Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява мотивована тим, що 30 жовтня 2014 року близько 18 год. 40 хв. Відповідач [PERSON], керуючи автомобілем МАЗ 9397, реєстраційний номер [NUMBER], на 347 км. Автодороги Харків Сімферополь, рухаючись у напрямку м. Мелітополь, виконуючи розворот в бік міста Василівка, повністю перекрив своїм автомобілем обидві смуги руху. В цей час у напрямку м. Мелітополь, позивач [PERSON] рухався на автомобілі ЗАЗ 110247, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. Згідно висновку експерта №117 від 24.12.2014 року у позивача маються тілесні ушкодження: забійна-рвана рана волосистої частини голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя менш ніж 21 добу, садно на правому колінному суглобі, синець на лівій кисті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Під час досудового розслідування встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем правил безпеки дорожнього руху України, а саме: п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 29 грудня 2014 року ст. слідчим СВ Василівського РВ ГУМВС в Запорізькій області [PERSON] винесена постанова про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження №12014080190002001 від 31.10.2014 року стосовно ДТП, внаслідок якої отримав тілесні ушкодження [PERSON], порушеного за ч.1 ст.286 КК України, закрито у звязку з відсутністю ознак злочину, копія постанови надіслана начальнику ДАІ БердянськогоРВ УМВС України в Запоріькій області для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП. В листопаді 2016 року страховою компанією позивачу частково відшкодовано 16000 грн. за пошкодження автомобіля. Позивач зазначив, що протиправними діями відповідача йому також завдано матеріальну шкоду, оскільки після ДТП він перебував на стаціонарному лікуванні у Василівській ЦРЛ з 30.10.2014 року по 11.11.2014 року, на медикаменти згідно призначень лікаря ним було витрачено 3070,73 грн. Крім того, в результаті ДТП йому завдано моральну шкоду, яка ним оцінюється на суму 30\~000 грн. 13.12.2017 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення проти позову, у якому він зазначив, що 18.01.1993 року він був прийнятий на роботу до Бердянського морського порту на посаду водія. Наказом №117 від 28.11.2014 року він направлений для відрядження до м. Кременчук, с.Потоки ТОВ РСУ «Промбутколія», про що видане посвідчення про відрядження №319 від 28.10.2014 року. 30 жовтня 2014 року повертаючись з відрядження, на автомобілі МАЗ 9397, реєстраційний номер [NUMBER], на 347 км автодороги Харків Сімферополь, рухаючись в напрямку м. Мелітополь, він виконував розворот в бік м. Василівка. В цей час відбулося зіткнення його автомобіля з автомобілем ЗАЗ 110247, реєстраційний номер АР 1433 [PERSON] під керуванням [PERSON], який рухався в бік м. Мелітополя. 29 грудня 2014 року кримінальне провадження №12014080190002001 від 31.10.2014 року закрито 30.12.2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України. За даними облікових даних Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувався. Крім того, автомобіль [NUMBER], належить ДП «Бердянський морський торгівельний порт». Відповідно до ст.ст.1187, 1167, 1172 ЦК України, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Не є особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових обовязків на підставі трудового договору із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Щодо розміру матеріальної шкоди на суму 3070,73 грн., вважає що зазначена сума не доведена позивачем, оскільки перелік медичних засобів, зазначених в товарних чеках, не відповідає виписному епікризу, частина товарних чеків взагалі не містять перелік придбаних медичних засобів. Щодо розміру моральної шкоди, заявленої позивачем, вважає його завищеним, оскільки позивачу було завдано легкі тілесні ушкодження, а матеріальна шкода, завдана внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля повністю відшкодована страховою компанією. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судовому засіданні 04 січня 2018 року відповідачем ДП «Бердянський морський торгівельний порт» подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову в повному обсязі. Відповідно до матеріалів, долучених до позовної заяви до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області станом на 24.11.2015 року адміністративних матеріалів відносно [PERSON] за ст. 124 КЗпАП не надходило, а постановою старшого слідчого СВ Василівського РВ УМВС України в Запорізькій області від 29.12.2014 року кримінальне провадження стосовно ДТП від 30.10.2014 року закрито у звязку з відсутністю ознак злочину. З наведених підстав, вважає вину [PERSON] (працівника ДП «БМТП») не доведеною. Також відповідач вважає, що предявивши вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач не надав жодних належних чи допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. П.16 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначено, що відповідно до ст.21 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортних засобів без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. У звязку з цим при предявленні вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Між [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» та ДП «Бердянський морський торгівельний порт» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умовами якого цивільно-правова відповідальність останнього застрахована. Позивач з моменту ДТП по сьогоднішній день мав право звернутися безпосередньо до страхової компанії для отримання відшкодування шкоди, завданої пошкодженням здоровя. 29 січня 2018 року від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача, [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» надійшло письмове пояснення по справі, у якому зазначено, що 22 квітня 2014 року між ДП «Бердянський морський торгівельний порт» та [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АС/8470962, яким забезпечено транспортний засіб МАЗ, державний номер [NUMBER]. 30.10.2014 року на а/д Харків Сімферополь сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та транспортного засобу ЗАЗ, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Відповідно до ст.22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ремонтної калькуляції №15-22952 від 23.09.2016 року вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу ЗАЗ, державний номер [NUMBER], з урахуванням коефіцієнту зносу, становить 15 999, 64 грн. 30 вересня 2016 року позивач направив страховику заяву на виплату страхового відшкодування і погодився з розміром страхового відшкодування, розрахованим на підставі ремонтної калькуляції. 18.11.2016 року [PERSON] «УСК Княжа Вієнна [PERSON]» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 15 999,64 грн., виконавши таким чином взяті на себе за полісом зобовязання. Разом з тим, ст.1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, згідно постанови Верховного Суду України від 26.10.2016 року по справі №6-654цс16 право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але це не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за участю його представника адвоката [PERSON] Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЗП №053374 від 20.12.2017 року (а.с.89), в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив стягнути з ДП «Бердянський морський торгівельний порт» матеріальну шкоду в сумі 3070 грн., моральну шкоду в сумі 30000 грн., а також судовий збір в сумі 640 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі ордера серії АА №026923 від 27.12.2017 року (а.с.87), заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. В судовому засіданні представник відповідача ДП «Бердянський морський торгівельний порт» [PERSON], яка дії на підставі довіреності б/н від 02 січня 2018 року (а.с.90), заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача, [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» в судове засідання не з`явився, належним чином поінформований про розгляд справи, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому поясненні третьої особи міститься заява на випадок відсутності представника про проведення розгляду справи без участі третьої особи. 2. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 30.10.2017 року відкрито провадження у цивільній справі. За клопотанням представника позивача адвоката [PERSON] ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року до участі у цивільній справі залучено в якості відповідача [PERSON] підприємство «Бердянський морський торгівельний порт». 15 грудня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу\~ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу Українисправи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності\~Цивільного процесуального кодексу Українив редакції\~Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням вищезазначеного, судовий розгляд вказаної цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності\~Цивільним процесуальним кодексом України\~в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 січня 2018 року за клопотанням представника відповідача до участі у цивільній справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача, залучено [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]». 3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права. Судом встановлено, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження старшого слідчого СВ Василівського РВ ГУ МВС в Запорізькій області [PERSON] від 29 грудня 2014 року (а.с.6) за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №12014080190002001, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 жовтня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, при проведенні досудового слідства було встановлено, що 30.10.2014 року близько 18-40 годин [PERSON], керуючи автомобілем МАЗ 9397, реєстраційний номер [NUMBER], на 347 км автодороги Харків Сімферополь, рухаючись у напрямку м. Мелітополь, виконуючи розворот в бік міста Василівка, повністю перекрив своїм автомобілем обидві смуги руху. В цей час у напрямку м. Мелітополь рухався автомобіль ЗАЗ 110247, реєстраційний номер АР 1433 [PERSON], під керуванням [PERSON], внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. При огляді місця події від 30.10.2014 року встановлено, що зіткнення транспортних засобів сталося первинно на смузі руху в напрямку м. Сімферополь, до пригоди [PERSON] рухався у напрямку м. Сімферополь, та почав здійснювати розворот на дорозі, не надавши переваги в русі транспортним засобам, що рухалися позаду, при тому, що бокові частини причепу його автомобілю не освітлювалися. При розгляді матеріалів досудового слідства встановлено, що дорожньо-транспортна пригоди сталась внаслідок порушення [PERSON] п.10.1 Правил безпеки дорожнього руху України. Вищезазначеною постановою кримінальне провадження №12014080190002001 від 30 жовтня 2014 року стосовно дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої отримав тілесні ушкодження [PERSON], порушеного за ч.1 ст.286 КК України, закрито у звязку з відсутністю ознак злочину; копія постанови направлена начальнику ДАІ Бердянського РВ УМВС України в Запорізькій області для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова учасниками дорожньо-транспортної пригоди не оскаржувалася. З долучених до позовної заяви доказів, а також наданих відповідачем [PERSON] до заперечення на позовну заяву, вбачається, що згідно облікових даних Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.65), за інформацією, наданою Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за період з 01.01.2014 року адміністративний матеріал відносно [PERSON] за ст.124 КУпАп до суду не надходив (а.с.8). Автомобіль МАЗ, модель 9397, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], належить ДП «Бердянський морський торгівельний порт» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС №536449, виданого МРЕВ ДАІ м. Бердянська ДАІ ГУ УМВС України в Запорізькій області 22 липня 2005 року. (а.с.63). Під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30 жовтня 2014 року, за участю [PERSON], який керував автомобілем МАЗ 9397, реєстраційний номер [NUMBER], останній перебував в трудових відносинах з ДП «Бердянський морський торгівельний порт», що підтверджується наданими представником відповідача [PERSON] доказами, а саме: наказом про прийом на роботу №8к від 14.01.1993 року (а.с.56), копією трудової книжки [PERSON] (а.с.59-62), з якої вбачається, що з 18.01.1993 року він був прийнятий на роботу до Бердянського морського порту на посаду водія, з 21.05.2014 року переведений водієм автомобіля МАЗ-504 20т.; посвідченням про відрядження №319 від 28.10.2014 року (а.с.57), з якого вбачається, що наказом №117 від 28.11.2014 року [PERSON] направлений для відрядження до м. Кременчук, с.Потоки ТОВ РСУ «Промбутколія». Частинами 1 та 2 ст.1166 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1172 ЦК України\~юридична\~\~або\~\~фізична\~\~особа\~\~відшкодовує шкоду,\~\~завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України\~передбачено, що\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166, 1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України\~чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року\~не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що закриття кримінального провадження за правилами\~у звязку з відсутністю складу злочину, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова слідчого про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Зокрема, у випадку, якщо постанова слідчого містить відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, з вини кого з водіїв вона сталася та які наслідки настали внаслідок ДТП. Постановою про закриття кримінального провадження старшого слідчого СВ Василівського РВ ГУ МВС в Запорізькій області [PERSON] від 29 грудня 2014 року встановлені обставини дорожньо-транспортної пригоди, вина у дорожньо-транспортній пригоді водія [PERSON], зокрема, порушення ним п.10.1 Правил дорожнього руху України, а також наслідки дорожньо-транспортної пригоди у вигляді отримання [PERSON] тілесних ушкоджень згідно висновку експерта №117 від 24.12.2014 року. Нескладання у подальшому протоколу про адміністративне правопорушення та відсутність судового рішення у справі про адміністративне правопорушення, яким би було встановлено вину водія [PERSON] у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди не здійснено через бездіяльність державних органів, проте це не може бути беззаперечною підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року (заява №29979/04), суд дійшов висновку, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. За таких обставин, постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП не була прийнята судом через помилку державного органу, у зв'язку із чим відсутність вказаної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення відповідача ДП «Бердянський морський торгівельний порт», який є власником джерела підвищеної небезпеки, від обов'язку відшкодувати завдану шкоду його працівником, з огляду на наявність в матеріалах справи інших належних доказів в розумінні\~ст.ст.77,78 ЦПК України, які свідчать про наявність в діях [PERSON] вини у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність в діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення, що покладає на останнього обов'язок відшкодувати шкоду, завдану його працівником. Клопотання про призначення автотехнічної експертизи сторонами не заявлялися. Судами встановлено, що відповідач ДП «Бердянський морський торгівельний порт» не надав жодних належних доказів в розумінні ст.ст.\~77,78 ЦПК України, які б свідчили про відсутність його вини, як власника джерела підвищеної небезпеки та особи, яка відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Також, відповідач не довів, що завдана позивачу шкода була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу позивача.\~\~ 22 квітня 2014 року між ДП «Бердянський морський торгівельний порт» та [PERSON] «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АС/8470962, яким забезпечено транспортний засіб МАЗ, державний номер [NUMBER]. Згідно ремонтної калькуляції №15-22952 від 23.09.2016 року вартість ремонту пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу ЗАЗ, державний номер [NUMBER], з урахуванням коефіцієнту зносу, становить 15 999, 64 грн. 18.11.2016 року [PERSON] «УСК Княжа Вієнна [PERSON]» на підставі заяви [PERSON] від 30 вересня 2016 року перерахувало позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в розмірі 15 999,64 грн. Доводи відповідача ДП «Бердянський морський торгівельний порт» про те, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована, також є необґрунтованими. [PERSON] потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №758/9085/14-ц, провадження №61-1135св18. З постанови про закриття кримінального провадження ст. слідчого СВ Василівського РВ ГУМВС в Запорізькій області [PERSON] від 29 грудня 2014 року (а.с.6) вбачається, що згідно висновку експерта №117 від 24.12.2014 року у [PERSON] маються тілесні ушкодження: забійна-рвана рана волосистої частини голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя менш ніж 21 добу, садно на правому колінному суглобі, синець на лівій кисті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Згідно виписного епікризу із історії хвороби №722/216/4174 (а.с.13), [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Василівська центральна районна лікарня» з 30 жовтня 2014 року до 11листопада 2014 року. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат, повязаних з лікуванням в період перебування на стаціонарному лікуванні з 30.10.2014 року по 11.11.2014 року на суму 3073 грн., задоволенню не підлягають, оскільки проведення позивачем таких витрат не підтверджене жодними належними доказами. Так, перелік медичних засобів, зазначених в товарних чеках, не відповідає виписному епікризу, частина товарних чеків взагалі не містять перелік придбаних медичних засобів. Таким чином, оскільки надані позивачем докази не містять відомостей про повний перелік призначень лікаря, з зазначенням їх найменування, кількості, періодичності прийому, суд не має можливості самостійно визначити відповідність придбаних медичних засобів призначенням. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.23.1\~ст.23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. За розясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року\~(зі змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, та самого позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати професійної працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди є частково підставними. При розгляді питання про стягнення суми моральної шкоди, суд приймає до уваги те, що внаслідок винних дій відповідача [PERSON] позивач отримав тілесні ушкодження, а саме: забійну рвану рану волосистої частини голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя менш ніж на 21 добу, та садно на правому колінному суглобі, синець на лівій кисті, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, у звязку з чим позивач зазнав моральних страждань, переніс фізичний біль, вимушений був проходити курс стаціонарного лікування в період з 30 жовтня 2014 року по 11 листопада 2014 року, приймати додаткові заходи для нормалізації свого життя. Виходячи з засад розумності, справедливості і виваженості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково на суму 5 000 грн., що на думку суду відповідає характеру та глибині перенесених ним душевних страждань. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] вона містить вимогу майнового характеру\~-\~про відшкодування матеріальної шкоди, та вимогу немайнового характеру - про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з п.13 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (п.10 ч.1\~ст.80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Відповідно до п.10 ч.1\~ст.80 ЦПК України\~ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. При подачі позову позивачем [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. з позовних вимог майнового характеру. Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Одночасно з цим, задоволено позовні вимоги немайнового характеру, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (який діє на дату подачі позовної заяви до суду) в сумі 640 грн.

Outcome: partial