Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

21.12.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Командитного товариства «Кастор 17», перетвореного з командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія», в якому просив стягнути на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 10743,91 грн., вихідної допомоги в розмірі 15981,21 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в розмірі 6341,75 грн., а всього - 33066,87 грн. Ухвалою судді від 26.12.2017 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений 15- денний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву . 09.01.2018 року представник відповідача КТ «Кастор» отримав позовну заяву, відзив на позов у встановлений у відповідності до ст.. 178 п.8 ЦПК України не надав. 26.01.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з завою про збільшення позовних вимог просить стягнути на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 10743,91 грн., вихідної допомоги в розмірі 15981,21 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку, в розмірі 12429,83 грн. Заява про збільшення позовних вимог надіслана відповідачу 18.01.2018 року (а.с.24). Представник відповідача в судове засідання не зявився, рекомендований лист не отримано відповідачем та повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку , якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 01.02.1988 року [PERSON] була прийнята на роботу до ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» на посаду інженера-конструктора, в подальшому перетворюваного на Командитне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія», та на Командитне товариство «Кастор 17». 15.11.2017 року позивача було звільнено за власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю. Згідно зі\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При звільненні відповідач належного розрахунку не провів. Як вбачається з довідки про заборгованість від 29.11.2017 року на 20.11.2017 року заборгованість по заробітній платі становила 53329,36 гривень. Судовим наказом ЄУН 337/2501/17 судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя Бондаренко І.В. від 20.07.2017 року з відповідача стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 42585,45 грн. Станом на теперішній час виконавче провадження триває. Таким чином, оскільки частина заборгованості із заробітної плати підлягає стягненню на підставі судового наказу, позивач просить стягнути на її користь залишок заборгованості в розмірі 10743,91 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності с пору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Відповідно до довідки середньоденний дохід позивача склав 253,67 грн., за період з 16.11.2017 року по 26.01.2018 року відповідач затримав розрахунок на 49 робочих днів і має сплатити позивачу 12429, 83 грн. середнього заробітку. Крім того, як вказує\~стаття 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39 цього\~Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки суду не надано інформації про встановлення у колективному чи трудовому договорі між сторонами розміру вихідної допомоги, суд вважає, що мінімальний розмір такої допомоги, який повинен бути виплачений позивачеві становить 15981,21 грн, виходячи з розміру середньоденного заробітку 253,67 грн., помноженої на середньомісячне число пробочих днів, помноженої на 3 місяці. Судовий збір, підлягає стягненню з відповідача на користь держави, з урахуванням ставок судового збору, встановлених на час звернення до суду, та з дотриманням принципу відшкодування витрат, закріпленого ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved