Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

20 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 04.06.2011 року, відповідач отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим допустив заборгованість на загальну суму 15413,40 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 501,20 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 10702,04 грн.; заборгованість за пенею 3000 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 710,16 грн. процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Відповідач подав відзив на позов, в якому посилався на недопустимість притягнення його до подвійної відповідальності у виді стягнення пені та штрафу одночасно; просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені та штрафів та зменшити розмір нарахованих процентів за кредитним договором до десятикратного розміру, а саме до 5120 грн., оскільки відповідач, знаючи про несплату ним кредиту з лютого 2015 року, протягом майже трьох років нараховував проценти за користування кредитом і лише після цього, наприкінці строку позовної давності, звернувся з позовом до суду, чим сприяв збільшенню розміру заборгованості по процентам і не вжив заходів щодо їх зменшення, хоча відповідно до умов договору мав право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань. Крім того, позивач не повідомив його про наявність заборгованості, хоча мав можливість це зробити, оскільки він постійно проживав за адресою своєї реєстрації, яку повідомив банку під час отримання кредиту. Він же не мав змоги зясувати, чи розрахувався він за кредитом та чи ще має заборгованість, так як з моменту утворення заборгованості і до цього часу він хворів і продовжує хворіти. Крім того, він просив, у разі винесення судом рішення щодо стягнення з нього заборгованості, врахувати його скрутне матеріальне становище, зокрема розмір його пенсії, та розстрочити виконання судового рішення до 6 місяців. Зазначений відзив направлявся позивачу як відповідачем поштою та електронною поштою, так і судом електронною поштою. Відповідь на відзив від позивача до суду не надійшла. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.41/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що він дійсно отримав кредитну картку Приватбанку, знімав з неї кошти та здійснював погашення заборгованості. Коли він віддав останні 500 грн. працівнику банку, то вважав, що погасив заборгованість за кредитом, так як до цього часу банк його про наявність заборгованості не повідомляв. Тому він підтримує поданий ним відзив на позов, але у разі винесення судом рішення про стягнення з нього заборгованості - просив розстрочити виконання цього рішення на один рік. Представник відповідача в судовому засіданні позицію відповідача підтримала. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 червня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 04.06.2011 року, за яким отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.8, 9, 10-33, 49, 50-51/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 800 грн., а 06.03.2015 року зменшено до 510 грн. /а.с.49/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.28/. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору /30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту /а.с.31/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31.10.2017 року заборгованість по кредитному договору склала 15413,40 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 501,20 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 10702,04 грн.; заборгованість за пенею 3000 грн., штраф: 500 грн. - фіксована частина; 710,16 грн. процентна складова. /а.с.50-51/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, так як відповідач не виконав зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, суд прийшов до наступного висновку. Відповідач у відзиві на позов просив застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення штрафів та пені /а.с.64-65/. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором в частині позовних вимог про стягнення пені регулюються, виходячи із спеціальної позовної давності, тривалість якої відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України складає один рік. Позивачем нарахована пеня, починаючи з 31.05.2015 року /а.с.50-51/. При цьому, останній платіж по погашенню заборгованості в сумі 300 грн. відповідачем було здійснено 24.02.2015 року, що підтверджує вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним боргу. Разом з тим, позивач направив позовну заяву до суду 09.12.2017 року, про що свідчить відмітка на конверті /а.с.44/. Тому до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею слід застосувати позовну давність та задовольнити їх частково - в межах річного строку позовної давності (починаючи з 09.12.2016 року), що складає 1100 грн. Щодо застосування позовної давності до штрафу, то п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.29/. Таким чином, оскільки штраф нараховано одноразово при зверненні до суду, то строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу не сплив. Разом з тим, позивач помилився при розрахунку розміру штрафу в частині процентної складової, так до складу заборгованості, від якої слід розрахувати 5% врахував не лише заборгованість за кредитним лімітом та відсотками, як передбачено договором, а і заборгованість за пенею, що договором не передбачено. Тому процентна складова штрафу підлягає стягненню в розмірі 560,16 грн. (/501,20 грн. +10702,04 грн./ х 5%), а позов в частині стягнення штрафу частковому задоволенню. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 13363,4 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 501,20 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 10702,04 грн.; заборгованість за пенею 1100 грн.; штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 560,16 грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу слід відмовити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на занадто великий розмір відсотків, що стало наслідком неповідомлення його позивачем про наявність заборгованості протягом тривалого часу, так як повідомлення відповідача про наявність заборгованості за кредитом є правом, а не обовязком позивача, натомість отримання виписок про стан карткових рахунків та проведених операцій по рахункам є обовязком відповідача (п.2.1.1.5.3 Умов та правил надання банківських послуг) і про будь-які перешкоди щодо отримання виписок відповідач не повідомив, а навпаки, надав суду всі вказані виписки з рахунку. Також не приймаються до уваги посилання відповідача на подвійну відповідальність щодо стягнення штрафу та пені одночасно, так як зазначені види неустойки за умовами договору нараховуються за різні порушення: пеня нараховується при виникненні прострочених зобовязань на суму від 100 грн., а штраф при порушенні строків платежів більш, ніж на 30 днів. Суд не погоджується з думкою відповідача щодо дисбалансу прав кредитора і позичальника за кредитним договором, так як при укладенні договору позивач зобовязаний був ознайомитись з його умовами, а підписавши договір погодився на всі його умови і в подальшому договір не оспорював. Разом з тим, враховуючи скрутний матеріальний стан відповідача, так як він є пенсіонером та розмір його пенсії складає 1373 грн. на місяць /а.с.83/, а також те, що відповідач хворіє /а.с.84-91/, суд вважає за можливе, відповідно до п.2 ч.7 ст.264, ч.ч.4, 5 ст.435 ЦПК України, задовольнити клопотання відповідача та розстрочити виконання рішення на 1 рік (12 місяців).

Outcome: partial