Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

20 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 вересня 2001 року вона та [PERSON]. зареєстрували шлюб. Спільно з відповідачем позивач проживала до 2009 року, після чого шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично були припинені. Так, починаючи з 2009 року вона проживала зі своїми батьками, а її чоловік окремо в сумісно придбаному ними під час шлюбу будинку. Від шлюби сторони мають дитину - [PERSON].,2008 року народження, який проживає з нею в сприятливих умовах для його розвитку, відповідач участі у вихованні їхньої дитини не приймає. Її спільне життя з відповідачем не склалось, тому вона вважає, що і подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам і інтересам дитини, яке мають суттєве значення. Розірвання шлюбу для неї є вкрай важливим, оскільки вона має намір створити нову сім'ю та знаходиться в стані вагітності. При цьому батьківство зачатої дитини не належить відповідачу. Позивач просить розірвати шлюб та судові витрати покласти на відповідача. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила залучити в якості третьої особи батька майбутньої дитини - [PERSON]. та задовольнити позов (а.с. 16). Відповідач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розірвати шлюб (а.с. 15). Третя особа [PERSON]. надав суду заяву в якій просив позов позивача задовольнити та розірвати шлюб при цьому зазначив, що він визнає батьківство майбутньої дитини (а.с. 14). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2001 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 792 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], від 04 листопада 2008 року, актовий запис № 710 (а.с. 6). Дані правовідносини регулюються СК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Так, третьою особою - [PERSON]. визнано батьківство зачатої дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Заходів до примирення сторони не бажають приймати. Спільна дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що дублює ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved