Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

21 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові провести перерахунок розміру щомісячної страхової виплати втраченого заробітку за період з 05.07.2001 року по 01.05.2016 року одноразово - 64270,59грн. та виплачувати починаючи з 01 травня 2016року та довічно по 1184,18 грн. щомісячно з подальшим перерахунком у відповідності з діючим законодавством. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона працювала на Харківському заводі «Електробритва» з 15.05.1984 року по 20.12.21984 року ливарницею виробів із пластмас. 10.08.1984 року отримала важку травму на виробництві, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 від 11.08.1984року. Згідно висновку МСЕК від 27.12.1984 року, останній від 19.04.1995 року була визнана інвалідом 2-ї групи з трудового каліцтва та втратою професійної працездатності 80% безстроково. Підприємство виплачувало потерпілій збитки у зв'язку з трудовим каліцтвом, з 1992 року змінилось законодавство та було зроблено перерахунок суми відшкодування шкоди із середньомісячної заробітної плати аналогічних працівників за січень-квітень 1992 року, однак 19 травня 1999 року Харківський завод «Електробритва» був визнаний банкрутом і перерахунок суми втраченого заробітку не проводився. З 1 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» 23.09.1099р.№1105-XIV після чого підприємством було передано особову справу до відділення Фонду у Московському районі м. Харкова від 13.07р. № 110 для подальших страхових виплат з вказаною сумою виплати 44,45грн. з чим позивачка категорично не погоджується. Посилаючись на Галузеву Угоду 2001рік від 29.12.2000 року, в якій передбачено мінімальні тарифні ставки для робітників першого розряду ( п.5.1.1) у відповідності з Додатком №1, яким для робітників основного та допоміжного виробництва встановлений розмір мінімальної тарифної ставки 1-го розряду -170,14грн. Тобто менше 170,14грн. як вважає позивачка, не могло бути заробітної плати станом на 2001рік. Фонд соціального страхування виплачував страхові суми втраченого заробітку по 44,45грн. на місяць з 05.07.2001 року з подальшим перерахунком відповідно до ст. 29 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» з подальшим перерахунком у разі зміни ступеню професійної працездатності, а також при підвищенні середньої заробітної плати в галузях національної економіки на коефіцієнт встановлений Правлінням Фонду: З 01.03.2002р. - 1,193(змінено-1,352); 01.03.03р. - 1,182(змінено- 1,210); 01.03.04р. - 1,152 (змінено-1,228); 01.03.05р. - 1,238(змінено-1,275); 01.03.06р. - 1,203(змінено-1,367); 01.03.07р. - 1,183(змінено-1,292); 01.03.08р. - 1,125; 01.03.09р. - 1,063; ,1.03.10р. - 1,000; 01.03.11р. - 1,102; 01.03.12р. - 1,176; 01.03.13р. - 1,149; Таким чином, Фонд повинен був виплатити позивачці за період з 05.07.2001 року по 01.05.2016 року - 92841,22грн., але позивачці було призначено - 44,45грн. та виплачено Фондом лише - 28570,63грн. При подальшому розгляді справи позивач уточнила свої позовні вимоги, та просила суд стягнути з відповідача - відділення Фонду перераховану та недоплачену страхову суму з урахуванням 3-річного строку позовної давності за період з 21.04.2013р. по 01.11.2016р. одноразово - 33133,91грн. та зобов'язати виплачувати починаючи з 01.11.2016 року по 1183,12 грн. з подальшим перерахунком у відповідності з діючим законодавством, саме посилаючись на Галузеву Угоду 2001 року та мінімальний розмір тарифної ставки робітників першого розряду - 170,14грн. Тобто при 80% втрати професійної працездатності розмір втраченого заробітку позивачці не може бути меншим ніж 136,11грн. станом на 2001рік з розрахунку: 170,14грн.х80%:100%=136,11грн. Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачкою [PERSON] не застосовано строк позовної давності враховуючи три річний період, також вважає, що позивач не має право брати за основу Галузеву Угоду 2001ріку від 29.12.2000р.в якій передбачено мінімальні тарифні ставки для робітників першого розряду ( п.5.1.1) у відповідності з Додатком №1, це суперечить «Правилам про відшкодування власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків » затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993г. №472, які діяли до набрання чинності Закону України №1105-ХІV від 23.09.1999р., та не вірно проведено перерахунок виходячи з мінімальної тарифної ставки 1-го розряду-170,14грн. Представник відповідача з уточненням позову, саме з розрахунком страхової виплати виходячи з суми 170,14 грн. не погодився, вважає його не законним, звертаючи увагу на те, що підприємство на якому працювала позивачка та отримала травму було визнано банкрутом в 1999 році, стверджувати, що перерахунок не проводився на момент передачі справи до Фонду не можливо, доказів цьому позивачка - не надала; матеріалах справи мається запис в трудовій книжці та Акт № 43 про нещасний випадок від 18 жовтня 1984році вказано, що потерпіла [PERSON] займала посаду -«учениця-ливарниця виробів з пластмаси». Вислухавши позивача, його представника та представника відповідача Відділення ФССНВ України у м. Харкові, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на Харківському заводі «Електробритва» з 15.05.1984 року по 20.12.1984 року ливарницею виробів із пластмасс. 10.08.1984 року отримала важку травму на виробництві, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 від 11.08.1984 року. Згідно останнього висновку МСЕК від та 19.04.1995 року була визнана інвалідом 2-ї групи з трудового каліцтва та втратою професійної працездатності 80% безстроково. Підприємство виплачувало потерпілій збитки у зв'язку з трудовим каліцтвом. З зміною законодавства у 1992 року позивачці було зроблено перерахунок суми відшкодування шкоди виходячи із середньомісячної заробітної плати аналогічних працівників за січень-квітень1992 року, однак 19 травня 1999 року Харківський завод «Електробритва» був визнаний банкрутом і перерахунок суми втраченого заробітку не проводився. З 01.04.2001 року введено в дію Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» 23.09.1099 року №1105-XIV згідно з яким виплату відшкодування шкоди постраждалим на виробництві проводиться з 01.04.2001 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків України, якому підприємства повинні передати документи потерпілих. Відділення Фонду соціального страхування почав виплачувати позивачці страхові суми втраченого заробітку по 44,45 грн. з 05.07.2001 року, що підтверджується постановою Фонду від 13.07.2001 року №110, та наданої Довідки про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 03.07.2001 року. До набрання чинності Закону України від 23.09.1099 року №1105-XIV діяли «Правила про відшкодування власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 оку №472, згідно п. 28 «Перерахування розміру відшкодування шкоди» проводиться у разі: - зміни ступеня втрати професійної працездатності; - зміни складу сім'ї померлого; - підвищення розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в порядку, визначеному законодавством; - підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи». В такому разі суд вважає, що підстав для застосування при перерахунку розміру щомісячних страхових виплат згідно міжгалузевих угод до 01.04.2001 року не має. Оскільки, підтверджень про розмір заробітку на 2001 рік - відсутні, єдиною гарантією держави, відповідно ст. 95 КЗпП України «Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт)». Мінімальна заробітна плата працівників на 2001рік складає -118,00грн. В той же час, як вбачається з позову, позивачці була призначена виплата втраченого заробітку у суму 44,45грн., що відповідає втраченому заробітку -55,56грн.(44,45грн. : 80% х 100%), тобто, позивачці було виплачено відділенням Фонду за період з 05.07.2001р. по 01.11.2016р. - 30888,67грн., Тобто, середньомісячний заробіток виявився менше мінімальної заробітної плати некваліфікованого робітника в Україні на 2001рік. Оскільки, частина втраченого заробітку позивачки внаслідок втрати 80% професійної працездатності виходячи з мінімальної заробітної плати 118,00 грн. станом на 2001 рік повинна складати 94,40грн.з розрахунку: 118,00грн. х 80%:100%=94,40грн. У відповідності зі ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» 23.09.1999 року№1105-XIV, Постановами правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 30.03.2012 року №15 та від 21.09.2012 року №31 введено коефіцієнти перерахування щомісячних сум втраченого заробітку , а відповідно розрахунку середньомісячного розміру повинно бути відкореговано наступним чином: 01.03.2002р. - 118,00х1,352=159,53грн.; 01.03.03р. - 1,210х159,53=193,04грн.; 01.03.04р. - 1,228х193,04=237,05грн.; 01.03.05р. - 1,275х237,05=302,24грн.; 01.03.06р. - 1,367х302,24=413,16грн.; 01.03.07р. - 1,292х413,16=533,81грн.; 01.03.08р. - 1,125х533,81=600,54грн.; 01.03.09р. - 1,063х600,54=638,37грн.; 01.03.10р. - 1,000х638,37=638,37грн.; 01.03.11р. - 1,102х638,37=703,48грн.; 01.03.12р. - 1,176х703,48=827,29грн.; 01.03.13р. - 1,149х827,29=950,56грн.; 01.03.14р. - 1,079х950,56=1025,65грн.; 01.03.15р. - 1,079х950,56грн.=1025,65грн.; 01.03.2016р. - 1,079х950,56= 1025,65грн. З розрахунку 1025,65грн. х 80% : 100%=820,52грн. виходить перерахована щомісячна сума втраченого заробітку потерпілої на 01.11.2016року. Враховуючи встановлені Правлінням Фондом коефіцієнтів перерахунку сум, що підлягають виплаті позивачці, з 21.04.2016 року відповідач повинен виплатити з урахуванням мінімальної заробітної плати за період з 21.04.2013 року по 01.11.2016 року - 34 114,62грн.. Фактично відділення Фонду виплатило позивачці щомісячних страхових виплат за період з 21.04.2013 року по 01.11.2016 року в розмірі - 16062,83грн.. Беручи до уваги, що розмір щомісячної страхової виплати приведе у відповідність до мінімальної заробітної плати, слід провести доплату різниці між фактично сплачених та перерахованих сум. Отже, суму не донарахованої та несплаченої Фондом на користь [PERSON] за період з 21.04.2013 року по 01.11.2016 року підлягає виплаті одноразово - 18 051,79грн.. Крім того, з урахуванням коефіцієнтів перерахунку, встановлених Правлінням Фонду з 01.11.2016 року розмір щомісячної суми на користь позивачки має становити 820,52 грн., з подальшим перерахунком відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, в судовому засіданні знайшли своє часткове підтвердження ті обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду. Так, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Разом з тим, для захисту порушених цивільних прав суд застосує ті правові способи, які визначені законом, зокрема, у статті 16 ЦК України, або договором. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі про недорахований та недоплачений розмір втраченого заробітку, а також встановлення певного розміру втраченого заробітку виходячи з Міжгалузевих угод. В той же час, як зазначено вище, судом в ході розгляду справи встановлено, а також визначений підприємством розмір втраченого заробітку станом на 01.04.2001 року не відповідають вимогам закону з підстав, що викладені у мотивувальній часті. Водночас, судом встановлено порушення загальної вимоги щодо державної гарантії для працюючих громадян, а саме не дотримано обов'язковість розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи наведене вище суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial