Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

20.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики від 02.12.2015 року у розмірі 45902,91 грн., з яких: 36\~000,00 грн. сума боргу, 5\~769,33 грн. проценти, 4\~104,00 грн. інфляційні втрати; 29,58 грн. 3 % річних. При цьому позивач посилається на те, що 02.12.2015 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким відповідач отримав у борг 36\~000,00 грн. з умовою повернення до 02.12.2016 року. Однак, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань, позивач змушений звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 02.12.2015 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] строком до 02.12.2016 року у власність кошти у розмірі 36\~000,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] за реєстровим № 2510 /а.с. 5-6/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] за договором позики від 02.12.2015 року становить 36\~000,00 грн. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 3-142гс11 зазначено, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, судом встановлено, що у зв'язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики від 02.12.2015 року, позивач має право на стягнення з відповідача процентів за правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, та втрат від індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд погоджується із наданим позивачем у позовній заяві розрахунком заборгованості, відповідно до якого, сума процентів за користування коштами становить 5\~769,33 грн., інфляційні втрати 4104,00 грн., 3 % річних 29,58 грн. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved