Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

20.08.2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.11.2020 року позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь збитки від інфляції в сумі 16 216,34 грн., 3% річних - 6 314,12 грн. та 25% річних - 52 617,67 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 25.12.2011 року між сторонами був укладений договір позики за яким позивач передав відповідачу 60 000,00 грн. строком користування на 12 місяців зі сплатою 25% річних за користування коштами. Відповідач не виконував умов договору, а тому позивач був вимушений звертатись до суду з позовом про стягнення коштів, процентів за користування коштами, 3% річних. Однак позивач зазначає, що відповідач рішення суду не виконує, заборгованість не сплачена. А тому позивач вважає, що на підставі статті 1048 ЦК України мають бути нараховані проценти (25% річних) за користування коштами, нарахованими на суму 60 000,00 грн. за період з 23.05.2017 року по 23.11.2020 року, що становить 52 617,67 грн. та на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційні за період з 23.05.2017 року по 23.11.2020 року, нараховані на суму 60 000,00 грн., що становить 16 216,34 грн. - інфляційні збитки, 3% річних за цей же період - 6 314,12грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не надходив. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, враховуючи пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приписами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В свою чергу ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, 25.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач отримав в користування грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. строком на 12 місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 25% річних. [PERSON] у строки, визначені договором кошти не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми позики, процентів та інфляційних. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.01.2015 року (справа №761/31223/14-ц) позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті основного боргу в розмірі - 60 000,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі - 12 094,00 грн. та судовий збір в розмірі - 720 грн. 94 коп., а всього в розмірі - 72 814 (сімдесят дві тисячі вісімсот чотирнадцять) гривень 94 коп. Проте рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.05.2015 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення відсотків скасоване та ухвалене нове рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 25% річних в сумі 20 015 грн. 79 коп. В решті дане рішення суду залишене без змін. Як встановлено рішенням апеляційної інстанції, 25.12.2011 року відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн. із терміном повернення до 25.12.2012 року зі сплатою 25% річних, про що відповідачем [PERSON] було складено відповідну розписку. В даній розписці відповідачка [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення боргу та сплаті 25% річних. Із тексту розписки вбачається, що сторонами було визначено строк виконання [PERSON] зобов`язання щодо повернення суми позики - до 25 грудня 2015 року. Сторонами також було погоджено розмір процентів, які позичальник зобов`язується сплачувати за користування позикою, - 25 % річних. Будь-яких інших домовленостей сторін щодо сплати процентів та повернення позики сторонами у розписці не зазначено, а тому апеляційний суд прийшов до висновку, що відповідно до положень статті 1048 ЦК України проценти мають виплачуватись відповідачами щомісяця до дня фактичного та повного повернення позики. В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) зробила правовий висновок, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На виконання зазначених рішень у справі №761/31223/14-ц було видано виконавчі листи та пред`явлено до примусового виконання до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) - ВП №63283510. В той же, час судом встановлено, що рішення суду виконане, кошти сплачені в повному обсязі та постановою державного виконавця від 13.04.2021 року закінчене виконавче провадження. З виписки по рахунку позивача вбачається, що грошові кошти в сумі 92 830,73 грн. були зараховані на його рахунок 31.03.2021 року, тобто рішення суду було виконане в повному обсязі. Однак, оскільки відповідач станом на 2017 рік не виконував зобов`язання та рішення, кошти не повертав, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 03.08.2017 року (справа №761/6038/17) позов [PERSON] задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму збитків від інфляції у розмірі 33 720 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 4 201 грн. 65 коп., 25% річних за договором позики у розмірі 35 013 грн. 70 коп. З рішення суду вбачається, що суми нараховані за період з 21.01.2015 року по 14.02.2017 року. Рішення набрало законної сили та на його примусове виконання було видано виконавчий лист. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист та пред`явлено до примусового виконання до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) - ВП №63284084. В той же, час судом встановлено, що рішення суду виконане, кошти сплачені в повному обсязі та постановою державного виконавця від 08.06.2021 року закінчене виконавче провадження. З копії платіжного доручення від 07.06.2021 року вбачається, що кошти в сумі 5 101,83 грн. були перераховані на рахунок стягувача та платіжним дорученням від 28.04.2021 року кошти в сумі 18 228,20 грн. були перераховані на рахунок стягувача на виконання рішення суду у справі №761/6038/17. Крім того, із листа Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) №2763 від 08.06.2021 року, вбачається, що 28.04.2021 року до відділу надійшла розписка стягувача [PERSON] від 04.10.2019 року про отримання ним від [PERSON] 50 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами №761/31223/14 від 06.07.2015 року та №761/6038/17 від 27.10.2017 року. Таким чином, судом встановлено, що сума позики повернута позивачу 31.03.2021 року (на виконання рішення суду у справі №761/31223/14-ц). Таким чином, так як сторони домовились про надання коштів строком на 12 місяців, з врахуванням зазначеної правової позиції Верховного суду, саме в межах вказаного строку можуть бути нараховані проценти за користування коштами, після закінчення зазначеного строку, права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України. З врахуванням зазначеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині нарахування 25% річних за користування коштами та про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних, нарахованих на суму позики - 60 000,00 грн. за період з 23.05.2017 року по 23.11.2020 року, що становить відповідно згідно із розрахунками позивача, які перевірені судом, 16 216,34 грн. - інфляційні збитки та 6 314,12 грн. - 3% річних. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial