Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

20.07.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить: 1. Визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON], майора міліції-Начальника Шосткинського МВ Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області - поширену [PERSON], Народним депутатом України - Заступником голови депутатської групи «Воля народу» у Верховній Раді Україні, викладену ним у депутатському зверненні від 27.04.2015 вих.№357/2-49 до Міністра внутрішніх справ України [PERSON] 2. Зобов'язати [PERSON], Народного депутата України - Заступника голови депутатської групи «Воля народу» у Верховній Раді Україні, не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію вказану в попередньому пункті шляхом направлення листа до Міністра внутрішніх справ України із зазначенням у ньому такого текста-«Прошу Вас інформацію, викладену мною у моєму депутатському зверненні до Вас від 27.04.2015 вих.№357/2-49, стосовно протиправної діяльності [PERSON], Начальника Шосткинського МВ Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, вважати такою, що не відповідає дійсності». 3. Стягнути з [PERSON], Народного депутата України - Заступника голови депутатської групи «Воля народу» у Верховній Раді Україні на користь [PERSON], Начальника Шосткинського МВ Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок поширення недостовірної інформації 50 000 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.04.2015 в депутатському зверненні [PERSON] адресованого Міністру внутрішніх справ України [PERSON] була поширена інформація стосовно позивача, яка не відповідає дійсності, має характер наклепу, порушує особисті немайнові права позивача, а тому вважає таку інформацію негативною, недостовірною та такою, що порочить його честь та ділову репутацію. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника, який позов підтримав повністю з підстав, наведених у позові, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, направив свого представника, який проти позову заперечував, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що 27.04.2015 у депутатському зверненні Народного депутата України [PERSON] адресованому Міністру внутрішніх справ України [PERSON] була поширена інформація відносно позивача, а саме: «У 2009 році трьома співробітниками ДСО -[PERSON], 1982р.н., [PERSON], 1983р.н., [PERSON], 1984р.н., було здійснено серію крадіжок в приватних оселях та магазинах. За скоєні злочини вони отримали покарання у вигляді позбавлення волі. За інформацією, яка потребує перевірки ватажком та координатором злочинної групи був [PERSON]». «За інформацією, що потребує перевірки, [PERSON] ставить завдання своїм підлеглим встановлювати підслуховуючи пристрої в будинках, які ставляться під охорону з метою отримання конфіденційної та фінансової інформації про громадян. До того ж, за неперевіреною інформацією, у всіх приміщеннях КУСОР «Обласний діагностичний центр у м.Шостка» (м.Шостка, вул. Урицького,10) [PERSON] та його спільниками встановлено приховані відеокамери. Відеозйомка ведеться цілодобово, у тому числі й під час прийому пацієнтів лікарями». «За неперевіреною інформацією, за сприяння [PERSON] налагоджено схему доставки повій до Шосткинської виправної колонії №66 (с.Гамаліївка).» «Крім того, за інформацією, що потребує перевірки, використовуючи своє службове становище та службовий транспорт, [PERSON] залучає співробітників ДСО до перевезення незаконних контрабандних вантажів по прикордонній території братам [PERSON] та [PERSON]». «Діяльність начальника Шосткинського міжрайонного відділення ДСО [PERSON] є нічим іншим як дискредитацією української міліції, а особи, які до цих пір покривають його кричущі злочини, мають бути виявлені та притягнуті до відповідальності згідно чинного законодавства». (а.с.10-11) Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не заперечується. Згідно наявного в матеріалах справи листа за підписом Міністра внутрішніх справ України [PERSON] від 27.04.2015 №357/2-49 та висновку службового розслідування за зверненням народного депутата України [PERSON] щодо можливих неправомірних дій працівника Шосткинського МВ УДСО від 22.05.2015 за результатами здійсненої перевірки зазначені у вказаному депутатському зверненні відомості не знайшли свого документального підтвердження.(а.с.12, 30-34) Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.09 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, викладеної у депутатському зверненні Народного депутата України [PERSON] адресованому Міністру внутрішніх справ України [PERSON] щодо можливих, на думку відповідача, злочинних дій позивача [PERSON] та, враховуючи ту обставину, що така інформація за результатами перевірки компетентного органу не знайшла свого підтвердження, суд надходить до висновку, що вказана обставина не може сама по собі свідчити про наявність підстав вважати, що означена інформація є недостовірною, оскільки у такому випадку мала місце реалізація Народним депутатом України [PERSON] конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції та права, передбаченого Законом України «Про статус народного депутата», а не поширення недостовірної інформації. Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд вважає відсутніми законні підстави вважати відповідні дії відповідача поширенням недостовірної інформації щодо [PERSON] У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди. Отже, позов задоволенню не підлягає. На підставі та

Outcome: dismissed