Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

21 вересня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, в якій він просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 38998,28 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 липня 2020 року позивач позичив [PERSON] суму кошті в розмірі 38760,00 грн. строком до 24 серпня 2020 року. У встановлений договором строку відповідач борг не повернув, на звернення [PERSON] з проханням повернути грошові кошти, відповідач жодним чином не реагує, а лише зазначає про відсутність у нього грошових коштів, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Позивач та його представник, в судове засідання не з`явилися, від останньої надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 38760,00 грн., що підтверджується оригіналом розписки, яка міститься в матеріалах справи. (а.с.52) Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). У визначений у договорі строк, відповідач свого зобов`язання належним чином не виконав. Свої зобов`язання відповідач не виконав і на час розгляду справи. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положенням ч.1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, позивач просив стягнути з відповідача відсотки за договором позики від 24.07.2020 року за період з 24.08.2020 року по 17.09.2020 року у розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 158,85 грн. проте суд вважає зазначені вимоги необґрунтованими, оскільки вони суперечать вимогам ст.1048 ЦК України, якою передбачено нарахування процентів лише до дня виконання зобов`язання. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 6 лютого 2019 року по справі №175/4753/15-ц визначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що повернення позики визначено сторонами до 24.08.2020, то нарахування відсотків після зазначеної дати нараховані позивачем безпідставно, на підставі чого відмовляє в цій частині позову. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розписки від 24.07.2020 вбачається, що відповідачу надавалися грошові кошти до 24.08.2020. Прострочення виконання відповідачем його зобов`язання з повернення позивачу боргу починається рахуватися з наступного дня, та складає період часу з 25.08.2020 по 17.09.2020, що складає 24 дня. Таким чином, розмір 3% річних, який підлягає стягненню з [PERSON] , складає 76,46 грн (сума боргу 38760,00 грн х 3% х 24/365/100 = 76,46 грн.) На підставі викладеного, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 38760,00 грн, а також 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 76,46 грн. а всього 38836, 46 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 837,31 грн. (38836,46*840,80/38998,28). На підставі ст. ст. 509, 526, 610, 611, 612 625, 626, 629, 1046, 1047,1048,1050 ЦК України,

Outcome: partial