Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

19 серпня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] із вищезазначеним позовом, в якому просила суд, з урахуванням уточнень, визнати спадковим майном 67/100 частин земельної ділянки [ADDRESS], на якій знаходиться 67/100 частин домоволодіння, з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд, після померлого [INFO], чоловіка позивача, [PERSON]; визнати за позивачем, право власності в порядку спадкування за заповітом на 67/100 частин земельної ділянки [ADDRESS], на якій знаходиться 67/100 частин домоволодіння, з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд, після померлого [INFO], чоловіка позивача, [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що 26 серпня 2002 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 37/3 від 07 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] був виданий Державний акт [NUMBER] на право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0866 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Загальна площа вказаного домоволодіння, 1937 року забудови, складає 78,6 кв.м., а житлова - 53,0 кв.м., земельна ділянка, на якій розташоване все домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, складає 0,0866 га. 22 лютого 2003 року [PERSON] на підставі договору дарування подарувала своєму сину [PERSON] 67/100 частини домоволодіння, яке належало їй на праві власності і розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування ВАЕ №188507, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. і зареєстровано в реєстрі за № 949 від 22 лютого 2003 року. Інші 33/100 частини домоволодіння [ADDRESS] належать відповідачу по справі [PERSON] згідно з договору дарування від 05 липня 1994 року, посвідчений приватним нотаріусом Якушевою Г.С.. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку розміром 0,0866 га біля домоволодіння [ADDRESS]. Так, син померлої [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом. Тому 22 січня 2007 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на 67/100 частин земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS]. Рішення набрало чинності 28 вересня 2007 року, але не було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На випадок своєї смерті за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 01 лютого 2011 року і зареєстрований в реєстрі за №9-149, згідно якого спадкоємцем всього належного йому майна є його дружина [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 67/100 частин домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач звернулася до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] 11 березня 2014 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 67/100 частин домоволодіння з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться у [ADDRESS] 06 червня 2014 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Водолазською Н.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщина за заповітом, яке складається з 67/100 частин земельної ділянки по [ADDRESS], після померлого [INFO] [PERSON], що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2007 року не було оформлене спадкодавцем належним чином і відповідно до ст.ст. 182, 210 ЦК України реєстрація права власності на спірну земельну ділянку не була проведена згідно чинного законодавства у відповідному органі. У зв'язку з чим позивач і звернулася до суду з даним позовом. 15 вересня 2014 року [PERSON] подав до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська зустрічну позовну заяву, в якій просив суд визнати за ним право власності на 33/100 частини земельної ділянки [ADDRESS], на якій знаходяться 33/100 частин належного йому домоволодіння, з надвірними будинками та спорудами. В обґрунтування заявленого зустрічного позову [PERSON] зазначає наступне. 26 серпня 2002 року на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради №37/3 від 07 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] був виданий Державний акт серії ІН-ДП №009843 на право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0866 га (ДПД* №039516). яка розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 22 лютого 2003 року [PERSON] на підставі договору дарування подарувала своєму сину [PERSON] 67/100 частини домоволодіння, яке належало їй на праві власності і розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування ВАЕ №188507, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. і зареєстровано в реєстрі за № 949 від 22 лютого 2003 року. В той же час 33/100 частини домоволодіння [ADDRESS] належать [PERSON] згідно договору дарування [PERSON] від 05 липня 1994 року (Договір АЄР № 807 922), посвідчений приватним нотаріусом Якушевою Г.С. Право власності на 33/100 частини домоволодіння по [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] 26 вересня 2002 року в МБТІ м.Дніпропетровська, за реєстраційним номером 4890. Про це свідчить відповідний запис колишнього начальника МБТІ [PERSON] на дублікаті договору дарування, виданого приватним нотаріусом Якушевою Г.С.. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на решту земельної ділянки, біля домоволодіння [ADDRESS]. Але, як зазначає позивач за зустрічним позовом, [PERSON] зволікає з відповідною реєстрацією земельної ділянки, посилаючись на свій похилий вік та стан здоров'я, чим позбавляє [PERSON] можливості оформити право власності та належно зареєструвати земельну ділянку з вказаним домоволодінням. Дана зустрічна позовна заява була об'єднана з первісним позовом. Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні подану позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити з підстав, викладених в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Проти задоволення вимог по зустрічній позовній заяві заперечували. Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, вимоги по зустрічній позовній заяві підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити за обґрунтування, наведеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Представник Дніпропетровської міської ради вимоги за первісним та зустрічними позовами не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності та у відповідності до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 серпня 2002 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 37/3 від 07 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] був виданий Державний акт [NUMBER] на право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0866 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Загальна площа вказаного домоволодіння, 1937 року забудови, складає 78,6 кв.м., а житлова - 53,0 кв.м., земельна ділянка, на якій розташоване все домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, складає 0,0866 га (а.с. 8). 22 лютого 2003 року [PERSON] на підставі договору дарування подарувала [PERSON] 67/100 частини домоволодіння, яке належало їй на праві власності і розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування ВАЕ №188507, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. і зареєстровано в реєстрі за № 949 від 22 лютого 2003 року (а.с. 21 - 22). Інші 33/100 частини домоволодіння [ADDRESS] належать [PERSON] згідно договору дарування від 05 липня 1994 року, посвідчений приватним нотаріусом Якушевою Г.С. (а.с. 20). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 06 березня 2003 року відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 102). 24 жовтня 1989 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане відділом виконавчого комітету Жовтневого районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська (а.с. 115 зворот). 18 вересня 2007 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №2-1241/07 було визнано за [PERSON] право власності на 67/100 частин земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с. 26). 01 лютого 2011 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Білецькою В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 9-149, відповідно до якого [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на яке він матиме право - [PERSON] (а.с. 114). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане [INFO] відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 27). 11 березня 2014 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної контори Заносієнко Н.М. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-180, відповідно до якого позивач за первісним позовом успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] 67/100 часток домоволодіння з відповідною часткою господарчих та побутових будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] і належить спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 22 лютого 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. за реєстром № 949, зареєстрованого 02 квітня 2003 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 546866 (а.с. 118 зворот). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18795825 від 11 березня 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на 67/100 часток домоволодіння з відповідною часткою господарчих та побутових будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] (а.с. 125 зворот). 06 червня 2014 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Водолазською Н.В. було винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої було відмовлено [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке складається з 67/100 частин земельної ділянки по [ADDRESS], після померлого [INFO] [PERSON], оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2007 року не було оформлене спадкодавцем належним чином і відповідно до ст.ст. 182, 210 ЦК України реєстрація права власності на спірну земельну ділянку не була проведена згідно чинного законодавства у відповідному органі (а.с. 30). Окрім того, судом було встановлено, що 33/100 частини домоволодіння [ADDRESS] належать [PERSON] згідно договору дарування [PERSON] від 05 липня 1994 року (договір АЄР № 807 922), посвідчений приватним нотаріусом Якушевою Г.С. Право власності на 33/100 частини домоволодіння по [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] 26 вересня 2002 року в МБТІ м. Дніпропетровська, за реєстраційним номером 4890. Про це свідчить відповідний запис колишнього начальника МБТІ [PERSON] на дублікаті договору дарування, виданого приватним нотаріусом Якушевою Г.С. (а.с. 20). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК УРСР, ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про нотаріат» та іншими нормативно-правовими актами. Вирішуючи питання про можливість визнання 67/100 частини земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], загальна площа - 0,0866 га) спадковим майном, суд виходив з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2002 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 37/3 від 07 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] був виданий Державний акт [NUMBER] на право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0866 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спірну земельну ділянку. [PERSON], як син померлої, є її спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. В судовому засіданні зі змісту копії рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська по цивільній справі № 2-1241/07 від 18 вересня 2007 року, що набрало законної сили 28 вересня 2007 року і за змістом ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для вирішення даної справи, встановлено, що [PERSON] на день відкриття спадщини після його померлою матері [PERSON] мешкав у будинку [ADDRESS], з огляду на що останній і звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено в оформленні документів на спадщину на тій підставі, що земельна ділянка належить його матері [PERSON] і [PERSON] на праві загальної спільної власності. Також вказаним рішенням було встановлено, що 11 грудня 2003 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №1335/03 на майно померлої [INFO] [PERSON] за заявою про прийняття спадщини за законом, поданої 11 грудня 2003 року за №1888 сином спадкодавця [PERSON] та видано на його ім'я Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 грудня 2003 року по реєстру № 7-1748 на грошові вклади. Відомостей про інших спадкоємців не має. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська по цивільній справі №2-1241/07 від 18 вересня 2007 року було встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його матері [PERSON], у зв'язку з чим судом було вирішено визнати за [PERSON] право власності на 67/100 частини земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с. 26). За встановленого судом, дотримуючись принципів законності та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість визнання належності спірної частини земельної ділянки до складу спадкового майна після смерті [PERSON] Так, відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За змістом ст.ст. 181, 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, зокрема, право власності на нерухоме майно. У Державному реєстрі прав реєструються права на такі об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення: 1) житлові будинки; 2) квартири; 3) будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; 4) споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; 5) приміщення - частини внутрішнього об'єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами. За змістом ст.ст. 34, 48, 66 Закону України «Про нотаріат» на підтвердження права на спадщину на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача якого є одним із різновидів нотаріальних дій. Згідно ст.ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Так, судом було встановлено, що позивач за первісним позовом є спадкоємцем після смерті свого чоловіка [PERSON] за заповітом, відповідно до якого [PERSON] успадковує все майно, що належало померлому на день його смерті. З огляду на те, що судом було встановлено факт належності померлому [PERSON] 67/100 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] та враховуючи, що позивач, як спадкоємець вчинила всі необхідні дії для прийняття спадщини після померлого, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічною позовною заявою, судом було встановлено, що [PERSON] є власником 33/100 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], але фактично позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію права власності на дану частку нерухомого майна, з огляду на що суд вважає за можливе задовольнити заявлені останнім зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідачів за первісним та зустрічним позовами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved