Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

21 листопада 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02.02.2007 року з відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10350,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В свою чергу позичальник зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам та іншим зобов`язанням, які передбачені умовами угоди. Оскільки [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з неї на користь банку заборгованість у загальному розмірі 36159,13 грн., що складається з: 3430,39 грн. - тіло кредиту; 15487,78 грн. - проценти за користування кредитом, 15042,91 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1698,05 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі. 21.03.2019 представник [PERSON] - [PERSON] подала відзив в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обґрунтувала тим, що згідно умов укладеної угоди сума кредиту становила 1629,10 грн., а тому посилання банку про отримання позичальником 10350,00 грн. спростовується поданими ними ж доказами. Також представник вважає, що позивачем не було доведено дію Умов та правил на момент укладення договору саме в тій редакції, яка була долучена до позову, та що саме з ними ознайомлювалась [PERSON] при підписанні угоди. В зв`язку з цим зазначає, що при визначенні умов, під які надавався кредит можна брати лише анкетні дані та заяву на одержання кредиту. Відтак, за цих обставин, строк дії договору закінчився 29.01.2008р. і з вказаної дати розпочався строк позовної давності, який, щодо основних вимог банку сплинув 29.01.2011р., а щодо стягнення неустойки - 29.01.2009р. Просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність. 03.05.2019 АТ КБ «Приват Банк» подало до суду відповідь на відзив. В його змісті банк вказує, що 11.03.2010р. [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010р. в зв`язку з чим їй було відкрито картковий рахунок та видано карту для здійснення операцій по ньому. В подальшому кредитна картка неодноразово перевипускалась, а строк дії договору пролонговувався, підтвердженням чого є довідка банку від 05.04.2019р. Протягом всього часу відповідач користувалася послугами банку та витрачала кредитні кошти на власні потреби, що вбачається з виписки по її рахунку. При цьому укладений між сторонами договір є діючим та правомірним в силу презумпції, оскільки в судовому порядку визнаний недійсним не був. Строк дії останньої наданої [PERSON] картки закінчується останнього дня 09.2020р., що з урахуванням практики ВСУ, свідчить про звернення позивача до суду в межах строку позовної давності. Таким чином, вважаючи обставини зазначені відповідачем, такими, що не відповідають дійсності, позивач наполягав на задоволенні своїх вимог. 16.05.2019 від [PERSON] надійшли заперечення, які мотивовані тим, що банком не було належним чином виконано обов`язок щодо доведення всіх обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, а відомості зазначені в позовній заяві не відповідають дійсності, є надуманими та хибними. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання про перенесення судового засідання, яке обґрунтував необхідністю підготовки банком відповіді на заяву відповідача по суті справи. Відповідно до ч.2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Враховуючи те, що сторонами було повністю використано своє право на подачу всіх заяв по суті справи, суд знаходить аргументи заявленого представником позивача клопотання безпідставними та не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи. Крім цього, до позовної заяви долучено клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглянути справу згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримавши свої доводи, викладені в відзиві та запереченнях, просили відмовити банку в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 02.02.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитно-заставний договір, який складався з заяви позичальника HEXRRC11380004, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» «Стандарт») та Тарифів. Зі змісту заяви позичальника вбачається, що [PERSON] звернулася до банку з пропозицією надати їй послуги. За досягнутою домовленістю банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 1626,10 грн. на строк дванадцять місяців з 29.01.2007р. по 29.01.2008р. включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 17,92 грн. та єдиноразової винагороди в сумі 148,10 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» «Стандарт») строки. Суд констатує, що до матеріалів справи позивачем не було долучено ані Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» «Стандарт»), ані Тарифів, які являють собою складові елементи укладеного з відповідачем договору та були чинними і діяли на момент підписання [PERSON] заяви позичальника. При цьому, АТ КБ «Приват Банк» надало Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як документ, що містить умови регулювання правовідносин між сторонами. Варто відзначити, що вказані Умови були затверджені головою Правління ПАТ КБ «Приват Банк» 06.03.2010р. тобто лише через три роки після укладення кредитно-заставного договору з [PERSON] . Надаючи суду вказану редакцію письмового доказу, позивач посилався на те, що 11.03.2010р. відповідачем була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в зв`язку з чим їй було відкрито картковий рахунок і видано кредитну картку. Однак, в своїх позовних вимогах АТ КБ «Приват Банк», як правонаступник ЗАТ КБ «Приват Банк» просив стягнути з [PERSON] суму боргу, яка виникла за договором від 02.02.2007р. В ході розгляду справи позовні вимоги уточнені не були та підстави для їхнього задоволення банком не змінювалися. Таким чином, виходячи з зазначених вище обставин та

Outcome: partial