Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~21.11.2019р. позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 15.08.1998р. по 07.09.2018р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 21.11.2018р. його колишня дружина [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, включивши в перелік цього майна квартиру [ADDRESS] , яка була придбана за договором купівлі-продажу від 11.06.2009р. Однак, ця квартира не може бути визнана спільним сумісним майном подружжя, оскільки хоча і придбана в період зареєстрованого шлюбу, однак за його особисті грошові кошти, які він отримав від батьків за договором дарування грошових коштів від 15.05.2009р. Заперечуючи проти включення вказаної квартири до спільного майна подружжя, він додав до свого відзиву копію вказаного договору дарування грошових коштів, але [PERSON] заявила про виключення його з числа доказів, чим фактично не визнає цей договір та оспорює право його особистої приватної власності на зазначену квартиру. У зв`язку з цим він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Вважає, що договір дарування грошових коштів є дійсним та квартира за вказаною адресою належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки на придбання цієї квартири він витратив грошові кошти в сумі 36000 доларів США, що еквівалентно 279\~225,00грн., які йому подарували 15.05.2009р. його батьки [PERSON] та [PERSON] після продажу житлового будинку [ADDRESS] , який належав їм на праві власності і був проданий за договором купівлі-продажу від 15.05.2009р. за 255000,34грн. Договір дарування грошових коштів був укладений між ним та його батьком [PERSON] у простій письмовій формі, повністю виконаний сторонами. Вказаний договір не було посвідчено нотаріально, оскільки отриманих від продажу житлового будинку грошових коштів вистачало тільки на купівлю квартири та сплату послуг ріелтора, нотаріуса. Зайвих коштів для нотаріального посвідчення договору дарування грошових коштів на той момент не було. Незважаючи на недотримання нотаріальної форми договору дарування грошових коштів, він є дійсним, оскільки сторони домовились про усі істотні умови цього договору, виконали його. Крім того, те, що спірна квартира була придбана саме за отримані ним за договором грошові кошти випливає із того, що вони не мали спільних з відповідачкою заощаджень, їх доходи були незначними. Зокрема, його дохід за період з 15.08.1998р. по 11.06.2009р. склав 113\~131,11грн., відповідачки [PERSON] за період з 2003-по 2009р. 42512,87грн., до 2003р. вона взагалі не мала жодного доходу. Загальний їх спільний дохід склав 155\~643,98грн., що майже на 50% менше вартості спірної квартири. \~ \~ \~ \~Просить визнати дійсним договір дарування грошових коштів від 15.05.2009р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , вирішити питання про розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06.12.2019р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~16.12.2019р. до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій він просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.01.2020р. підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, задоволена заява позивача [PERSON] про виклик свідків, задоволено клопотання представника відповідачки [PERSON] адвоката Білицького Є.М. про витребування у позивача [PERSON] оригіналу договору дарування грошових коштів, укладеного 15.05.2009р. між [PERSON] та [PERSON] , клопотання представника відповідачки [PERSON] адвоката Білицького Є.М. про призначення судової технічної експертизи давності договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. залишено відкритим. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Д`якова Т.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Додатково суду пояснили, що на даний час не можуть надати суду для огляду оригінал договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. оскільки під час судового розгляду він разом з правоустановчими документами на спірну квартиру був викрадений невідомими особами з автомобілю позивача, що підтверджується витягом з ЄРДР. Але він існував і був складений особисто позивачем в присутності батьків та свідків саме 15.05.2009р. Цей договір є дійсним, оскільки сторонами було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, грошові кошти були передані саме на придбання спірної квартири. Договір не був нотаріально посвідчений, оскільки на його нотаріальне оформлення не було зайвих грошей, але на даний час позивач має права вимагати визнання такого договору дійсним на підставі ст.220 ЦК України. Те, що спірна квартира була придбана саме за подаровані батьками позивача грошові кошти, було достовірно відомо відповідачці [PERSON] , оскільки саме вона була ініціатором купівлі цієї квартири, вмовляла батьків допомогти їм грошима, оскільки власних збережень сторони не мали. Розмір їх доходів був незначний і не дозволяв купити 3-кімнатну квартиру в м.Запоріжжі. Відповідачка була присутня у нотаріуса під час посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, давала свою згоду на придбання квартири, яка оформлена нотаріально посвідченою заявою, оскільки на момент купівлі квартири не було нотаріально посвідченого договору дарування грошових коштів. Вважають, що спірна квартира є особистою приватною власністю позивача і не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана за особисті грошові кошти позивача, які отримані ним на підставі договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. \~ \~ \~ \~Представник відповідачки адвокат Білицький Є.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї форми тягне нікчемність такого договору. Наданий позивачем договір дарування грошових коштів на суму 36000,00 доларів США нотаріально не посвідчений, тобто є недійсним в силу закону. Крім того, цей договір складений особисто позивачем і відповідачка вважає його штучно створеним, сфальсифікованим позивачем після виникнення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя, у зв`язку з чим було заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналу цього договору та призначення технічної експертизи давності цього документу з метою з`ясування часу його складання, а також подана заява про вчинення відповідного кримінального правопорушення. Однак в ході судового розгляду позивач оригінал договору не надав, пославшись на його викрадення, тобто існують певні сумніви щодо часу складання такого договору, які позивачем належними та допустимими доказами не спростовані. Крім того, визнання договору дійсним на підставі ст.220 ЦК України може мати місце у випадку, коли одна сторона ухилилась від нотаріального посвідчення цього договору. Разом з тим, в судовому засіданні сторони та свідки пояснили, що з приводу посвідчення цього договору жодна сторона до нотаріуса не зверталась через брак коштів. Жодних об`єктивних перешкод для належного оформлення договору дарування у позивача та його батьків не було. Відповідно спірна квартира не може вважатись особистою приватною власністю позивача, а є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідачки. Крім того, під час укладання договору купівлі-продажу цієї квартири позивач не заявляв нотаріусу про придбання квартири за його особисті кошти. Договір було посвідчено нотаріусом за письмовою згодою відповідачки [PERSON] як дружини, що ґрунтується на вимогах ст.65 СК України, ст.369 ЦК України та фактично є підтвердженням придбання квартири за спільні кошти подружжя, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідачці відомо про те, що батьки позивача продали свій житловий будинок, але як вони розпорядились цими грошима, їй невідомо. До розірвання шлюбу відповідачка не зверталась з приводу визнання за нею права власності на квартиру, оскільки не було спору щодо цього. Спірна квартира була придбана для проживання родини і родина в ній проживала. Також вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред`явлення цього позову, оскільки позивач був достовірно обізнаний про умови договору купівлі-продажу спірної квартири 11.06.2009р., а саме придбання майна за спільні кошти подружжя [PERSON] , а не його особисті, тому з цього моменту і починається перебіг строку позовної давності для пред`явлення позову про захист його права на майно. Просить в позові відмовити повністю. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Син з родиною спочатку проживав в с.Тернівка Вільнянського р-ну Село неперспективне, тому діти бажали переїхати в місто. Грошей на це було. Їх власні доходи були незначними і не давали можливості зробити будь-які заощадження. Вони з чоловіком постійно допомагали їм. На ім`я чоловіка був оформлений житловий будинок [ADDRESS] , який невістка вмовила продати, щоб купити житло в м.Запоріжжі. Вони погодились на це, оскільки бажали допомогти синові. Син та невістка були у нотаріуса, коли оформлювали договір купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса, гроші відразу забрала невістка. Чоловік навіть не тримав їх в руках. В той же день, повернувшись додому, вони вирішили скласти письмовий договір дарування грошей, син написав його в присутні чоловіка та свідків. Вона як дружина давала свою згоду на укладання цього договору. Квартиру син купив десь через місяць саме за ці кошти. Квартиру купували для проживання сім`ї сина. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ч.1,2\~ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В силу вимог ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення). Суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд встановив, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 15.08.1998р. (арк..11) Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (арк..12). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07.09.2018р., яке набрало законної сили 09.10.2018р., шлюб розірвано (арк..24). 04.05.2009р. між ПП АН «Квартирне питання» (Виконавець) та [PERSON] (Довіритель) укладено Договір №12/5 про надання послуг з пошуку для подальшого придбання нерухомого майна, строк дії договору до 04.07.2009р., вартість послуги 7227,00грн., яку довіритель зобов`язаний сплатити при реєстрації договору купівлі-продажу одного з об`єктів нерухомості, запропонованого виконавцем (арк..23). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.06.2009р. приватним нотаріусом ЗМНО Пянтковською О.Г., реєстровий №2560, позивач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за 243\~520,00грн., що еквівалентно 32\~000,00 доларів США. Вказану суму продавець [PERSON] отримала від покупця [PERSON] , повністю до підписання цього договору (арк..20,21). Згідно з п.5 зазначеного договору купівлі-продажу дружина покупця [PERSON] надала згоду на придбання вищевказаної квартири за ціну та на умовах, визначених цим договорам, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій посвідчено нотаріально цим же нотаріусом 11.06.2009р. за реєстровим №2559. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в установленому законом порядку 16.06.2009р. (арк..22). Ухвалою суду від 18.01.2019р. відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нього, у т.ч. квартири [ADDRESS] (арк..37-44). На теперішній час дана цивільна справа не розглянута. Станом на 13.11.2018р. вартість квартири [ADDRESS] становить 504\~221,00грн. (арк..10). Також судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] є відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.10.1970р. по т.ч. (арк..13) Згідно з договорами купівлі-продажу, посвідченими 15.05.2009р. приватним нотаріусом ЗМНО Туріченко О.М., реєстровий № 809 та №810, [PERSON] продав житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами [ADDRESS] за 255\~345,00грн., та земельну ділянку площею 0,12га. для ведення присадибного господарства за цією ж адресою за 23 880,00грн., які отримав від покупців повністю до підписання цього договору (арк..17,18). Відповідно до п.5.1 договору купівлі-продажу житлового будинку він не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та членів сім`ї продавця [PERSON] . Згідно з копією договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р., складеного в с.Тернівка Вільнянського р-ну Запорізької області, [PERSON] (Дарувальник) передав в дар, а [PERSON] (Обдарований) прийняв в дар грошові кошти в сумі 279\~225,00грн., що еквівалентно 36\~000,00 доларів США, для купівлі квартири в м.Запоріжжі. Договір укладено та підписано сторонами в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк..19). Згідно з копією трудової книжки позивач [PERSON] з 1991р. по 2006р. проходив службу в органах кримінально-виконавчої системи України безперервно (арк..25). Згідно з довідками ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», ДУ «Оріхівська ВК (№88))», ДУ «Софіївська ВК (№55))» (арк..26-28) заробітна плата позивача [PERSON] за період з жовтня 1997р. по квітень 1998р. склала 1079,88гр, з травня 1998р. по липень 2003р. 27237,78грн., з серпня 2003р. по жовтень 2006р. 14913,60грн., усього 43\~231,26грн. Згідно з довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області (арк..29-31) за період з 01.01.2007р. по 30.04.2019р. позивач [PERSON] отримав пенсію за вислугу років в розмірі 346\~313,57грн. Згідно з Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків інформація про доходи відповідачки [PERSON] у період 1 квартал 1998р. 2 квартал 2002р. відсутня, за період 3 квартал 2003р. 4 квартал 2018р. її дохід становив 93449,21грн. (арк..32-34). Згідно з довідкою УПФУ Запорізьке приміське об`єднане управління ПФУ (арк..35-36) за період серпень 2005р. - квітень 2019р. відповідачка [PERSON] отримала пенсію по інвалідності в розмірі 141\~522,87грн. Згідно з Витягом з ЄРДР №12020080070000362 за заявою [PERSON] 21.02.2020р. внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за фактом таємного викраденні невстановленою особою 20.02.2020р. в період часу з 18.30год до 19.15год з автомобіля «Ланос» [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , майна та документів, що належали [PERSON] , чим останньому спричинена матеріальна шкода (арк..124). Постановою слідчого СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 21.02.2020р. кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 21.02.2020р. за №12020080070000362, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (арк..178). Згідно з копією Витягу з ЄРДР № 12020085070000094 за заявою [PERSON] 03.08.2020р. внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України за фактом підроблення [PERSON] договору дарування грошових коштів (арк..222). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що раніше була власником квартири [ADDRESS] . В 2009р. продала її [PERSON] . До оформлення договору у нотаріуса спілкувалась лише з ріелтором та дружиною [PERSON] . Саме вони приходили оглядати квартиру, [PERSON] передавала завдаток. Вони просили покупців скоріше оформити договір, оскільки їм терміново потрібні були гроші. [PERSON] сказала, що договір зможуть оформити після того, як батьки [PERSON] продадуть будинок у селі, оскільки вони дають гроші на купівлю квартири. Договір вони оформили десь через місяць. [PERSON] особисто вона побачила вже у нотаріуса. [PERSON] також була у нотаріуса. Гроші за квартиру у нотаріуса передавав їй вже [PERSON] . Чи писала [PERSON] у нотаріуса будь-які заяви не пам`ятає. Свідок [PERSON] пояснила, що є родичкою [PERSON] , мешкали раніше в одному селі. Батьки [PERSON] також мешкали та продовжують мешкати в цьому селі. [PERSON] не хотіла мешкати в селі, бажала переїхати в місто. В той час вони товаришували з [PERSON] , часто спілкувались. [PERSON] розповідала, що вмовила батьків [PERSON] продати їх житловий будинок, щоб купити їм квартиру в м.Запоріжжі. Так і відбулось. Фактично відразу після продажу будинку в селі Олега та [PERSON] купили квартиру в місті. Вона вважає, що грошей від продажу будинку вистачило на купівлю квартири. [PERSON] за рік до купівлі квартири не працювала, хворіла на цукровий діабет, лікувалась, зайвих грошей в їх родині на купівлю квартири не було. Свідок [PERSON] пояснила, що знає родину [PERSON] , раніше мешкали в одному селі. [PERSON] з [PERSON] мешкали в житловому будинку, який будували батьки [PERSON] . Батьки мешкали в старому будинку і завжди допомагали родині сина. [PERSON] дуже бажала переїхати в місто, не бажала залишатись в селі. Але коштів на житло в м.Запоріжжі у них не було. [PERSON] на той час вже не працював, [PERSON] працювала в школі, заробітна плата невелика, хворіла, лікувалась. Тому батьки [PERSON] продали свій житловий будинок і дали гроші, щоб купити [PERSON] квартиру в м.Запоріжжі. Покупцем будинку став її однокласник та її знайомі. Вона товаришувала з [PERSON] , вони спілкувались і постійно розмовляли про це, тому їй відомо, що гроші від продажу будинку пішли на купівлю квартири, інших грошей в родині не було. Свідок [PERSON] пояснив, що він познайомився з [PERSON] в 2009р., коли купив у батька [PERSON] будинок в с.Тернівка. Вони з родичами купили його на двох для дачі. Коли приїздили оглядати будинок, спілкувались з батьками [PERSON] . Вони казали, що продають будинок, щоб купити сину житло в м.Запоріжжі. Домовились за ціну 36 тис. доларів США. Віджразу віддали завдаток 2 тис. доларів США. Через тиждень десь оформлювали договір у нотаріуса з батьком [PERSON] . Були також [PERSON] та [PERSON] . Гроші за будинок у нотаріуса він передав [PERSON] , вона їх перерахувала і забрала собі. Потім вони спілкувались з батьком [PERSON] , він казав, що син купив квартиру в м.Запоріжжі за ті гроші, що були від продажу будинку. За скільки саме - не казав. Свідок [PERSON] пояснила, що вона в 2009р. працювала в АН «Митра» на вул..Дзержинського в м.Запоріжжя. До неї звернулись [PERSON] з приводу продажу житлового будинку с.Тернівка. Вони казали, що бажають продати будинок, щоб купити [PERSON] квартиру в м.Запоріжжі. Їх покупцями стали дві родини [PERSON] та [PERSON] , це її знайомі. 04.05.2009р. вони їздили оглядати будинок, тоді ж покупці віддали завдаток 2 тис. доларів США, в 15.05.2009р. оформлювали договір у нотаріуса і остаточно розплатились. Квартиру [PERSON] купували через інше агентство. [PERSON] за весь час бачила 2-3 рази, з нею не спілкувалась, оскільки вона до проданого будинку ніяке відношення не мала, поводилась нетактовно. Будинок був батька [PERSON] , він підписував договір купівлі-продажу. Чи була під час оформлення цього договору [PERSON] , не пам`ятає. Хто забирав гроші від продажу будинку [PERSON] чи [PERSON] також не пам`ятає. Але батько [PERSON] грошей не брав, сказав, що це дітям. За договір дарування грошей їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що мешкає в с.Тернівка по сусідству з родиною [PERSON] . Раніше в селі мешкали [PERSON] та [PERSON] . Вона дружила з [PERSON] , вони ходили одна до одної у гості, спілкувались. [PERSON] не бажала залишатись в селі і розповідала їй, що вмовляють батьків [PERSON] продати їх будинок, щоб купити житло в м.Запоріжжі. Інших грошей у них не було. Заробітки були незначними, [PERSON] хворіла на цукровий діабет, гроші йшли на лікування. Все сталось дуже швидко. Батьки продали будинок і через незначний період часу купили квартиру. [PERSON] казала, що гроші на квартиру дали батьки [PERSON] . Коли [PERSON] з [PERSON] переїхали до міста, вони припинили спілкуватись. Свідок [PERSON] пояснила, що є племінницею [PERSON] та двоюрідною сестрою [PERSON] . У Башкатових було два будинки по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Останній батьки [PERSON] побудували в 1994р. і в ньому жив [PERSON] з родиною. В 2009р. її дядько [PERSON] сказав, що хоче продати будинок і подарувати гроші [PERSON] , щоб він купив житло в м.Запоріжжі. В травні 2009р. вона приходила до [PERSON] у гості і на той час будинок вже фактично був проданий. Вони спілкувались з приводу того, як оформити дарування грошей, оскільки зайвих коштів на оформлення договору дарування у нотаріуса не було. Вона запропонувала подзвонити своєму знайомому через роботу юристу і вони по телефону отримали від нього консультацію. Юрист диктував, а [PERSON] писав договір на звичному аркуші, не на бланку. Як передавались гроші, вона особисто не бачила. Під час складання договору дарування були сусіди [PERSON] та [PERSON] . Вони також підписали цей договір. Квартира була куплена в м.Запоріжжі саме за кошти від продажу будинку. Інших грошей в родині не було. Свідок [PERSON] пояснила, що є кумою [PERSON] , матері [PERSON] . В травні 2009р. вона прийшла до неї додому. Вони тільки продали будинок і бажали подарувати гроші сину. [PERSON] спілкувалась по телефону із знайомим юристом, диктувала текст, [PERSON] писав, потім в їх присутності [PERSON] передала гроші [PERSON] . Сказала, що 36 тис. доларів США. Гроші були стопкою. При ній ніхто гроші не рахував. Вона як свідок підписала договір. Також його підписала їх сусідка [PERSON] . Гроші були на купівлю квартири. [PERSON] під складання договору дарування не було. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~\~ Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України). Відповідно до\~ст.640\~ЦК України\~договір є\~укладеним з\~моменту одержання\~особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції. Якщо\~відповідно до\~акта цивільного\~законодавства для\~укладення договору\~необхідні також\~передання майна\~або вчинення\~іншої дії,\~договір є\~укладеним з\~моменту передання\~відповідного майна\~або вчинення\~певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. При цьому, договір є правочином. Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ст.204 ЦК України\~встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з\~ч.1,2\~ст.207\~ЦК України\~правочин \~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ст.203 вказаного Кодексу. Недійсним є\~правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Згідно з\~ст.218\~ЦК України\~недодержання сторонами\~письмової форми\~правочину,\~яка встановлена\~законом,\~не має\~наслідком його\~недійсність,\~крім випадків,\~встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно з\~ст.220\~ЦК України\~у разі\~недодержання сторонами\~вимоги закону\~про нотаріальне\~посвідчення договору\~такий договір\~є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] в частині визнання дійсним договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. При цьому, суд виходить з того, що форма договору являє собою спосіб вираження волі контрагентів правочину. Форма договору дарування визначається його змістом та має відповідати загальним положенням про форму правочину (ст.205-210). З аналізу ст.719 ЦК України вбачається, що форма договору дарування залежить від виду майна, що є предметом такого договору, від ціни дарунку та від моменту його укладання. Зокрема, якщо предметом договору дарування виступають валютні цінності на суму більше п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (850,00грн), такий договір обов`язково укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про валюту і валютні операції» №2473-VIII від 21.06.2018р. до валютних цінностей відноситься національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали. ЦК України не містить норми щодо нікчемності саме договору дарування валютних цінностей на суму більше п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян у випадку недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору, у зв`язку з чим підлягає застосуванню загальне правило, передбачене ч.1 ст.220 ЦК України, яким встановлено, що у випадку недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (недійсним в силу закону) і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Разом з тим, в силу вимог ч.2 ст.220 ЦК України суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних його умов, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. В даному випадку предметом спору є договір дарування грошових коштів в сумі 279\~225,00грн., що еквівалентно 36\~000,00 доларів США, який було укладено між позивачем [PERSON] та його батьком відповідачем [PERSON] 15.05.2009р. Оскільки дарунком за цим договором виступають грошові кошти, виражені в національній валюті та в еквіваленті до іноземної валюти, тобто валютні цінності, у розмірі, що перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України такий договір дарування повинен бути укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. На підтвердження своїх доводів позивач [PERSON] надав суду ксерокопію договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р., оформленого письмовим документом із відповідним змістом та підписами сторін. Однак відмітки про нотаріальне посвідчення такого договору дарування, як того вимагає ч.5 ст.719 ЦК України цей документ не містить і під час судового розгляду сторонами не заперечувалось, що зазначений договір нотаріально не посвідчувався. Таким чином, погоджуючись з доводами представника відповідачки адвоката Білицького Є.М., виходячи з вимог ч.1 ст.220 ЦК України, суд вважає вказаний договір нікчемним, тобто недійсним в силу закону, який не створює жодних юридичних наслідків для його сторін. Доводи позивача та його представника про те, що відповідачка [PERSON] , фактично оспорюючи цей договір, не зверталась до суду з вимогою про визнання його недійсним, суд вважає неспроможними, оскільки окремого визнання судом недійсним правочину, який є таким в силу закону, не потребується. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі\~№ 463/5896/14-ц). В той же час, позивач [PERSON] просить визнати договір дарування грошових коштів від 15.05.2009р. дійсним, посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України та обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір дарування грошових коштів від 15.05.2009р. був укладений в письмовій формі, містить усі істотні умови, повністю виконаний в момент його укладання, передача грошей відбулась у момент його підписання. Однак, виходячи зі змісту ч.2 ст.220 ЦК України, суд вважає, що нікчемний правочин може бути визнаний дійсним лише за сукупності таких обов`язкових умов: 1) підтвердження письмовими доказами факту досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору; 2) повне або часткове виконання договору; 3) ухилення однієї сторони від його нотаріального посвідчення. Оцінивши доводи сторін та наявні докази, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів суду належними та допустимими доказами вищезазначених підстав для визнання договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. дійсним. Як вже зазначалось, на підтвердження свої вимог позивач надав ксерокопію цього договору, з якої вбачається, що 15.05.2009р. в с.Тернівка Вільнянського р-ну Запорізької області його батько [PERSON] подарував та передав йому грошові кошти в сумі 279\~225,00грн., що еквівалентно 36\~000,00 доларів США, а позивач [PERSON] прийняв ці грошові кошти. Вказані обставини дійсно мають ознаки договірних відносин з дарування грошових коштів. \~ \~ \~ \~Однак, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору дарування грошових коштів повинно бути підтверджено належними та допустимими письмовими доказами. \~ \~ \~ \~Крім того, виходячи зі змісту наданого договору дарування передача/прийняття дару в момент досягнення згоди між сторонами, а також пояснень позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , суд вважає, що такий договір дарування має ознаки є реального і письмова форма такого договору є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми від дарувальника обдарованому, тобто виконання договору сторонами. \~ \~ \~ \~Згідно з\~ч.1,2,6\~ст.95\~ЦПК України\~письмовими доказами\~є документи\~(крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Під час підготовчого провадження у справі від представника відповідачки [PERSON] адвоката Білицького Є.М. надійшло клопотання про витребування оригіналу договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. та проведення за ним судово-технічної експертизи давності цього документу, з посиланням на те, що відповідачка [PERSON] не визнає факт укладання такого договору, вважає його штучно створеним позивачем [PERSON] після виникнення між ними спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою суду від 13.01.2020р. зазначене клопотання було задоволено і зобов`язано позивача [PERSON] надати суду в строк до 22.01.2020р. оригінал зазначеного договору. В зазначений строк та в подальшому позивач [PERSON] оригінал договору суду не надав, пославшись на його викрадення 20.02.2020р., що підтверджується Витягом з ЄРДР про внесення відомостей про кримінальне правопорушення та постановою слідчого про закриття кримінального провадження. Однак, виходячи з вимог ч.6 ст.95 ЦПК України, яка не визначає жодних підстав для звільнення сторони від обов`язку подати оригінал письмового доказу у випадку наявності сумнівів в наданій його копії, суд вважає безпідставними посилання позивача та його представника на поважність причин ненадання суду оригіналу договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. через його викрадення. Крім того, в наданих Витягу з ЄРДР та копії постанови про закриття кримінального провадження відомості про викрадення цього документу зазначені зі слів заявника позивача [PERSON] . Перевірка вказаних фактів в порядку досудового розслідування кримінального провадження фактично не здійснювалась. Кримінальне провадження було закрито у зв`язку з наявністю ознак дрібної крадіжки (адміністративне правопорушення). Інших доказів викрадення оригіналу договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. суду не надано. Таким чином, суд вважає недопустимим доказом і не бере до уваги надану позивачем ксерокопію договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р. як письмовий доказ досягнення між його сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору дарування грошових коштів та письмовий доказ повної передачі цих коштів від дарувальника обдарованому. Інших письмових доказів на підтвердження цих обставин позивачем суду не надано, у зв`язку з чим вони є недоведеними. При ухваленні рішення суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] про те, що вони були присутні під час укладання в травні 2009р. батьком та сином [PERSON] договору дарування грошових коштів, оскільки вони в силу вимог ч.1 ст.218, ч.2 ст.220 ЦК України, ст.79 ЦПК України не є допустимими доказами факту досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору дарування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків у випадку недодержання сторонами письмової та нотаріальної форми правочину, яка встановлена законом. За таких же умов суд не приймає визнання факту укладання 15.05.2009р. договору дарування грошових коштів і відповідних позовних вимог відповідачем [PERSON] , який є батьком позивача і заінтересованою особою у вирішенні спору на його користь, оскільки воно суперечить вимогам чинного законодавства. Також суд вважає, що позивач [PERSON] , вимагаючи визнання дійсним договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р., в порушення ст.12,13,81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що інша сторона договору, тобто відповідач [PERSON] , дійсно ухилився від його нотаріального посвідчення і що така можливість втрачена. Як зазначив в суді позивач [PERSON] , його мати третя особа [PERSON] , договір не було посвідчено нотаріально через відсутність у сторін достатніх грошових коштів для оплати послуг нотаріуса. При цьому, жодна із сторін не наполягала на нотаріальному посвідченні договору, жодних обставин, які б свідчили про ухилення їх від такого посвідчення, не зазначено. Не зважаючи на те, що з часу укладання такого договору минув значний період часу, жодна із сторін не ставила питання про подальше нотаріальне посвідчення договору протягом цього часу. Разом з тим, відсутність коштів на оплату послуг нотаріуса не є обставиною, яка звільняє сторони від дотримання вимоги щодо надання своєму правочину належної форми - в даному випадку нотаріального посвідчення. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ч.2 ст.220 ЦК України, для визнання дійсним договору дарування грошових коштів від 15.05.2009р., укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , у зв`язку з чим у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи позов [PERSON] в частині визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , суд виходить з такого. Відповідно до\~ст.328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з\~ст.334\~ЦК України\~право власності\~у набувача\~майна за\~договором виникає\~з моменту\~передання майна,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60,61\~СК України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом,\~та незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, відповідно до п.2,3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, за змістом вказаних норм права, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. У разі придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. При цьому, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен установити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя\~залишиться непохитною. Судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що зазначена квартира була придбана та оформлена на ім`я позивача [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим 11.06.2009р. приватним нотаріусом ЗМНО Пянтковською О.Г., реєстровий №2560, за 243\~520,00грн. або 32\~000,00 доларів США, в період зареєстрованого шлюбу позивача та відповідачки [PERSON] . При цьому, відповідачка [PERSON] була присутня у нотаріуса під час посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу і як дружина надала нотаріально посвідчену письмову згоду на придбання вищевказаної квартири за ціну та на умовах, визначених договором, чим фактично підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання вказаної нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя, придбана нерухомість також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу.\~ Крім того, суд враховує, що позивач [PERSON] не зазначив в договорі купівлі-продажу спірної квартири від 11.06.2009р. те, що грошові кошти, які сплачені ним за квартиру, є його особистою власністю і відповідно спірна квартира є його особистою приватною власністю. Таким чином, враховуючи, що кожна річ, набута в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не визначено договором чи законом, а договором купівлі-продажу від 11.06.2009р. не визначена належність спірної квартири на праві особистої приватної власності позивачу [PERSON] , суд вважає, що на спірну квартиру поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу в 2018р. відповідачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спірної квартири як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на її частку. Відповідна цивільна справа на даний час перебуває в провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя і не розглянута. Заперечуючи проти доводів [PERSON] про належність спірної квартири сторонам на праві спільної сумісної власності, позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи його тим, що квартира була придбана, хоча і в період шлюбу, але за його особисті кошти, які він отримав від батька [PERSON] за договором дарування грошових коштів від 15.05.2009р. Оцінивши обставини справи та надані докази, суд вважає, що позивач [PERSON] в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана ним за його особисті кошти, які він отримав за договором дарування грошових коштів від 15.05.2009р. Так, як встановлено судом вище, вказаний договір дарування є нікчемним через недотримання його сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору, а в задоволенні позову [PERSON] про визнання його дійсним відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України судом відмовлено з вищевикладених підстав. Оскільки недійсний правочин не створює жодних юридичних наслідків для його учасників, то немає законних підстав вважати, що позивач [PERSON] відповідно до ст.334 ЦК України набув 15.05.2009р. право особистої приватної власності на грошові кошти в сумі 279\~225,00грн., частину яких - 243\~520,00грн. в подальшому -11.06.2009р. витратив на придбання спірної квартири і вона відповідно є його особистою приватною власністю. З наданої суду копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.05.2009р. дійсно вбачається, що батьком позивача відповідачем [PERSON] було продано належний йому на праві особистої приватної власності житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] і отримано за це 279\~225,00грн. Однак сам факт продажу батьком позивача житлового будинку та отримання зазначеної суми фактично за місяць до укладання позивачем [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири не є безумовним доказом набуття цієї квартири за ці кошти і не спростовує належність презумпції спільності майна подружжя. Разом з тим, як вже зазначалось вище, передача відповідачем [PERSON] грошових коштів сумі 279\~225,00грн. в дар своєму синові [PERSON] за відповідним договором дарування, не підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, оскільки суду не надано оригіналу цього договору, оформленого з дотриманням встановленої законом форми. Пояснення третьої особи [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що грошові кошти були подаровані [PERSON] позивачу [PERSON] для придбання квартири м.Запоріжжя після продажу належного йому домогосподарства в с.Тернівка, не є допустимими доказами укладання такого договору і набуття права власності на дарунок, оскільки для нього законом встановлена обов`язкова письмова та з нотаріальним посвідченням форма, без дотримання якої такий договір не є дійсним, а у випадку вирішення питання про визнання такого договору дійсним рішення суду не може ґрунтуватися на поясненнях свідків. За таких обставин, на думку суду, передача відповідачем [PERSON] грошових коштів в дар позивачу [PERSON] фактично є припущенням і може свідчити лише про набуття останнім цих коштів без достатньої правової підстави. В той же час, рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Доводи позивача та його представника, а також пояснення третьої особи [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що спільні доходи позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] не дозволяли придбати квартиру за таку ціну, суд вважає недостатніми для беззаперечного висновку про придбання спірної квартири за особисті кошти позивача, набуті ним в дар від батька, оскільки, як вже зазначалось, передача грошових коштів в дар за договором дарування валютних цінностей на суму, що перевищує 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і відповідно набуття обдарованим права власності на них, повинно доводитись саме письмовими доказами. Таких доказів суду не надано. Крім того, судом встановлено, що і позивач [PERSON] , і відповідачка [PERSON] в період шлюбу мали доходи у вигляді заробітної плати, пенсії, які в силу вимог ч.2 ст.61 СК України також є спільним сумісним майном подружжя, тому факт придбання спірної квартири у спільну сумісну власність подружжя не є спростованим і фактично підтверджується змістом договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2009р. та письмовою заявою [PERSON] як дружини про згоду на придбання цієї квартири. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на спірну квартиру. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed