Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

21.05.2019 р. позивачка звернулася до суду із заявою, у якій просить: 1) змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, збільшивши їх мінімальний розмір з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 2) стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 71768,21 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що аліменти стягуються на підставі рішення суду від 03.02.2012 р. та у зв`язку зі змінами сімейного законодавства їхній мінімальний розмір не відповідає ч. 2 ст. 182 СК України. Вказала, що відповідач не сплачував аліменти, внаслідок чого станом на 28.02.2017 р. мав заборгованість у сумі 34620,67 грн., а з березня 2017 р. по березень 2019 р. заборгованість склала 37147,54 грн., тобто у загальній сумі 71768,21 грн. Покликаючись на правову позицію ВС від 05.09.2018 р. у справі № 753/12684/16 зазначила, що розмір неустойки (пені) станом на 13.03.2019 р. становив 134859,42 грн., тому на підставі ч. 1 ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача неустойку у сумі 71768,21 грн., що не перевищує суму заборгованості. 13.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті без виклику сторін. 20.09.2019 р. суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального провадження та вирішив розглядати справу з викликом сторін. 20.09.2019 р. відповідач подав відзив, у якому зазначив, що визнає вимогу про збільшення мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не згідний з вимогою про стягнення пені. Вказав, що її розмір завищений, оскільки станом на 07.05.2019 р. заборгованість по аліментам була на 20000 грн. меншою, ніж вказала позивачка, а сама пеня обрахована всупереч висновкам ВП ВС від 25.04.2018 р. Також просив врахувати його матеріальний та сімейний стан - наявності на утриманні двох інших дітей. Окремо вказав, що борг погасив. Вважає, що стягнення з нього пені суперечитиме ст. 61 Конституції України, тому що за несплату аліментів на нього накладено штраф. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши позивачку, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] 06.04.2012 р. набрало законної сили рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12.03.2012 р. у справі № 2-1878/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким вирішено: 1) орозірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 14.02.2009 року у виконавчому комітеті Соснівської міської ради Львівської області, актовий запис № 07; 2) неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] , залишити на проживання з матір`ю - [PERSON] . 13.03.2012 р. цей же суд видав виконавчий лист № 2-1850/11 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2011 р. 27.11.2012 р. відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] , у якому народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] 04.03.2013 р. на підставі цього виконавчого листа відкрито виконавче провадження №36857292. 13.03.2019 р. державний виконавець склав розрахунок, котрий суду надала позивачка, згідно з яким заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 18.03.2019 р. становила 71768,21 грн. 07.05.2019 р. державний виконавець склав розрахунок, котрий суду надав відповідач, згідно з яким заборгованість останнього зі сплати аліментів станом на 07.05.2019 р. становила 50960,88 грн. Як видно з довідки від 18.09.2019 р., відповідач протягом квітня-серпня 2019 р. працював на території Республіки Польща та отримував дохід. 01.10.2019 р. державний виконавець склав розрахунок, котрий суду надав відповідач, згідно з яким заборгованість останнього зі сплати аліментів станом на 01.10.2019 р. відсутня, а штраф, накладений на боржника у сумі 15288,26 грн. - сплачений останнім 11.05.2019 р. Згідно з висновком Об`єднаної палати КЦС ВС, що викладений у постанові від 20.06.2019 р. у справі № 632/580/17, юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, шляхом збільшення їх мінімального розміру з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необґрунтованою. Позиція обох сторін щодо можливості зміни такого розміру є безпідставною. Відтак у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Згідно зі ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Покликання позивачки на те, що розмір неустойки (пені) становить 71768,21 грн. є безпідставним, оскільки дана сума обрахована за період з 13.12.2011 р. по 13.03.2019 р. Докази, а саме наданий позивачкою розрахунок від 13.03.2019 р., свідчить про те, що за період з 01.03.2017 р. по 13.03.2019 р. відповідач мав перед позивачкою непогашену заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 37147,54 грн. Станом на жовтень 2019 р. відповідач повністю погасив таку заборгованість перед позивачкою. Оскільки відповідач мав перед позивачкою заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.03.2017 р. по 13.03.2019 р., наявні правові підстави для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати останніх. Позивачка обрахувала суму пені у відповідності до правової позиції ВП ВС, що викладена у постанові від 05.09.2018 р. у справі № 753/12684/16. Однак ВП ВС сформувала нову правову позицію з цього питання, яку виклала у постанові від 03.04.2019 р. по справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відповідно до якої «… розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем». Крім цього, у своєму обрахунку позивачка не врахувала припису ч. 1 ст. 196 СК України, згідно з яким вона як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі, що не повинен бути більше 100 відсотків заборгованості. Відтак доводи представника відповідача щодо неправильного обрахунку пені є обґрунтованими. За таких обставин і міркувань суд не прийняв до уваги розрахунок пені, що обчислений позивачкою. Враховуючи наявні докази, правову позицію ВП ВС від 03.04.2019 р. та обмеження, що встановлені ч. 1 ст. 196 СК України, суд вважає, що неустойка (пеня) за період з 01.03.2017 р. по 13.03.2019 р. має бути обрахована наступним чином. Період нарахуванняНалежало до сплати, грн.Сплачено, грн.Заборгованість за аліментами за місяць, грн.Кількість днів простроченняПеня, грн. 03.20171317,5001317,507319630,925 04.20171421,7501421,757009952,25 05.20171421,7501421,756709525,72 06.20171421,7501421,756399084,98 07.20171542,0001542,006099390,78 08.20171542,0001542,005788912,76 09.20171542,0001542,005478434,74 10.20171792,7501792,755179268,51 11.20171792,7501792,754868712,76 12.20171792,7501792,754568174,94 01.20181855,5001855,504257885,87 02.20181855,5001855,503947310,67 03.20181855,5001855,503666791,13 04.20181998,0001998,003356693,30 05.20181998,0001998,003056093,90 06.20181998,0001998,002745474,52 07.20182097,75200097,75244238,51 08.20182097,75200097,75213208,20 09.20182097,7502097,751823817,90 10.20182097,7502097,751523188,58 11.20182097,75200097,75121118,27 12.20182097,7502097,75911908,95 01.20192097,75200097,756058,65 02.20192097,7502097,7529608,34 Отже, загальна сума пені становить 141485,15 грн., однак позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі, не більше 100 відсотків заборгованості, тобто 37147,54 грн. грн. Відтак позовна вимога про стягнення неустойки (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів підлягає частковому задоволенню. Відносно аргументів представника відповідача суд звертає увагу на таке. Вихідні відомості для обрахунку неустойки (пені) суд взяв із розрахунку заборгованості від 13.03.2019 р., оскільки останній слугував підставою для пред`явлення позову. За правилами ст. 196 СК України розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не залежить від матеріального та сімейного стану боржника. Також є необґрунтованими покликання представника відповідача на те, що стягнення пені у даному випадку суперечитиме ст. 61 Конституції України, адже штраф на відповідача накладався як вид відповідальності у виконавчому провадженні і він не мав цивільно-правового характеру. Покликання на ст. 549 ЦК України є недоречним. Відтак накладення на відповідача штрафу у порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та стягнення з нього відповідної пені згідно з ч. 1 ст. 196 СК України не має наслідком порушення приписів ст. 61 Конституції України. За таких обставин і міркувань позов підлягає частковому задоволенню. 20.09.2019 р. представник відповідача надав суду заяву з квитанцією № ПН409 від 13.09.2019 р., відповідно до яких відповідач поніс на правову допомогу витрати у сумі 800,00 грн. В силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України такі судові витрати покладаються на відповідача. При цьому, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (51,76 %) у сумі 397,72 грн.

Outcome: partial