Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача: Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03 березня 2016 року о 12 год. 00 хв., в місті Дніпродзержинську на вулиці Сировця з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний [PERSON] автомобіль [NUMBER] зазнав механічні пошкодження. Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Міцубіші» складає 98 377,57 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу вказаного автомобіля становить 185 036,45 грн. 04 березня 2016 року між [PERSON] та третьою особою [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого кредитор передає новому кредитору вимогу, а новий кредитор приймає її, та набуває право вимоги до осіб, відповідальних за спричинення кредитору матеріального збитку, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.03.2016 року в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області на вул.Сировця, буд.№ 9 за участю автомобілів «Mitsubishi Outlander» д.р.н. АЕ 5189 СО, під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Kia Carnival» д.р.н. АЕ 1807 НЕ, під керуванням [PERSON] На підставі рахунку № 1 від 01 вересня 2016 року, чеку від 01.09.2016 року, акту виконаних робіт № 1 від 14.09.2016 року, фактичних витрат позивача на відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля складає 150 624 грн. Цивільна-правова відповідальність водія винної особи у ДТП [PERSON] застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно страхового полісу АІ/4964984, яка виплатила на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 49 000 грн., що складає максимальний ліміт відповідальної страховика за шкоду заподіяну майну потерпілих\~ внаслідок ДТП за полісом АІ/4964984..\~\~ З огляду на те, що заподіяний збиток був частково відшкодований позивачу страховиком в розмірі 49 000 грн., то залишок матеріального збитку становить 101 624 грн., який просить суд стягнути з відповідача, а також витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 000 грн., судовий збір у розмірі 1027 грн., витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 4 000 грн.\~\~ В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, у якій просить суд розглядати справу у його відсутність, вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду відзив та просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову, надав суду заперечення та відзив на позовні вимоги, де просив суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що сума вартості відновлювального ремонту\~ значно відрізняється від вартості матеріального збитку, визначеної у звіті експерта та є завищеною та необґрунтованою. Окрім цього, відступлення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому [PERSON] не мав правових підстав на передачу прав, яке йому на момент переходу цих прав ще не належало. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він будь-яких претензій до відповідача не має, тому як все відшкодовано ПрАТ «Європейський страховий союз», пошкодження були незначні. 2.Заяви, клопотання учасників справи: 16 січня 2017 року, 20 січня 2017 року представником позивача надане клопотання про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції. 27 січня 2017 року представником позивача надано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду задоволено. 29 березня 2017 року представником позивача надано клопотання про проведення розгляду справи у відсутності позивача. 13 травня 2017 року представником відповідача надана заява про відкладення розгляду справи для надання заперечень. 19 червня 2017 року представником відповідача надана заява про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи. 01 серпня 2017 року представником позивача надана заява про долучення доказів по справі. 14 серпня 2018 року представником відповідача наданий суду відзив на позов. 23 серпня 2018 року представником позивача надана суду відповідь на відзив. 3.Процесуальні дії суду 07 листопада 2016 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 23 січня 2017 року ухвалою суду клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. 18 жовтня 2017 року ухвалою суду призначено по справі судову експертизу. 07 травня 2018 року ухвалою суду поновлено провадження по справі. 4.Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин: В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2016 року о 12 год. 00 хв., в місті Дніпродзержинську на вулиці Сировця з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний [PERSON] автомобіль [NUMBER] зазнав механічні пошкодження. Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року відповідача [PERSON] визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.4-5). Згідно до наданих суду матеріалів вбачається, що транспортний засіб «Mitsubishi Outlander» д.р.н. АЕ 5189 СО, належить позивачу [PERSON]. Відповідно до висновку № 1905/16/16 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 23 травня 2016 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Міцубіші» складає 98 377,57 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу вказаного автомобіля становить 185 036,45 грн. (а.с.8-10). 04 березня 2016 року між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого кредитор передає новому кредитору вимогу, а новий кредитор приймає її, та набуває право вимоги до осіб, відповідальних за спричинення кредитору матеріального збитку, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.03.2016 року в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області на вул.Сировця, буд.№ 9 за участю автомобілів «Mitsubishi Outlander» д.р.н. АЕ 5189 СО, під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Kia Carnival» д.р.н. АЕ 1807 НЕ, під керуванням [PERSON] (а.с.11-12). Позивача надав суду рахунок № 1 від 01 вересня 2016 року, чек від 01.09.2016 року, акт виконаних робіт № 1 від 14.09.2016 року, де його фактичні витрати на відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля складають 150 624 грн. Згідно наданих суду документів вбачається, що цивільна-правова відповідальність водія винної особи у ДТП [PERSON] застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно страхового полісу АІ/4964984, яка виплатила на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 49 000 грн., що складає максимальний ліміт відповідальної страховика за шкоду заподіяну майну потерпілих\~ внаслідок ДТП за полісом АІ/4964984 (а.с.14, 15).\~\~ Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем\~ обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, який урегульований Главою 82 ЦК України. 5. Оцінка суду. Вислухавши відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~ Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ч.ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як розяснено в п.4 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.\~ Як встановлено в судовому засіданні, внаслідок зіткнення при ДТП належний [PERSON] автомобіль отримав механічні пошкодження, що вбачається з матеріалів адміністративної справи та не заперечується сторонами. Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, цивільна-правова відповідальність водія винної особи у ДТП [PERSON] застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно страхового полісу АІ/4964984, яка виплатила страхове відшкодування в розмірі 49 000 грн., що складає максимальний ліміт відповідальної страховика за шкоду заподіяну майну потерпілих\~ внаслідок ДТП за полісом АІ/4964984 (а.с.14, 15).\~\~ Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому, з урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від страховика, відповідач зобовязаний відшкодувати позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 49 377,57 грн., що відповідно до висновку № 1905/16/16 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 23 травня 2016 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Міцубіші» складає 98 377,57 грн. та 1 000 грн. - витрати по оплаті експертного автотоварознавчого дослідження. По справі за клопотанням відповідача була призначена експертиза щодо визначення вартості матеріальної шкоди, яка була завдана власнику транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.р.н. АЕ 5189 СО, але відповідачем не сплачена вартість проведення експертизи та в судовому засіданні він також відмовився від її проведення. Окрім цього, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що розмір збитків дійсно складає 150 624,00 грн., оскільки відповідно до висновку № 1905/16/16 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 23 травня 2016 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Міцубіші» склала 98 377,57 грн. Таким чином, враховуючи викладене та з урахуванням визначеної, згідно висновку № 1905/16/16 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 23 травня 2016 року з урахуванням виплаченого відшкодування, матеріальна шкода до стягнення становить 49 377,57 грн., 1 000 грн. - витрати по оплаті експертного автотоварознавчого дослідження, у звязку з чим підлягає стягненню з відповідача. Також суд зазначає, що посилання відповідача на те, що відступлення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, та [PERSON] не мав правових підстав на передачу права, яке йому на момент переходу цих прав ще не належало є безпідставним з огляду на наступне. Ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);\~ виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~\~ 2006 року). 6.Судові витрати. Так, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору 1 027 грн., але з урахуванням часткового задоволення позову, судовий збір в розмірі 704,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] 20 вересня 2016 року укладено договір про надання правової допомоги № 20/09/16-1, відповідно до умов якого адвокат зобовязується надати клієнту правовому допомогу, із будь-яких правових питань, що виникають у клієнта з приводу врегулювання ДТП, яка мала місце 03.03.2016 року; за надання правової допомоги передбаченої умовами цього договору клієнт сплачує адвокату авансовий гонорар в розмірі 4000 грн. Також позивачем надана квитанція про оплату 4 000 гривень адвокату [PERSON] на виконання умов договору про надання правової допомоги, та наданий розрахунок вартості адвокатського гонорару в розмірі 4 000 грн. Таким чином, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України та ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до зменшенню витрат та до стягненню з відповідача підлягає сума, повязана з правничою допомогою адвоката, в розмірі 2 000 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial