Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

19 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулась з позовом в суд до [PERSON] про відшкодування спричиненої майнової та моральної шкоди, просить стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 91000 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] 16 лютого 2015 року в порядку ст.31 ЦПК України шляхом письмової заяви змінила предмет позову, який в подальшому неодноразово збільшувала та уточнювала, про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю в період з 10.01.1998 року по липень 2014 року без реєстрації шлюбу, та поділу майна, набутого під час проживання однією сім'єю, шляхом визнання за позивачем права власності на автомобіль марки ВАЗ моделі 21703 типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2008 року випуску та грошові кошти у сумі 48 800,00 гривень, що були розміщені на депозитному вкладі «Депозит плюс 12 місяців» SAMDNWFD0070123306600, оформленому [PERSON] 16 травня 2014 року в ПАТ КБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 40 000 гривень та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 22% річних, (особовий рахунок для зарахування процентів за вкладом № [NUMBER]) у Бориславському відділенні Філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк», та які безпідставно присвоєні Відповідачем у повному обсязі після закриття вказаного депозитного рахунка. Крім цього, просить зобов'язати Відповідача повернути позивачу вищевказане майно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільно проживали з Відповідачем з січня 1998 року по липень 2014 року однією сім'єю. Були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. За час спільного проживання Відповідач практично не працював на роботі, не мав самостійного доходу, перебував на її утриманні. За цей час було придбано автомобіль марки ВАЗ 21703, типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2008 року випуску, вартість якого, згідно із висновком автотоварознавчої експертизи, проведеної в жовтні 2015 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, становить 79 911 гривень 00 копійок, який був зареєстрований на Відповідачем. Крім цього, Відповідачем було розміщено на депозитному вкладі «Депозит плюс 12 місяців» SAMDNWFD0070123306600, 16 травня 2014 року грошові кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 40 000 гривень та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 22% річних, які зараховані на особистий рахунок № [NUMBER] у Бориславському відділенні Філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначені кошти є особистим майном Позивача, які остання заробила за кордоном та довірила Відповідачу. Відповідно вважає, що в суду є всі підстави відступити від рівності часток та поділити майно, набуте Позивачем та Відповідачем за час проживання однією сім'єю та визнати за Позивачем право власності на автомобіль та вищезазначені грошові кошти, зобов'язавши Відповідача повернути вказане майно. Відповідач [PERSON] у справі 06 травня 2016 року звернувся до суду із окремою позовною заявою про розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, а в подальшому - із заявою про збільшення позовних вимог, в яких посилається на те, що з 1992 року почали спільно проживати з Відповідачкою [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, хоча на той час ще перебував у зареєстрованому шлюбі зі своєю першою дружиною, шлюб з якою розірвано 09 січня 1998 року. За час спільного проживання з 10 січня 1998 року по липень 2014 року майно на загальну суму 103 463 гривень. Зокрема: 16 березня 2007 року телевізор марки «НАІЕК 29», вартістю 2400 гривень, що стверджується товарним чеком магазину побутової техніки «ЦАЦА» від 16 березня 2007 року;15 серпня 2008 року меблевий набір: диван та м»які крісла «Камелия 3+1+1», вартістю 3250 гривень, що стверджується товарним чеком СПД - фізичної особи [PERSON]; 22 жовтня 2004 року вагонку ДВП, вільха, в кількості 96шт. загальну суму 1344 гривень та кут універсальний вільха, кількості 5шт. на загальну суму 60 гривень, що стверджується товарним чеком СПД-фізичної особи [PERSON] від 22 жовтня 2004 року;12 серпня 2010 року рушникосушку вартістю 350 гривень та 20 ребер батареї «Нова Флорида» за ціною 73 гривень за кожне ребро на загальну суму 1460 гривень, що стверджується товарним чеком №1017 СПД-фізичної особи [PERSON] від 12 серпня 2010 року;у листопаді 2011 року автомобіль марки ВАЗ 21703, типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2008року випуску, вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи становить 79911 гривень;22 грудня 2011 року автозапчастини до автомобіля на загальну суму 3075 гривень, що стверджується товарним чеком СПД - фізичної особи [PERSON] від 22 грудня 2011 року;13 березня 2014 року будівельні матеріали для ремонту квартири Відповідачки [PERSON] [ADDRESS] на загальну суму 8779 гривень 50 копійок, що стверджується видатковою накладною №К-00008030 від 13 березня 2014 року СПД-фізичної особи [PERSON];грошові кошти в загальній сумі 42 745 гривень18 копійок, які були сплачені від імені Відповідачки в період часу з 16 квітня 2007 року по 06 липня 2010 року на виконання контракту на купівлю автомобіля в кредит від 16 березня 2007 року укладеного з ДП «Філдес Україна», та які згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 27 грудня 2012 року стягнуто в користь Відповідачки [PERSON];грошові кошти, що розміщені на депозитному вкладі, оформленого в період часу з 10 січня 1998року по липень 2014 року [PERSON] у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з початковою сумою вкладу 20000 грн. (двадцять тисяч гривень), які зараховано на її особистий рахунок у Бориславському відділенні філії «ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: 82300, Львівська область, м.Борислав, вул.Адама Міцкевича, буд.13. Вважаючи, що він й Відповідач [PERSON] придбали зазначене майно внаслідок спільної праці та за спільні кошти під час спільного проживання, тому воно є спільною власністю, [PERSON] просить: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу його та [PERSON] в період з 10 січня 1998 року по липень 2014 року; поділити зазначене майно, виділивши [PERSON] майна на загальну суму 82 086 гривень, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21703, типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2008року випуску, вартістю 79911 гривень, автозапчастини до автомобіля, а саме: автошина 175/65 RІ4 в кількості 4шт., диск RІ4 2110 в кількості 4шт., ніпель б/к в кількості 4шт., колодки гальмівні передні 1шт., колодки гальмівні задні 1шт. на загальну суму 3075 гривень. Виділити відповідачці [PERSON] майно на загальну суму 80388 гривень 68 копійок, а саме: телевізор марки «НАІЕR 29», вартістю 2400 гривень, меблевий набір: диван та мякі крісла «Камелия 3+1+1», вартістю 3250 гривень, вагонку ДВП, вільха, в кількості 96шт. на загальну суму 1344 гривень та кут універсальний вільха, в кількості 5шт. на загальну суму 60 гривень, рушникосушку вартістю 350 гривень та 20 ребер батареї «Нова Флорида» за ціною 73 гривень за кожне ребро на загальну суму 1460 гривень, будівельні матеріали: гіпсокартон 12,5мм, рейка 4x4 (Зм), підвіс Універс L- 125, VIPGIPS (фін) 25кг., саморіз д/металу 3,5x35, саморіз д/дереваЗ,5x55, багета Е-12 /2м/, ламінат Дуб Дублін 8мм/2597, сніжка Ультра-Бель 10л., Євро руберойд БМК 4мм/10кв.м., піна монтаж Р+, кутник алюмінієвий 2,5м., Альба Унігрунт 10л., круг д/металу Атаман 125мм., SOMAFIX Рідкі цвяхи, круг алмазн. РROFI 125мм/П, Сеrеsit СМ11 25кг., болгарка DWT 125ТV WS08, дрель DWT 810W, шуруповерт DWT 18VS, альба вапно гаш. 5кг., які були використані для ремонту квартири відповідачки [PERSON] [ADDRESS] на загальну суму 8779 гривень 50 копійок та грошові кошти на загальну суму 42 745 гривень 18 копійок, стягнуті рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 27 грудня 2012року у цивільній справі №1301/837/2012., №2/1301/315/2012р. за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Філдес Україна» про захист прав споживача, відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані у зв'язку з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні в оману споживача; 20000 гривень, які [PERSON] вклала на депозитний рахунок у Бориславському відділенні філії «ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» Ухвалою суду від 02 липня 2015 року (а.с.121 т.1) об'єднано в одне провадження цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ майна подружжя та цивільний позов [PERSON] та [PERSON] про розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини викладені у заяві. Зустрічні вимоги заперечили. Позивач [PERSON] надала суду наступні пояснення, з 10 січня 1998 року по липень 2014 року проживали із [PERSON] однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство., за спільно зароблені кошти купляли майно, мали взаємні права і обов'язки, а наприкінці липня 2014 року припинили спільне проживання та подружні стосунки. З цього часу проживать окремо та не підгримуємо жодних відносин. Позивач стверджує, що за свої особисті грошові кошти було придбано різного роду будівельні матеріали та було зроблено капітальний ремонт всієї квартири по [ADDRESS] (заміна ванни, встановлення системи автономного опалення в цілій квартирі, проведення ремонтних та оздоблюваних робіт в житлових кімнатах та нежитлових приміщеннях квартири), проведено капітальний ремонт належного позивачу гаражного боксу [ADDRESS] [PERSON] в 1992 році прийшов проживати до позивача у відремонтовану умебльовану квартиру. В 2002 році позивач повернулась із заробітків з Італії (після 2,5 річного перебування). У 2003 році за зароблені кошти позивачем за кордоном був проведений капітальний ремонт квартири позивача, [PERSON] не вкладались кошти у ремонт. Протягом перебування позивача в Італії, остання передавала [PERSON] в Україну гроші, одяг та інші промислові товари, а [PERSON] весь цей час ніде не працював. Було передано для роботи [PERSON] дорогий професійний електроінструмент (перфоратор, дрель, лобзик, шліфмашинку, шуруповерт, рубанок), який [PERSON] присвоїв собі. Позивач [PERSON] вважає, що до обсягу майна, яке може підлягати поділу між позивачем та [PERSON] є автомобіль марки ВАЗ, моделі 21703, типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2008 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] зареєстрований за [PERSON]та грошові кошти, що розміщено на депозитному вкладі «Депозит плюс 12 місяців» SAMDNWFD0070123306600, оформленому [PERSON] 16.05.2014 року в ПАТ КБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 40000 грн. та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 20% річних, які зараховані на особистий рахунок № [NUMBER] у Бориславському відділенні Філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м.Борислав, вул.Адама Міцкевича, 13. Однак, це майно (автомобіль та грошові кошти) не підлягає оскільки придбане за кошти, що належали особисто позивачу [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] первинні позовні вимоги заперечили, просять в їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали зіславшись на обставини викладені у заяві. Відповідач [PERSON] пояснив, що протягом часу спільного проживання дбали про добробут сім'ї, тобто всі запрацьовані нами гроші складали наш спільний сімейний бюджет, незалежно від того, хто і де їх заробив. Оскільки [PERSON] не мав постійного місця роботи, брався за будь-яку роботу, щоб прокормити і утримати сім'ю. Так в 1994 році протягом кількох місяців був на заробітках в м. Запоріжжі та заробив 1300 дол. США. В 1996 році працював у м. Москва та заробив 1200 дол. США, 1997 рік - м, Москва - 900 дол. США, 2001 рік - м. Київ - 1400 дол. США, 2002 рік - м. Київ - 700 дол. США, 200? рік - м. Київ - 8000 дол. США, 2011 та 2012 роки - м. Брянка - було зароблено 8000 дол. США. Крім того, у час, коли не їздив на заробітки за межі м. Борислава, знаходив собі роботу або за місцем проживання, або в смт. Східниця. Протягом кількох будівельних сезонів допомагав своїй рідній сестрі будувати приватним будинок та гараж, за що вона заплатила [PERSON] приблизно 27000 гривень. За спільні кошти було придбано речі договтривалого користування, а саме: холодильник, пральну машину, меблі для прихожої, диван-ліжко, шафу-купе, стіл для коп'ютера, кухонний набір, автомобіль ВАЗ -21073, проведено купівлю ванни, яку встановили в квартирі Позивачки. Крім того, [PERSON] в квартирі позивачки [ADDRESS] було встановлено систему автономного опалення. Також під час спільного проживання, у той час, коли позивачка знаходилась за кордоном, було проведено капітальний ремонт квартири Позивачки [ADDRESS], а також капітальний ремонт гаражного боксу [ADDRESS], потрачено більше 4000 гривень особистих коштів). На вищевказані ремонтні роботи та придбання будівельних матеріалів, витрачались зароблені [PERSON] особисто кошти. Також, в той час коли Позивачка перебувала тривалий час за кордоном, [PERSON] з особистих коштів проводив оплату комунальних послуг за квартиру, яка належить позивачці. Крім того [PERSON] також була передана позивачці значна сума коштів для підготовки весільної церемої одруження доньки позивачки, яка не є рідною дитиною. Всі дії вчиненні [PERSON] за усною згодою або вказівкою позивачки. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.42, 94), [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі до 09 січня 1998 року із [PERSON], коли такий було розірвано та здійснено запис №2. За [PERSON]. 17 листопада 2011 року на праві приватної власності було зареєстровано автомобіль марки ВАЗ моделі 21703 типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2008 року випуску,про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9, 101) Згідно висновку №3766 судової авто товарознавчої експертизи у даній цивільній справі, складеного 05 листопада 2015 року ринкова вартість автомобіля «ВАЗ-21703 Приора 1,6і 16V 5МТ» 2008 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] становить 79 911 гривень (а.с.139-149). У відповідності до договору №SAMDNWFD007012330660 від 16 травня 2014 року [PERSON] було розміщено на депозитному вкладі «Депозит плюс 12 місяців» 16 травня 2014 року грошові кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 40 000 гривень та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 22% річних, які зараховані на особистий рахунок № [NUMBER] у Бориславському відділенні Філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк». (а.с.6-8) У відповідності до договору №SAMDN010007388166654 від 25 жовтня 2013 року [PERSON] було розміщено на депозитному вкладі «Стандарт на 6 міс» 25 жовтня 2013 року грошові кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 17 000 гривень та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 17% річних (а.с.2 т.2) Згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 27 грудня 2012 року стягнуто в користь [PERSON] з ДП «Філдес Україна» грошові кошти в загальній сумі 42 745 гривень18 копійок, які були сплачені [PERSON] в період часу з 16 квітня 2007 року по 06 липня 2010 року на виконання контракту на купівлю автомобіля в кредит від 16 березня 2007, року (а.с.102-107) Товарні чеки на придбання побутової техніки, а також будівельних матеріалів (а.с.95-100). Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно зі ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.(ст. ст. 57,58, 59, 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Звертаючись до суду з первинним та зустрічним позовами про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, сторони посилаються на приписи ст. 74 СК України. Проте, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності Сімейним та Цивільним кодексами України з 01 січня 2004 року. Виходячи з приписів ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, суд вважає, що позовні вимоги сторін про встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зокрема позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в період з 10 січня 1998 року по січень 2004 року задоволенню не підлягають, оскільки чинний на час виникнення спірних правовідносин Кодекс про шлюб та сім'ю України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Так, згідно зі ст. 6 КпШС України правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ч. 1 ст. 158 КпШС України одруження підлягає реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 10 січня 1998 року по 01 січня 2004 року не можуть ґрунтуватись на нормах Сімейного кодексу України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин був чинний Кодекс про шлюб та сім'ю України. Пунктом 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачена можливість встановлення судом факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Встановлення цього факту судом можливе у випадку, коли потрібно вирішити питання про поділ спільно набутого майна. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З наведеного положення випливає центральна ознака подружніх відносин: спільне проживання, наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що з 1992 року по липень 2014 року сторони спільно проживали, що останні не заперечили в судовому засіданні та інші особи, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст.61 ЦПК). Судом встановлено, як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.42, 94), [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі до 09 січня 1998 року із [PERSON], коли такий було розірвано та здійснено запис №2. Однак, згідно з положеннями глави 6 розділу IV ЦПК про окреме провадження юридичний факт встановлюється тоді, коли від нього залежить виникнення, зміна чи припинення правовідносин, тобто у випадку наявності та поділу майна, набутого жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою і належить їм на праві спільної сумісної власності. Отже, юридичний факт, якщо від його встановлення ніякі права не виникають, сам по собі не встановлюється. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). Однак, пунктом 20 Постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є поділ майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, що є спільною сумісною власністю. Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. Як роз'яснено Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК) (п23 Постанови ). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо , та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, підстави вважати, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти одного з подружжя в суду відсутні, окрім цього, слід вказати, що сторонами не оспорювалось, що спірний автомобіль набутий ними під час спільного проживання, проте кожна зі сторін вважає, що автомобіль повинен належати їй. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до 372 ЦК України, може бути проведений між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частка співласників у праві спільної сумісносної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Частиною 4 цієї статті 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом. Відповідно до ст. ст. 63, 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна може бути збільшена, якщо з нею /ним/ проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують , недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд може присудити одному з подружжя більшу частку за обставин, що мають істотне значення. Суд вважає, що наведені сторонами обставини, не дають підстав суду для відступу від засади рівності часток. За змістом ст. 183 ЦК України, автомобілі є неподільними речами, а тому припинити право особи на частку у такому майні відповідно до ст. 365 ЦК України суд може лише на підставі позову іншого співвласника за умови попереднього внесення позивачем вартості такої частки на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя про отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відтак, спосіб захисту, обраний Позивачем [PERSON] про поділ майна шляхом визнання за нею права власності на спірний автомобіль не ґрунтується на законі та обставинах справи. Позов не може бути задоволений у спосіб визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірний автомобіль без сплати відповідної компенсації відповідачу половини вартості майна спірного авто, оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачами за первинним та за зустрічним позовами визначено способи захисту порушеного права - поділ майна, при цьому не заявлено вимог про визнання спільною власністю спірного автомобіля, тому суд у вирішенні спору обмежений заявленими вимогами та позбавлений можливості провести поділ майна сторін у інший спосіб. Суд не приймає до уваги твердження позивача [PERSON] про те, що остання переслала кошти на спірний автомобіль [PERSON], які заробила за кордоном, оскільки положення частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів (постанова від 20 лютого 2012 року N 6-97цс11). Наявність у сторін різного роду документів, таких як депозитного договору №SAMDNWFD007012330660 від 16 травня 2014 року [PERSON] було розміщено на депозитному вкладі «Депозит плюс 12 місяців» 16 травня 2014 року грошові кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 40 000 гривень та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 22% річних, або депозитного договору №SAMDN010007388166654 від 25 жовтня 2013 року [PERSON] було розміщено на депозитному вкладі «Стандарт на 6 міс» 25 жовтня 2013 року грошові кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» з початковою сумою вкладу 17 000 гривень та щомісячним нарахуванням процентів за ставкою 17% річних або рішення Бориславського міського суду Львівської області від 27 грудня 2012 року про стягнення в користь [PERSON] з ДП «Філдес Україна» грошових коштів в загальній сумі 42 745 гривень 18 копійок, які були сплачені [PERSON] в період часу з 16 квітня 2007 року по 06 липня 2010 року на виконання контракту на купівлю автомобіля в кредит від 16 березня 2007 року або товарних чеків на придбання позивачем [PERSON] побутової техніки не свідчить про ведення позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] спільного господарства та прийняття сторонами участі у спільних витратах. Всі наведені вище документи укладалися виключно позивачем [PERSON] чи відповідачем [PERSON] За твердженнями [PERSON] ним було здійснено ремонт квартири [PERSON] за адресою [ADDRESS], внаслідок вартість належної квартири на праві особистої власності збільшилась 11 584 гривні. Наведені обставини свідчать про безпідставність тверджень [PERSON] щодо збільшення вартості особистого майна [PERSON] внаслідок його ремонту та реконструкції, оскільки судом розглядався спір щодо поділу спільного майна сторін, а квартира розташована за адресою [ADDRESS] не є предметом поділу. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] суду показали, що [PERSON] та [PERSON] з 1992 року до 2014 року проживали однією сім'єю на квартирі [PERSON] [PERSON] періодично виїзжала на заробітки за кордон, [PERSON] неофіційно працював на будівельних роботах, а також проводив ремонт квартири, яка належить [PERSON] Свідки неодноразово були в гостях у сторін, приймали участь у святкуванні різноманітних подій. Проте, суд не бере до уваги показання свідків, оскільки вони перебувають у дружніх та родинних стосунках з позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] та можуть бути зацікавлені в результаті розгляду справи. Крім того, ч. 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Показання ж вказаних свідків не підтверджуються жодними доказами. Наведе унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ст. 74 СК України. За наведених обставин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивачів за первинним та за зустрічним позовами та необдхідність відмови у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed