Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

20.08.2018 позивач в особі представника-адвоката Білика Г.І. звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, позовні вимоги якого були уточнені, та відповідно просила суд: -змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], [INFO], на підставі виконавчого листа від 06 березня 2013 року №505/727/2013, виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 гривень на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 11416 гривень 99 копійок (а.с.1-6,25-29). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Також зазначила, що рішенням Котовського міськрайонного суду від 06.03.2013 року було задоволено її позов та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. на кожного щомісячно, починаючи з дати подання позову, 15.02.2013 року, та до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що згідно ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком 6-18 років з 01 липня 2018 року становить 1944 гривень. Тому вважає, що зміна закону у частині підвищення мінімального розміру аліментів на дитину з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безумовною та достатньою підставою для зміни їх розміру. Крім того зазначила, що відповідач сплачує лише мінімальну частину присуджених аліментів, жодної допомоги дітям не надає. З підвищенням цін, розмір аліментів, які сплачує відповідач є замалим та не вистачає на повноцінне утримання дітей. Відповідач постійної роботи не має, але має постійний дохід від передачі в оренду земельних паїв. Також зазначила, що відповідач має заборгованість по аліментам, яка станом на 31 липня 2018 року складає 35 934,65 грн. Тому, враховуючи положення ст.ст. 549 ЦК України та ст.196 СК України, відповідач повинен сплатити неустойку(пеню) в розмірі 11 416,99 грн., згідно зазначеного в позовній заяві розрахунку. Ухвалою судді від 28.09.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження( а.с.31). У судове засідання представник позивача-адвокат Білик Г.І. не з'явився, проте надав суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без його та позивача присутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином- за зареєстрованим місцем проживання, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов суду не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та відповідно серії [NUMBER]( а.с.7-9). Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], по 600 грн. на кожного з дітей щомісяця, почавши стягнення з 15.02.2013 року до виконання дітям повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа № 505/727/13-ц, №2/505/532/2013 року, виданого 06.03.2013 р. Котовським міськрайонним судом Одеської області, та копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №37510177 (а.с.10,11). Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч.2 вказаної статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Встановлено, що визначений ще в 2013 році судом розмір аліментів у сумі 600 грн. на кожну дитину є вкрай недостатнім для утримання дітей позивачу, оскільки таких коштів не вистачає в повній мірі забезпечувати усі потреби їхнього розвитку. При цьому, суд також враховує, що після винесення Котовським міськрайонним судом Одеської області рішення від 06.03.2013 року про стягнення з відповідача аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей збільшився відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та для дітей віком від 6 до 18 років він складає: з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Будь-яких доказів щодо матеріального стану відповідача та, що на його утриманні є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку, що доводи позивача є доведеними, а вимоги щодо зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки з моменту стягнення аліментів змінилася економічна ситуація в державі, збільшився прожитковий мінімум, і таким чином змінився матеріальний стан одержувача аліментів, і відповідач, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має та заперечень щодо позову не подав, за своїм матеріальним станом може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, наданої старшим державним виконавцем Подільського МРВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Орєшиною В.Є. від 03.08.2018 року, розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з 15.02.2013 року по 01.08.2018 року складає 35 934 грн.65 коп.(а.с.30). Відповідно до положення ст.196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Встановлено, що вказана заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об'єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів. Доказів протилежного суду надано не було. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+ (An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідна правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Представником позивача в позовній заяві надано розрахунок суми неустойки (пені), що складає за період з 15.02.2013р. по 01.08.2018 р. - 11 416 гривень 99 копійок, розмір якої визначено за формулою, коли неустойка (пеня) за один місяць рахується як заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (а.с.27-28). При цьому суд звертає увагу, що суми заборгованості з аліментів помісчно, використані у розрахунку повністю відповідають даним щодо фактично сплачених сум аліментів, зазначеним в розрахунку заборгованості по аліментам старшого державного виконавця Орєшиної В.Є. (а.с.12,30). В порядку, визначеному ст.49 ЦПК України позивачем не було збільшено розмір позовних вимог. В зв'язку з цим суд враховує положення ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Будь-яких заперечень щодо сум заборгованості, які враховувались позивачем при розрахунку неустойки(пені), а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач допустив заборгованість по виплаті аліментів, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню неустойка( пеня) у межах заявлених позовних вимог в розмірі 11 416 гривень 99 копійок. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок , від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду. У зв'язку з цим, зазначені судові витрати відповідно до вимог ст.141ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved