Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

21 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 27 червня 1992 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (актовий запис №231). Від даного шлюбу вони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, однак відповідач добровільно розірвати шлюб не бажає. Сімейні та шлюбні відносини між ними припинені з 2002 року, спільне господарство не ведеться. Сім`я носить формальний характер, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб.\~ Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року цивільна справа за вказаним позовом направлена за підсудністю до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. 03 грудня 2020 року зазначена цивільна справа надійшла до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Ухвалою судді від 04 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням\~ вимог ст.110 Сімейного Кодексу. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони з 27 червня 1992 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Сторони від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку з чим продовження шлюбних стосунків є неможливим. Спільного господарства не ведуть з 2002 року. Вважає, що його з відповідачем сім`я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні стосунки не бажає. При цьому, відповідач відмовляється від добровільного розірвання шлюбу, шляхом подачі відповідної заяви до органів ДРАЦС. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням клопотання відповідача, після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до квитанції №69 від 21 вересня 2020 року, позивачем при поданні позовної заяви до суду про розірвання шлюбу сплачений судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 420 гривні 40 копійок. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач з вимогами щодо розподілу судових витрат не звертався, суд вважає за недоцільне на даний час вирішувати питання щодо їх стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.3, 24, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved