Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

20 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 520281 грн. 77 коп. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити позивачу у його задоволенні, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 листопада 2010 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 223247 грн. 60 коп. Згідно даного рішення суду було відкрито виконавче провадження і в процесі його виконання позивач задовольнив свої вимоги по стягненню заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки (квартири), яка була продана на прилюдних торгах за 131500 грн., а тому сума загальної заборгованості становить 91927 грн. 60 коп. і позивач зазначає неправдиві відомості щодо того, що сума заборгованості за рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 листопада 2010 року не погашена відповідачем на даний час. Крім того, відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а/с 68-73). Також, представник відповідача вказала, що позивач заявляє вимоги про стягнення заборгованості за період з 26.11.2010 по 28.04.2016, при цьому розрахунок не містить суми погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки, а тому згідно наданих позивачем доказів не можливо визначити суму заборгованості. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 28 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк, яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 08/2402/08, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби у сумі 25000 доларів США зі сплатою 14% річних за користування ним з кінцевим терміном повернення до 26 січня 2018 року (а/с 7-11). У подальшому, а саме 01 грудня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору № 08/2402/08 від 28 січня 2008 року, згідно якого сторони домовилися, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17% річних, а 19 березня 2009 року сторони уклали додатковий договір № 2 щодо скасування розрахованих до сплати штрафних санкцій за кредитним договором (а/с 12, 13). Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Так, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 листопада 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 08/2402/08 в сумі 223247 грн. 60 коп. (а/с 16-18). В даному рішенні зазначено, що сума боргу станом на 05 листопада 2009 року внаслідок невиконання боржником зобов'язань складається з простроченої заборгованості за кредитом - 2299 доларів США, строкової заборгованості за кредитом - 20611 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 3686,58 доларів США, заборгованості по щомісячній платі за обслуговування кредиту - 1060 грн. 47 коп. та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту - 9780 грн. 67 коп. Як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідачем заборгованість за вказаним рішенням суду не погашена, відповідно до умов договору нараховуються відсотки та штрафні санкції і станом на 28 квітня 2016 року загальна сума заборгованості становить 977087 грн. 41 коп. Згідно розрахунку позивача, за відрахуванням стягнутої заборгованості згідно рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 26 листопада 2010 року, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 520281 грн. 77 коп., з якої 16915,96 доларів США, що еквівалентно 426537 грн. 52 коп. - заборгованість по відсоткам, 6716 грн. 88 коп. - різниця по комісії за РО, 87027 грн. 37 коп. - штрафні санкції (а/с 4-6). Судом також встановлено, що предмет іпотеки, який виступав як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 08/2402/08 від 28 січня 2008 року, було продано на прилюдних торгах і Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 16 листопада 2012 року надійшли кошти від його реалізації в сумі 99485 грн. 85 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 16 листопада 2012 року (а/с 84). Згідно інформації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», наданої на запит суду, сума коштів, отримана в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого документа № 2-6658/10 в сумі 99485 грн. 86 коп., що становить 12208,86 доларів США була зарахована наступним чином: 3686,58 доларів США - проценти по кредиту та 8522,28 доларів США - тіло кредиту та 1060 грн. 47 коп. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту (а/с 118). Зарахування коштів відображено в розрахунку заборгованості в колонці за № 59 (а/с 4-6). За таких обставин, доводи відповідача про те, що в розрахунку заборгованості не відображено погашення від реалізації предмету іпотеки, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються письмовими доказами у справі. Також, судом встановлено, що 20 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а/с 19). 22 лютого 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 213 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора», згідно якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації на два роки по 19 березня 2018 року включно (а/с 20). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частина 1 ст. 598 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У п. 17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення боргу за кредитним договором. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Так, п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). В Постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року викладена правова позиція щодо застосування строків позовної давності в подібних правовідносинах. Дана постанова Верховного Суду України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для виконання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 листопада 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 08/2402/08, що виникла станом на 05.11.2009 року (включно) в сумі 223247 грн. 60 коп. та було достроково стягнуто борг по тілу кредиту та відсотки по вказаний час, а тому нараховані позивачем після 05.11.2009 року відсотки мають бути стягнуті з урахуванням строку позовної давності. Графіком погашення заборгованості визначені числа у період з 28.02.2008 по 27.01.2018, коли [PERSON] повинен був погашати кредит (а/с 85-87, 92-93). Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 15 лютого 2017 року (а/с 22) та просить стягнути заборгованість по відсотках за весь період виникнення заборгованості по 28.04.2016 року, а тому, з урахуванням строку позовної давності, відповідно до періоду нарахування платежів, строк по яких настав, за період з 29.01.2014 по 28.04.2016 включно з відповідача на користь позивача належить стягнути нараховані відсотки в сумі 5578,07 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 28.04.2016 - 140651 грн. 55 коп. У п.п. 4.4, 4.5, 4.6 кредитного договору передбачено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.п. 3.3 (крім підпунктів 3.3.2 та 3.3.3) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів, зазначеної в п. 1.1 цього договору. За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та (або) несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав. Неустойки підлягають сплаті за письмовою вимогою банку в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день сплати позичальником сум цих неустойок. Позивачем заявлено вимогу про стягнення штрафу (пені), починаючи з 29.04.2015 року в сумі 87027 грн. 37 коп., проте в межах строку позовної давності (за 1 рік), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, нарахована за період з 29.01.2016 по 28.04.2016 включно в сумі 22611 грн. 63 коп. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача різниці по комісії за розрахункове обслуговування в сумі 6716 грн. 88 коп. У п. 1.4.1 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 28 січня 2008 року та графіку погашення передбачено, що за обслуговування кредиту щомісячно встановлюється плата в розмірі 88,38 грн., що становить 0,07% річних від суми кредиту. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, що є незаконним. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення 6716 грн. 88 коп. комісії, яка фактично відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору є платою за обслуговування кредиту, є безпідставними, а тому в їх задоволенні належить відмовити. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial