overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

21.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти - донька [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення старшою дитиною повноліття. До початку судового засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності. Позивачка на позові наполягає, відповідач позовні вимоги визнав. Про день та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав: Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлені наступні фактичні обставини: відповідач - [PERSON] є батьком неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, які видані 03.09.2004 року та 02.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління ючтиції, актовий запис № 278 (а.с. 6) та актовий запис №328 (а.с. 7), з яких вбачається, що на цей час дітям не виповнилось повні вісімнадцять років. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з того, що відповідач як платник аліментів є працездатний, з його заробітку може проводитись стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе задовольнити позов, встановив до стягнення на користь позивача аліменти, у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 п. 1 ЦПК України рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. . Відповідно до ст. 88 ЦПК України , з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

21.02.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини і свої доводи обґрунтовує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не робить, тому вона змушена звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача ? частину його доходів. Позивач у зал судового засідання не з'явилась, але надала до суду заяву слухати справу без її участі, на позові наполягає. Відповідач у зал суду не з'явився, але надав до суду заяву слухати справу без його участі, позов визнає. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження дитини, свідоцтва про укладання шлюбу, встановлено, що від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. У відповідності зі ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно ст.183 СК України, з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання дитини - у розмірі 1/4 частини його заробітної плати й інших доходів до досягнення дитиною віку повноліття, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 180-183 СК України, ст. ст. 57-60, 62, 64, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

21.02.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 1983 року. З жовтня 2003 року з відповідачем шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть, кожен мешкає окремо, мають окремий бюджет. Оскільки сім'я розпалась та зберегти її позивач вважає не можливим, просить суд шлюб розірвати. Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено: сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17 грудня 1983 року Шахтарським міським ЗАГСом Донецької області, актовий запис № 775. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет з жовтня 2003 року. А тому судом встановлено саме такі обставини, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. З цих підстав позов [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] необхідно залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, а саме: - судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

21.02.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Меджибізької селищної ради Летичівського району, актовий запис № 4, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на несхожість характерів і відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, непорозуміння, конфлікти, втрату почуття любові та окреме проживання протягом останніх чотирьох років, [PERSON] звернулася в суд з вищеозначеним позовом і просить розірвати шлюб, після розірвання якого просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивачка вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, відповідач вимоги визнав, згідний розірвати шлюб. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наведених у позовній заяві підстав. Відповідно до ст. ст. 105, 110-112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, при цьому суд вживає заходів щодо примирення подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо протягом чотирьох років і у наданий судом двох місячний строк не примирились та наполягають на розірванні шлюбу, тому приходить до висновку, що подальше їх спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та дитини і за встановлених обставин його необхідно розірвати, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище « [PERSON] ». Спору щодо місця проживання доньки не має. На підставі наведеного, ст. ст. 105, 110 - 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

21.02.2014 р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи своє звернення наступним. [INFO] померла [PERSON], яка доводилася позивачу матір»ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, що належало померлій на праві приватної власності, в тому числі на земельну ділянку [NUMBER], площею 3,232 га, яка розташована на землях Городецької сільської ради. Після смерті матері, позивач внаслідок юридичної необізнаності не зміг своєчасно звернутись в державну нотаріальну контору з письмовою заявою про прийняття спадщини, оскільки проживав окремо від спадкодавця, являється потерпілим від аварії на ЧАЕС, а тому пропустив встановлений строк для прийняття спадщини. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Представник відповідача надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі. Проти визначення додаткового строку для прийняття спадщини - не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1272 ЦК України суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає необхідним позов [PERSON] до Городської сільської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

21.02.2015 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в 08.03.1997 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який зареєстровано Михайлівською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 2 . Від спільного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], які проживають разом з відповідачкою. Шлюб виявився не вдалим, подружні відносини між сторонами припинені, примирення неможливе, сімейні відносини припинились. Підставою для розірвання шлюбу є втрата між позивачем та відповідачем почуття взаємної поваги та любові, відсутність нормального морального клімату в родині . Позивач подав заяву про слухання справи без його участі та без фіксації судового процесу позов визнає в повному обсязі. Відповідачка подала заяву про слухання справи без її участі , та без фіксації судового процес , позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 08.03.1997 року укладено шлюб, , який зареєстровано Михайлівською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 2. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України «Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного із подружжя, на підставі рішення суду». Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України «Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя» Судом встановлено, що сімейні відносини сторони фактично припинили і відновлювати шлюбні стосунки позивач категорично не має наміру. Примирення між сторонами неможливе. Подальше сімейне життя між сторонами неможливе, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції від 22.12.2014 року позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, який підлягає поверненню на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

21.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з означеним вище позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №33 по вул.Затиса в с.Горностаївка Новотроїцького району Херсонської області. За вказаною адресою також зареєстрований її онук, відповідач по справі [PERSON]. В жовтні 2013 року відповідач забрав свої речі та покинув її оселю, на даний час його місце проживання невідоме. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим будинком № 33 по вул.Затиса в с.Горностаївка Новотроїцького району Херсонської області. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що дійсно [PERSON] в жовтні 2013 року покинув будинок №33 по вул.Затиса в с.Горностаївка Новотроїцького району Херсонської області та на даний час місце його перебування невідоме. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві та, враховуючи що відповідач не проживає за вищевказаною адресою на протязі більш як трьох років, вважає необхідним визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

21.02.2017 позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29 грудня 2015 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малинівському району Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3634. Це у них перший шлюб, від шлюбу дітей не мають. Також зазначено, що після реєстрації шлюбу та до вересня 2016 року вони проживали в орендованому житлі в м. Одесі. 19 вересня 2016 року відповідач залишив місце проживання та з цього часу вона його не бачила, один раз він зателефонував та повідомив, що подальше подружнє життя неможливе і що вона може розірвати шлюб. Крім того позивач зазначає, що примирення між ними не можливе, оскільки подружні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть, вона проживає в м. Бориспіль, а останнє відоме місце реєстрації відповідача м. Донецьк, внаслідок чого подальше збереження шлюбу на її думку неможливі. У судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ст. 74 ЦПК України, через розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 10 червня 2017 року № 106. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши подану позивачем заяву, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 грудня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 3634, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а. с. 5). За змістом поданої позовної заяви сторони тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, позивач вважає, що примирення між ними неможливе. Відповідач, будучи повідомлений про розгляд справи у суді, жодних заперечень по суті позову не подав. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Водночас, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно позовної заяви позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище, яке відповідно до вказаного свідоцтва є «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

21.02.2017 позивач, направивши позов поштою, звернулась із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03.01.2004, від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Разом з тим зазначає, що спільне сімейне життя не склалось, у зв'язку із різними поглядами на сімейне життя, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Позивач, яка повідомлялась судом належним чином, в судове засідання не з'явилась, через загальну канцелярію суду подала заяву в якій позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач, який повідомлявся судом належним чином, в судове засідання не з'явився, через загальну канцелярію суду подав заяву в якій проти позову не заперечував, слухання справи просив проводити без його участі. Суд, оголосивши заяву позивача та заяву відповідача, визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін у справі, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 03.01.2004 [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 06. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище [PERSON]. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме сплачена сума судового збору у розмірі 640,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

21.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій посилаючись на необхідність підтвердження юридичного факту, що має значення для створення умов щодо оформлення йому пенсії за віком, просив ухвалити судове рішення, згідно з яким встановити факт належності йому трудової книжки, серії АТ-1 № 2824710, виданої йому 21.09.1976 року, оскільки вказаний документ містить розбіжності у написанні дати його народження, яку виправити у позасудовому порядку неможливо. У судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Заінтересована особа - управління Пенсійного фонду України в Новобузькому районі Миколаївської області, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, втім направила на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника управління, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. При дослідженні в судовому засіданні трудової книжки (копії), серії АТ-1 № 2824710 виписаної 21 вересня 1976 року на імя [PERSON], встановлено, що уповноваженою особою було невірно внесені у неї записи про дату народження вказаного працівника, зокрема - 14 березня 1957 року (а.с. 6). Через вказану помилку управління Пенсійного фонду України в Новобузькому районі, як це видно повідомлення останнього від 14.02.2017 року № 661/02, відмовляється враховувати трудовий стаж [PERSON], який міститься у згаданій трудовій книжці при призначені йому пенсії за віком (а.с. 7). Дійсно, як вбачається з копії паспорту громадянина України заявника, серії ЕО 798968 від 29.12.1999 року, та свідоцтва про його народження, серії ІІ-ЧМ № 255977 від 09.02.1966 року, [PERSON]Б, народився саме 13 березня 1957 року (а.с. 3-5). Дослідженні докази вказують на те, що в трудовій книжці, серії АТ-1 № 2824710, виданої [PERSON] 21 вересня 1976 року, міститься помилка у зазначенні дати його народження, усунути зазначену розбіжність не можливо, тому маються підстави для встановлення факту належності заявнику вищезазначеної трудової книжки. Встановлення цього факту має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволить останньому реалізувати своє конституційне право на отримання пенсії. \~\~

Outcome: approved