Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

21.12.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить про стягнення аліментів у зв`язку навчанням. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є його батьком. 09.02.2011 рішенням Ічнянського районного суду шлюб між його батьками розірвано. За рішенням суду від 25.01.2011 з відповідача стягувались аліменти до досягнення ним 18 років. В даний час, він ( позивач) навчається на другому курсі денного відділення інституту архітектури, будівництва та енергетики Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Навчання закінчує в 2023 році. Вважає, що відповідач працездатний та має змогу надавати йому матеріальну допомогу в розмірі 2000 грн. щомісячно на час навчання. 20.12.2020 від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено про часткове визнання позову, а саме відсутність заперечень на стягнення аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно і до закінчення навчання. В обґрунтування такого зазначено, що на даний час [PERSON] перебуває у другому шлюбі з [PERSON] , в якому має трьох неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При цьому, він та його дружина ніде не працюють. Єдиним джерелом доходу є його домашнє господарство. Позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Додатково вказав, що відповідач веде господарство, і має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Відповідач не з`явився, не повідомивши причин своєї неявки, подавши відзив. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Вимогами ч. 1ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 25.06.2002 серія [NUMBER] батьком [PERSON] , [INFO] , є зазначений [PERSON] . З довідки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу від 26.01.2021 вбачається, що [PERSON] є студентом ІІ курсу такого закладу, календарний термін навчання з 01.09.2019 по 30.06.2023 ( державна, денна форма навчання). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції, передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Беручи до уваги засаду рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначену ч. 1ст. 141 СК України, відповідно до вимог абзацу 2 ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до вимог ч. 1ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Приписами ст. ст.12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд приймає до уваги доводи позивача, про те, що він несе витрати пов`язанні : проживанням ( проживає і навчається у м. Івано-Франківськ), харчуванням, навчанням, що є досить значними, а тому потребує допомоги на своє утримання. Разом з тим позивач є особою молодого віку, тобто також на власний розсуд піклуватись про своє утримання та матеріальне забезпечення. Суд враховує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Також, суд приймає до уваги, особу відповідача ( працездатний, молодого віку, офіційно не працевлаштований), який має на утриманні у другому шлюбі з [PERSON] , трьох неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6-1296цс15, зазначається, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані докази. та взявши до уваги ті обставини, які сторони визнають та не заперечують між собою, суд дійшов такого висновку: Повнолітній син сторін має право на отримання допомоги від батьків і є таким, що потребує такої допомоги, оскільки не досяг 23 річного віку і продовжує навчання, відсутні відомості про наявність у нього своїх власних доходів. При цьому суд враховує, що син сторін навчається за бюджетною формою і відповідно відсутня необхідність витрат коштів на оплату навчання; а також можливість отримання студентом, що навчається за бюджетні кошти, стипендії за результатами якості навчання. Суд враховує встановлений законом прожитковий мінімум, і визначений законом гарантований розмір аліментів у розмірі прожиткового мінімуму, і що для визначення особи такою, що не потребує матеріальної допомоги, особа має бути забезпечена на рівні мінімального прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. Суд не вбачає належних підстав для стягнення аліментів з відповідача у розмірі 2000 грн., і визначає їх у розмірі 1100,00 гривень, що буде відповідати вимогам розумності та можливості відповідача надавати таку допомогу, виходячи з встановлених обставин. В решті вимог необхідно відмовити. Згідно ст.191 СК аліменти за загальним правилом присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 21.12.2020. і до закінчення навчання (30.06.2023.), враховуючи, що 23-річного віку [PERSON] досягне пізніше вказаної дати. З ч. 6ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 908 грн. з відповідача в дохід держави. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved