Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

20.10.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначає, що вони з відповідачем з 09.08.2007 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції за актовим записом № 64. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 18.05.2015 року шлюб між сторонами було розірвано та місце проживання неповнолітнього сина визначено за місцем проживання позивачки, який на даний час знаходиться на її матеріальному утриманні , а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 20.07.2025 року, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, звільнити її від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач також надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, з якої слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами був розірваний згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області від 18.05.2015 року, що стверджується копією рішення суду (а.с. 4,5). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її матеріальному утримані, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 8), довідкою Олевської міської ради (а.с. 9). Відповідач на даний час не працює, ухиляється від виконання батьківського обовязку по утриманню дитини, не піклується про її здоровя, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, хоча має таку можливість, оскільки, не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Разом з тим, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання \~щодо \~розміру \~\~аліментів, \~\~суд \~\~повинен ураховувати: \~\~стан \~\~здоров'я, \~матеріальне \~становище \~дитини \~і платника аліментів; \~наявність в \~останнього \~інших \~неповнолітніх дітей, \~непрацездатних \~чоловіка, \~дружини, \~батьків, \~повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати неповнолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/4\~частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved