Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

1 Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У своєму позові позивач зазначив, що між АТ «Банк ренесанс капітал» та [PERSON] укладений договір від 20.02.2014 року про надання кредитних коштів на строк з 20.02.2014 року по 20.02.2017 року у розмірі 12160 грн. На підставі виконаного напису Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 24.11.2017 року з нього стягнено на корить ПАТ «Перший український міжнародний банк» невиплачені грошові кошти в сумі 23225,01 грн. Вважає, що вказаний напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що будь-які повідомлення позивачу про заміну кредитора АТ «Банк ренесанс капітал» на його правонаступника ПАТ «Перший український міжнародний банк», дострокове повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування або про розірвання кредитного договору не направлялися. У позивача відсутня безспірна заборгованість, відповідачем та нотаріусом порушені вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», та виконавчий напис вчинено без надання ПАТ «Перший український міжнародний банк» документів, передбачених переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, та заборгованість, яка не має ознак безспірної. Відповідачем порушено правила звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, оскільки з дня виникнення у ПАТ «Перший український міжнародний банк» вимоги за договором минуло більше трьох років. Тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі виконавчий напис вчинений 24.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі № 3120 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 20.02.2014 року; стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 26147,51 грн. У своєму позові посилається на вимог ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.253, 651 ЦК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує розглядати справу в порядку заочного розгляду. В судове засідання представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 2. Заяви, клопотання учасників справи 10 травня 2018 року позивачем подана заява про забезпечення доказів. 16 липня 2018 року позивачем подана заява про забезпечення доказів. 16 липня 2018 року позивачем подана заява про забезпечення доказів. 3.Процесуальні дії суду 01 червня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. 14 вересня 2018 року винесено ухвалу суду про забезпечення позову. 23 січня 2019 року винесено ухвалу суду про витребування доказів. 23 січня 2019 року винесено ухвалу суду про витребування доказів. 07 червня 2019 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що 20 лютого 2014 року між акціонерним товариством «Банк ренесанс капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк», та [PERSON] укладений кредитний договір про надання кредитних коштів на строк з 20.02.2014 року по 20.02.2017 року у розмірі 12160 грн. 24 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 3120 про стягнення з [PERSON] на корить банку невиплачених грошових коштів в сумі 23225,01 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11849,88 грн., заборгованість з комісії у розмірі 10086,82 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1288,31 грн. Постановою від 12 лютого 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. за виконавчим написом № 3120 від 24.11.2017 року відкрито виконавче провадження. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є виконавчий напис. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Закону України «Про нотаріат» та обраний спосіб захисту визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 5. Оцінка суду Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наступне. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Ст.ст.76, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, представником відповідача не спростовані посилання позивача, згідно до вимог ст.81 ЦПК України, тобто не надані будь-які достатні докази того, що позивачем перед зверненням до нотаріуса була отримана вимога про усунення порушень за кредитним договором. З урахуванням вищезазначених норм та матеріалів доданих до позову, суд приходить до висновку, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» не було дотримано всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, оскільки відсутня відмітка на письмовому повідомленні про його отримання, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, чим було порушено права позивача на спростування розміру заборгованості. Крім того, нотаріусом не дотримано при вчиненні виконавчого напису вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед банком, не звернувши увагу на те, що у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років, а також нотаріус вирішив стягнути з відповідача одночасно пеню та штрафи за порушення боржником грошового зобов`язання, що не відповідає вимогам статті 61 Конституції України. Відповідно до вимог ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином враховуючи викладене, суд задовольняє вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В п.23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст.24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Так, позивачем не надано суду доказів того, що діями відповідача йому спричинена й моральна шкода. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Щодо судових витрат Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти у розмірі 768,40 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial