Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

21 серпня 2018 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернувся [PERSON]. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником будинковолодіння № 43, по вул. Микиші в м. Миргород Полтавської області. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], яка не є співвласником вказаного будинковолодіння. Відповідач відповідно до договору найму (оренди), мав право користування даним житлом, однак з моменту укладення договору, а саме з 15.02.2008 року, більше в ньому не проживає. На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 04.01.2019 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинковолодіння № 43, по вул. Микиші в м. Миргород Полтавської області. Його право власності підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 липня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1477 (а.с.5). Згідно договору найму (оренди) житла від 15.02.2008 року № 39, між позивачем та відповідачем виникли цивільно-правові правовідносини. Відповідач [PERSON] отримав у платне користування житлове приміщення по вул. Микиші, 43, м. Миргород Полтавської області строком в 10 років (а.с.4). Згідно з довідки, про реєстрацію місця проживання особи № 02-08/3153 від 28.08.2018 року, відповідач зареєстрований за адресою [INFO] (а.с.12). Актом підтвердження фактичного місця проживання особи на території міста Миргорода від 13.08.2018 року, встановлено, що відповідач з 15.02.2008 року не проживає [INFO], речі та майно за вказаною адресою відсутні (а.с.7). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом У відповідності до ч.2 ст. 167 ЖК Української РСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Оскільки відповідач [PERSON], вибув з орендованого ним житлового приміщення, тому він, відповідно до ч.2 ст. 167 ЖК України, втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування приміщенням будинковолодіння № 43, по вул. Микиші в м. Миргород Полтавської області. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. В звязку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved