Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

21.07.2020р.до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення суми (а.с. 2-5). Ухвалою судді Наумової О.С. від 11.08.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 32). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до заяви [PERSON] їй призначена допомога на дітей одиноким матеріям у наступних розмірах: з 01.07.2016р. по 31.12.2016р. в розмірі 1\~531,00 грн. щомісячно та з 01.12.2016р. по 31.12.2016р. у розмірі 1\~689,00 грн. щомісячно. В ході обробки інформації Державної фіскальної служби України з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб від 21.12.2019р. №19 було з?ясовано, що при подачі заяви для призначення державної соціальної допомоги одиноким матерям, в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 05.07.2016р., [PERSON] не вказала дохід, який вона отримала від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у розмірі 36 008,89 грн. 03.01.2020р. [PERSON] надала пояснення та відмовилась повернути надміру виплачені кошти до державного бюджету, мотивуючи тим, що у ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не працювала та ніяких виплат, у тому числі зазначеної суми, не отримувала. Листами Управління від 08.01.2020р. № 44/01-15 та 23.01.2020р. № 369/01-15 на адресу ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» направлені запити з метою підтвердження факту отримання доходів [PERSON] . Але, листи були повернуті на адресу Управління з позначкою, що за даною адресою такої організації не значиться. 17.03.2020р. Управлінням [PERSON] було направлено листа № 8/10-62 та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте,\~до цього\~часу сума\~в розмірі\~9\~344,00\~грн. на розрахунковий рахунок Управління не надійшла. На підставі\~вищезазначеного,\~позивач просить\~суд стягнути\~з [PERSON] \~надмірно виплачені\~кошти в\~розмірі 9\~344,00\~грн. Представник позивача Ковальчук М.А. (діє на підставі довіреності від 02.01.2020р.) надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника позивача (а.с. 52). Представник відповідачки\~ [PERSON] \~ адвокат\~Нестеченко Д.С.\~(діє\~на підставі\~ордеру серії\~АЕ №1017196\~від 30.11.2020р.\~ а.с.\~56)\~надав суду\~заяву,\~в якій\~просив суд\~розглянути справу\~за його\~відсутності та\~відповідача,\~у задоволені\~позовних вимог\~позивача просив\~відмовити в\~повному обсязі (а.с. 54). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до заяви від 05.07.2016р. на підставі ст. ст. 18-1, 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992р. № 2811-ХІІ, п. 33 «Порядку призначення і виплати допомоги сім`ям з дітьми», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751 (далі по тексту Порядок), Управлінням соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради [PERSON] призначена допомога на дітей одиноким матерям (а.с. 6-7). На виконання рішення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 15.02.2019р. № 206 «Про припинення юридичної особи Управління соціального захисту Соборної районної у місті Дніпрі ради», враховуючи рішення Дніпровської міської ради від 23.01.2019р. № 40/40 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно структури міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради припинило свою діяльність як юридична особа шляхом приєднання до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (а.с. 26). Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис від 09.04.2020р. № 12241120014021920 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради (а.с. 28). Таким чином, процедуру припинення юридичної особи завершено та з 09.04.2020р. Центральне УСЗН ДМР є правонаступником Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради. Згідно з п. 34 Порядку допомога на дітей одиноким матерям надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Відповідно до п. 34-35 Порядку допомога на дітей одиноким матерям була призначена [PERSON] з урахуванням доходів на період з 01.07.2016р. по 31.12.2016р. в розмірі 1\~531,00 грн. щомісячно (рішення Управління від 08.07.2016р.) та з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. у розмірі 1689,00 грн. щомісячно (рішення Управління від 26.01.2017р.) (а.с. 12, 13). Згідно з п. 49 Порядку для підтвердження даних про доходи (відсутність доходів) використовуються відомості ДФС з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном. Згідно з відомостями Державної фіскальної служби України з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб від 21.12.2019р. №19 при подачі заяви для призначення державної соціальної допомоги одиноким матерям, в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 05.07.2016р. [PERSON] не вказала дохід, отриманий від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у розмірі 36 008,89 грн. (а.с. 19). Рішенням Управління від 12.02.2020р. [PERSON] зроблено перерахунок раніше призначеної допомоги на дітей одиноким матерям з 01.07.2016р. по 31.12.2016р. Розмір допомоги за вказаний період, з урахуванням отриманих доходів, склав 0,00 грн. щомісячно. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначає, що, на його переконання, [PERSON] при звернені до Управління із заявою про призначення допомоги, надала неправдиву інформацію, що призвело до незаконного одержання нею допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 9\~344,00 грн., які підлягають поверненню до державного бюджету. 03.01.2020р. [PERSON] надала пояснення та відмовилась повернути надміру виплачені кошти до державного бюджету, мотивуючи тим, що у ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не працювала та ніяких виплат, у тому числі зазначеної суми, не отримувала (а.с. 20). Листами Управління від 08.01.2020р. № 44/01-15 та 23.01.2020р. № 369/01-15 на адресу ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» направлені запити з метою підтвердження факту отримання доходів [PERSON] (а.с. 22, 24). Однак листи повернуті на адресу Управління з позначкою, що за даною адресою такої організації не значиться (а.с. 23, 25). Як зазначає представник позивача у позовній заяві 17.03.2020р. Управлінням на адресу [PERSON] було направлено листа № 8/10-62 та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти, проте доказів до матеріалів справи не долучено. Проте, як зазначає представник позивача, на час звернення з даним позовом до суду, грошові кошти в розмірі 9\~344,00 грн. на розрахунковий рахунок Управління не надійшли. Відповідно до п. 49 Порядку суми державної допомоги сім`ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян, стягуються згідно з законом. Посилаючись на п. 49 Порядку позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь Управління суму в розмірі 9\~344,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходив з такого. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Позивачем не наведено обов`язкових умови повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги; ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру - судом не встановлені. Отже, враховуючи соціальний статус відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення суми не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.\~141\~ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд дійшов висновку, що судові витрати по справі компенсації не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed