Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

20 вересня 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності по ? частині на житловий будинок [ADDRESS] («А-1» - житловий будинок, «а-1» - веранда, «Б-1» - літня кухня, «б-1» - тамбур, «В-1» - сарай, «г-1» - гараж, «Д-1» - сарай, «Пг» - погріб, № 1 - огорожа, № 2 - вбиральня/душ, № 3 - водогін), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла бабуся позивачів (мати спадкодавця [PERSON]) - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину фактично вступивши в управління і володіння спадковим майном, оскільки на час смерті [PERSON] та після цього продовжував проживати в будинку. Але за життя [PERSON] не встиг оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину. [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS], який [PERSON] за життя прийняв у спадщину після смерті [PERSON], але не оформив. Позивачі, є дітьми померлого [PERSON], і як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину шляхом подання заяв до нотаріальної контори. Однак, постановами нотаріуса від 30.08.2013 року та 15.09.2016 року позивачам було відмовлено в оформленні спадщини на житловий будинок після померлого [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Оскільки оригінал правовстановлюючого документа на будинок відсутній, позивачі не можуть його надати, і тому змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, їх представник адвокат Ковальов Д.В. надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без участі позивачів, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач Дівнинська сільська рада Приазовського району, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання уповноваженого представника не направила, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Треті особи - КП «Нерухомість-П» та Відділ державної реєстрації та надання адміністративних послуг Приазовської районної державної адміністрації до суду не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.08.2013 року. Згідно з довідкою Приазовського районного відділу ДРАЦС від 01.12.2016 року № 612/02-04/06-120 [PERSON] [INFO] є сином [PERSON]. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до довідки Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області від 27.08.2013 № 125, [PERSON] була зареєстрована та мешкала по [ADDRESS] з 1930 року і по день смерті [INFO]. Разом з нею мешкали син [PERSON], невістка [PERSON] та онук [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.11.2008 року. Згідно з довідкою Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області від 01.11.2010 № 150, [PERSON] був зареєстрований по постійно мешкав по [ADDRESS] з 1962 року та по день смерті. На підставі інформаційної довідки зі спадного реєстру № 45357755 від 08.10.2016 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON], що підтверджено довідкою Приазовського районного відділу ДРАЦС від 01.12.2016 року № 613/02-04/06-120 та рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15.02.2012 року у справі № 2-о-4/2012. Згідно з матеріалами спадкової справи № 133, позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання заяв до нотаріальної контори. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини у встановленому законом порядку, про що склали заяви від 16.04.2009 року. Відомості про наявність інших спадкоємців після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, матеріали спадкової справи не містять. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.10.2012 року позивачі оформили право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON] Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2013 року та 15.09.2016 року, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності померлого на будинок. Згідно з довідкою КП «Нерухомість-П» від 29.08.2013 року № 218, згідно інвентарного обліку житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.09.1990 року, та складається з: «А-1» - житловий будинок, «а-1» - веранда, «Б-1» - літня кухня, «б-1» - тамбур, «В-1» - сарай, «г-1» - гараж, «Д-1» - сарай, «Пг» - погріб, № 1 - огорожа, № 2 - вбиральня/душ, № 3 - водогін, загальна площе 55,1 кв.м., житлова площа 29,0 кв.м. Самочинне будівництво відсутнє. При запиті судом відомостей про реєстрацію права власності встановлена відсутність даних про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно даних технічного паспорту, житловий будинок було збудовано в 1961 році, та законодавство Української РСР не передбачало обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах. Враховуючи положення ст. 58 Конституції України, п. 4 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, до правовідносин, пов'язаних з прийняттям спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, чинного на момент відкриття спадщини. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом. В силу ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. На переконання суду є підтвердженим фактичне прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], шляхом проживання і володіння будинком, про що свідчать довідки сільської ради від 27.08.2013 № 125 та від 01.11.2010 № 150. Отже, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON], як спадкове майно, прийняте ним за життя після смерті [PERSON], та входить до спадкової маси після смерті [PERSON] як майнове право, у зв'язку з чим у спадкоємців [PERSON] виникло право на спадкування зазначеного будинку в рівних частинах. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі ст. 1261 ЦК України, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] Статтею 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. В розумінні ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи, що позивачами підтверджено їх право на спадкування за законом після смерті [PERSON], а також належність померлому спадкового майна, позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved