Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

1.Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 11 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №391. Від спільного шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Підставою звернення до суду стало те, що сторони по справі не можуть налагодити сімейні відносини, через різні погляди на життя та сім`ю, що призвело до виникнення сварок та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить розірвати шлюб. 2.Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. 03.06.2020 року відкрито провадження у справі та в порядку ст. 274 ЦПК України призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 30.06.2020 року. Відповідно до вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками відповідачу вручена в приміщенні суду, про що останній поставив підпис в розписці. 30.06.2020 року провадження по справі зупинено та надано строк на примирення до 30.09.2020 року. Станом на 30.09.2020 року відповідач відзив до суду не подав. З клопотанням про відкладення розгляду справи та надання додаткового часу для подачі відзиву до суду не звертався. Відповідно до частини другої статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. У відповідності до частини п`ятої даної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 3. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Правовідносини, які склалися між сторонами стосуються припинення шлюбу та мають регулюватися положеннями глави 11 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу і що має місце у даному випадку. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 11 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, 11 квітня 2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №391. Шлюб укладено сторонами вперше. Від шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON] та доньку [PERSON] , які як вказала позивач в позові, проживають біля матері. Подружнє життя у сторін по справі не склалося. З часом зникло взаєморозуміння і повага один до одного, почали виникати сварки, що призвело призвело до припинення сімейних відносин. Сторонам був наданий строк на примирення, однак спільної згоди щодо примирення подружжя не дійшло. Тривалий час подружжя проживає окремо. Подальше збереження шлюбу не можливе. Примирення між сторонами неможливе. 4. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Згідно ч.3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка а тому, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї стали неможливими, на теперішній час подружні стосунки між сторонами припинені. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить їх інтересам і що має істотне значення та є самостійною підставою для задоволення позову. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст. 235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач виявила бажання, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати- сплачений судовий збір при зверненні з позовом до суду в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved