Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

21 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути з відповідача на свою користь 22 058,10 гривень на відшкодування майнової шкоди, витрати за складання висновку експертного авто товарознавчого дослідження у сумі 550 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 вересня приблизно о 10 год. 30 хв. на перехресті вул. Соснова та вул. Підлужна в с. Ярова Лиманського району Донецької області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan Almera Classic», 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], яким керував позивач [PERSON], в якості пасажира в автомобілі знаходилась [PERSON], та транспортного засобу мопед Delta JS 50Q10 без номерного знаку, яким керував відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] порушив п.10.1 та п. 16.11 ПДР України та за скоєння правопорушення постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2016 року був визнаний винним за ст.124 КУпАП України та був притягнутий к адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №243 від 11 жовтня 2016 року вартість майнової шкоди з урахуванням втрати товарної вартості складає 22 508,10 гривень. Витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження складають 550 гривень, судові витрати складають 1280 гривень. 23 березня 2017 року рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортної пригоди у сумі 22 058,10 гривень, витрати за складання висновку експертного дослідження у сумі 550 гривень, а всього 22 608,10 гривень. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог, мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відносно позивача [PERSON] 26 грудня 2016 року був складений протокол про адміністративне правопорушення за скоєння правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України, який надійшов до суду за межами строків притягнення до адміністративної відповідальності, тому провадження по справі було закрито відповідно до п.7 ст.247 КУпАП України, отже справу було закрито за нереабілітуючих обставин. Тому, суд дійшов помилкового висновку про те, що вина [PERSON] не встановлена. Відповідно до постанови слідчого Лиманського ВП Словянського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] від 13 жовтня 2016 року про закриття кримінального провадження, встановлено ознаки адміністративного правопорушення як в діях апелянта, так і в діях позивача. Суд не прийняв до уваги обставини зазначені у постанові слідчого. Крім того, ухвалюючи рішення суд першої інстанції керувався ст.1166 ЦК України, а ні ст..1188 ЦК України відшкодування шкоди, завданої внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, тому відповідно до вимог ч.3 ст.1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, суд не встановив, у якій саме частці необхідно задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач [PERSON]Є підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з положень ст.ст.22,1166 ЦК України та зазначив, що вина відповідача [PERSON] у спричиненні майнової шкоди позивачу та розмір шкоди встановлені ї доведені належними і допустимими доказами по справі. Відповідачем у судовому засіданні не доведено відсутності його вини у скоєнні ДТП. Але, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може. З матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2016 року за фактом ДТП за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було порушено кримінальну справу, яку постановою слідчого Лиманського відділення поліції Словянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецької області від 13 жовтня 2016 року закрито на підставі ст.284 ч.1 ст.2 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. В діях [PERSON] та [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, копія постанови направлена начальнику Словянського ВП ГУНП в Донецькій області для притягнення осіб до адміністративної відповідальності. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що в діях учасників ДТП є ознаки адміністративного правопорушення, оскільки вона сталася внаслідок порушення водіями Правил дорожнього руху України: - водій мопеду Delta JS 50Q10 [PERSON], порушив вимоги п.10.1- перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.16.11- на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Отже, [PERSON]Є перед виїздом на головну дорогу, не надав дорогу автомобілю «Nissan Almera Classic», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] що рухався по головній дорозі вул. Соснова, в наслідок чого, сталося зіткнення обох транспортних засобів; - водій транспортного засобу «Nissan Almera Classic», державний номерний знак [NUMBER], в порушені вимог п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди; п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Отже, при виявлені попереду себе транспортного засобу Delta JS 50Q10 під керування [PERSON], який на вул.. Соснова, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу для безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, допустив зіткнення з вказаним мопедом (а.с.33-34). 12 грудня 2016 року постановою Краснолиманського міського суду Донецької області [PERSON] визнано винним, за те, що керуючи мопедом Delta JS 50Q10 порушив вимоги п.16.11, 10.1 ПДР скоїв правопорушення, у звязку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України (а.с.8). Не погодившись з висновком слідчого, 18 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження (а.с.53-55). 21 листопада 2016 року ухвалою слідчого судді Краснолиманського міського суду Донецької області у задоволенні скарги [PERSON] про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження відмовлено (а.с.56). 13 грудня 2016 року ухвалою апеляційного суду Донецької області апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, ухвала Краснолиманського міського суду Донецької області про відмову у скасуванні постанови слідчого Лиманського відділення поліції Словянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецької області про закриття кримінального провадження залишена без змін (а.с.60). 05 січня 2017 року постановою Краснолиманського міського суду Донецької області провадження у справі про адміністративне правопорушення, щодо [PERSON] за ст.124 КУпАП України закрито, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на момент надходження до суду адміністративного матеріалу (а.с.20). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою. Зазначені обставини не свідчать про відсутність вини особи, стосовно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, у спричинені ДТП, а відповідно у заподіянні матеріальної шкоди. Крім того, у разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Непритягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, і у зв'язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку на підставі доказів, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так, зі змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 13 жовтня 2016 року, позивач [PERSON] дав пояснення, що 14 вересня 2016 року приблизно в 10 год.30 хв. на належному йому автомобілі він рухався по вул.. Соснова с. Ярова Лиманського району, напрямком м. Лиман, з приблизною швидкістю 75 км. на год. наближаючись до перехрестя з вул. Підлужна яка є другорядною, перебувала справа щодо його руху, приблизно в 50 метрах від себе він побачив, що до перехрестя з вул. Підлужна, наблизився мопедист, який спочатку пригальмував, а потім відразу продовжив свій рух, виїхав на вул. Соснова, перетинаючи смугу руху. З метою уникнення зіткнення, виконав екстрене гальмування і почав повертати ліворуч намагаючись обїхати зліва вказаний мопед. Однак, уникнути зіткнення виявилось неймовірним(а.с.33). З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 14 вересня 2016 року та схеми вбачається, що на перехресті доріг вул. Соснова та вул. Підлужна с. Ярова Лиманського району Донецької області присутні ознаки ДТП, оскільки на лівому узбіччі автодороги напрямком від с. Ярова до м. Лиман, на відстані 0,95 до автодороги знаходиться автомобіль «Nissan Almera Classic», державний номерний знак [NUMBER], на кузові якого маються механічні пошкодження. На автодорозі біля зазначеного автомобіля, знаходиться мопед Delta JS 50Q10, який розташований на відстані 2,35 м. від лівого узбіччя автодороги напрямком від с. Ярова до м. Лиман, та на якому присутні пошкодження корпусу. На місці події по вул. Соснова присутні спарені сліди гальмування, довжиною 25,5м., напрямком від с. Ярова до м. Лиман, які ведуть до задніх коліс автомобіля «Nissan Almera Classic», вказані сліди починаються на асфальтованій автодорозі, на відстані 2 м. від лівого узбіччя та закінчується на ґрунті лівого узбіччя (а.с.71-74). Отже, в діях [PERSON] та [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, оскільки дорожня транспортна пригода сталася внаслідок порушення обома водіями Правил дорожнього руху України. Зазначені обставини узгоджується з доказами по справі: протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього, де зафіксований напрямок руху а/м, їх місце зіткнення, розташування, де також зафіксовані сліди гальмувань автомобіля, яким керував позивач [PERSON] Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Згідно зі ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Зокрема, частиною ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У п. 1.10 Правил дорожнього руху зазначено, що мопед - двоколісний транспортний засіб, що має двигун з робочим об'ємом до 50 куб см. Тобто, мопед є транспортним засобом і відповідно до положення ч. 1 ст. 1187 ЦК України є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, що цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно п. 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, міра відповідальності за шкоду, заподіяну при взаємодії джерел підвищеної небезпеки, при наявності вини обох володільців визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування. Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини, яку колегія розподіляє, з урахуванням ступеню небезпеки допущених порушень Правил дорожнього руду України, наступним чином: в діях [PERSON] 20 відсотків, а в діях [PERSON] 80 відсотків. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 11 жовтня 2016 № 243 вартість відновлювального ремонту автомобіля автомобілю «Nissan Almera Classic», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], становить 20 705,75 гривень, втрата товарної вартості 1352,35 гривень, а всього 22058,10 гривень (а.с.10-13). Виходячи з наведених обставин справи та правого обґрунтування завдана [PERSON] майнова шкода підлягає відшкодуванню [PERSON] у розмірі: 22 058,10 х 80% = 17 646,48 гривень, і пропорційно цій сумі понесені судові витрати 440 гривень. Що стосується вимог позивача про вирішення питання про судові витрати, то апеляційний суд зазначає, що ухвалою Краснолиманського міського суду [PERSON] повернутий судовий збір у сумі 1280 гривень, оскільки він є інвалідом 2 групи та звільняється від сплати судового збору. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial