Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

21.08.2017 року заявниця звернулась до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на слідуючі обставини. 06 червня 2009 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер її дідусь - [PERSON]. Після його смерті залишилась земельна ділянка площею 4,33 га, розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №015165, виданого Татарбунаською районною державною адміністрацією Одеської області 26 лютого 2004 року на імя [PERSON]. Вказану земельну ділянку заявниця має право успадкувати, як спадкоємець пятої черги за законом. Своєчасно звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого дідуся, заявниця отримала відмову в звязку з наявними розбіжностями у свідоцтві про смерть спадкодавця та правовстановлюючому документі, а саме у свідоцтві про смерть - прізвище спадкодавця вказано «Кічук», а у [PERSON] акті на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №015165 від 26.02.2004 року прізвище власника зазначено «Кичук». Зважаючи на вищевикладене, заявниця вимушена звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу померлому. В судове засідання представник заявниці не зявився, надавши до суду заяву з проханням справу слухати у його відсутність, вимоги заяви підтримав в повному обсязі (а.с. 25 ). Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, не заперечуючи проти вимог заяви (а.с.22 ). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши заяву та надані заявницею письмові докази, за відсутності заперечень заінтересованої особи, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів інших осіб, суд вважає можливим заяву задовольнити з таких підстав. Згідно ч.1 ст.234 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження, в силу ч.3 ст.235 ЦПК України, розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. При цьому, суд керується вимогами статті 55 Конституції України, згідно якої права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що заявниця [PERSON], яка є спадкоємцем пятої черги за законом, позбавлена можливості вступити у спадок в установленому законом порядку після смерті свого дідуся [PERSON], померлого 06.06.2009 року, через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, оскільки у свідоцтві про смерть останнього прізвище зазначено як Кічук, а у правовстановлюючому документі спадкодавця [PERSON] акті на право власності на земельну ділянку, допущена помилка і прізвище вказано - Кичук. Вказане підтверджується: - копією свідоцтва про одруження І-ЖД № 011337 від 22.11.1995 року (а.с.5) з якого видно, що заявниця [PERSON] у 1995 році уклала шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу заявниці присвоєно прізвище Русєва»; - копією свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД №351420 від 01.04.1978 року (а.с.6), з якого слідує, що батьками заявниці є [PERSON] та [PERSON]; - копією свідоцтва про народження серії ЯШ №182745 від 09.09.1950 року (а.с.6а) якою підтверджується, що батьками [PERSON], яка є матірю заявниці, є [PERSON] та [PERSON]; - копією свідоцтва про одруження серії І-АБ №148228 від 03.10.1972 року (а.с.7), яким підтверджується, що [PERSON] у 1972 році уклала шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «Черний»; - копією свідоцтва про смерть І-ЖД №008420 від 05.10.1994 року (а.с.8), згідно якого [PERSON] померла 04.10.1994 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області; - копією повторного свідоцтва про смерть серії І-ЖД №489926 від 27.07.2017 року (а.с.9), яким підтверджується, що [PERSON] помер 06.06.2009 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області; - копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №015165 від 26.02.2004 року (а.с.10), згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,33 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - листом нотаріуса №809/02-14 від 17.08.2017 року (а.с.11), який відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого [PERSON] (спадкова справа №257/2017 від 17.08.2017 року), мотивувавши відмову наявними розбіжностями у свідоцтві про смерть, де прізвище спадкодавця вказано «Кічук», та у правовстановлюючому документі [PERSON] акті на право власності на земельну ділянку , де допущена помилка і прізвище власника вказано - Кичук». Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 14.09.2017 року (а.с.23) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 06.06.2009 року, приватним нотаріусом [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 61102456, зареєстрована у нотаріуса за №257/2017 від 17.08.2017 року на підставі заяви заявниці [PERSON] від 17.08.2017 року за №634 про прийняття спадку за законом в порядку пятої черги з посиланням на проживання зі спадкодавцем за однією адресою на день його смерті (а.с.24). У відповідності з п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається з матеріалів справи, встановлення вказаного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати її право на спадкування по закону вказаної нерухомості після смерті спадкодавця. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, за відсутності заперечень заінтересованої особи (а.с. 22), враховуючи неможливість вирішення справи позасудовим шляхом, оскільки вносити зміни в документи померлих не передбачено чинним законодавством, суд вважає, що вимоги заявниці, підлягають задоволенню відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, як основані на законі, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності спадкодавцю [PERSON] [PERSON] акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №015165, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 26.02.2004 року з помилкою у написанні прізвища власника, на імя [PERSON] (а.с.10). На підставі викладеного,

Outcome: approved