Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

20 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дніпрометробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював у відповідача на посаді змінного електромеханіка на центральній компресорній станції. У травні 2017 року його було звільнено у звязку із скороченням штату, проте заборгованість по заробітній платі сплачено не було. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 15\~209,04 грн., стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні станом на день ухвалення судом рішення (а.с.а.с. 1 5). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представниця відповідача у суді визнала позов у частині заборгованості по заробітній платі, у решті проти позову заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач від 11.08.2014 року працював у відповідача на посаді змінного електромеханіка на центральній компресорній станції. 15 травня 2017 року відповідачем було видано наказ №35-ок про звільнення позивача у звязку із скороченням штату (а.с. 8). При звільненні відповідач не сплатив позивачеві усі належні останньому при звільненні кошти (а.с. 9). Відповідно до частин першої, третьої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що на час звільнення позивач дійсно не отримав усі належні йому кошти в сумі 15\~209,04 грн., отже позов в цій частині підлягає повному задоволенню (а.с. 9). У відповідності з частиною першою статті 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За правилами, встановленими частиною першою статті 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, складає 32\~538,00 грн. Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата. За змістом абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Заробітна плата позивача за два фактично відпрацьованих місяці, що передували звільненню, складає 7 847,27 грн. (а.с. 9). Кількість робочих днів згідно з довідкою від 23.10.2017 року №28 за два фактично відпрацьованих місяці (березень, квітень 2017 року) склала 41. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає: 7 847,27 ? 41 = 191,40 грн./день. Кількість робочих днів, належних оплаті за час вимушеного прогулу за період від 15.05.2017 року по 15.01.2018 року, складає 170. Таким чином, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача складає: 170 х 191,40 = 32\~538,00 грн. При цьому суд критично ставиться до посилань представниці відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на причину несплати позивачеві коштів, оскільки такі доводи прямо суперечать практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого для національних судів України є джерелом права. Так, 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що особа не може посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію судових витрат останнього в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved