Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

21.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 16501, 88 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12.09.2015 в м. Києві по вул. Гринченко, 2/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai Accent - [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON], та автомобіля Daewoo Lanos - [NUMBER] під управлінням водія [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО» автомобіль. Позивач зазначає, що автомобіль Hyundai Accent - [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 1279588-02-10-01 від 24.07.2014. Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 26.11.2015, винним у скоєнні ДТП, що сталася 12.09.2015 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі Рахунку - фактури №БН-0000229 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 126290 грн. 07 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 65501 грн. 88 коп. При цьому грошові кошти в розмірі 46548,19 грн. були перераховані безпосередньо на банківські реквізити ФЛП [PERSON], а частина страхового відшкодування в розмірі 18 953 грн. 69 коп. шляхом зарахування згідно Договору про співробітництво від 18.12.2015. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 13657 від 02 листопада 2015, страховим актом № 3617-02 від 02 листопада 2015, копією листа № 4597 від 02.11.2015 та листа ФЛП [PERSON] від 06.03.2015, копією договору про співробітництво від 18 лютого 2015. Зазначає, що цивільна відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5246673, яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкода завдану майну потерпілого в сумі 50000 грн., та франшизу в сумі 1000 грн. Вважає, що з моменту виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право вимоги до Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» по відшкодуванню спричиненого збитку в межах фактичних затрат на суму 49000, 00 грн. (50000 грн. 00 коп. - 1000 грн. 00 коп. = 49000 грн. 00 коп.). Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право вимоги до [PERSON] по відшкодуванню суми, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, тобто 16501 грн. 88 коп. (65501 грн. 88 коп. (фактичний розмір шкоди) - 49000 грн. 00 коп. (вимога до страховика по полісу). У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що представник позивача позов підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, зокрема з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 8 Закону, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ст. 16 Закону, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк Відповідно з ст. 4 Закону України «Про страхування», страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 12.09.2015 в м. Києві по вул. Гринченко, 2/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai Accent - [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON], та автомобіля Daewoo Lanos - [NUMBER] під управлінням водія [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО» автомобіль. (а.с.6). Судом також встановлено, що автомобіль Hyundai Accent - [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], на момент ДТП було застраховано в ПАТ СК «ВУСО», згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 1279588-02-10-01 від 24.07.2014 (а.с.8-11). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.11.2015, винним у скоєнні ДТП, що сталася 12.09.2015 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. (а.с.7). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] в тому, що він спричинив ДТП, що сталася 12.09.2015, доведена та доказуванню не підлягає. Вбачається, що на підставі Рахунку - фактури №БН-0000229 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 126290 грн. 07 коп.(а.с.14). Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 65501 грн. 88 коп. При цьому грошові кошти в розмірі 46548,19 грн. були перераховані безпосередньо на банківські реквізити ФЛП [PERSON], а частина страхового відшкодування в розмірі 18 953 грн. 69 коп., шляхом зарахування згідно Договору про співробітництво від 18.12.2015. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 13657 від 02 листопада 2015, страховим актом № 3617-02 від 02 листопада 2015, копією листа № 4597 від 02.11.2015 та листа ФЛП [PERSON] від 06.03.2015, копією договору про співробітництво від 18 лютого 2015. (а.с. 17, 18, 19, 20, 21-22). З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2016 ПАТ СК «ВУСО» було направлено до ТДВ «СК «Альфа - Гарант»» вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 65501,88 грн. (а.с.23). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) їх повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право вимоги до [PERSON] по відшкодуванню суми, шо становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою тобто 16501 грн. 88 коп. (65501 грн. 88 коп. (фактичний розмір шкоди) - 49000 грн. 00 коп. (вимога до страховика по полісу). Згідно положень ст.ст. 1187 ЦК України, шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Як випливає зі ст. 58,57 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, певні обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто письмовими доказами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16501,88 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved