Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

21 липня 20015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Словянської міської ради «Славміськводоканал», де він працює слюсарем АВР, про стягнення заборгованості по заробітній платі за серпень, вересень, листопад і грудень 2014 року та за період з січня по травень 2015 року в загальній сумі 31224,96 гривень і компенсації ( індексації) втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в розмірі 9707,68 гривень та про відшкодування спричиненої моральної шкоди внаслідок порушення його трудових прав в розмірі 1500 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов і пояснив, що він перебуває в трудових відносинах з відповідачем, працює слюсарем в КП «Славміськводоканал» та з серпня 2014 року підприємство стало несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувати йому заробітну плату, на момент звернення до суду відповідачем йому не була виплачена нарахована заробітна плата за серпень 2014 року у розмірі 2352,02 гривень, за вересень 2014 року у розмірі 4646,78 гривень, за листопад 2014 року 2532,47 гривень, за грудень 2014 року 3736,78 гривень, за січень 2015 року- 3261,83 гривень, за лютий 2015 року 3400,13 гривень, за березень 2015 року 3177,50 гривень, за квітень 2015 року 1819,01 гривень і за травень 2015року- 6298,44 гривень, загалом йому не було сплачено за вказаний період роботи 31224,96 гривень. В процесі розгляду вказаної справи відповідачем частково йому виплачувалась заробітна плата, та згідно довідки заборгованість на 28.07.2015 року склала загалом 30164,96 гривень, а потім підприємством були ще проведені виплати та вже станом на 07.09.2015року його заборгованість за вказаний період стала дорівнювати суми 22230,24 гривень , тому просить стягнути саме цю суму заборгованості по заробітній платі та компенсацію ( індексацію) частини втрати заробітної плати, яка порахована відповідачем і згідно довідки дорівнює 9614,93 гривень. У звязку із порушенням його трудових прав і несвоєчасною виплатою заробітної плати відповідачем йому була спричинена моральна шкода, розмір якої він оцінює в 1500 гривень і просить стягнути з відповідача на свою користь. На обгртунтування вимог про стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що порушення відповідачем його законних прав на оплату праці та своєчасне отримання заробітної плати , призвело до моральних страждань, оскільки в той самий період він захворів на хронічне захворювання, потребував лікування, на придбання ліків мав займати гроші у знайомих, бо йому відповідач не сплатив заробітну плату, тобто для організації свого життя вимагалося додаткових зусиль. Він терпить приниження із-за невиплати йому заборгованості по заробітній платі, таке ставлення до нього, як до добросовісного працівника, з боку керівництва КП «Славміськводоканалу» , негативно впливає на його авторитет серед знайомих, дітей, рідних, від чого в нього виникає душевний біль та страждання. Просив стягнути на його користь зазначену суму моральної шкоди. Відповідач представник КП Словянської міської ради «Славміськводоканал» [PERSON], діючий на підставі довіреності, позов визнав частково і в судовому засіданні пояснив, що на час звернення до суду позивача, який працює слюсарем на підприємстві, дійсно існувала заборгованість по заробітній платі за період його роботи з серпня 2014 року по травень 2015 року у загальній сумі 31\~224, 96 гривень, що виникла із-за нестабільності економіки та відсутності коштів на оплату праці. Проте, до кінця липня 2015 року частками підприємство повністю погасило заборгованість по заробітній платі позивача за 2014 рік. На сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі позивача за березень 2015 року в сумі 2642,21 гривень, за квітень 2015 року 1819,01 гривень і за травень 2015 року 6298,44 гривень, тобто загалом 10758,66 гривень. При цьому, зауважив, що бухгалтерією підприємства з позивачем була проведена звірка за всіма надходженнями ( перерахуваннями) його заробітної плати на карту у банк. Всі суми заборгованості більше 20\~000 гривень були перераховані і отримані позивачем, але він вважав, що отримує не заборгованість, а поточну заробітну плату, тому і виникла необхідність у звірянні. Проти стягнення цієї суми боргу 10\~758,66 гривень не заперечував. Також згідно довідки, позивачеві повинна бути виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, ця сума дорівнює 8960,97 гривень і проти стягнення цієї суми не заперечує. Відносно завданої моральної шкоди в сумі 1500 гривень він заперечує і вважає, що позивач не надав доказів спричиненої йому моральної шкоди, та просив відмовити у задоволенні позову у цій частині повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає,що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] перебуває в трудових відносинах з Комунальним підприємством Словянської міської ради «Славміськводоканал», де працює слюсарем АВР по теперішній час. Згідно частини 7 статті 43 Конституції України та частини 1 статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду з вказаним позовом і на теперішній час, йому не виплачена нарахована за відпрацьований час заробітна плата. Оскільки відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. Так, згідно довідки № 89/02 від 24.06.2015 року , виданої КП «Салвміськводоканал», заборгованість [PERSON] по заробітній платі станом на 24.06.2015 року складає загалом 31224,96 гривень, що помісячно становить такі суми: за серпень 2014 року у розмірі 2352,02 гривень, за вересень 2014 року у розмірі 4646,78 гривень, за листопад 2014 року 2532,47 гривень, за грудень 2014 року 3736,78 гривень, за січень 2015 року - 3261,83 гривень, за лютий 2015 року 3400,13 гривень, за березень 2015 року 3177,50 гривень, за квітень 2015 року 1819,01 гривень і за травень 2015року- 6298,44 гривень. Згідно довідки № 2929/02 від 16.09.2015 року заборгованість позивача по заробітній платі на 07.09.2015року становить 10759,66 гривень, яка складається із заборгованості за березень 2015року у сумі 2642,21 гривень, за квітень 2015 року 1819,01 гривень і за травень 2015 року -6298,44 гривень, тобто на час винесення рішення судом заборгованість по заробітній платі позивача існує тільки за березень, квітень і травень 2015 року ( період у межах заявлених ним вимог ). Відповідно до акта звірки від 16.09.2015 року по нарахованій та виплаченій позивачу заробітній платі, яка перераховується на відкритий банківський рахунок, залишок не виплаченої відповідачем позивачу заробітної плати за березень 2015 року становить 2642, 21 гривень, а квітень2015 року -1819,01 гривень і за травень 2015 року 6298,44 гривень, що загалом дорівнює суму 10759,66 гривень. Щодо названого акта , позивач не заперечував, що відповідачем на його рахунок у банку переводились платежі на банківську картку по зарплаті після його звернення до суду з цим позовом, а саме 30.06.2015 року 470 гривень, 01.07. 2015 року - 590 гривень, 07.07.2015 року 1514,04 гривень, 30.07.2015 року 5832, 23 гривень, 03.08.2015 року 1500 гривень, 21.08.2015 року 4546, 54 гривень, 01.09.2015 року - 6011, 97 гривень, тобто загалом він отримав 20464,78 гривень. Проте, позивач вважав,що ці суми не були погашенням заборгованості по заробітній платі, а були виплатами поточної зарплати. Враховуючи зазначені у акті звірки від 16.09.2015 року суми заробітної плати позивача, яка перераховувалась на банківську картку, судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі позивача з серпня 2014 року по березень 2015 року виплачувалась з порушенням встановлених законом строків і переводилась позивачу певними траншами на загальну суму з 06.01.2015 року по 01.09.2015 року 20904,21 гривень і на теперішній час заборгованість становить за березень 2015 року в сумі 2642,21 гривень, за квітень 2015 року -1819,01 гривень і за травень 2015 року 6298,44 гривень, загалом 10759,66 гривень. Отже, суд приходить до висновку, що саме таку суму заборгованості по заробітній платі позивача слід стягнути на його користь з відповідача. Доводи позивача, що він вважав перерахування по зарплаті на банківську картку у вересні 2015 року не погашенням заборгованості по зарплаті за січень, лютий, березень 2015 року, а виплатою поточної заробітної плати, не є слушними, так як вони спростовуються вищенаведеним актом звірки та довідкою про заборгованість по заробітній платі позивача. Відповідно до вимог ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року за № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», де пунктом 4 цього Порядку з 01.01.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але не виплаченого доходу за відповідний місяць ( після утримання податків та обовязкових платежів ) і приросту індексу споживчих цін ( індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Оскільки відповідачем були порушені строки виплати позивачу заробітної плати, то враховуючи строки її фактичної виплати, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована компенсація, виходячи від встановленого індексу інфляції в місяці, в якому вона виплачувалась,що передбачено пунктом 5 вищезазначеного Порядку, та згідно довідки, сума компенсації ( індексації) несвоєчасно сплаченої позивачу заробітної плати становить: за серпень 2014 року - 1234,94 гривень, за вересень 2014 року 2379,14 гривень, за листопад 2014 року 1350,35 гривень, за грудень 2014 року - 1733,82 гривень, за січень 2015 року 1144,89 гривень, за лютий 2015 року - 962,23 гривень і частково за березень 2015 року 155,60 гривень, а загадом 8960,97 гривень. Вказана сума компенсації позивачем не оспорюється, відповідає вимогам закону, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 р. в частині ст.ст.\~116,\~117,\~237-1 КЗпП України, про застосування тримісячного строку звернення до суду щодо стягнення моральної шкоди, наведений строк обраховується з моменту фактичного розрахунку із працівником. В даному випадку фактичний розрахунок досі не проведений, що стверджується довідкою підприємства. Згідно\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розяснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~\~ Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як встановленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків(втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Компенсація завданої шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем, а має самостійне юридичне значення. Судом встановлено, що у період трудових відносин були порушені права [PERSON], а саме, право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена до теперішнього часу. Отже, заявлені позовні вимоги позивачем про відшкодування йому завданої моральної шкоди грунтуються на законі. У звязку з тим, що протиправними діями відповідача - дійсно були порушені трудові права позивача, що вимагало від [PERSON] додаткових зусиль, у звязку з порушенням звичайного укладу його життя, а також тими обставинами, що він хворів на тяжку хронічну хворобу і потребував додаткових матеріальних затрат на придбання ліків, для придбання яких не мав достатньо грошових коштів із-за невиплати йому своєчасно відповідачем заробітної плати, що викликало в нього душевні страждання та переживання. При цьому позивачем надані письмові докази копія лікарняного, рецепти лікаря та довідки про придбання ліків, чеки та інші платіжні документи, що підтверджують наявність в позивача затрат саме на лікування в червні 2015 року. Суд вважає, що заявлена сума відшкодування моральної шкоди 1500 гривень є достатньою та такою, що відповідає характеру та обсягу страждань, їх тривалості та тяжкості вимушених змін у житті позивача, а тому вказана сума моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного, статті,43 Конституції України, ст. ст. 94, 95, 115, 233,237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial