Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

21 листопада 2019 року позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який 01 вересня 2004 року було розірвано. У шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею та знаходиться на її утриманні. Час від часу відповідач матеріально допомагає сину, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок. Однак вказаних коштів не вистачає на утримання сина [PERSON] , оскільки він навчається на денній формі навчання в Київській православній Богословській академії, у зв`язку із чим, проживає в м.Києві. Крім того, є студентом першого курсу юридичного факультету заочної форми навчання Чернівецького національного університету ім. Юрія Федьковича, форма навчання платна. Зазначає, що вона працює на посаді вчителя в Чернівецькому НВК «Лідер» та має незначний дохід. На відміну від неї, відповідач [PERSON] добре матеріально забезпечений, так як працює на посаді начальника одного із відділів прокуратури Чернівецької області. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 17 січня 2020 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позов не визнав. Пояснив, що систематично допомагає синові: щомісяця перераховує на картку кошти в сумі 3000 грн. Вважає, що позивачка подала позов тому, що останнім часом між ними виникла конфліктна ситуація. Оскільки він добровільно надає кошти на утримання сина, просив у задоволенні позову відмовити. Однак, якщо суд не знайде підстав для відмови у задоволенні позову, просив зменшити розмір аліментів, оскільки у нього на утриманні ще є двоє неповнолітніх дітей в іншому шлюбі. Представник [PERSON] - адвокат Хоміцька Т.Б. підтримала пояснення свого довірителя. Просила взяти до уваги той факт, що відповідач перебуває у іншому шлюбі та у нього на утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей, він добровільно надає старшому синові матеріальну допомогу та не ухиляється від його утримання та виховання. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 01 вересня 2004 року було розірвано (а.с.6). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками залишився проживати разом із матір`ю (а.с.4-7). 23 жовтня 2019 року неповнолітній [PERSON] змінив своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданого 23 жовтня 2019 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернівецькій області (а.с.5,8). Неповнолітній [PERSON] навчається на першому курсі юридичного факультету заочної форми навчання Чернівецького національного університету ім.Юрія Федьковича, платної форми навчання (а.с.9). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що неповнолітній син сторін проживає в м.Києві, де навчається у Київській православній Богословській академії на денній формі навчання. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , згідно довідки прокуратури Чернівецької області №11/16 від 20.01.2020 року, працює в органах прокуратури Чернівецької області, а з 21 серпня 2015 року призначений на посаду начальника відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури області, де працює по теперішній час (а.с.29). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] . Окрім спільної дитини з позивачкою, у нього з [PERSON] є ще двоє малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.31,32). Доводи відповідача з приводу того, що у нього на утриманні також перебуває син дружини [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається, у зв`язку із чим потребує допомоги, не беруться судом до уваги, оскільки [PERSON] є повнолітнім та має батька, який, у відповідності до вимог ст.199 СК України, зобов`язаний його утримувати. (а.с.31,32). З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] добровільно та регулярно матеріально допомагає синові Владиславу шляхом перерахування щомісяця (починаючи з червня 2019 року по січень 2020 року) коштів на його рахунок в розмірі 3000грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.36-43). Крім того, відповідачем було здійснено оплату за навчання сина [PERSON] в розмірі 10250 грн. (а.с.35). На відміну від відповідача, матеріальне становище позивачки дещо гірше. Згідно матеріалів справи, [PERSON] працює на посаді вчителя в Чернівецькому НВК «Лідер». Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін і їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що на підставі ч.1 ст.183 СК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2019 року (дати подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання сина, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Також відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial