Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

20.08.2019 позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди, завданої внаслідок пошкодження квартири. Позов мотивують тим, що проживають в трьохкімнатній квартирі розташованій в [ADDRESS] . На першому поверсі під квартирою відповідач розташував приміщення аптеки і в липні 2014 року в ході ремонтних робіт (реконструкції) було демонтовано дві повздовжні несучі стіни внаслідок чого було пошкоджено у їх квартирі підлогу, стелю та пічне опалення. Такими діями відповідача їм завдано матеріальної та моральної шкоди. [PERSON] просила стягнути з відповідача 73285 грн. майнової шкоди, 20000 моральної шкоди 5000 грн. за проведення будівельно-технічних досліджень та 932 грн. судового збору, [PERSON] просила стягнути на її користь з відповідача 40000 грн. моральної шкоди. Після скасування Львівським апеляційним судом ухвали Городоцького районного суду Львівської області про направлення позову за підсудністю, 13.12.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду. [INFO] позивачка [PERSON] померла, ухвалою суду в частині її позову провадження закрито. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, висновок будівельно-технічного дослідження, просили стягнути суму збитків відповідно до висновків, а також витрати судові витрати пов`язані з проведенням експертизи та судовий збір. Представник відповідача просив в позові відмовити в повному обсязі як такому, що вимоги не підтверджено належними та допустимими доказами, які б вказували, що саме відповідачем було проведено демонтаж несучих стін, що наявна шкода про яку вказує позивачка в причинному зв`язку із реконструкцією нежитлового приміщення належного відповідачу, крім того підтримав клопотання про пропуск позивачкою строку позовної давності. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності (а.с.10). Згідно Декларації (а.с.12) відповідачу [PERSON] у серпні 2014 року було дозволено початок виконання будівельних робіт - реконструкцію приміщення аптеки у багатоквартирному будинку під магазин-аптеку (в межах існуючих контурів будівлі) в [ADDRESS] (а.с.12-15). Із Звіту обстеження квартири позивачки на [ADDRESS] та визначення технічного стану вбачається, що при технічному обстеженні у квартирі виявлено пошкодження і руйнування стін, перекриття та підлоги внаслідок проведення ремонтних робіт нежитлових приміщень (магазину) 1-го поверху. В квартирі в поздовжніх стінах між кімнатами, товщиною 360 мм, утворились значні похилі тріщини в перекритті. Під час проведення ремонтних робіт в приміщенні магазину здійснено демонтаж поздовжніх стін 1-го поверху, що привело до зміни планувально-конструктивної схеми будинку та негативно вплинуло на несучу здатність конструкцій квартири [ADDRESS] на 2-му поверсі (а.с.29). Згідно висновку № 13-18Д будівельно-технічного дослідження розмір відшкодування завданих майнових збитків власникам квартири [ADDRESS] становить 45101 грн., у яку включено вартість виконання робіт, вартість будівельних матеріалів та коефіцієнт фізичного зносу будівельних матеріалів (а.с.58-72). Відповідно до скарги, вбачається, що мешканці будинку [ADDRESS] у березні 2017 року звертались до міського голови, вказували на явні дефекти в будинку та квартирах внаслідок проведення будівельних робіт на першому поверсі (а.с.84). При візуальному обстеженні квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] комісією було виявлено тріщини на стінах у вітальні та спальні кімнатах та осівши підлога, про що було складено акт 04.07.2018 (а.с.85). Листом - повідомленням від 02 вересня 2014 року, підтверджено, що [PERSON] розпочав будівельні роботи у багатоквартирному будинку під магазин аптеку за адресою [ADDRESS] (а.с.91). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом п. 1 ч. 2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до положень ст.ст. 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-183цс14 від 03.12.2014, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 45101 грн., як визначено висновком будівельно - технічного дослідження, оскільки відповідачем не доведено відсутність вини у заподіянні шкоди позивачці у зазначеному нею обсязі. З урахуванням вимог ст.23 ЦК України, принципу справедливості, час протягом якого позивачка змушена була звертатись в місцеву владу, до самого відповідача та до суду, її стан здоров`я, суд розцінює таке, як душевні страждання позивачки [PERSON] та вважає за належне частково задовольнити її вимоги в частині моральної шкоди та стягнути з відповідача на її користь дві тисячі гривень моральної (не майнової) шкоди. Відповідач подав клопотання про застосування строків позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. ч. 1, 5 ст.261 ЦК України). Отже, з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що пошкодження квартири розпочалось з липня 2014 року, позивач мав право на звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в межах трирічного строку позовної давності. З даним позовом позивач звернулася до суду 20.08.2019, тобто поза межами встановленого законом строку позовної давності. Враховуючи положення ст. 267 ЦК України, та виходячи з того, що відповідачем заявлено клопотання до початку судового розгляду справи про застосування позовної давності, при цьому, позивач не просив поновити строк позовної давності, тому що на його думку не пропустив зазначений строк, оскільки намагався врегулювати спір в досудовому порядку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до роз`яснень викладених в абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на те, що звернення до суду відбулось після намагань позивачки вирішити з відповідачем питання щодо відшкодування шкоди в поза судовому порядку, крім того вона зверталась до органів місцевої влади, і ці обставини вплинули на строки звернення до суду, враховуючи, що позивачка є інвалідом 3 групи безстроково, хворіла як сама та і її дочка, суд вважає за можливе поновити [PERSON] строк для звернення до суду з вищевказаним позовом. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Крім того, згідно квитанції та рахунку (а.с.82) позивачем сплачено на проведення будівельно - технічного дослідження оплату у розмірі 5000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Частина 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 932 грн. 85 коп.

Outcome: partial