Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

20 листопада 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9656 грн. 06 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в сумі 5000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що підприємство не розрахувалося з позивачем через скрутне фінансове становище. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» з 29.07.2003 року. На підставі наказу № 266/к від 28 вересня 2015 року позивач звільнена з роботи у звязку зі скороченням штату чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а/с 5-6). З копії розрахункового листка вбачається, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 9656 грн. 06 коп.(а/с 7). Позивач зверталася до відповідача з проханням виплатити їй заборгованість по заробітній платі, проте така вимога задоволена не була. Згідно ч. 1\~ ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторонами в судовому засіданні визнано, що за час затримки розрахунку при звільненні на день розгляду справи судом минуло 47 робочих днів (на підприємстві 4 робочих дня), а тому з урахуванням середньоденного заробітку позивача в розмірі 103 грн. 12 коп. сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 4846 грн. 64 коп. (з даної суми не утримані податки і обовязкові платежі), а тому позивачу має бути виплачена сума після відрахування з 4846 грн. 64 коп. податків і обовязкових платежів. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Також, суд знаходить підстави для часткового задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати (розрахунку при звільненні) призвела до втрати нормальних життєвих звязків позивача та необхідності прикладення додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, а також виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацією стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у звязку із задоволенням матеріальної вимоги позивача та частковим (10%) задоволенням вимоги позивача про стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене,

Outcome: partial