Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

21.06.2016 позивач звернулась до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати зареєстрований між ними шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO] в розмірі ? частину від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, починаючи з лютого 2015 року проживають окремо, шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Крім того, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, яка проживає з позивачем, зокрема не надає матеріальної допомоги. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно зі ст. 74 ЦПК України повідомлений про день, час, місце розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30.12.2011 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим /а.з. №1761/, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.12) Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 13) Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 109 п.3 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач стверджує, що з лютого 2015 року сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо з того ж часу. Крім того, позивач стверджує, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливими, а тому відновлювати подружні стосунки з відповідачем вона не бажає. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. В судовому засіданні встановлено, що шлюбно-сімейні відносини фактично припинені. Позивач заперечує можливість примирення та наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивачу. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов в частині розірвання шлюбу обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, згідно ст.181 СК України. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем. Доказів, які б підтверджували, що відповідач добровільно утримує на належному рівні свою дитину суду не надано, тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, які підтверджені документально, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 551,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved