Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

20 грудня 2016 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним прав власності жилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], по розпорядженню та користуванню своїм майном, та визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], особами, що втратили право користування жилим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є єдиним власником жилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке він придбав у приватну власність на підставі договору купівлі-продажу будинку, зареєстрованого 29 жовтня 2016 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Але до цього часу в його квартирі зареєстровані відповідачі, що створює йому перешкоди у користуванні своєю приватною власністю у повному обсязі та реалізації прав на неї. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснив, що позивач за договором купівлі-продажу будинку став власником жилого приміщення, здійсненню права власності позивачеві на яке перешкоджають відповідачі, оскільки до цього часу вони не знялися з реєстрації в спірному жилому приміщенні. Позивач, як новий власник нерухомого майна, після набуття його у власність не вступав ні в які договірні відносини з відповідачами, і не надавав їм ніякого права на подальше користування чи проживання в належному йому на праві власності жилому приміщенні. Представник відповідачів: [PERSON], [PERSON] - [PERSON] позов визнав та пояснив суду, що відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації та на підставі довіреності уповноважили його здійснити відчуження належного їм на праві власності жилого приміщення. Проте, у зазначеній довіреності не вказано його повноважень на зняття відповідачів, інтереси яких він представляє, з реєстрації за адресою знаходження жилого приміщення, яке відчужене, а самі вони приїхати до України не мають можливості. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу будинку, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області 28 жовтня 2016 року за реєстровим номером № 1223, укладеного між [PERSON], [PERSON], від імені яких діяв [PERSON], та [PERSON], позивач [PERSON] отримав у приватну власність жиле приміщення за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 28 жовтня 2016 року право приватної власності позивача було зареєстровано державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п.17 зазначеного договору купівлі-продажу будинку продавці зобов'язані були звільнити будинок, що є предметом цього договору, від наявних в ній речей та знятися з реєстраційного обліку до тридцятого листопада дві тисячі шістнадцятого року. Згідно довідки КП «ЖКЦ» № 1143 від 13 грудня 2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачі у справі. Як вбачається з пояснень представника позивача, позивач, як власник жилого приміщення, в зв'язку з реєстрацією відповідачів у його квартирі, обмежений у своїх правах по володінню та розпорядженню своєю власністю в повному обсязі за власним розсудом, крім того, позивач, як новий власник нерухомого майна, після набуття його у власність не вступав в договірні відносини з відповідачами і, відповідно, не надавав їм ніякого права на подальше користування чи проживання у спірному жилому приміщенні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд. Як зазначено у ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 346 ЦК України право власності припиняється в результаті відчуження власником майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що відповідачі не вступали з новим власником, позивачем у справі, в договірні відносини щодо встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням, а останній не надавав їм такого права, суд вважає, що є достатні підстави для визнання їх особами, що втратили право користування цим жилим приміщенням. За таких обставин суд вважає, що необхідно усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання відповідачів особами, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved