Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

21 вересня 2021 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Аланд»\~ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, Зокрема, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Грисюк Олени Василівни від 15 липня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАНД» заборгованості у сумі 20277,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що характер правовідносин позивача та відповідача щодо даної заборгованості не був безспірним, зокрема у позивача були відсутні договірні відносини з ТОВ ТОВ «ФК «Аланд», коштів від вказаної установи він не отримував.\~ Крім того з 22.02.2017 законодавством України не передбачено стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення\~ учасників справи про дату судового засідання. Копія ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками отримані відповідачем 29.09.2021 року, проте у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача\~ до суду не надходило. Не надходило жодних заяв по суті справи і від третіх осіб. Відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року\~ № 1172 затверджено Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622 даний Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. В той же час постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. У Своїй постанові від 21 вересня 2021 року (справа 910/10374/17) Велика Палата Верховного суду вказала, що «оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». Таким чином, для застосування вказаної правової позиції суду в даному випадку необхідно встановити чи було вчинено оспорюваний виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивача\~ на користь відповідача саме на підставі кредитного договору, яки не був посвідчений нотаріусом, чи вказаний виконавчий напис має іншу правову природу. Відповідно до\~ ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~ Згідно з ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5-6 ст. 81\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. В супереч обов`язку доказування та подання доказів, позивачем на підтвердження своїх вимог до суду надано лише один доказ копію постанови від 02 вересня 2021 року про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. виконавчого провадження № 66694236 за виконавчим написом приватного нотаріуса Бучанського РНОКО Грисюк О.В. (а.с.8). Зі змісту даної постанови суд не може встановити правову природу заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Аланд» в розмірі 20277,75 грн. та документа на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис, якими можуть бути: нотаріально посвідчений чи не посвідчений договір (кредитний, іпотечний, оренди тощо), товарна чи фінансова аграрна розписка, диспаша тощо. Незважаючи на процесуальну можливість заявити суду клопотання про витребування необхідних для розгляду справи доказів у відповідача чи третіх осіб (ст. 84 ЦПК України), таке клопотання позивачем суду не заявлялось. Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Під час розгляду справи судом не встановлено передбачених вищевказаними нормами\~ (ч.2 ст. 13, ч.7 ст. 81 ЦПК) підстав\~ для самостійно збирання ним доказів щодо предмету спору. За таких обставин суд вважає, що не надавши суду належних, достатніх та допустимих доказів щодо предмету спору та/або не ініціювавши питання їх витребування судом у інших учасників справи, позивач не довів заявлені ним вимоги, а отже приходить до висновку про необхідність відмови у їх задоволенні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed