Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

21 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила суд визнати виконавчі написи вчинені приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 19 вересня 2019 року за реєстровими № 4473, 4474 такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до договору № D_090394947 банківського строкового вкладу (депозиту) від 18 квітня 2013, укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , банк прийняв на зберігання її кошти в сумі 100 000 грн. до 21 квітня 2014 року. Також відповідно до договору № D_090449167 банківського строкового вкладу (депозиту) від 31 травня 2013 року, укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , банк прийняв на зберігання кошти позивача в сумі 50 000 грн. Термін дії договору сторони погодили до 03 червня 2014 року. В подальшому коли позивач виявила намір припинити договори депозиту та забрати свої кошти, оскільки їй були потрібні гроші, працівники банку запропонували їй укласти кредитні договори з договорами застави майнових прав на депозитні вклади та договорами про уступку права вимоги. Так, відповідно до кредитного договору № 30/2013-іф від 22 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , остання отримала кредит на суму 45 000 грн. і зобов`язувалась виплатити до 29 травня 2014 року. Також між сторонами укладено договір застави майнових прав № 30/2013-іф-1 від 22 жовтня 2013 року та договір про уступку права вимоги № 30/2013-іф-2 від 22 жовтня 2013 року, відповідно до п. 1.1. якого договору ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» приймає право вимоги повернення вкладу в сумі 45 000 гривень та нарахованих процентів за договором банківського строкового вкладу «Стабільний» №D_ 090449167 від 31 травня 2013 року. Відповідно до кредитного договору № 32/2013-іф від 28 листопада 2013 року, укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , остання отримала позику на суму 90 000 грн. і зобов`язувалась виплатити до 16 квітня 2014 року. Також між банком та позивачем укладено договір застави майнових прав № 32/2013-іф-1 від 28 листопада 2013 року та договір про уступку права вимоги № 32/2013-іф-2 від 28 листопада 2013 року, відповідно до п. 1.1 якого договору ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» приймає право вимоги повернення вкладу в сумі 100 000 гривень та нарахованих процентів за договором банківського строкового вкладу «Стабільний» № D_090394947 від 18 квітня 2013 року. 11 червня 2014 року розпочата ліквідація ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», який в подальшому був ліквідований, а депозитні вклади їй не повернуто. 19 вересня 2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено оскаржувані виконавчі написи, якими нотаріусом запропоновано стягнути заборгованість за кредитними договорами № 30/2013-іф від 22 жовтня 2013 року та № 32/2013-іф від 28 листопада 2013 року. Вважає, що виконавчі написи слід визнати такими, що не підлягають виконанню, оскільки з дня виникнення у банку права вимоги минув строк, що перевищує позовну давність. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Представники відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки суд не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович у судове у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив. Пояснень до позову суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. На підставі договору № D_090394947 банківського строкового вкладу (депозиту) від 18 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , банк прийняв на зберігання кошти [PERSON] в сумі 100 000 грн. до 21 квітня 2014 року. Відповідно до договору № D_090449167 банківського строкового вкладу (депозиту) від 31 травня 2013 року, який укладено між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , банк прийняв на зберігання кошти позивача в сумі 50 000 грн. на строк до 03 червня 2014 року. Згідно кредитного договору № 30/2013-іф від 22 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , позивач отримала кредит на суму 45 000 грн., який зобов`язалась виплатити до 29 травня 2014 року. За змістом кредитного договору № 32/2013-іф від 28 листопада 2013 року, укладеного між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] , позивач також отримала кредитні кошти на суму 90 000 грн. і зобов`язалась виплатити кредит до 16 квітня 2014 року. Належне виконання зобов`язань за кредитними договорами № 30/2013-іф від 22 жовтня 2013 року та № 32/2013-іф від 28 листопада 2013 року забезпечені заставою майнових прав на банківські вклади [PERSON] у ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», згідно договорів № D_090394947 банківського строкового вкладу (депозиту) від 18 квітня 2013 року та № D_090449167 банківського строкового вкладу (депозиту) від 31 травня 2013 року, що сторони погодили у договорах застави майнових прав № 30/2013-іф-1 від 22 жовтня 2013 року та № 32/2013-іф-1 від 28 листопада 2013 року. 19 вересня 2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 4473, про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 32/2013-іф від 28 листопада 2013 року в розмірі 184 329 грн. 85 коп., з яких: 90 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 94 329 грн. 85 коп. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також 19 вересня 2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 4474, про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 30/2013-іф від 22 жовтня 2013 року в розмірі 85 574 грн. 21 коп., з яких: 43 343 грн. 01 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 44 231 грн. 20 коп. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктами 3.1-3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 5.4 кредитних договорів встановлено, що позовна давність до вимог за цими договорами становить 10 років, у тому числі щодо стягнення неустойки. Однак у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 п. 3 гл. 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом і не може бути змінений домовленістю сторін. Пунктом 1.2 кредитного договору № 30/2013-іф від 22 жовтня 2013 року сторони погодили строк користування кредитом з 22 жовтня 2013 року по 29 травня 2014 року. Також у пункті 1.2 кредитного договору № 32/2013-іф від 28 листопада 2013 року сторонами погоджено, що строк користування кредитом становить з 28 листопада 2013 року по 16 квітня 2014 року. Однак виконавчі написи вчинені приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 19 вересня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку давності, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат», а тому їх слід визнати такими, що не підлягають виконанню. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому понесені позивачем витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 768 гривні 40 копійок підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 4-5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 15, 16, 524, Цивільного кодексу України,

Outcome: approved