Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

20.09.2016 року позивачі звернулись до суду з позовом та просять визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в будинку зареєстровані [PERSON], яка являється колишньою дружиною позивача [PERSON] та її син від попереднього шлюбу [PERSON], але з грудня 2011 року вони не проживають. Всі витрати по утриманню квартири несуть позивачі. В зв'язку з реєстрацією відповідачів у будинку позивачі не мають змоги оформити субсидію. В судове засідання позивачі не з'явились, надали суду заяви в яких просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі на розгляд справи не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, в силу абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважаються, що судові виклики вручені їм належним чином. При таких обставинах, з підстав ст. 224 ЦПК України, суд проводить розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що копією Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 31 жовтня 2000 року та копією Свідоцтва про право власності виданого 31 жовтня 2000 року підтверджується, що позивачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по ? частині кожному житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 13, 14). В зазначеному будинку крім позивачів зареєстровані ще [PERSON] та її син [PERSON], проте з грудня 2011 року в цьому будинку не проживають, що підтверджується Актом від 02 вересня 2016 року, довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 02.09.2016 року виданої Квартальним комітетом № 16 (а.с. 15,16). Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі в будинку не проживають, їх реєстрація у належному позивачам на праві приватної власності будинку перешкоджає у реалізації позивачами прав, передбачених ст. 150 ЖК України. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до правил ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved