Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

21.10.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка) про стягнення заборгованості (а.с.1-8). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/9434/19 за позовом ТОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 59-60). В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, 15.09.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 73154 в електронній формі та відповідачка отримала кошти у сумі 2 000 грн. строком на 30 днів, які зобов`язалась повернути та сплатити проценти за користування позикою. Однак, відповідачкою отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, чим вона порушила умови договору позики, тому станом на 08.10.2019 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 85 004,00 грн., з яких: 2 000 грн. - основний борг; 40 084,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 42 920,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Невиконання відповідачкою зобов`язань по укладеному договору позики зумовило звернення ТОВ «ВЕЛЛФІН» до суду із відповідним позовом. 28.04.2020 року від відповідачки - [PERSON] до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (а.с.89-93), відповідно до якого вона зазначає, що погодитись в повній мірі з позовними вимогами не можливо, через незаконність та необґрунтованість штрафних санкцій, процентів, пені та інших супутніх витрат, пов`язаних із виконанням договору позики. Просила суд позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» задовольнити частково, стягнути з неї 3 080,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - основний борг, 1 080,00 грн.- заборгованість за процентами та 69,90 грн. - судовий збір. У судові засідання представник позивача не з`явився, але відповідно до прохальної частини позовної заяви, просить розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.8). Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Зазначила, що підтримує свій відзив в повному обсязі та просить суд стягнути з неї заборгованість відповідно до її відзиву (а.с.97). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. 15.09.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 73154 в електронній формі та відповідачка отримала кошти у сумі 2 000 грн. строком на 30 днів, які зобов`язалась повернути та сплатити проценти за користування позикою. Однак, відповідачкою отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, чим вона порушила умови договору позики, тому станом на 08.10.2019 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 85 004,00 грн., з яких: 2 000 грн. - основний борг; 40 084,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 42 920,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Невиконання відповідачкою зобов`язань по укладеному договору позики зумовило звернення ТОВ «ВЕЛЛФІН» до суду із відповідним позовом. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Як встановлено матеріалами справи, за умовами укладеного сторонами договору позики № 73154 від 15 вересня 2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», яка фінансова установа надало позичальниці суму позики, а остання зобов`язалась її повернути у повному обсязі 15 жовтня 2016 року. Таким чином, позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку договору позики, тобто до 15 жовтня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові наслідки нараховувати передбачені договором проценти. Зазначена правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду України у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Отже, визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 81 924,00 грн. включає період з 16 жовтня 2016 року по 08 жовтня 2019 року, який виходить за межі строку договору позики, а у позикодавцем відсутні належні правові підстави нарахування додаткових процентів за період з 16 жовтня 2016 року по 08 жовтня 2019 року. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial