Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

21.08.2018 року заявник звернувсядо суду із заявою про встановлення факту проживання в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] - з 26.07.1978 року. В обґрунтування своєї заяви заявник [PERSON] посилається на те, що вона разом проживає у кімнаті [ADDRESS] на підставі розпоряджень ВАТ «Електромотор», яка їй була виділена в користування як працівнику підприємства. Заявник зареєструвала своє місце проживання у встановленому законом порядку, однак, відмітки про реєстрацію в паспорті заявника не містить номеру кімнати в якій вона проживає. Ця обставина перешкоджає заявнику реалізувати своє право на приватизацію займаної кімнати. Оскільки, на даний час документи, які стали підставою для вселення заявника не збереглися, заявник вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання в кімнаті [ADDRESS] Ухвалою від 22.08.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання учасники справи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від заявника до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, заяву підтримала, просила її задовольнити. Від представника управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради надійшов відзив, у якому при вирішенні справи покладався на розсуд суду та просив розглянути справу за відсутності представника. Інші представники заінтересованих осіб у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює правовідносини між сторонами, суддя дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Суддею встановлено, що на підставі розпорядження № 3 від 26.07.1998 [PERSON] вселена в гуртожиток по [ADDRESS] (а.с.13). Державне підприємство «Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» було перетворено у відкрите акціонерне товариство відповідно до ЗУ «Про приватизацію державних підприємств», згідно наказу Фонду державного майна України №30-АТ від 11 травня 1994 року та перейменовано в публічне акціонерне товариство «Електромотор» на виконання вимог ЗУ«Про акціонерні товариства»№514-VI від 17.09.2008, та згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» №34 від 28.11.2017, останнє було перейменовано в приватне акціонерне товариство «Електромотор». ВАТ «Електромотор» передав на баланс ДП «Електромотор-побут» з 01.11.1998 гуртожиток по [ADDRESS], що слідує з копії акту від 01 листопада 1998 року (а.с.14) Відповідно до довідки про склад сімї №93 від 22.06.2018 року, виданої ДП «Електромотор-побут» ПрАТ «Електромотор», за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає: [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. З вище наведених правових норм слідує, що реєстрація постійного місця проживання повинна проводитись із зазначенням конкретної адреси, в тому числі і кімнати. Згідно копії паспорту громадянина України [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Оскільки у паспортах заявників відсутні відомості про номер кімнати, яку вони займають у гуртожитку, вони не мають можливості реалізувати своє право на приватизацію. З довідки № 07/633 від 23.05.2018 року, виданої ПАТ «Електромотор», вбачається, що ПрАТ «Електромотор» не має можливості видати заявнику дублікат ордеру, який був підставою для вселення їх в кімнату [ADDRESS] від 26.07.1978 року у зв'язку з тим, що ордер видано Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор», а книги обліку таких ордерів у звязку з реорганізацією підприємства за зазначений період у правонаступника ПрАТ «Електромотор» в архівах не збереглися (а.с.16). Оскільки на даний час відсутній оригінал ордеру, який слугував підставою для реєстрації заявника за місцем її проживання, остання не може реалізувати своє право на внесення до паспорту точних даних щодо місця проживання. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Ураховуючи те, що факт проживання заявників у кімнаті [ADDRESS] підтверджується належними і допустимими доказами, а також те, що його встановлення безпосередньо впливає на можливість реалізувати право заявників на приватизацію жилого приміщення, заява підлягає задоволенню. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved