Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

21.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа: Південний відділ державної виконавчої служби м.Кам'янське , в якій просить визнать таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі №3898, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів у сумі 94538,83 грн., які є боргом за кредитним договором без номера від 07 жовтня 2013 року, укладеним між нею і банком. Заборгованість складається із: залишку заборгованості за тілом кредиту 18280,99 грн., залишку заборгованості за відсотками - 66691,42 грн., пені та комісії - 2445,52 грн., штрафів: 250,00 грн. - фіксована частина, штраф - 3870,90 грн. - відсоток від суми заборгованості, а також витрати за вчинення виконавчого напису - 3000 грн. Приватний нотаріус Бондар І.М. не врахувала, що відкрите виконавче провадження відбулося примусове стягнення суми заборгованості з її доходу. Відбулося часткове погашення боргу. Не враховано загальний трирічний строк давності та спеціальні строки давності. Заборгованість за кредитним договором не була безспірною. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні підтримали та просили їх задовольнити, стягнувши з Банку на користь позивачки витрати у вигляді судового збору 613,60 грн. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], позовні вимоги не визнав, просив відмовити [PERSON] у задоволенні вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІ.М. в судове засідання не з'явилася, направила до суду письмове клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності, тому що вчинила виконавчий напис відповідно з вимогами закону. Представник Південного відділу державної виконавчої служби м.Кам'янське ГТУ юстиції у Дніпропетровській області Квашин А.В. в судовому засіданні підтвердив, що із заробітної плати позивачки здійснювалися утримання в рахунок заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк», але з невідомих причин йому грошові кошти надходили не на рахунок Південного відділу державної виконавчої служби м.Кам'янське. Вважає, що суд повинен вирішити спір на власний розсуд. Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку), стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З вищенаведених норм випливають наступні висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Необхідно враховувати, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Одночасно необхідно усвідомлювати, що сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У зв'язку з наведеним, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року№6-887цс 17. Вирішуючи даний спір по суті позовних вимог, суд виходить з того, що визначена в виконавчому написі від 04 травня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., заборгованість не є та не може бути безспірною, з огляду на те, що 24 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №4325 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 45 582,68 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 07 жовтня 2013 року, укладеним між мною та ПАТ КБ «Приватбанк», тобто тим саме нотаріусом, за тим саме договором 04 травня 2016 року вже був вчинений нотаріальний напис.При цьому за нотаріальним написом від 24 травня 2016 року заборгованість складалася із: залишок заборгованості за кредитом 18 060,9 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 23 529,38 грн.; пені та комісії у розмірі 1345,52 грн. та штрафу - 2 146,79 грн. а також було стягнуто витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 700 грн. Всього з урахуванням витрат пов'язаних з втаненням виконавчого напису 46782,68грн. Але в виконавчому написі від 04 травня 2017 року залишок заборгованості за тілом кредиту визначений в розмірі 18 280,99 грн., тобто в сумі більшій ніж в попередньому виконавчому написі, що неможливо без отримати від банку додаткового кредиту, і що дійсно свідчить про спірність, а не безспірність заборгованості. На відсутність безспірності заборгованості також вказує те, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені і виконавчий напис від 24 травня 2016 року визнати таким, що не підлягає виконанню. У зв'язку з оскарженням позивачем рішення в апеляційному порядку, то воно набрало законної сили 01 серпня 2017 року. Таким чином, виконавчий напис від 24 травня 2016 року був чинним до 01 серпня 2017 року. Але той виконавчий напис, який оскаржується в даному позові, був вчинений 04 травня 2017 року, тобто в той час, коли виконавчий напис від 24 травня 2016 року ще не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, що вказує на існування між сторонами невирішеного судового спору щодо правомірності стягнення боргу станом на 04 травня 2017 року. Таким чином встановлено, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за одним зобов'язанням - кредитним договором б/н від 07 жовтня 2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» вчинив два виконавчих написи, що не передбачено діючим законодавством, яке регулює порядок вчинення нотаріальних дій. Суд вважає, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не міг не усвідомлювати, що, вчиняючи виконавчий напис від 04 травня 2017 року, він вчиняє повторний виконавчий напис за тим саме зобов'язанням, так як саме він вчинив виконавчий напис від 24 травня 2016 року. На думку суду про наявність спору щодо розміру заборгованості та правомірності вчинення виконавчого напису під час його вчинення 04 травня 2017 року також свідчить те, що у виконавчому написі від 24 травня 2016 року зазначено, що строк, за який проводиться стягнення. - два роки шість місяців двадцять днів, а саме: з 07.10.2013 р. по 27.04.2016 р., а у виконавчому написі від 04 травня 2017 року зазначено, що строк, за який проводиться стягнення. - три роки п'ять місяців шість днів, а саме: з 07.10.2013 р. по 13.03.2017 р. Таким чином дійсно, період з 07.10.2013 р. по 27.04.2016 р. підпадає під повторне стягнення. Суд також враховує, що за період з 15 липня 2016 року - моменту відкриття виконавчого провадження - по 08 вересня 2017 року - моменту закінчення цього провадження (у зв'язку з набранням рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 01 березня 2017 року законної сили) - з [PERSON]за виконавчим написом від 24 травня 2016 року було стягнуто 4 751,15 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом та 1 711,51 грн. виконавчого збору. Та обставина, що вказана грошова сума була перерахована на рахунок іншого відділу ДВС міста Кам'янське, що було з'ясоване вже під час судового розгляду, - не може спростувати наявність спору щодо розміру заборгованості на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, так як гроші з боржника фактично вже були стягнуті. Суд також вважає, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат»нотаріус під час вчинення виконавчого напису повинен враховувати загальний трирічний строк давності та спеціальні строки давності. Частиною другою статті 258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У виконавчому написі від 04 травня 2017 року вказано, що строк, за який проводиться стягнення, - три роки п'ять місяців шість днів, тобто строк, який є більший ніж загальний трирічний та спеціальний - однорічний, що також вказує на протиправність цього виконавчого напису та відсутність безспірності заборгованості. Задовольнивши позовні вимоги [PERSON], суд відповідно до вимог ст.141 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь судові витрати у вигляді судового збору 673,60грн. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved