Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

21 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що на праві власності їй належить житловий будинок № 7 по вул.Козацькій (раніше Петровського) в смт.Березнегувате Миколаївської області, який вона отримала у спадок після смерті батька. У даному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача, який у будинку жодного дня не проживав. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає у повній мірі розпоряджатися належним їй нерухомим майном, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, а відповідач не з'явився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2006 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2016 року убачається, що позивачка є власником житлового будинку № 7 по вул.Козацькій в смт.Березнегувате Миколаївської області (а.с.6-8). З довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради слідує, що у вказаному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача, який не доводиться родичем позивачеві. З акта обстеження місця проживання складеного депутатом Березнегуватської селищної ради [PERSON] слідує, що відповідач зареєстрований у [INFO], однак за вказаною адресою ніколи не проживав (а.с.9,10,15). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~закріплено принцип\~\~непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним\~\~йому майном, на\~\~власний розсуд\~\~ вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз зазначених норм цивільного законодавства дає підстави вважати, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом предявлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В силу норм ст.71 ЖК України відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком позивача, оскільки він не проживає у ньому понад строки встановлені житловим законодавством, та фактично вибув на інше місце проживання, реєстрація його місця проживання у [INFO], створює позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном. На підставі викладеного вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved