Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

19 червня 2014 року, представник ПАТ СК «Провідна», звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 20.01.2011 р., між ними та відповідачем [PERSON] був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/1416305, за яким, позивачі застрахували відповідальність відповідача при експлуатації транспортного засобу марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER]. Так, 29.08.2011 р., близько 16:25 год., в м. Дніпропетровську по вул. Набережній Леніна, 6, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого своїм наїзд на автомобіль марки «Хонда» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду, і який, в свою чергу, продовжив некерований рух та скоїв наїзд на попереду стоячий автомобіль марки «Деу Сенс» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який, в свою чергу, скоїв наїзд на попереду стоячий автомобіль марки «Мерседес Бенц» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду. Внаслідок вказаної ДТП, всі автомобілі отримали механічні пошкодження, і як слід, була заподіяна матеріальна шкода 3-м вказаним автомобілям, вартість яких згідно звітів про проведення оцінки вартості збитку № 300811/04 та № 131011/01 склала, відповідно 22757,43 грн. та 107455,28 грн. При чому, водій [PERSON] у присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду для встановлення факту сп`яніння, і за що [PERSON] був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до постанови Кіровського райсуду м. Дніпропетровська від 01.11.2011 р. у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Представник позивачів вказує, що на виконання умов вищевказаного страхового полісу та страхових актів від 28.11.2011 р., позивачами 02.12.2011 р. було виплачено на користь [PERSON] (власника а/м «Деу Ланос» д/н [NUMBER]) страхове відшкодування у розмірі 18464,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 057561 від 02.12.2011 р. і відомістю № ВТП-003280 та на користь [PERSON] (власника а/м «Хонда» д/н [NUMBER]) страхове відшкодування у розмірі 49500 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 057539 від 02.12.2012 р. та відомістю ВПТ-003275, а всього на суму 67964,53 грн., які представник позивача у позові просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 679,65 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, надіславши на адресу суду свої письмові заяви, в яких посилаючись на ст. 158 ЦПК України, повністю підтримали свій позов, просили його задовольнити та справу слухати без їх участі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 34,35,51,53,54,59,60,62). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, пославшись на те, що він ніколи не укладав з позивачем ПАТ «СК «Провідна» страховий поліс № АА/1416305 від 20.01.2011 р., в ньому не має його особистого підпису, у вказаному полісі відсутній його ідентифікаційний номер, надавши суду оригінали страхових полісів № ВС/1214993 та № ВС/1214994 від 27.02.2010 р., за якими він застрахував свою цивільно-правову відповідальність власника наземних транспортних засобів у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженерал Гарант» на а/м марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER] та на причеп марки «Krone SAP» д/н [NUMBER], пояснивши суду, на момент скоєння вищевказаної ДТП, автомобілем марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER] керував [PERSON] на підставі нотаріально-посвідченої довіреності від 26.10.2010 р. (реєстр. № 6287), дію якої він припинив 07.12.2011 р. у зв'язку з тим, що [PERSON] не в повному обсязі розрахувався з ним за придбаний останнім а/м марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER], договір купівлі-продажу (довідка-рахунок) щодо придбання [PERSON] вказаного автомобілю з яким не укладався, обмежившись лише вказаною довіреністю. Заслухавши думку відповідача та пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові матеріали по справі та додатково надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 993 ЦК України - до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП : якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом було встановлено, що 29.08.2011 р., близько 16:25 год., в м. Дніпропетровську по вул. Набережній Леніна, 6, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого своїм наїзд на автомобіль марки «Хонда» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду, і який, в свою чергу, продовжив некерований рух та скоїв наїзд на попереду стоячий автомобіль марки «Деу Сенс» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який, в свою чергу, скоїв наїзд на попереду стоячий автомобіль марки «Мерседес Бенц» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду. Внаслідок вказаної ДТП, всі автомобілі отримали механічні пошкодження, і як слід, була заподіяна матеріальна шкода 3-м вказаним автомобілям, вартість яких згідно звітів про проведення оцінки вартості збитку № 300811/04 та № 131011/01 склала, відповідно 22757,43 грн. та 107455,28 грн. Після ДТП, водій [PERSON] у присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду для встановлення факту сп`яніння, за що [PERSON] був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до постанови Кіровського райсуду м. Дніпропетровська від 01.11.2011 р. у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, що в судовому засіданні особисто підтвердив свідок [PERSON], а також підтверджується матеріалами справи (а.с. 3). Представник позивачів вказує у позові, що на виконання умов страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/1416305 від 20.01.2011 р., який нібито був укладений між ними та відповідачем [PERSON], за яким позивачі застрахували відповідальність відповідача при експлуатації транспортного засобу марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER] та страхових актів від 28.11.2011 р., позивачами 02.12.2011 р. було виплачено на користь [PERSON] (власника а/м «Деу Ланос» д/н [NUMBER]) страхове відшкодування у розмірі 18464,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 057561 від 02.12.2011 р. і відомістю № ВТП-003280 та на користь [PERSON] (власника а/м «Хонда» д/н [NUMBER]) страхове відшкодування у розмірі 49500 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 057539 від 02.12.2012 р. та відомістю ВПТ-003275, а всього на суму 67964,53 грн., які представник позивача у позові просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 679,65 грн. (а.с. 2,4-27). В судовому засіданні було встановлено і підтверджено свідком [PERSON], який є винною особою у вищевказаній ДТП, що після отриманням ним вказаної вище постанови Кіровського райсуду м. Дніпропетровська від 01.11.2011 р., яка ним не була оскаржена і набула законної сили 14.11.2011 р., на його адресу ПАТ «СК «Провідна» було надіслано письмову регресну вимогу (Вих. № 5-6-01/ТО від 08.11.2012 р.), яку він отримав та в якій позивачі, на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просили [PERSON] у 7-ми денний строк з дня отримання цієї вимоги сплатити матеріальний збиток в порядку регресу в сумі 67964,53 грн. на розрахунковий рахунок компанії і попередженням [PERSON], що у разі невиконання вищевказаних вимог, ПАТ «СК «Провідна» буде змушена звернутися до суду для примусового стягнення вказаної суми (а.с. 28). Однак, як встановив суд, з невідомих підстав, позивачі звернулися до суду з названим позовом не до винної у ДТП особи, яка знаходилася за кермом вказаного вище автомобілю марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER] на відповідній правовій підставі (на той час дійсної нотаріально-посвідченої довіреності від 26.10.2010 р.) у стані алкогольного сп`яніння і допустила ДТП - [PERSON], як це прямо передбачено ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а до [PERSON], власника автомобілю, який на думку суду, з урахуванням вищевказаних обставин є неналежним відповідачем по справі, а залучити належного відповідача по справі [PERSON] самостійно - суд не вправі без відповідного клопотання позивача, як це прямо передбачено ст. 33 ЦПК України, поставивши це питання на обговорення учасників процесу, враховуючи численні письмові заяви представника позивача про слухання справи за його відсутністю. На думку суду, саме [PERSON] є належним відповідачем по справі, як винна у ДТП особа, яке мало місце 29.08.2011 р. і за скоєння якого, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП з позбавлення прав керування транспортними засобами на 2 роки і до якого була направлена регресна вимога позивачів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив суду, що він ніколи не укладав з позивачем ПАТ «СК «Провідна» страховий поліс № АА/1416305 від 20.01.2011 р., в наданому позивачами полісі - не має його особистого підпису, у вказаному полісі відсутній його ідентифікаційний номер, надавши суду оригінали страхових полісів № ВС/1214993 та № ВС/1214994 від 27.02.2010 р., за якими він застрахував свою цивільно-правову відповідальність власника наземних транспортних засобів у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженерал Гарант» на а/м марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER] та на причеп марки «Krone SAP» д/н [NUMBER], пояснивши суду, на момент скоєння вищевказаної ДТП, автомобілем марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER] керував [PERSON] на підставі нотаріально-посвідченої довіреності від 26.10.2010 р. (реєстр. № 6287), дію якої він припинив 07.12.2011 р. у зв'язку з тим, що [PERSON] не в повному обсязі розрахувався з ним за придбаний останнім а/м марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER], договір купівлі-продажу (довідка-рахунок) щодо придбання [PERSON] вказаного автомобілю з яким не укладався, обмежившись лише вказаною довіреністю, надавши при цьому суду оригінал свого паспорту з його справжнім підписом та ідентичним підписом у двох вищевказаних страхових полісах № ВС/1214993 та № ВС/1214994 від 27.02.2010 р., а страховий поліс № АА/1416305 від 20.01.2011 р., доданий позивачами до позову, на якому відсутній його особистий підпис та його ІПН, він побачив вперше, отримавши з суду поштою копію даного позову з додатками, а про вищевказану ДТП він дізнався від [PERSON], а позивач ПАТ «СК «Провідна», в якій він взагалі ніколи і нічого на страхував, до нього ніколи не зверталася з будь-якими усними чи письмовими претензіями (а.с. 39,42-45). До того ж, форма договору страхування є письмовою, причому недотримання цієї вимоги, встановленої ст. 981 ЦК України, робить такий договір нікчемний, а тому суд звертає увагу на факт відсутності у полісі № АА/1416305 від 20.01.2011 р. - саме підпису нібито страхувальника [PERSON], а не записаного від руки його прізвища та незаповнення у графі ІНПН відповідного ідентифікаційного коду фізичної особи [PERSON], як того вимагає форма відповідного страхового полісу у відповідності до ч. 1 ст. 981 ЦК України, ст. 16 та ч. 2 ст. 18 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування», що робить вказаний поліс нікчемним, враховуючи при цьому, що доказів сплати першого страхового платежу за оформлення вказаного полісу на підтвердження його укладення, позивачами суду не надано. Правила страхування за своєю природою - є локальним нормативним актом для страховика і, не будучи правовим актом, не мають юридичної сили, та не є обов'язковими для страхувальника. Для того, щоб ці правила стали джерелом регулювання страхового правовідношення та обов'язковими для обох сторін, вони тим чи іншим чином мають бути вписані у договір страхування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що ніколи не бачив страхового полісу АА/1416305 від 20.01.2011 р., коли на його ім`я була видана довіреність від імені [PERSON] і який, в свою чергу також підтвердив той факт, що ніколи не отримував вищевказаний страховий поліс у ПАТ «СК «Провідна» і ніколи не передавав його [PERSON] Свідок [PERSON] показав суду, що на сьогоднішній день, а/м марки «Volvo FH 12» д/н [NUMBER] знаходиться в його користуванні і на нього накладений арешт у зв'язку з відміною доручення [PERSON] на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] від 08.12.2011 р., що підтверджується відповідною довідкою Центру надання послуг, пов'язаних з використання автотранспортних засобів з обслуговування м. Іллічівськ та Овідопольському районі ГУ МВС України в Одеській області № 7/3/688 від 09.08.2014 р., а також витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 20685012 від 07.12.2011 р. (а.с. 42,58). Таким чином, в силу вищевказаних ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», суд вважає, що позов пред'явлений не до належного відповідача, і відповідно є необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed