лист №2-419/8732. [PERSON] та [PERSON] стали повнолітніми і стягнення аліментів на їх користь було припинено. На сьогодні відбувається нарахування та стягнення аліментів лише щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок неналежного виконання рішення суду виникла заборгованість з аліментів на утримання дітей, яка станом на 30.01.2018 року складає 47866 грн. 24 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа №2-419/8732, складеного державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області. Пеня зі сплати аліментів відносно за період із 01.01.2013р. по 01.02.2018р. добровільно відповідачем не сплачена та в судовому порядку раніше не стягувалась. 30 березня 2018 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву. Просив у відповідності до вимог п.6 ч. 1 ст.251 ЦПК України, постановити ухвалу про зупинення розгляду цивільної справи № 204/1206/18-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів до розгляду по суті (набрання заочного рішення законної сили) цивільної справи № 204/5012/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини. Ухвалити рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що вважає, що позовні вимоги є безпідставними, незаконними. Так, 20 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Красногвардійського районного суду Дніпропетровська з позовом до [PERSON], яким просить стягнути з нього на її користь неустойку (пеню) по сплаті аліментів на утримання дітей: [PERSON], 10.1997 року народження. [PERSON], [INFO], у розмірі 11 301 грн. 81 коп. Дійсно рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2012р. з нього були стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) на кожну дитину окремо щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON], починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини. Наданий позивачкою розрахунок заборгованості по аліментам не відповідає розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем, тобто позовні вимоги не конкретизовані і не підтверджені належним розрахунком самого позивача, що дає підстави вважати, як позивач недобросовісно користується наданими йому процесуальними правами і намагається ввести в оману суд та інших учасників процесу щодо дійсних обставини спору. Також, [PERSON] просить стягнути неустойку (пеню) щодо сплати аліментів на двох зокрема і на доньку [PERSON]. Але хоче звернути увагу суду на ту обставину, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська виключені відомості про [PERSON], як батька, з актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO], та ухвалою суду від 13.02.2018р. [PERSON] відмовлено у задоволені заяви про перегляд заочного рішення. На цей час заочне рішення суду не набрало законної сили, а тому розглянути цю справу до вирішення іншої справи, які пов'язані між собою, не можливо. Окрім того, також не підлягають стягненню з нього на користь позивачки судові витрати: компенсація за втрачений заробіток/відрив від звичайних занять на користь позивача і на користь його представника по 3 723.00 грн., всього 7 446,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. На підтвердження втраченого заробітку, як позивачем, так і його представником не надано відповідних письмових доказів, а саме те, що такі доходи вони отримували. У свою чергу, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 грн. також не підлягають задоволенню, тому що у договорі про надання правової допомоги зазначено строк його дії до 12.02.2016р. Також позивачкою власноручно підписано позовну заяву, а не її представником, що не може слугувати доказом того, що саме цей документ склав її представник. У договорі про надання правової допомоги не зазначено конкретизовану вартість наданих послуг, відсутній акт прийому-передачі виконаних послуг між замовником і виконавцем. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. У судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Зазначив, що неустойка розрахована лише щодо заборгованості по сплаті аліментів на одну дитину [PERSON]. [PERSON] вже повнолітня і на неї аліменти не стягуються. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив у якому просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Даний факт встановлений судовим рішенням від 21.12.2012 року (а. с. 3-5). Рішення набрало законної сили. Доказів зворотного суду не надано. 21.12.2012р. рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) на кожну дитину окремо щомісяця, але не менше ніж 30% (відсотків) від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на мою користь, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини, (суддя Нізік О.В., справа №419/8732/12). Рішення набрало законної сили 03.01.2013р. і розміщене у Єдиному державному реєстрі судових рішень. На виконання рішення суду 05.03.2013р. було видано виконавчий лист №2-419/8732 (а. с. 3-5). [PERSON] та [PERSON] стали повнолітніми і стягнення аліментів на їх користь було припинено. На сьогодні відбувається нарахування та стягнення аліментів лише щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. 19.02.2018р. рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у зв'язку зі змінами в законодавстві збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2012р. та вирішено стягувати із [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Дане рішення не набрало законної сили на час подання 20.02.2018 року позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені по сплаті аліментів. 14.11.2017р. заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпра задоволено позов [PERSON] та виключено відомості про нього як батька із актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO]. Зазначене рішення не набрало законної сили (а. с. 51-53). Враховуючи, що між [PERSON] та [PERSON] триває спір з батьківства відносно [PERSON], [INFO] остаточне рішення по якому не прийняте. Також враховуючи, що рішення суду про збільшення розміру стягуваних аліментів відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] не набрало законної сили, суд вважає за можливе розглянути позов в частині стягнення пені по нарахованих на утримання дитини аліментах батьківство щодо якої відповідачем не оскаржується. Таким чином, суд залишає без задоволення клопотання відповідача щодо зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи про оскарження батьківства (виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини), оскільки з огляду на вищевикладене підстави для задоволення такого клопотання відсутні. Вирішуючи питання щодо правомірності та обґрунтованості заявлених вимог позивачки про стягнення неустойки по заборгованості зі сплати аліментів відносно неповнолітньої [PERSON], 2007 року за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2012 року у справі № 419/8732/12, суд виходить з наступного. Внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду від 21.12.2012 року, виникла заборгованість з аліментів на утримання дітей, яка станом на 30.01.2018 року складає 47866 грн. 24 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа №2-419/8732 (а. с. 6), складеного державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області (вих. №7677 від 30.01.2018р.) Суд виходить з того, що сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, починаючи з того місяця, у якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Перевіривши наданий позивачкою розрахунок неустойки (пені) заборгованості зі сплати аліментів за період з 04.01.2013 року по 01.02.2018 року у сумі 11301 грн. 81 коп. (а. с. 7), суд приходить до висновку про його обґрунтованість. Слід зазначити що сума неустойки вирахувана з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів саме на одну дитину [PERSON], [INFO]. Крім того, [PERSON], [INFO] стала повнолітньою у 2015 році та стягнення на її утримання аліментів припинено. Таким чином, заперечення відповідача, щодо вирахування неустойки на дві дитини суд залишає без задоволення. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм статті 549 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена й в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року в справі № 6-2589цс15. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, відповідачем не надано доказів на спростування заявлених вимог щодо розміру суми неустойки по заборгованості зі сплати аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], адреса: квартира [ADDRESS], 49015) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], адреса: квартира [ADDRESS], 49015) неустойку (пеню) по заборгованості зі сплати аліментів щодо однієї дитини [PERSON], [INFO] у сумі 11301 (одинадцять тисяч триста одна) гривня 81 (вісімдесят одна) копійка. Таким чином, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, з'ясувавши мету звернення позивача до суду, юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд задовольнив позов щодо стягнення неустойки у заявленому позивачкою розмірі. Разом з тим, позивачкою до позовної заяви надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивачка поніс та очікує понести у зв'язку із розглядом справи на суму 26646 грн. 00 коп., з яких: компенсація за втрачений заробіток/відрив від звичайних занять позивачки [PERSON] у сумі 3723 грн. 00 коп. та представника позивачки адвоката [PERSON] у сумі 3723 грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу 19200 грн. 00 коп. (а. с. 8). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Так, суд не знаходить правових підстав для стягнення з відповідача компенсації за втрачений заробіток/відрив від звичайних занять позивачки [PERSON] у сумі 3723 грн. 00 коп. та представника позивачки адвоката [PERSON] у сумі 3723 грн. 00 коп. Дана вимога є не доведеною. Суд також залишає без задоволення вимоги позивачки про стягнення судових витрат на правничу допомогу пов'язаних з розглядом даної справи в частині заявлених вимог на суму 13200 грн. 00 коп. (а. с. 8), оскільки суду не надано доказів оплати вказаних витрат. Утім до суду надані належні докази понесених позивачкою витрат на правничу допомогу (а. с. 9-19) у сумі 6000 грн. 00 коп. Таким чином, суд враховуючи заперечення відповідача, задоволення судом позовних вимог про стягнення неустойки по аліментам у заявленій сумі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати, пов'язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу у сумі 6000 (шість тисяч) грн. 00 (нуль нуль) коп. (а. с. 17). В решті заявлених вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження відповідними, належними та обґрунтованими доказами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» віл сплати судового збору піл час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. У відповідності зі статтею 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial