Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

19 січня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, в якій просить: - визнати протиправним та скасувати наказ ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка № 28 вк/ІІ від 15.02.2019 в частині встановлення з 01.08.2014 по 31.10.2018 надбавки [PERSON] за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу; - зобов`язати Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка здійснити перерахунок надбавки [PERSON] за особливі умови роботи, у період з 01.08.2014 по 31.10.2018, у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5%. Обґрунтовано позов тим, що з 24.07 2007 по 15.10.2019 [PERSON] працювала на різних посадах в бібліотеці Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка. Постановою Кабінету Міністрів України № 1073 від 30.03.2009 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» в редакції від 25.03.2014, працівникам державних і комунальних бібліотек, які проводять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідницьку, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплат за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22.01.2005 № 84, встановлено надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 % посадового окладу, конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Проте, наказом відповідача № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачу, знято 50 % надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01.08.2014. Тобто, відповідач у період з 01.08.2014 по 31.10.2018 взагалі не виплачував позивачу гарантовану законодавством надбавку за особливі умови роботи. До цього періоду позивач отримувала таку надбавку в розмірі 50% до посадового окладу, як це було передбачено постановою КМУ № 1073 від 30.03.2009. Після неодноразових звернень та скарг позивача та інших працівників бібліотеки, відповідач видав наказ від 15.02.2019 за № 28 вк/ІІ, яким встановив у період з 01.08.2014 по 31.10.2018, надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5%, нічим не мотивуючи своє рішення, хоча відповідно до штатних розписів така надбавка у вказані роки була передбачена у розмірі 50 % та профінансована у повному обсязі. Вказаним наказом порушено право позивача на отримання встановленої законодавством та штатним розписом надбавки, у зазначений у позові період вона взагалі не виплачувалася, а наказ від 15.02.2019 за № 28 вк/ІІ про встановлення надбавки за попередні роки в розмірі 5 %, яка фактично була профінансована у відповідні роки у розмірі 50 %, є незаконним і порушує права позивача. Також позивач посилається на постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 750/1031/20, згідно якої встановлено, що наказом ректора № 100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року всім працівникам наукової бібліотеки знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01 серпня 2014 року. При цьому в наказі ректор зазначає, що надбавка знімається у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а саме зняття 50% надбавки за особливі умови праці всім співробітникам наукової бібліотеки університету згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 89 від 25 березня 2014 року. Даний наказ не може бути визнано законним, оскільки Постановою КМУ № 89 не змінювались істотні умови праці та не знімались 50% надбавки працівникам наукової бібліотеки, а лише внесено зміни в Постанову КМУ № 84, де конкретно визначено, що надбавка за особливі умови роботи може бути встановлена у граничному розмірі 50% посадового окладу, а розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2021 року м. Чернігів відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача у встановлений судом строк надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що постанова Чернігівського апеляційного суду від 04.12.2020 у справі № 750/1031/20, на яку посилається позивач, не відповідає нормам матеріального права, як така, що постановлена з порушенням норм п. 1 ч. 2 ст. 389 ЦПК України, оскільки апеляційний суд, розглядаючи скаргу, застосував норму права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 750/2844/19 від 15.10.2020. У даній постанові Верховного Суду зазначено, що у порушення статті 382 ЦПК України суди, частково задовольняючи позов, зазначених вимог закону та обставин справи не врахували, встановивши, що на підставі наказу ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка від 15 лютого 2019 року № 28 вк/ІІ позивачу за спірний період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року було встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5 %, яка була їй виплачена, дійшли помилкового висновку про задоволення вимог позивача про стягнення суми надбавки за особливі умови роботи у розмірі 50 % посадового окладу, оскільки конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, а суд не може підміняти керівника установи, закладу, організації та визначати розмір надбавки за особливі умови роботи. Таким чином, апеляційний суд взяв на себе право встановлювати розмір надбавки за особливі умови роботи без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 750/2488/19. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач у позовній заяві не вказує про те, що існує постанова Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у справі № 750/3418/19, якою було скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено позивачу у задоволенні її позову про стягнення надбавки за особливі умови роботи. Позивач відповідь на відзив у встановлений судом строк не подала. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази та дослідивши справу № 750/3418/19, суд встановив наступне. [PERSON] працювала на різних посадах в бібліотеці Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка у період з 24.07 2007 по 15.10.2019, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-14). Постановою Кабінету Міністрів України № 1073 від 30.09.2009 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» установлено працівникам державних і комунальних бібліотек, які проводять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідницьку, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплат за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22.01.2005 № 84 надбавку за особливі умови роботи у розмірі 50 % посадового окладу. Надбавку у такому розмірі позивач отримувала до травня 2014 року, саме такий розмір надбавки передбачений у штатних розписах відповідача. Постановою Кабінету Міністрів України № 1073 від 30.09.2009 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» в редакції від 25.03.2014, працівникам державних і комунальних бібліотек, які проводять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідницьку, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплат за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22.01.2005 № 84, встановлено надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 % посадового окладу, конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Наказом Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г. Шевченка № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачу, знято 50 % надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01 серпня 2014 року (а.с. 15). Тобто, після внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 1073 від 30.09.2009 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» та зазначення в ній права керівника закладу на встановлення надбавки за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 % посадового окладу, відповідач вирішив взагалі зняти таку надбавку та не сплачувати її в жодному розмірі. Даний наказ не може бути визнано законним, оскільки Постановою КМУ № 89 не змінювались істотні умови праці та не знімались 50% надбавки працівникам наукової бібліотеки, а лише внесено зміни в Постанову КМУ № 84, де конкретно визначено, що надбавка за особливі умови роботи може бути встановлена у граничному розмірі 50 % посадового окладу, а розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Отже, знімаючи надбавку 50 % працівникам наукової бібліотеки, ректор не звернув увагу на те, що він може встановлювати надбавку у межах фонду оплати праці, проте не знімати її повністю, адже трудове законодавство встановлює низку гарантій захисту прав працівників на належну оплату праці. Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП і ст. 22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, установлені законодавством, угодами, колективними договорами. Тобто, хоча постановою КМУ від 25 березня 2014 року № 89 і визначено, що саме керівник встановлює розмір надбавки, проте це у будь-якому разі має відбуватися з урахуванням ч.ч. 2, 4 ст. 97 КЗпП України. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно копії листа Міністерства освіти і науки України № 1/11-1267 від 07.02.2019, який міститься в матеріалах справи № 750/3418/19 на а.с. 37 зазначено, що працівники бібліотеки звернулися до Міністерства з відповідною заявою про неотримання у період з 01.08.2014 по 01.10.2018 надбавки, передбаченої постановою КМУ № 1073 від 30.09.2009. Звернення для розгляду направлено до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, та зазначено, що надбавка є обов`язковою виплатою, і її конкретний розмір встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. З листа Міністерства освіти і науки України № 1/11-8028 від 03.09.2019, адресованого адвокату Роговець В.Д., яка була представником позивача у справі № 750/3418/19 вбачається, що фінансування закладів вищої освіти здійснюється вчасно і в повному обсязі відповідно до затверджених планів асигнувань державного бюджету на поточний рік (справа № 750/3418/19 а.с. 101). Як слідує з матеріалів справи № 750/3418/19 а.с. 45-55, у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року Міністерство освіти України в повному обсязі профінансувало відповідачу виплату надбавки, передбаченої Постановою, в розмірі 50% посадового окладу. У період з 01.08.2014 по 31.10.2018 відповідач взагалі не виплачував позивачу гарантовану законодавством надбавку за особливі умови роботи, у зв`язку з чим Управлінням Держпраці у Чернігівській області 13.02.2019 було внесено припис про усунення виявлених порушень (справа № 750/3418/19 а.с. 23-25). На виконання вимог припису наказом Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка № 28 вк/ІІ від 15.02.2019 всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачеві, на період з 01.08.2014 по 31.10.2018 встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5% посадового окладу (а.с. 16). Проте, судом встановлено, що відповідач мав фінансову можливість виплачувати позивачеві надбавку за особливі умови роботи в розмірі 50% посадового окладу, оскільки в ці періоди вона була профінансована у повному обсязі, а відповідач її взагалі не виплачував. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Статтею 98 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Крім того, у статті 13 цього Закону зазначено, що оплата праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань; обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Оплата праці бібліотекарів закладів освіти здійснюється відповідно до умов оплати праці працівників культури, згідно із положеннями статті 17 Закону України «Про оплату праці», згідно якої для працівників підприємств, виробництв, цехів, дільниць та інших підрозділів, які виконують роботи (надають послуги), не властиві основній діяльності галузі (підгалузі), умови оплати праці встановлюються в колективному договорі з дотриманням гарантій, визначених угодами тих галузей (підгалузей), до яких ці підрозділи належать за характером виробництва, та в актах чинного законодавства. Статтею 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» визначено, що працівникам бібліотек можуть встановлюватися надбавки та доплати в межах затвердженого фонду оплати праці працівників бібліотек. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що оскаржуваний позивачем наказ не можна визнати законним, оскільки Постановою КМУ № 89, не змінювались істотні умови праці та не знімалось 50% надбавки працівникам наукової бібліотеки, а лише внесено зміни в Постанову КМУ № 84, де конкретно визначено, що надбавка за особливі умови роботи може бути встановлена у граничному розмірі 50% посадового окладу, а розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Отже, знімаючи надбавку 50% працівникам наукової бібліотеки, ректором не враховано те, що він може встановлювати надбавку у межах фонду оплати праці, проте не знімати її повністю, адже трудове законодавство встановлює низку гарантій захисту прав працівників на належну оплату праці. Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП і ст. 22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, установлені законодавством, угодами, колективними договорами. Тобто, хоча постановою КМУ від 25 березня 2014 року № 89 і визначено, що саме керівник встановлює розмір надбавки, проте це у будь-якому разі має відбуватися з урахуванням ч.ч. 2, 4 ст. 97 КЗпП України. Таким чином, суд вважає, що відповідач безпідставно припинив з 01.08.2014 виплату надбавки позивачу і на усунення цього порушення, на виконання припису Управління Держпраці в Чернігівській області, 15.02.2019 видав оспорюваний позивачем наказ, в якому без будь-яких обґрунтувань встановив надбавку позивачу за минулі роки, в той час як вона була профінансована у розмірі 50 % у повному обсязі, а тому такий наказ не можна вважати законним. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Судом встановлено, що позивач отримувала надбавку згідно постанови КМУ № 1073 від 30.03.2009 у розмірі 50%, виплату якої було взагалі припинено з 01.08.2014. У період з 01.08.2014 по 31.10.2018 позивачу надбавка не виплачувалася, її розмір керівником закладу не був встановлений взагалі, а наказ ректора Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» від 15 лютого 2019 року № 28 вк/ІІ про встановлення в тому числі і позивачу за спірний період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки за особливі умови роботи в розмірі 5 % за аналогією зі статтею 5 ЦК України щодо зворотної дії правових актів, не можна вважати правомірним, адже він врегулював правовідносини за минулий час і погіршив таким чином розмір оплати праці позивача з урахуванням надбавки в розмірі 50%, яку вона отримувала згідно постанови КМУ № 1073 від 30.03.2009, а після внесення змін до постанови, відповідач не скористався своїм правом та не встановив у вказаний період розмір надбавки у граничному розмірі 50% посадового окладу, як це передбачено постановою КМУ № 1073 в редакції від 25.03.2014. Також, судом встановлено, що 50 % розмір надбавки було профінансовано Міністерством у повному обсязі відповідно до штатних призначень. Посилання відповідача на правові висновки Верховного суду, викладені у постанові від 15.10.2020 у справі № 750/2844/19, як на підставу для відмови у позові, суд не може визнати обґрунтованими, оскільки відповідач не зазначив всіх обставин справи, викладених у цьому рішенні, за яких суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову за подібних правовідносин. Зокрема, у постанові Верховного суду від 15.10.2020 у справі № 750/2844/19 суд констатував, що судами встановлено, що всім працівникам бібліотеки, які займають посади, що включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 2005 року № 84, в тому числі й позивачу, за спірний період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року було встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5 % посадового окладу згідно з наказом ректора Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» від 15 лютого 2019 № 28 вк/ІІ, який є чинним і позивачем не оспорено. Тобто, не оспорення позивачем чинного наказу ректора про встановлення надбавки в розмірі 5% стало підставою для відмови у задоволення позову. Доводи відповідача, що конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, що відповідає ст.ст. 32, 34 Закону України «Про вищу освіту» де визначено, що навчальний заклад самостійно визначає напрями спрямування бюджетних коштів, планує видатки за статтями витрат, як за загальним так і за спеціальним фондом та коригує їх протягом року, ґрунтуються на невірному розумінні стороною відповідача норм права, адже пунктом 1 статті 48 Бюджетного Кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. В той же час, як встановлено судом, кошторисами на 2014-2018 року встановлено надбавку в розмірі 50%, а фінансування було проведено в повному обсязі. Крім того, право керівника розпорядження коштами не може бути абсолютним, а вирішення питань щодо оплати праці свавільним, оскільки порядок їх здійснення визначено Конституцією та законами України, у відповідності до вимог яких відповідач і повинен був діяти, реалізуючи свої повноваження керівника та розпорядника коштів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а її порушене право підлягає відновленню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved