Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

20.01.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на селянське (фермерське) господарство «Олександра», яке знаходиться за адресою: 39100, Полтавська область, Козельщинський район, селище Козелыцина, вул. Радянська, 47, зареєстроване 30.12.1992 року, номер запису в Єдиному Державному реєстрі 1 567 120 0000 000311, ідентифікаційний код 22528411, зареєстроване на [PERSON], який помер 12.12.2009 року, а також визнати за ним право користування земельною ділянкою розміром 11,2 га, розташованою на території [PERSON] селищної ради Полтавської області на підставі державного акта на право користування землею серії Б № 017187-260, виданий [PERSON] селищною радою Полтавської області в 1992 році, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 24 на ім'я [PERSON], який помер 12.12.2009 року. В обґрунтування позову, позивачем зазначено, що за життя померлий батько [PERSON] заснував СФГ «Олександра», яке було зареєстроване 30.12.1992 року. Для ведення селянського (фермерського) господарства [PERSON] була надана земельна ділянка площею 11,2 гектари, що підтверджується державним актом серії Б № 017187-260 на право користування земельною ділянкою. Далі позивач зазначив, що 14.05.2010 року [PERSON] державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 141/2010 на майно померлого [PERSON], згідно якої інших спадкоємців окрім нього немає. 15.03.2011 року він отримав від державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок померлого спадкодавця. Також, в позові позивачем зазначено, що державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця зокрема на майно СФГ «Олександра» та на земельну ділянку площею 11,2 гектари, яка надана для ведення селянського (фермерського) господарства, у звязку з відсутністю статутних документів на вказане фермерське господарство та документів, які засвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку. Відсутність документів, позбавляє позивача успадкувати за законом спадкове майно, яке за життя належало спадкодавцю. Ухвалою суду від 02 лютого 2017 року за клопотанням представника позивача по справі залучено співвідповідачами Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області та [PERSON] районну державну адміністрацію. 06.04.2017 року позивач в судовому засіданні позов уточнив та прохав визнати [PERSON] правонаступником селянського (фермерського) господарства «Олександра» та майна, яке знаходиться за адресою: 39100, Полтавська область, Козельщинський район, селище міського типу Козельщина, вулиця Радянська, будинок 47, зареєстроване 20.12.1992 року, номер запису в ЄДР 1\~567\~120 0000 000311, ідентифікаційний код 22528411, зареєстроване на [PERSON], який помер 12.12.2009 року в порядку спадкування. Визнати за [PERSON] право користування земельною ділянкою розміром 11,2 га, розташованою на території [PERSON] селищної ради Полтавської області на підставі державного акта на право користування землею серії Б № 017187-260, виданий [PERSON] селищною радою Полтавської області в 1992 році, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 24 на ім'я [PERSON], який помер 12.12.2009 року в порядку спадкування. Також, в судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити, оскільки позивач працював в СФГ «Олександра» та вважав себе членом фермерського господарства. Земельна ділянка передавалася батьку в користування для ведення СФГ «Олександра». За життя, батько не переоформив документи на земельну ділянку, оскільки хворів. Майновий комплекс від СФГ «Олександра» залишився у виді автомобіля. На даний час, він бажає продовжити діяльність СФГ «Олександра», оскільки за життя батька, допомагав йому по господарству тобто обробляти землю.. 02.02.2017 року в попередньому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] селищної ради землевпорядник [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача не заперечував. Також, надав пояснення, що вищезазначена земельна ділянка розташована за межами території [PERSON] селищної ради. На даний час, повноваження щодо розпорядження земельної ділянки належить Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області. Починаючи з 2002 року Державний акт, який виданий померлому спадкодавцю підлягав заміні, оскільки він був виданий на підставі Земельного кодексу України 1991 року. 01.03.2017 року в судовому засіданні представник співвідповідача[PERSON] РДА [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала. Також, надала пояснення, що позивач має право успадкувати майно після померлого спадкодавця. Відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду діяльність СФГ «Олександра» припинено. Наступна стадія, якщо не вирішено питання про спадщину є ліквідація СФГ «Олександра». Спадкодавець за життя та під час реєстрації підприємства не надав статут до реєстраційної справи. В описі матеріалів реєстраційної справи підприємство СФГ «Олександра», відсутні будь-які відомості щодо надання реєстратору статуту підприємства. Представник співвідповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив (а.с. 124). Представник третьої особи [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але направив заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори на усіх судових засіданнях. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вивчивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволення виходячи з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] помер 12 грудня 2009 року, після смерті останнього єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є рідний син померлого позивач по справі, інші спадкоємці відсутні (а.с. 6, 91-111). Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що засновником та керівником Селянського (фермерського) господарства «Олександра», яке зареєстроване [INFO], ідентифікаційний код юридичної особи 22528411 є [PERSON] (а.с. 7-9). Відповідно до державного акта на право користування землею серія Б № 017187-260 від 1992 року вбачається, що померлому [PERSON] передано в безкоштовне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка в розмірі 11,2 га (а.с. 11-13). Згідно технічного паспорта вбачається, що Селянському фермерському господарству «Олександра» належить транспортний засіб автомобіль ЗАЗ 968 М державний номерний знак 49-96 ПОА (71-72). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали показання, що померлий спадкодавець, за життя разом із позивачем, займалися обробітком землі. Згідно\~ст. 1 ЗУ від 19.06.2003, № 973-IV «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. У\~ст. 23 ЗУ «Про фермерське господарство» встановлено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону \~Відповідно до\~ст. 36 зазначеного закону\~рішення про припинення діяльності фермерського господарства приймається: власником у разі реорганізації або ліквідації фермерського господарства - відповідно до закону та Статуту фермерського господарства; у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства у порядку, встановленому законом; у разі банкрутства фермерського господарства - відповідно до закону. Відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року вбачається, що судом ухвалено постанову про припинення юридичної особи Селянського (фермерського) господарства «Олександра» (а.с. 15). Ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Відповідно до ст.ст. 110-111 ЦК України, юридична особа ліквідується: 1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади. З дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Таким чином, оскільки діяльність Селянського (фермерського) господарства «Олександра» лише припинене, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про ліквідацію юридичної особи відсутній, спеціальним законом передбачається вищезазначений порядок спадкування у фермерському господарстві для продовження його діяльності, то позивач як спадкоємець померлого обґрунтовано просить визнати його правонаступником останнього, а отже в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо спадкування постійного прав користування земельною ділянкою, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 92 ЗК України\~(у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), право постійного користування земельною ділянкою\~це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту ч. 2 \~ст. 92 ЗК України\~вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6\~Перехідних положень ЗК України\~визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до\~ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст.ст.\~116,\~118 ЗК України\~є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України,\~право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1225 ЦK України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно із ч. 1 ст. 407 ЦK України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України\~(у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та ч. 2\~ст. 102-1 ЗК України, \~право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Згідно\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим,\~ст. 23 ЗУ «Про фермерське господарство»\~передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 19 ЗУ «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно із ч. 1 ст. 20 зазначеного Закону, \~майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ України у справі за № 6-2329 цс16 від 05.10.2016 року. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем [PERSON] спадкування права на постійне користування земельною ділянкою слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial