Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

21 серпня 2014 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. На обґрунтування позову вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Будучи власником житлового будинку, в грудні 2013 року вона надала дозвіл на реєстрацію та проживання в своєму будинку відповідачу [PERSON], оскільки він був братом [PERSON], яку вона знала. Але відповідач з січня 2014 року в будинку фактично не проживав, а періодично приїздив до будинку, причому зловживав спиртними напоями та застосував до неї фізичну силу, бив, погрожував, потім виїхав в невідомому напрямку, та у відповідності з вимогами ч.1 ст.71 ЖК України втратив право користування жилим приміщенням. Тому вона звернулася до суду з позовом за захистом свого права і просить суд визнати [PERSON] таким, який втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і з тих же підстав та просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, який втратив право користуватися житловим будинком [ADDRESS], оскільки він в цьому будинку не проживає з січня 2014 року. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки. До суду відповідач надав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та вказав, що визнає повністю позовні вимоги [PERSON] В судове засідання представник Веселинівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Веселинівському районі Миколаївської області не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 10.09.2002 року. (а.с. 4). Як вбачається з адресної довідки №1566 від 23.08.2014 року відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] з 28 листопада 2013 року. Однак, з дня реєстрації відповідач фактично в даному будинку не проживав і не проживає, на даний час тимчасово відсутній, місце знаходження не відоме, що підтверджується довідкою Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 549 від 13.08.2014 року (а.с. 5) Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зважаючи на ту обставину, що відповідач [PERSON] з січня 2014 року не проживає у буд. [ADDRESS], та враховуючи, що будь-яких доказів, які б свідчили про вимушене непроживання відповідача на спірній площі, судом не добуто, то суд, дослідивши наведені докази та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням, розташованим в [ADDRESS], в зв'язку з чим підлягає зняттю з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved