Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. 15.04.2015 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань. Заочним рішенням суду від 24.06.2015 позовні вимоги були задоволені, а з відповідача було стягнуто заборгованість у розмірі 23828 грн. 59 коп. за кредитним договором № б/н від 10.07.2008 року та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Ухвалою суду від 20.05.2020 вищевказане заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 1.2. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.07.2008 відповідач отримав кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2015 має заборгованість у загальній сумі 23828,59 грн., яка складається з наступного: 14959,34 грн. - заборгованість за кредитом, 7496,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1122,79 грн. - штраф (процентна складова). Саме ці суми позивач просить стягнути з відповідача. 1.3. Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що Умови та Правила надання банківських послуг, які надані позивачем, не містять підпису відповідача, а тому вони не є частиною укладеного між сторонами договору. Письмового договору щодо встановлення розміру кредитного ліміту на платіжні картки, які були видані після підписання первинної заяви, сторони не укладали. Кінцевий строк кредитування становить до 05/10, тобто до 31 травня 2010 року, що відповідає строку дії картки [NUMBER] . При цьому неможливо встановити в межах якого договору було змінено розміри кредитного ліміту після травня 2010 року. Обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 2000 грн. та відсотків за користування кредитом до 31 травня 2010 року, однак ці вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності. 1.4. Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що Умови та Правила надання банківських послуг, Правила та Тарифи разом із заявою позичальника складають між сторонами кредитний договір. Відповідач отримав кредиту картку та користувався нею, а також частково сплачував заборгованість за кредитом. Відсутні підстави для припинення нарахування відсотків за користування кредитом, адже вони нараховуються до повного погашення заборгованості за час фактичного користування кредитними коштами. 05.03.2010 відповідач пройшов повторну ідентифікацію та підписав нову анкету-заяву. Отримання відповідачем пере випущених карток підтверджується випискою по рахунку, в якій відображені як зняття кредитних коштів, так і їх погашення. 1.5. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до анкети - заяви від 10.07.2008 відповідач виразив проставив позначку щодо отримання кредитної картки «Універсальна» «30 днів пільгового періоду», а в графі «Кредитний ліміт в сумі» вказав розмір 2000 грн. Базова процентна ставка по кредиту 3% в місяць на залишок заборгованості. У цій заяві також вказано, що при порушенні позичальником строків платежів більш ніж на 120 днів, у зв`язку із цим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник буде зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Крім того, у заяві зазначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. 05.03.2010 [PERSON] підписав іншу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, де вказано, що він бажає оформити платіжну карту «Універсальна». Розмір кредитного ліміту у заяві не вказаний, а також не вказані відсотки за користування кредитом, розмір штрафу за невиконання кредитних зобов`язань тощо. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитного договору б/н, укладеного між банком та [PERSON] , останньому видавалися наступні картки: - 10.07.2008 картка № [NUMBER] з терміном дії 05/10; - 13.12.2008 картка № [NUMBER] з терміном дії 01/10; - 05.03.2010 картка № [NUMBER] з терміном дії 01/14; - 02.04.2013 картка № [NUMBER] з терміном дії 01/16; - 04.12.2013 картка № [NUMBER] з терміном дії 12/17. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» за картою на ім`я [PERSON] змінювався кредитний ліміт наступним чином: 10.07.2008 - 2000 грн., 10.08.2010 - 4000 грн., 23.12.2010 - 4800 грн., 24.12.2010 - 4800 грн., 11.02.2011 - 5600 грн., 07.04.2011 - 6600 грн., 26.05.2011 - 8600 грн., 23.06.2011 - 10600 грн., 23.07.2011 - 13600 грн., 13.04.2013 - 17600 грн., 08.05.2013 - 18000 грн., 09.05.2013 - 18000 грн., 06.10.2014 - 14960 грн., 14.10.2014 - 14960 грн., 18.08.2015 - 14960 грн., 10.01.2020 - 0 грн. 2.2. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 10.07.2008 вбачається, що на думку позивача станом на 28.02.2015 відповідач має заборгованість у загальній сумі 24328,59 грн., яка складається з наступного: 14959,34 грн. - заборгованість за кредитом, 7496,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - нарахована комісія, 1372,79 грн. - штраф (процентна складова). 3. Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 3.2. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. 3.3. Згідно із статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 264 вищевказаного Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 3.4. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 3.5. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № 569/13606/17-ц вказано, що у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. 3.6. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вказано, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на час підписання відповідачем анкети-заяви), в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. Однак, так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. На підставі вищевказаних норм права та висновків Верховного Суду, суд зазначає, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи не є частиною укладеного між сторонами договору, адже вони не були підписані відповідачем. На думку суду, в анкеті-заяві, яка була підписана відповідачем 10.07.2008, сторони досягли згоди лише щодо розміру відсотків за користування грошовими коштами та неустойки за невиконання договірних зобов`язань. При цьому, з урахуванням висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № № 569/13606/17-ц, суд зауважує, що строк дії кредитної картки, яка була видана відповідачу у зв`язку із підписанням анкети заяви від 10.07.2008, закінчився у травні 2010 року. В анкеті-заяві від 10.07.2008 сторонами не було визначено строку, протягом якого можуть нараховуватися відсотки за користування коштами, у зв`язку із чим суд вважає, що такі відсотки могли нараховуватися відповідачу лише протягом строку дії кредитної картки, виданої у зв`язку із підписанням анкети заяви від 10.07.2008. Такий висновок суду відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості, які є засадами цивільного законодавства та мають застосовуватися у всіх цивільних правовідносинах. Отже, договірні відсотки за користування коштами могли нараховуватися відповідачу лише до 31 травня 2010 року. Посилання представника позивача на те, що відповідачу були видані інші кредитні картки з іншими строками дії є неспроможними, адже суду не було надано доказів того, що інші кредитні картки видавалися відповідачу саме у зв`язку із підписанням ним анкети-заяви від 10.07.2008 та на аналогічних умовах. Навпаки, зі змісту наданих до суду матеріалів вбачається, що 05.03.2010 відповідачем була підписана нова анкета-заява, в якій вже не було вказано розміру відсотків за користування кредитом, і при цьому інші кредитні картки видавалися відповідачу вже після підписання нової анкети-заяви, в якій не був вказаний розмір відсотків. Правові висновки Верховного Суду, на які посилається представник позивача у відповіді на відзив, втратили свою актуальність, адже всі вони були сформовані до прийняття постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Зі змісту виписки по рахунку відповідача, а також зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.05.2010 загальний розмір заборгованості відповідача за процентами складав 55,60 грн. Ця сума була внесена відповідачем та зарахована позивачем в рахунок погашення процентів 12.07.2010 (стовпчик «Погашені проценти» у розрахунку заборгованості). Після 31.05.2010 проценти нараховувалися позивачем необґрунтовано. Отже, слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 7496,46 грн. 4.2. Щодо заявлених до стягнення сум штрафів суд враховує, що вказана позивачем у розрахунку сума процентної складової штрафу дорівнює 5 (п`яти) відсоткам загальної суми інших складових заборгованості, яка на думку позивача утворилася станом на 28.02.2015 (14959,34 + 7496,46) х 0,05 = 1122,79 грн.) і фіксована складова суми штрафу в сумі 250 грн. у відповідності до умов анкети-заяви від 10.07.2008, підписаної відповідачем, нараховується разом із процентною складовою суми заборгованості під час звернення до суду із позовом. Отже, суд робить висновок про те, що фіксовані та процентні суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 28.02.2015, тобто в період проведення антитерористичної операції, а отже такі суми штрафу стягненню з відповідача не підлягають. 4.3. Стосовно вимог про стягнення фактично отриманих відповідачем коштів суд зазначає наступне. З виписки по рахунку відповідача, а також зі змісту розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач станом на 28.02.2015 отримав від позивача та не повернув загальну суму коштів в розмірі 14959 грн. 34 коп. Разом з тим, як вказано судом в пункті 4.1. цього рішення, відсотки, які були нараховані відповідачу після 31.05.2010, були нараховані без достатніх правових підстав, тобто необґрунтовано. Відповідач виконав всі свої зобов`язання зі сплати договірних відсотків, здійснивши платіж 12.07.2010 на суму 55,60 грн. Отже, суми коштів, які були внесені відповідачем в рахунок погашення своїх зобов`язань після 12.07.2010, не повинні були зараховуватися в рахунок погашення відсотків. Ці суми коштів мали зараховуватися в рахунок погашення боргу зі сплати фактично отриманих грошових коштів. В період після 12.07.2010 позивачем було необґрунтовано зараховано в рахунок погашення боргу зі сплати відсотків загальну суму в розмірі 8275 грн. 06 коп. (стовпчик «Погашені проценти» у розрахунку заборгованості після 12.07.2010, а саме: 36,96 грн. + 25,87 грн. + 27,02 грн. + 30,78 грн. + 74,05 грн. + 66,52 грн. + 87,13 грн. + 54,47 грн. + 63,58 грн. + 104,82 грн. + 102,57 грн. + 65,58 грн. + 72,04 грн. + 110,99 грн. + 255,86 грн. + 297,44 грн. + 266,23 грн. + 251,52 грн. + 245,92 грн. + 205,49 грн. + 246,66 грн. + 350,24 грн. + 358,63 грн. + 327,87 грн. + 359,11 грн. + 100 грн. + 150 грн. + 89,69 грн. + 287,63 грн. + 295,26 грн. + 29,43 грн. + 50,24 грн. + 82,59 грн. + 92,13 грн. + 78,28 грн. + 83,65 грн. + 87,15 грн. + 85,98 грн. + 116,78 грн. + 107,58 грн. + 123,88 грн. + 139,45 грн. + 134,28 грн. + 237,37 грн. + 279,62 грн. + 333,71 грн. + 416,79 грн. + 398,79 грн. + 387,43). Таким чином, станом на час розгляду цієї справи відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення фактично отриманих коштів на суму 6684 грн. 28 коп. (14959 грн. 34 коп. - 8275 грн. 06 коп.) Саме таку суму слід стягнути з відповідача на користь позивача. 4.4. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає, що згідно із виписками по рахунку відповідача та банківським розрахунком, відповідач з 2008 року неодноразово та регулярно вносив значні за обсягом платежі в рахунок погашення заборгованості, у зв`язку із чим позовна давність переривалася в силу вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України. Наприклад, відповідач вносив наступні платежі: 15.12.2008 на суму 300,00 грн., 15.01.2009 на суму 700,00 грн., 24.04.2009 на суму 1765,75 грн., 11.08.2009 на суму 1632,00 грн., 12.07.2010 на суму 1000,00 грн., 18.01.2011 на суму 1700,00 грн., 05.07.2011 на суму 2300,00 грн., 27.10.2012 на суму 4000,00 грн., 30.10.2012 на суму 4410,00 грн. тощо. Позивач звернувся із цим позовом до суду 15 квітня 2015 року. Отже, трирічний строк позовної давності позивачем пропущено не було. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На думку суду, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 16.03.2015 про сплату судового збору в сумі 243,60 грн. Враховуючи те, що задоволено 28,05 % відсотків позовних вимог (6684,28 грн. від 23828,59 грн. складає 28,05 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 68,33 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (243,60 грн. х 28,05% / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial