Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

21 березня 2018 року, [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просила суд, встановити юридичний факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON], померлою 12.10.2012 р. однією сім`єю з 01.01.2007 року по день смерті останньої і відкриття спадщини 12.10.2012 р., мотивуючи це необхідністю оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, в чому їй було відмовлено нотаріусом у звязку з відсутністю документів, які б підтверджували вищевказаний факт. В судове засідання заявниця не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свою заяву та просила суд слухати справу за її відсутністю (а.с. 17). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив ухвалити суд обґрунтоване і законне рішення та проханням розглянути вказану справу без його участі (а.с. 16). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до умов ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених у ч. 2 цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як 5-ть років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що 12 жовтня 2012 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 326021 від 13.10.2012 р., яке видане відділом РАЦС Овідіопольського РУЮ Одеської області за актовим записом № 362 від 13.10.2012 р.) (а.с. 7). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на приватизацію земельної ділянки загальною площею 3,5678 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох ділянок : ділянка площею 3,5243 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Молодіжненська сільська рада, масив 62, діл. №3 та ділянка площею 0,0435 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Молодіжненська сільська рада, масив 66, діл. № 386, право на яку було набуте спадкодавцем [PERSON], так як за життя вона була членом КСП ім. А.В. Трофімова, яке розташоване в с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, та під час паювання земель підприємства вона перебувала у списку працівників та пенсіонерів підприємства, які мають право на земельну частку (пай). Розпорядженням Овідіопольської РДА Одеської області №77,78 від 24.01.2012 року вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON], що підтверджується довідкою КСП ім. А.В. Трофімова № 37 від 21.11.2017 р. Але за життя вона не встигла отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку (а.с. 11). Відповідно до ст. 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Відповідно до ст. 118 ЗК України, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя в законному порядку набула право на передачу у власність (приватизацію) земельної ділянки загальною площею 3,5678 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох ділянок: ділянка площею 3,5243 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Молодіжненська сільська рада, масив 62, діл. №3 та ділянка площею 0,0435 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Молодіжненська сільська рада, масив 66, діл. № 386, яка входить до спадкової маси. З восени 2006 року по 12 жовтня 2012 року заявниця та [PERSON] проживали однією сімєю, у них був спільний сімейний бюджет, вони були повязані спільним побутом, заявниця доглядала останню, що підтверджуються довідкою Молодіжненської сільської ради № 837 від 20.12.2017 р., з якою вбачається, що заявниця дійсно поховала за свої кошти свою тітку [PERSON], за якою вона здійснювала догляд, яка померла 12.10.2012 р. та на день смерті останньої, заявниця та спадкодавець проживали разом та вели спільне господарство; актом про встановлення факту проживання від 06.12.2017 р., який складений депутатом Молодіжненської сільської ради та засвідчений секретарем сільської ради; знаходженням у заявниці свідоцтва про смерть та лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 9,10). Тобто, заявниця та спадкодавець [PERSON] у розумінні ст. 3 СК України складали одну сімю, і ми проживали однією сімєю з восени 2006 року по 12.10.2012 року (день смерті [PERSON]І.), тобто більш 5-ти років. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявниця, як особа, яка проживала з [PERSON] однією сім'єю більш п'яти років до часу відкриття спадщини, у відповідності до положень ст. 1264 ЦК України має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги після смерті [PERSON], враховуючи, що інших спадкоємців, окрім заявниці, у спадкодавця [PERSON] не має. Звернувшись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] заявниці було відмовлено нотаріусом у прийнятті заяви про прийняття спадщини в звязку з тим, що нею не надано документів, які б у встановленому законом порядку підтверджували факт проживання разом зі спадкодавцем однією сімєю на протязі більш ніж 5-ть років до часу відкриття спадщини. Отже, встановлення факту спільного проживання разом з [PERSON] з 01.01.2007 року по 12.10.2012 потрібно заявниці для оформлення спадкових прав після смерті, спадкодавця, а тому, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, яка підлягає задоволенню.

Outcome: approved