Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Звертаючись до суду позивач вказував, що між ТОВ «Агрофірма Шаргород» та [PERSON] , спадкоємцем якої є відповідач [PERSON] , було укладено договір оренди землі б/н від 22.06.2017 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080 строком на 10 років. Право оренди зареєстровано 04.07.2017 за номером 21292884. 04.06.2020 право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] . Підставами недійсності договору оренди землі б/н від 06.07.2020, який укладено між [PERSON] і СТОВ «Подільська зоря», позивач вказав те, що вказаний договір був укладений щодо земельної ділянки, право оренди якої належало ТОВ «Агрофірма Шаргород». Таким чином, відповідач [PERSON] допустила подвійну передачу в оренду спірної земельної ділянки і подвійну реєстрацію права оренди за різними юридичним особами. Зокрема, позивач зазначив, що 15.09.2017 було здійснено подвійну реєстрацію права оренди землі на належну [PERSON] земельну ділянку за СТОВ «Подільська зоря». 27.11.2017 наказом Міністерства юстиції України № 3789/5 за скаргою ТОВ «Агрофірма Шаргород», який є чинним згідно з постановою ВС України від 16.07.2019 у справі № 802/2192/17-а, скасовано вказаний запис про право оренди землі за СТОВ «Подільська зоря», а також скасовано записи про припинення права оренди ТОВ «Агрофірма Шаргород». 07.07.2020 було здійснено чергову подвійну реєстрацію права оренди землі щодо земельної ділянки відповідача на підставі договору оренди землі № б/н від 06.07.2020 між [PERSON] та СТОВ «Подільська Зоря», і цей запис є актуальним. Посилаючись на вказане позивач просив визнати недійсним договір оренди землі б/н від 06.07.2020, укладений між [PERSON] і Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Подільська зоря» щодо земельної ділянки площею 3,0347 га кадастровий номер 0520255300:02:001:0080 з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Подільська зоря», що зареєстроване державним реєстратором Підпалюк Лесею Вікторівною, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52986975 від 07.07.2020, номер запису про інше речове право 37188622. Просив також стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Старцун М. І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась. Про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином на підставі приписів частини 11 статті 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надіслала. Представник відповідача СТОВ «Подільська зоря» в судове засідання повторно не з`явився. Відповідач належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надіслав. 2. Процесуальні дії у справі 19.08.2021 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідачів [PERSON] і СТОВ «Подільська Зоря» належним чином засвідчену копію договору оренди землі б/н від 06.07.2020 за клопотанням позивача, викладеним у позовній заяві. Ухвалою суду від 07.10.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено здійснювати заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідач [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Копайгородської селищної ради Барського (наразі Жмеринського) району Вінницької області площею 3,0347 га з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080. Підстава для державної реєстрації - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 300, виданий 04.06.2020, видавник: Сушицька А. О. , державний нотаріус Барської державної нотаріальної контори Вінницької області, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Державний реєстр) - 36760875. Вказана земельна ділянка з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080 була передана в оренду ТОВ «Агрофірма Шаргород» її попередньою власницею [PERSON] (номер запису в Державному реєстрі - 15170623) на підставі договору оренди землі від 22.06.2017, укладеного між [PERSON] , як орендодавцем, та ТОВ «Агрофірма Шаргород», як орендарем (номер запису - 21292884). Договір оренди укладено строком на 10 (десять років). Право оренди ТОВ «Агрофірма Шаргород» на земельну ділянку з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080 було зареєстровано в Державному реєстрі 04.07.2017, номер запису - 21292884. 15.09.2017 до Державного реєстру було внесено запис про припинення права оренди ТОВ «Агрофірма Шаргород» щодо спірної земельної ділянки, яке виникло на підставі договору оренди землі від 22.06.2017. Вказаний запис було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.09.2017 індексний номер 37112260 державного реєстратора Чечельницької селищної ради Фаренюка Сергія Анатолійовича. Наказом Міністерства юстиції України від 27 листопада 2017 року № 3789/5 скаргу ТОВ «Агрофірма Шаргород» від 20 жовтня 2017 року задоволено у повному обсязі, скасовано вказане рішення про державну реєстрацію від 16.09.2017 індексний номер 37112260, внаслідок чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно технічними реєстраторами Мін`юсту були внесені відповідні записи. 06.07.2020 між [PERSON] , як орендодавцем, і СТОВ «Подільська Зоря», як орендарем, було укладено договір оренди землі від 06.07.2020 б/н щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080 строком на 10 (десять років). Право оренди земельної ділянки орендаря СТОВ «Подільська Зоря» за вказаним договором було зареєстровано в Державному реєстрі 07.07.2020, номер запису про інше речове право - 37188622. Цей запис є актуальним на момент розгляду справи. Наведені обставини підтверджуються даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державний реєстр) № 227215062 від 07.10.2020, яка відображає актуальну і деталізовану інформацію про об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку за кадастровим номером 0520255300:02:001:0080, а також наданою позивачем копією договору оренди землі від 22.06.2017 між [PERSON] і ТОВ «Агрофірма Шаргород», копією наказу Міністерства юстиції України від 27 листопада 2017 року № 3789/5. 3. Оцінка суду та норми права, застосовані судом Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з часиною 1 статті 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (частина 1 статті 5). Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частини 1, 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13). Частиною 1 статті 14 вказаного Закону встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Такі норми передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі». За змістом статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до приписів статті 17 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції Закону України № 191-VIII від 12.02.2015, який набрав чинності 05.04.2015) об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації. Отже, орендар набуває право оренди та використання земельної ділянки саме з моменту реєстрації такого права, а не з моменту підписання договору. За змістом частин 1 і 4 статті 148-1 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент державної реєстрації переходу права власності до [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] ) до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки; за згодою сторін договору оренди до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Станом на день ухвалення рішення у цій справі вказана норма статті 148-1 викладена в новій редакцій, згідно із якою внесення змін до договорів оренди із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору. Згідно із частиною 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Пунктом 12.6 договору оренди землі від 22.06.2017, укладеного між [PERSON] і ТОВ «Агрофірма Шаргород», перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення цього Договору. Отже, права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі від 22.06.2017 між [PERSON] і ТОВ «Агрофірма Шаргород» перейшли до відповідача [PERSON] . Як встановлено судом, 06.07.2020 [PERSON] , як орендодавець, і СТОВ «Подільська Зоря», як орендар, уклали договір оренди землі від 06.07.2020 б/н щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080. На підставі цього договору 07.07.2020 було зареєстровано право оренди СТОВ «Подільська Зоря» щодо вказаної земельної ділянки, про що зроблено у Державному реєстрі запис номер 37188622, який на момент розгляду справи є актуальним. У вказаному записі відображені істотні умови договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди (договір укладено на 10 років); орендна плата (8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки). Відповідно до частини 5 статі 12 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження №12-80гс20). Саме на відомості з Державного реєстру щодо укладення договору оренди землі від 06.07.2020 між [PERSON] і СТОВ «Подільська Зоря» посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки копія згаданого договору у позивача відсутня. Ухвалу суду від 19.08.2021 про витребування копії договору оренди землі від 06.07.2020 між [PERSON] і СТОВ «Подільська Зоря» відповідачі не виконали, і не повідомили суд про неможливість подати вказаний доказ. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. За таких обставин цієї справи суд вважає доведеним факт укладення договору оренди землі від 06.07.2020 між [PERSON] і СТОВ «Подільська Зоря», на підставі якого було зареєстровано право оренди СТОВ «Подільська Зоря», враховуючи дані Державного реєстру. Доказів протилежного відповідачі не надали. Як встановлено судом, станом на момент укладення оспорюваного договору оренди землі від 06.07.2020 між [PERSON] і СТОВ «Подільська Зоря» і реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080 за СТОВ «Подільська Зоря», яка була здійснена 07.07.2020, існували такі обставини: -був дійсним договір оренди цієї ж земельної ділянки від 22.06.2017, укладений між [PERSON] і ТОВ «Агрофірма Шаргород» строком на 10 років; матеріали справи не місять доказів про визнання недійсним чи розірвання вказаного договору; -в результаті ухвалення рішення Верховним Судом від 16.07.2019 у справі №802/2192/17-а і прийняття наказу Міністерства юстиції України №2401/5 від 05.08.2019 право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080, яке належить ТОВ «Агрофірма Шаргород» за договором від 22.06.2017 і було зареєстровано 04.07.2017, вважається таким, що не припинено. Висновок суду про те, що право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080, яке належить ТОВ «Агрофірма Шаргород» за договором від 22.06.2017 і було зареєстровано 04.07.2017, вважається таким, що не припинено, не зважаючи на те, що в записах Державного реєстру це право не відображено як актуальне, ґрунтується на аналізі таких доказів, які наявні в матеріалах справи. Зокрема, 15.09.2017 стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080 до Державного реєстру було внесено два записи: -запис номер 22367661 про реєстрацію права оренди землі СТОВ «Подільська Зоря» на підставі договору оренди землі № 26 (102-У) від 28.08.2017; -запис про припинення речового права оренди землі ТОВ «Агрофірма Шаргород», яке було зареєстровано 04.07.2017 згідно із записом 21292884. В інформаційній довідці не відображено, на підставі якого правочину було припинено речове право ТОВ «Агрофірма Шаргород». Надалі реєстраційна дія, яка полягала у внесенні до Державного реєстру відомостей про припинення речового права оренди ТОВ «Агрофірма Шаргород», була скасована згідно з наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017 №3789/5. Вказаний наказ Мін`юсту від 27.11.2017 №3789/5 був предметом оскарження у суді за позовом СТОВ «Подільська Зоря» до Міністерства юстиції України. Рішенням суду першої інстанції, яке було залишено в силі рішенням суду апеляційної інстанції, цей наказ було скасовано. Однак, остаточним рішенням у цьому спорі, а саме постановою Верховного Суду від 16.07.2019 (справа №802/2191/17-а) рішення судів першої і апеляційної інстанцій було скасовано і провадження у справі закрито. Надалі на підставі згаданого рішення Верховного Суду від 16.07.2019 Міністерство юстиції України видало наказ №2401/5 від 05.08.2019 «Про скасування наказу Міністерства юстиції України від 08 червня 2018 року № 1781/5 «Про скасування наказу Міністерства юстиції України № 3789/5 від 27 листопада 2017 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким було скасовано відміну наказу Міністерства від 27.11.2017 №3789/5. Таким чином, дія наказу Мінюсту від 27.11.2017 №3789/5 була відновлена і наказ є чинним. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 у справі №125/731/19, яка стосувалась спору про право оренди землі між позивачем ТОВ «Агрофірма Шаргород» і відповідачами СТОВ «Подільська Зоря», іншою фізичною особою з побідними фактичними обставинами. Отже, реєстраційна дія, яка полягає у внесенні до Державного реєстру відомостей про припинення речового права оренди ТОВ «Агрофірма Шаргород», вважається скасованою, а право оренди спірної земельної ділянки, належне ТОВ «Агрофірма Шаргород», не є припиненим. Доказів на спростування вищенаведених висновків суду, зокрема доказів щодо нечинності наказ Мін`юсту від 27.11.2017 №3789/5, відповідачами не надано. З огляду на зазначене, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду щодо спростовуваної презумпції права, яку створюють відомості Державного реєстру, на підставі наданих позивачем доказів суд дійшов висновку, що державна реєстрація права оренди ТОВ «Агрофірма Шаргород», здійснена 04.07.2017 є актуальною, а також була актуальною на момент укладення оспорюваного договору оренди землі від 06.07.2020 між [PERSON] і СТОВ «Подільська зоря» і державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0520255300:02:001:0080 за СТОВ «Подільська зоря». Наведене дає підстави для висновку, що [PERSON] передала свою земельну ділянку в подвійну оренду двом юридичним особам, зокрема без припинення договірних відносин з ТОВ «Агрофірма Шаргород» за договором від 22.06.2017, за наявності актуальної державної реєстрації права оренди ТОВ «Агрофірма Шаргород», відповідач [PERSON] уклала договір оренди землі стосовно тієї самої ділянки з СТОВ «Подільська зоря». Вирішуючи питання про визнання недійсним договору оренди землі від 06.07.2020, укладеного між [PERSON] і СТОВ «Подільська зоря», суд керується таким. Відповідно до положень статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України). Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом положень частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Внаслідок укладення [PERSON] договору оренди землі від 06.07.2020 із СТОВ «Подільська зоря» було порушено право користування земельною ділянкою, яке на той час існувало у ТОВ «Агрофірма Шаргород» на підставі договору від 22.06.2017 і було зареєстровано 04.07.2017. Оскільки законодавством не передбачено одночасного існування двох договорів оренди однієї і тієї земельної ділянки, то правочин, який порушує раніше набуте право оренди земельної ділянки, суперечить закону, що відповідно до положень частини 1 статті 203 і частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання цього договору недійсним. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 587/2110/16-ц, від 02.06.2021 у справі №125/731/19. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині припинення права оренди земельної ділянки, що було зареєстровано за СТОВ «Подільська зоря» на підставі договору, який визнано судом недійсним, також підлягають задоволенню. З наведених мотивів позов слід задовольнити повністю. 4. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, то витрати із сплати позивачем судового збору в сумі 2270 грн слід стягнути на користь позивача з відповідачів в рівних частках - по 1135 грн з кожного. Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Outcome: approved