Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

21 лютого 2020 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області звернулась представник позивача [PERSON] - адвокат Мельник Тетяна Олександрівна з позовом до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 2007 року народження, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачеві на підставі договору дарування належить житловий будинок по [ADDRESS] . Разом з позивачкою в даному будинку зареєстровані її син [PERSON] (відповідач по справі) та її неповнолітній онук [PERSON] . Але, відповідач [PERSON] з 2013 року проживав в м. Києві, а з 2015 року проживає в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району. Онук позивачки [PERSON] з 2013 року проживає разом з матір`ю [PERSON] в смт. Борова Фастівського району. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 23 травня 2017 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] за місцем проживання його матері [PERSON] . Проте з реєстраційного обліку відповідач разом із сином не знявся в зв`язку із відсутністю згоди матері дитини, яка є обов`язковою для зняття його з реєстрації в позасудовому порядку. З 2013 року відповідач та онук позивачки в будинку не з`являлися, належних їм речей в будинку немає. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків покладені тільки на позивачку і зайві грошові витрати є для неї суттєвими. Реєстрація відповідача та його сина у спірному будинку перешкоджає позивачці вільно користуватись та розпоряджатись належним їй будинком. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Мельник Т.О. вимоги позову підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позов визнає. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Папко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. В судовому засіданні від 03 липня 2020 року третя особа [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, пояснила, що вона проживає у матері в смт. Борова Фастівського району, яка відмовляється прописати в своєму будинку онука [PERSON] , тому бажає, щоб син був прописаний з батьком, тобто відповідачем, хоча постійно проживає з нею. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача - адвоката Мельник Т.О., представника третьої особи Папко О.В., третю особу [PERSON], покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] згідно Договору дарування від 26 грудня 1992 року є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-18). Як вбачається з будинкової книги домоволодіння [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , як син позивачки, був зареєстрований разом з нею за адресою цього будинку, але 14.12.2007 знявся з реєстрації та зареєструвався вже разом з сином [PERSON] за своїм фактичним місцем проживання по [ADDRESS] (а.с.19-21). В зв`язку з продажем позивачкою [PERSON] належної їй квартири [ADDRESS] (а.с.22), 02.08.2011 відповідач [PERSON] разом із сином [PERSON] знялися з реєстрації за адресою квартири і 02.08.20011 року і зі згоди власника будинку зареєструвались за адресою будинку [ADDRESS] , що також підтверджено копією будинкової книги (а.с.24-25), та набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач і його син спільним побутом із позивачем не пов`язані, їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року в справі №243/9627/16-ц (провадження №61-34009св18) тау постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Судом встановлено, що рішеннм Фастівського міськрайонного суду від 23 травня 2017 року місце проживання малолітнього [PERSON] , 2007 року народження визначено разом з матір`ю [PERSON] (а.с.26-27). Згідно інформації, виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області №1494 від 01 липня 2019 року, та №202 від 31 січня 2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та його син [PERSON] , 2007 р.н., але з 2013 року за даною адресою не проживають (а.с.31-32). Факт не проживання відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації з 2013 року підтверджується Актами обстеження матеріально-побутових умов від 20 січня 2018 року, від 06.02.2020, в яких зазначено, що [PERSON] за даною адресою зареєстрований але не проживає з 2013 року, його особистих речей в хаті немає, комунальні платежі не сплачує (а.с.29-30). Даний факт, також, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , які являються сусідами позивача та яким відомі дані обставини справи. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідачів, у належному їй житловому будинку, порушує її права, як власника, оскільки вона змушений сплачувати рахунки відповідачів за надані комунальні послуги, що є порушенням її прав. Також, враховуючи ту обставину, що відповідачі за місцем реєстрації тривалий час не проживають, позивач вважає їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім`ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов`язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , їх реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника [PERSON] . Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають тривалий час, житловою площею будинку не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачують, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у будинку позивача немає, внаслідок чого відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування вищевказаним будинком. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття даної особи з реєстрації. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved