Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

20.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, де просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь: - 10 000 грн., які розміщені на вкладному (депозитному) рахунку згідно договору про розміщення вкладу «Стандарт на 3 місяці» №SAMDN01000735134146 від 14.05.2013року; - 3 607,67 грн. - 16 % відсотків річних за вищевказаним договором за період з 15.05.2013 року по 13 серпня 2015 року; - 17,53 грн. - 16% відсотків річних за вищевказаним договором за період з 15.08.2015 року по 18.08.2015 року; - 3,29 грн. - 3% річних від простроченої суми з 15.08.2015 року по 18.08.2015 року; - 5 000 грн. - у відшкодування моральної шкоди; - 4 000 грн. - у відшкодування витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та банком був укладений договір №SAMDN01000735134146 банківського вкладу (депозиту) «Стандарт на 3 місяці» від 14.05.2013 року на суму 10 000,00 грн., за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує їй 16% річних. Як встановлено п. 3 Договору, по закінченні кожного цілого місяця з моменту укладення договору, першого робочого дня, наступного за датою оформлення договору, після 15:00 год. нараховані за вкладом відсотки зараховуються на карту/рахунок [NUMBER]. Виплата коштів з карти і розрахунки у торгівельних точках здійснюються без комісій. З рештою тарифів на обслуговування карти можна ознайомитися на сайті www.privatbank.ua/rules. Відповідно до п. 4 договору його дія припиняється з виплатою позивачці всієї суми вкладу з відсотками, що належать їй за умовами договору. У разі якщо закінчення строку вкладу припадає на вихідний день, виплата вкладу здійснюється першого робочого дня. Пунктом 8 Договору встановлено, що відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за відсотковою ставкою для вкладів даного найменування та строку, яка діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до Договору. Починаючи з жовтня 2014 року вона періодично зверталась до відповідача з вимогою, сформульованою наступним чином: «Прошу розблокувати та виплатити депозитний вклад SMADN1000735134146, який було відкрито на території АР Крим». На її неодноразові звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» щоразу повідомляло про докладання ним максимальних зусиль для задоволення її вимоги та з посиланням на складну політичну ситуацію в країні зазначало про складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях банку. Не погодившись з такими відповідями відповідача, вона також звернулась до Національного банку України та Адміністрації Президента України, проте, обома зазначеними установами її звернення були пере направлені до ПАТ КБ «ПриватБанк». Абзацом 2 ч. 6 ст. 1061 ЦК України передбачено, що в разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідачем у порушення зазначених вимог закону та Договору після його припинення ані сума вкладу, ані нараховані на неї відсотки на її користь не виплачені. Отже, вона вважає, що зазначені норми права, а також положення Договору зумовлюють обов'язок ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути на її користь суму вкладу та нараховані на неї відсотки за період з дня, наступного за днем укладення Договору (15.05.2013р.) по день, який передує закінченню строку його дії (13.08.2015р.), а також за період з дня наступного за днем закінчення строку дії Договору (15.08.2015р.) по день ухвалення судового рішення або фактичного повернення на її користь суми вкладу. Також зазначає, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України має право на 3% річних та просить стягнути на її користь 3,29 грн. від простроченої суми з 15.08.2015 року по 18.08.2015 року. Вважає, що в результаті невиконання умов вищевказаних договорів, відповідач повинен відшкодувати їй спричинену моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 5000 грн., так як їй було завдано моральну шкоду в вигляді душевних страждань, оскільки вона вимушена була добиватись можливості отримати свої грошові кошти. Посилаючись на ст., ст. 509, ч.1 ст. 610, ч.1 ст. 612, ч.1 ст.611. ч.2 ст. 625, 1058, 1060, 1066, 1068, 1073, 1074 ЦК України просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові, пояснивши, що вона неодноразово зверталась в м. Дніпропетровськ до ПАК КБ «ПриватБанк», але все безрезультатно. Просить її позов задовольнити. Представник позивачки підтримав позов з підстав вказаних в позові, при цьому просить стягнути суми вказані в позові в тих розмірах, що там зазначені, так як позивач не бажає їх збільшувати, оскільки в такому разі це призведе до затягування розгляду справи. Просить також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі - 4 000 грн. Представник відповідача на розгляд справи не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, з врахуванням думки позивача та його представника, ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.., ст.. 224 - 226 ЦПК України та постановити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Судом встановлено наступне. Між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № SAMDN01000735134146 від 14.05.2013 року (Вклад «Стандарт на 3 місяці») на суму 10 000,00 грн., строком на 3 місяці по 14.08.2013 року включно, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує їй 16% річних. Відповідно до п. 4 договору його дія припиняється з виплатою позивачці всієї суми вкладу з відсотками, що належать їй за умовами договору. У разі якщо закінчення строку вкладу припадає на вихідний день, виплата вкладу здійснюється першого робочого дня. Відповідно до п. 6 договору у разі спливу тримісячного строку дії договору, якщо позивачне заявила банку про бажання забрати власні кошти, вклад автоматично продовжується на такий самий строк (3 місяці) та може продовжуватися неодноразово без її звернення до банку. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Пунктом 8 Договору встановлено, що відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за відсотковою ставкою для вкладів даного найменування та строку, яка діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до Договору. Починаючи з жовтня 2014 року позивачка періодично зверталась до відповідача з вимогою про виплату їй депозитного вкладу № SAMDN01000735134146 від 14.05.2013 року, який було відкрито на території АР Крим, але відповідач у своїх відповідях посилався на складну політичну ситуацію в країні та складнощі в обслуговуванні депозиту і рахунків відкритих у кримських відділеннях банку. Тому позивач 04.08.2015 року знову звернулась до відповідача з вимогою - після 14.08.2015 року повернути їй через касу ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Олександрії грошові кошти розміщені нею на вищевказаному депозитному рахунку банку та нараховані на них відсотки (а.с. 19), але дана вимога залишилась без задоволення. Відповідно до п. 2. 1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516 (далі - Положення), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Пунктом 2.9 Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 30 грудня 1998 року №566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів; Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку. Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. У порушення вищезазначених нормативних актів, вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від30 грудня 1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 174 від 1 червня 2011 року, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладався вищезазначений договір банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо. Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за вказаним вище договором від 14 травня 2013 року, не спростував відомостей про відкриття по такому договору особового рахунку, наявності платіжних банківських документів про внесення вкладів позивачем на загальну суму 10 000 грн. Позивачка, яка є вкладником, надала до суду оригінал договору банківського вкладу (депозиту) і платіжне доручення № 2602737344 від 14.05.2013 року про внесення коштів - 10 000 грн. на рахунок банку (Крим, РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Сімферополь), при цьому банк не довів виконання покладених на нього договором обов'язків щодо виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення та на розгляд справи не з'явився. Договір банківського вкладу, укладений з позивачкою у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст.47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах. В останнє, а саме 04.08.2015 року позивачка зверталася до банку з заявою - вимогою видати належні їй грошові кошти. Але відповіді на своє звернення позивач не отримала. Таким чином, станом на серпень 2015 року банк зобов'язаний був сплатити позивачці по вищевказаному договору банківського вкладу (депозиту) від 14.05.2013 року - вклад та проценти. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Враховуючи те, що після звернення позивачки до суду до винесення рішення по даній справі, банк не перерахував позивачці грошових коштів за договором № SAMDN01000735134146 від 14.05.2013 року та відсотки, то в цій частині позовні вимоги щодо стягнення суми депозиту та відсотків необхідно задовольнити в повному обсязі, так як сума депозиту та нарахованих відсотків ніким не оспорюється та не викликає сумнівів у правильності їх розрахунків. В позові позивач зазначає, що оскільки грошові кошти вона не отримала, тому станом на час звернення до суду сума заборгованості по депозиту становить - 10000 грн., та 3 607,67 грн. - 16 % відсотків річних за період з 15.05.2013 року по 13 серпня 2015 року; а також 17,53 грн. - 16% відсотків річних за період з 15.08.2015 року по 18.08.2015 року. Щодо вимог позивачки про стягнення в порядку ч.2 ст.625 ЦК України - 3,29 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 15.08.2015 року по 18.08.2015 року, то суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають також задоволенню. До спірних правовідносин, які склалися між сторонами, підлягає застосуванню ч.2 статті 625 ЦК України у вигляді притягнення до відповідальності відповідача за порушення грошового зобов'язання шляхом стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат. Таким чином, відповідно до вищезазначених вимог закону відповідач зобов'язаний повернути позивачці грошові кошті з урахуванням 3% річних від простроченої суми з 15.08.2015 року по 18.08.2015 року в розмірі 3,29 грн. Суд вважає, що наданий позивачкою розрахунок 3% річних є правильним. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., то суд приймає до уваги ту обставину, що між сторонами існують договірні правовідносини, які не передбачають стягнення моральної шкоди. Закон України «Про захист прав споживачів» також не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі неповернення депозитного вкладу. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 79, ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати на правову допомогу іншому фахівцю в галузі права належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Ці витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з січня 2015 року встановлено 1218 грн. Тобто, у випадку повного задоволення позову розмір відшкодування оплати за годину роботи адвоката повинен становити не більше 487 грн. 20 коп. (1218 грн. х 40%). Враховуючи загальний обсяг наданої правової допомоги, рівень складності справи, час (1 год. 40 хв. х 487,20 грн. ) та виходячи з принципів розумності виваженості і справедливості, з позивача на користь відповідача слід відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України частково відшкодувати понесені відповідачем витрати в розмірі 682,08 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягнення як з юридичної особи мінімальна сума судового збору встановлена законом України «Про судовий збір» в розмірі - 1218 грн.

Outcome: partial