Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

1.Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1.16 жовтня 2018 року [PERSON] ( далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] ( далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно на її, [PERSON] користь, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття та аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною 3-х років. 1.2.Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживає та знаходиться на її утриманні малолітній син, [PERSON], [INFO], батьком якого записано відповідача [PERSON] 1.3.Відповідач своїх зобовязань щодо утримання сина не виконує, матеріальної допомоги не надає, що ставить її в надзвичайно скрутне матеріальне становище. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2.1В судовому засіданні позивач свої вимоги викладені в позовній заяві до суду підтримала повністю. 2.2. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій просить розгляд справи перенести в звязку з сімейними обставинами. Враховуючи ту обставину, що перевірити поважність причин відсутності відповідача не представвляється за можливе ( оскільки вона не зазначена в заяві), суд вважає за можливе у відповідності до ст.223 ЦПК України, розглянути справу за відсутності відповідача. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. Ухвалою судді від 01 листопада 2018 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження справи за правилами ЦПК в редакції 15 грудня 2017 року та призначено до розгляду по суті з викликом сторін у відкритому судовому засiданнi. 3.2. Судом, на підставі частини першої статті 247 ЦПК, здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 серпня 2016 року у Баришівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 76, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 197623 видане 13 серпня 2016 року ( а.с.8). В період сумісного проживання, 08 грудня 2016 року у сторін народився син [PERSON], в свідоцтві про народження якого серії 1-ОК № 340674 ( а.с.9 ) батьком записано [PERSON]. В матеріалах справи інформація про розірвання шлюбу відсутня. Відповідно до довідки № 233 від 10 жовтня 2018 року виконавчого комітету Селичівської сільськї ради Баришівського району, малолітній [PERSON], 08.12.2018 року проживає з [PERSON] позивачем по справі за адресою село Селичівка Баришівського району вул. Берегова, 37. Окрім того судом встановлено, що позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку та ніде не працює. V. Мотивація позиції суду. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180\~Сімейного кодексу\~України (далі СК) батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181\~СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б були підставою для відмови в позові. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до статті 182\~СК Суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дитини; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - -інші обставини, що мають істотне значення. Сукупність приведених\~доказів,\~їх оцінка\~переконують суд\~про наявність\~ підстав\~для стягнення\~з відповідача\~коштів на\~утримання малолітнього\~сина [PERSON]\~,\~[INFO]\~ в\~розмірі 1/4\~частини з\~усіх видів\~заробітку (доходу),\~але не\~менше ніж\~50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, відповідно до вимог ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чччи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні відповідачем не надано жодних доказів, які б перешкоджали йому надавати допомогу своїй дружині, а тому, позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2018 встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1762 грн., згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в перерахунку становить 704,80 грн. Враховуючи ту обставину, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн.80 коп. за розгляд справи в суді. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved