Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

20.04.2017 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.06.1994 року між нею та відповідачем [PERSON] районним відділом реєстрації актів цивільного стану м.Луганськ було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №44. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені з липня 2012 року у звязку з відсутністю спільних інтересів, виникнення різних поглядів на сімейне життя і сімейні цінності. Наміру в подальшому зберігати сімю не має ні вона, ні відповідач. У звязку з цим вона просить суд розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб і після його розірвання залишити їй прізвище «Сафонова». Сторони в судове засідання не зявились. Позивач у позовній заяві просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову і просить суд розгляднути справу за його відсутності. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 11.06.1994 року між позивачем та відповідачем [PERSON] районним відділом реєстрації актів цивільного стану м.Луганськ було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 444, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД №256552 (а.с.15). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є погіршення взаємовідносин між сторонами, виникнення між ними непорозумінь. З липня 2012 року між позивачем та відповідачем припинені сімейні відносини, спільних інтересів вони не мають. Подальше сумісне проживання неможливе у звязку з тим, що між сторонами виникають непорозуміння через різні погляди на життя та сімейні цінності. В подальшому зберігати сімю як позивач, так і відповідач наміру не мають. Згідно з ч.2 ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згодна на примирення, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище набуте у шлюбі «Сафонова». За таких обставин суд вважає за можливе після розірвання шлюбу визначити прізвище позивача як «Сафонова». Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 640,00 грн, що підтверджується квитанцією №36 від 21.04.2017 року (а.с.1). Однак як було встановлено судом, винними у розпаді сім'ї є рівною мірою як позивач, так і відповідач, а тому судовий збір повинен бути розподілений на двох. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 320,00 грн (640,00 грн/2=320,00 грн). На підставі ст.24, 104, 105, 110, 112- 114 ,115 СК України,\~

Outcome: approved