Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

21 серпня 2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказувала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року. Від шлюбу в них народилась донька [PERSON], яка знаходиться на її утриманні, однак відповідач, матеріальної чи іншої допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач відбуває покарання у Вознесенський виправній колонії (№72), надіслав заяву, в якій повідомив, що позов не визнає, оскільки після розірвання шлюбу з позивачем їх спільна дочка та позивач проживали з ним та позивач не несла матеріальних витрат на утримання дитини, вказав, що не бажає особисто приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотань про його доставку (етапування) в судове засідання не надавав, а тому до суду для участі в судовому засіданні 18 грудня 2014 року не доставлявся. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області 14 травня 2010 року (а.с.4). Внаслідок шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої, батьками зазначені сторони (а.с.3). Відповідно до довідки виконавчого комітету Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 18 серпня 2014 року № 391, [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем і знаходиться у неї на утриманні (а.с.8). Згідно частини 6 статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Мати і батько, відповідно до приписів частини 1 статті 141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до вимог частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За таких підстав суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивача на утримання дитини. При цьому, позиція відповідача щодо відсутності в нього обов'язку утримувати свою дитину через те, що позивач та дитина після розірвання шлюбу проживали в нього та знаходились на його утриманні, правового значення не має, оскільки обов'язок по утриманню дитини покладається в рівних частках на її батьків з моменту народження дитини та до повноліття. Визначаючи розмір аліментів суд виходив із наступного. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі в Вознесенській виправній колонії (№72). У відповідності до статті 118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України (стаття 120 КВК України). Згідно пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджених постановою КМУ від 26 лютого 1993 року №146 (далі - Перелік), утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом. Суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів повинно відбуватися у частці від його заробітку (доходу), що відповідає приписам статті 183 СК України, оскільки він відбуває покарання в місцях позбавлення волі та може бути залучений до праці і, крім заробітку, може мати й інші доходи, визначені Переліком. Належних та допустимих доказів наявності іншого заробітку (доходу) у відповідача, який має нерегулярний, мінливий характер, одержання ним частини доходу в натурі, суду надано не було, при тому, що у відповідності до частини 3 статті 10 та частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір аліментів, у відповідності до вимог, передбачених статтею 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: partial