Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

21.03.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд: стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання як його дружини в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказує, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], [INFO], який народився інвалідом (підгрупа А). У звязку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій області, де вони до того часу постійно проживали в м. Авдіївка, вона вимушена була з сином виїхати до м. Кривого Рогу. Оскільки вона є переселенцем, має на утриманні сина-інваліда, за яким здійснює постійний догляд, через що не має можливості самостійно працювати, особистого джерела доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який, будучи здоровою та працездатною людиною, має можливість таку допомогу надавати, яку починаючи з січня 2016 року в добровільному порядку надавати відмовляється. Позивач в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, згідно поданої нею заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні (а.с.14). Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.15). Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.2005 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАЦС Авдіївського МУЮ Донецької області, актовий запис №98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 008287 від 18.06.2005 року (а.с.2). В період перебування сторін у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії 1-НО № 034919 від 01.12.2005 року батьком дитини є [PERSON] відповідач у справі, факт батьківства ним не оспорюється (а.с.3). Відповідно до довідки від 04.12.2014 року № [NUMBER] (а.с.7) позивач та її син дійсно є особами, переміщеними з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції м. Авдіївка Донецької області, та проживають за адресою: [INFO]. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції ООН про права дитини. Згідно ст. ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дитини, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у вихованні сина, між сторонами досягнуто не було. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183,\~ ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, з урахуванням викладеного,\~ виходячи з принципів розумності та справедливості, суд\~ дійшов висновку, що відповідач є працездатною та фізично здоровою особою, інших аліментних зобовязань не має, а тому зобов`язаний та має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Стосовно предявлених позивачем вимог відносно стягнення аліментів на її утримання, суд виходить з наступного. Згідно ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Враховуючи перебування сторін у шлюбі, який не є розірваним, що є обовязковою умовою для виникнення у позивача права на утримання її відповідачем як її чоловіком, суд приходить до висновку про правомірність предявлення нею таких вимог. Як слідує зі ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі й працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач дійсно має на утриманні сина [PERSON] інваліда з дитинства (підгрупа А), який згідно медичного висновку №512 від 24.09.2013 року хворіє вродженою невральною аміотрофією з тетрапарезом, затримкою темпів розвитку (а.с.8), яка \~характеризується ураженням рухових клітин спинного мозку та спинномозкових нервів, що супроводжує обмеженість рухів та нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду, що, в свою чергу, унеможливлює можливість самостійної трудової діяльності позивача з обєктивних причин, яка здійснює опіку за сином. З огляду на вказані обставини, враховуючи визнання відповідачем позову та його спроможність надавати матеріальну допомогу позивачеві як його дружині, суд приходить до висновку про необхідність стягненням з відповідача на її користь аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Оскільки відповідно до ч.1 ст.88 СК України право на утримання не є обмеженим і триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з подружжя, з ким вона проживає, суд не вбачає підстав для стягування аліментів з відповідача на утримання позивача, з якою проживає дитина-інвалід, до досягнення сином 18-річного віку, адже це суперечитиме вимогам матеріального права. З огляду на це суд вважає за необхідне визначити строк стягування вказаного виду аліментів саме протягом всього часу проживання позивача з дитиною-інвалідом [PERSON], у звязку з чим предявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~ тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1102,40 грн. за одночасне предявлення двох самостійних вимог майнового характеру підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial