Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

20 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів - [PERSON] , з вимогою збільшити розмір аліментів та щомісячно стягнути з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 гривень до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду та стягнути додаткові витрати на утримання сина періодично щомісяця по 500 гривень для оплати навчання. Обгрнутовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилається на наступне, що за заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року по справі № 755/12273/15-ц відповідач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення повноліття. Під час розгляду позовної заяви про стягнення аліментів відповідач не надав відомості про свої статки. Проте позивачу стало відомо, що відповідач отримуючи крім пенсії дивіденди, а також дохід від приватної діяльності. З часу винесення судом рішення про стягнення аліментів позивача доходи значно зменшилися. Заробітна плата позивача викладача при нинішній економічній ситуації невелика і з такими доходами вона не може в повні мірі забезпечити потреби дитини. Потреби дитини значно зросли, дитина навчається у 8 класі Київської шкоди № 90 кожний навчальний день в сина 7 уроків, він обідає в школі. Вартість одного обіду складає 30 гривень або 600-660 гривень на місяць. Син навчається додатково англійською мовою. Одне навчання на курсах англійської мови коштує 1320 грн. Крім того син відвідує заняття з плавання в басейні та в школі карате. Вартість занять в басейні та школі карате коштує 1000 гривень на місяць. Також дитина хворіє,позивачка змушена залишатися з дитиною вдома і нести витрати на лікування. Крім того, з часу винесення судом рішення значно зросли витрати на комунальні послуги, які позивач сплачує самостійно, не завжди своєчасно оскільки суми для неї достатньо великі. Також зросла вартість продуктів харчування. Збільшився також і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку - зараз він становить з 1 грудня 2018 року 2 027 гривень відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» 14 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с.24) 06 березня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про збільшення розміру аліментів, мотивуючи свій відзив тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В позовній заяві та приєднаних до неї документах відсутні докази про погіршення матеріального становища позивача або погіршення стану здоров`я після 20 жовтня 2015 року. [PERSON] помилково вважає, що підставами для збільшення розміру аліментів являються підвищення вартості продуктів харчування, зростання комунальних послуг, збільшення прожиткового мінімуму. Такі підстави для зміни (збільшення) розміру аліментів не передбаченні ч. 1 ст. 192 СК України. Не є переконливим ствердження [PERSON] в своїй позовній заяві про те, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів її прибутки значно зменшилися. Для цього позивачу потрібно було надати до суду письмові докази про всі свої прибутки станом на 20 жовтня 2015 р. та станом на 20 грудня 2018 р. (дата пред`явлення позову про стягнення розміру аліментів та додаткових витрат). Тільки шляхом порівняння таких письмових доказів можливо визначити чи зменшились прибутки позивача з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів. Зазначенні докази про прибутки позивач не приєднала до своєї позовної заяви, а тому її ствердження про зменшення прибутків не може прийматися до уваги. Також до позовної заяви позивач не надала довідки з місця навчання сина англійської мови, заняття плаванням в басейні та в школі карате,докази екскурсії. Заявляючи позов про збільшення розміру аліментів та стягнення витрат на утримання дитини, позивач обґрунтовує позовні вимоги положеннями статей 180, 181, 182 СК України, яким регламентується порядок та підстави стягнення судом аліментів, що являється зовсім іншим предметом позову. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 20 жовтня 2015 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] щомісячно в розмірі 1000 грн., але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.06.2015 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Позивач просить змінити розмір аліментів, що стягуються за заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року, з твердої грошової суми у розмірі 1000,00 грн., до 2 000,00 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Між сторонами виникли аліментні правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є погіршення матеріального стану та зміна сімейного стану, які мають бути враховані при зміні розміру аліментів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачем суду не надано будь-яких доказів погіршення його матеріального стану та зміну сімейного стану, які могли бути враховані при зміні розміру аліментів. Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, дитина потребує достатньої матеріальної допомоги, необхідної для гармонійного розвитку. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За встановлених обставин з урахуванням положень ст. 182 Сімейного кодексу України суд, вважає, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню ухвалюючи рішення, присуджує: змінити розмір аліментів, що стягуються за заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1000 грн., до 2 000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина по 500 гривень, щомісячно для оплати навчання. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, що цілком відповідає позиції, визначеній у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова). Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пунктом 18 Постанови визначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач просить стягнути з відповідача 500 гривень, щомісяця для оплати навчання, мотивуючи тим, що дитина відвідує заняття з плавання та в школі карате, вартість занять становить 1000 гривень на місяць. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що додаткові витрати на відвідування занять плавання в басейні та відвідування уроків карате викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог. Також позивач вказує, що [PERSON] відвідує заняття з іноземної мови, долучено до справи Договір № ІН201118/257 К01, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стаді Центр Київ» про бронювання місця в групі з вивчення англійської мови від 20 листопада 2018 року. Відповідно до п. 3.4. Договору, заняття проводяться протягом періоду з 20 листопада 2018 року по 20 листопада 2019 року. Згідно п. 4.1. Договору, загальна вартість послуг та навчальних матеріалів за наданим договором становить 1000,00 (Одна тисяча грн. 00 коп.) грн. без ПДВ. Відповідно до п. п. 3.4., 4.3. Договору, порядок оплати: 100% передплата до 20 листопада 2018 року. Послуги оплачуються замовником в готівковій або безготівковій формі. Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial