Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

20.04.2015 року [PERSON] звернулась з позовом про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 11304,12 грн. із яких 10000 грн. - неповернута позика, а 1304,12 грн. - процентів за користування коштами, а також судових витрат. Підставою для позову стало те, що 15.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики згідно якого перша передала, а друга отримала 10000 грн., які зобов'язалась повернути в строк до 01.01.2015 року. На підтвердження своїх зобов'язань [PERSON] написала відповідну розписку. Так як свої зобов'язання [PERSON] не виконала не неодноразові звернення [PERSON], то остання вимушена була звернутись з позовом до суду. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з'явились, але остання надала заяву з проханням розглядати справу у відсутність її та позивачки, а позов підтримує повністю та просить його задовольнити. В судове засідання відповідачка не з'явилась, а надала заяву в якій просила справу розглядати в її відсутність, а позов визнає і проти його задоволення не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 61ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Розпискою про отримання позики від 15.07.2014 року (а.с.19) підтверджено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики згідно якого перша передала, а друга отримала 10000 грн., які зобов'язалась повернути в строк до 01.01.2015 року. Форма обрана сторонами для укладення даного договору, відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047 ЦК України і є належним підтвердженням наявності відповідних договірних відносин між сторонами та передачі грошей. Згідно з загальними умовами виконання зобов'язань, встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовими нормами ст. 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики, або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з положенням ст. 1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, а ст. 625 ч.2 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом. Таким чином, на підставі викладеного суд знаходить позовні вимоги доведеними і підлягаючими задоволенню. На підставі ст. 88 ч.3 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved