Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

20.12.2018 року позивач, Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») в особі уповноваженого представника звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги теплопостачання, що надаються за адресою - [ADDRESS] , з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у загальній сумі 10012,95 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачу за адресою [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 30.1 кв.м. надаються послуги з централізованого теплопостачання. Правовідносини між сторонами врегульовані договором від 08.09.2005 року про надання послуг теплопостачання. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати за послуги з теплопостачання не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість з оплати послуг теплопостачання, що становить за період з 01.12.2016 р. по 01.12.2018 р. - 8810,49 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем нараховано на заборгованість індекс інфляції у розмірі 903,63 грн. та 3% річних у розмірі 298,83 грн. за період з 01.02.2018 р. по 01.12.2018 р. Загальна сума заборгованості становить 10 012,95 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26.03.2019 року (провадження № 2/554/222/2019) позовну заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено у повному обсязі. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.05.2019 року заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26.03.2019 року (провадження № 2/554/222/2019) скасовано, справу призначено до судового розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи (провадження № 2/554/1966/2019 (у подальшому - 2/554/316/2020). 03.09.2019 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 554/7826/19 за позовом [PERSON] до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання договору від 08.09.2005 року про надання послуг теплопостачання недійсним. 06.04.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави провадження у справі поновлено на стадії підготовчого провадження. Відзив на позов та інші заяви по суті справи, відповідно до ст. 174 ЦПК України, до суду не надходили. 22.05.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON] , позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала позов задовольнити. Відповідно до додаткових пояснень зазначено, що чинним законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та споживачі зобов`язані сплачувати такі послуги та відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг. Щодо посилань відповідача на безпідставність проведення нарахувань за послуги з централізованого опалення за відсутності у помешканні обладнання для забезпечення теплопостачання зазначено, що за адресою [ADDRESS] дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та встановлення індивідуального опалення у передбаченому законом порядку не надавався; підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання зобов`язань ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо надання послуг. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився; адвокат Нога А.П. в інтересах останнього прохав відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що договір від 08.09.2005 року на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07.10.2019 року, що набрало законної сили 11.11.2019 року та не було оскаржене у передбаченому законом порядку, - визнано недійсним. В силу вимог ч. 1 ст. 216ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов`язані з його недійсністю; згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є таким з моменту його вчинення. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 08.09.2005 року між обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (ТО - теплопостачальна організація) в особі начальника абонентської служби [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] (споживач), з іншого боку, було укладено Договір про надання послуг теплопостачання за адресою [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 30.1 кв.м. (суб`єкт користування - 1 мешканець (підписант договору), відповідно до якого споживач взяв на себе обов`язок своєчасно здійснювати оплату таких послуг. У зв`язку із заборгованістю з оплати послуг теплопостачання за вказаною адресою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 08.11.2018 року зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення зі [PERSON] заборгованості, однак ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.12.2018 року, що набрала законної сили 19.12.2018 року, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відмовлено у видачі судового наказу відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно з довідкою управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради від 27.11.2018 року за наявними обліками Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відомості щодо реєстрації [PERSON] , [INFO] , - відсутні. Відмова у видачі судового наказу не позбавляє заявника права звернення до суду у позовному провадженні за захистом свого права. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено, що [PERSON] було оскаржено Договір про надання послуг теплопостачання за адресою [ADDRESS] , від 08.09.2005 року у судовому порядку (справа № 554/7826/19) з підстав того, що він його не підписував, оскільки з 2013 року постійно проживає в іншій державі та про його існування йому стало відомо лише 09.09.2016 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.10.2019 року № 554/7826/19, що набрало законної сили 11.11.2019 року та не було оскаржене у передбаченому законом порядку, визнано недійсним Договір про надання послуг теплопостачання за адресою [ADDRESS] , від 08.09.2005 року, між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (та [PERSON] . Судом встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1512/1513, складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені засл. проф. М.С. Бокаріуса 23.10.2018 року (а.с 60-63), підпис від імені [PERSON] у розділі 12 Договору виконаний не [PERSON] , а іншою особою. За фактом підроблення підпису за заявою [PERSON] Полтавським ВП ГУНП в Полтавській області порушено кримінальне провадження № 1201617002002328 від 12.09.2016 року за ч. 1 ст. 358 КК України (а.с. 59). Враховуючи те, що в силу вимог ч. 1 ст. 216ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов`язані з його недійсністю, а згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є таким з моменту його вчинення, - грошові вимоги на підставі вищевказаного договору є безпідставними. Однак, правовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, якими передбачено обов`язковість укладення договору між споживачем та теплопостачальною організацією, де споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Такий обов`язок покладається на споживача. Не укладення такого договору між сторонами не позбавляє споживача від обов`язку здійснити оплату за фактично спожиті послуги. Щодо фактичного споживання послуг [PERSON] за адресою [ADDRESS] , суд дійшов наступного висновку. Спірний період, за який нарахована заборгованість, становить з 01.12.2016 по 01.12.2018 рік. Належні докази того, що вказана квартира, куди надавались послуги з теплопостачання, належала на праві власності відповідачу [PERSON] та була зареєстрована за ним у передбаченому законом порядку, - відсутні. Згідно з Інформаційною довідкою № 172881543 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , сформованою 08.07.2019 року, вбачається, що відомості про право власності в реєстрі відсутні (а.с.85). Згідно з Довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради № 2464 від 14.03.2015 року вбачається, що (а.с. 86) гр. [PERSON] , [INFO] , значився зареєстрованим за адресою [ADDRESS] з 14.12.1999 року, та з 19.07.2013 року знятий з реєстрації за вказаною адресою (а.с. 86). Належні, допустимі та достатні докази фактичного проживання відповідача [PERSON] за вказаною адресою у спірний період відсутні. Згідно з відміткою у паспорті громадянина України, [PERSON] , за для виїзду за кордон вбачається, що останньому оформлено виїзд на постійне проживання у Німеччину, прийнятий на консульський облік в Посольстві України у ФРН 02.08.2013 року (а.с. 46-48). Таким чином, відсутні законні підставі вважати, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг теплопостачання за адресою [ADDRESS] у спірний період, за який нараховано заборгованість - з 01.12.2016-01.12.2018р. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Стороною відповідача не заявлялись до стягнення судові витрати, у зв`язку із розглядом справи.

Outcome: dismissed