Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

20.09.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона зареєстрована та постійно проживає за зазначеною адресою, за якою також зареєстрований її колишній чоловік - відповідач по справі [PERSON], який не проживає у цій квартирі з 2000 року по теперішній час, не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням квартири, в якій проживає позивач. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням позивачу необхідно для того, щоб здійснити приватизацію квартири, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 04.10.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до судового засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився (викликався в судове засідання на 14.12.2017 року та 21.12.2017 року). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Урядовий курєр». Про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи Арцизької міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов визнав та не заперечував проти задоволення позову. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON], [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, про час та місце його проведення сповіщені належним чином, звернулися до суду з заявами, в яких просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали повністю та просили суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Арцизьким районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Крім того, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов'язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з копією ордеру № 155 від 30.10.1989 р., виданого КЕЧ Арцизького району, відповідачу та членам його сімї була надана квартира № 47, що знаходиться в будинку № 31 по вул. Калмикова (БОС) в м. Арцизі-2 Одеської області. (а.с. 5). Відповідно до копії паспорту серії КЕ № 734326 від 04 липня 1997 року позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що також підтверджується відповіддю Відділу адресно довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, яка надійшла на адресу суду 26.09.2017 року (а.с. 3-4). Як вбачається з акту від 16 березня 2016 року та акту комісійного обстеження від 18 вересня 2017 року, з опитування сусідів [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає в квартирі за вказаною адресою більше 10 років (а.с. 6, 7). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області серії І-ЖД № 146040 від 16 вересня 2017 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний (а.с. 9). Як вбачається з відповіді Відділу адресно довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, яка надійшла на адресу суду 03.10.2017 року відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO]. Отже, в судовому засіданні встановлено, що за вищевказаною адресою відповідач не проживає більше шести місяців, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Відповідач по справі [PERSON] з 2000 року у спірній квартирі не проживає, витрати по її утриманню не несе, вибув на інше місце проживання. Жодних домовленостей або інших угод, передбачених законом між позивачем та відповідачем не укладалося. Відповідач не несе ніяких обовязків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, проте за комунальні послуги (воду, тепло, каналізацію, тощо) позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою місця проживання позивача відповідач створює позивачу перешкоди в здійсненні нею приватизації спірної квартири, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд). Відповідно до ч. 1 ст. 70 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач не проживає за вказаною адресою більше шести місяців без поважних причин, також його відсутність понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1-7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього звязку з конкретним місцем. При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, а також по теперішній час несе збитки по сплаті житлово-комунальних послуг за відповідача, який не мешкає тривалий час у даній квартирі. Враховуючи те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], в квартирі фактично не проживає з 2000 року і по теперішній час, також його відсутність за вказаною адресою понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1 - 7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті. Таким чином, відповідач [PERSON] втратив з цим місцем достатній та постійний зв'язок, а п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не захищає права осіб на житло, з яким остання втратила достатній та постійний зв'язок, у звязку з чим суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень на користь держави. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Однак, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд не вправі вийти за межі заявлених позивачем вимог, тому з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем не заявлялось клопотання про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача та нею суду не надано розрахунок суми судових витрат, тому питання відшкодування судових витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача на користь позивача судом не вирішується.

Outcome: approved