Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

19 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, зазначивши, що відповідно до умов кредитного договору № 991, укладеного 28 вересня 1995 року між Костянтинівським відділенням № 2866 Ощадбанка України, правонаступником якого є позивач, [PERSON] отримала від позивача кредит в розмірі 300000000 крб. строком на п'ять років зі сплатою 70% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] 28 вересня 1995 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого останній взяв на добровільних засадах на себе зобов'язання перед банком відповідати в повному обсязі за зобов'язаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору. Приймаючи до уваги, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала передбачені договором зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, станом на 05 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 8098 грн 28 коп, яку позивач просить стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON], судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності; проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 вересня 1995 року між позивачем та [PERSON], яка згодом у зв*язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «Кузнецова» (а.с.19) був укладений кредитний договір № 991 (а.с.4-5). Згідно п.п. 1.1, 1.2 кредитного договору, позивач відкриває [PERSON] позичковий рахунок № [NUMBER] шляхом видачі готівки на суму 300000000 крб. на будівництво садового будиночку на строк до п'яти років із розрахунку 70% річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 991 від 28 вересня 1995 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.6), відповідно до умов якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов'язань по своєчасному повернення кредиту погашати платежі по кредиту та нараховані відсотки в строки і розмірах, встановлених зобов'язанням позичальника. Відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов'язань як щодо поетапного, так і щодо остаточного повернення кредитних коштів. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.7) заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 991 від 28 вересня 1995 року становить 8098 грн 28коп і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3000 грн, заборгованості за процентами - 2580 грн 98 коп, пені по кредиту - 1382 грн 92 коп, пені по відсоткам - 1134грн 38 коп. Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом. Таким чином, в даному випадку судом застосовуються положення саме Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року), відповідно до ст. 71 якого Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 76 ЦК України (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як вбачається із змісту кредитного договору № 991 від 28 вересня 1995 року, зазначений кредитний договір укладений на строк п'ять років, остаточною датою погашення кредиту є 28 вересня 2000 року, і на цей час зобов'язання за кредитним договором виконані не були. Таким чином, в зв'язку з невиконанням боржником - відповідачем [PERSON], своїх зобов'язань за договором на день закінчення строку договору, суд вважає, що позивач знав або повинен був знати про порушення свого права і тому набув право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав в зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором з 29 вересня 2000 року, тому строк позовної давності підлягає застосуванню саме з цієї дати. Стаття 75 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачає обов'язковість застосування позовної давності, а саме: позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст.ст. 80, 84 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. З закінченням строку позовної давності по головній вимозі вважається, що строк позовної давності минув і по додатковій вимозі (неустойка, поручительство тощо). Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що на час звернення позивача до суду з даним позовом минув строк позовної давності, позовна давність підлягає обов'язковому застосуванню судом, суд вважає за необхідне у задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 991 від 28 вересня 1995 року - відмовити в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed