Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

21.06.2019 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, обґрунтовуючи вимоги тим, що Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.11.2014 р. по 01.02.2019 р. надав відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідач належним чином обов`язок по оплаті поточних рахунків не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 37596,58 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені ними судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. 25.09.2019 р. до суду надійшла заява від [PERSON] в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності (а.с.20) Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку, позовні вимоги, підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, з проханням застосувати строк позовної давності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, суд вважає, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому Кодексі України (ст. 64, 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для звільненні від сплати за надані послуги. В позовній заяві Концерн «Міські теплові мережі» вказує, що система опалення помешкання Відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим. Відключення опалення в окремій квартирі значною мірою порушить Державні будівельні норми України, а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень. Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та безперечним. Згідно з довідкою щодо заборгованості споживача [PERSON] за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2014 року по 01.02.2019 року утворилась заборгованість в сумі 37596,58 грн. (а.с.6). Як вбачається з особового рахунку № [NUMBER] , заборгованість утворилась в період з 01.12.2014 р. по 01.02.2019 р., споживач [PERSON] за вказаний період жодного разу не здійснив дій щодо її погашення (а.с.7,8). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] заявив про застосування строку позовної давності при вирішенні спору щодо стягнення з нього заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, про що надав суду письмову заяву. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Разом з тим, згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, договір про збільшення позовної давності між сторонами у письмовій формі не укладався, докази щодо укладання такого договору саме у письмовій формі позивачем суду не надано. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач в період з 01.11.2014 р. по 01.02.2019 року жодного разу не сплачував за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] , тим самим не виконуючи свої зобов`язання з оплати за надані послуги. Отже, позивач саме з грудня 2014 року мав довідатися про порушення свого права і саме з цього часу для нього розпочався перебіг позовної давності. З позовом до суду позивач звернувся 21.06.2019 року, тобто в поза межами строку загальної позовної давності, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволенні судом. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2014 року по 01.02 2019 року в сумі 37596,58 грн. не можуть бути задоволені судом внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволені позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України відсутні правові підстави для стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: dismissed