Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно із дня пред'явлення позову до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 10 жовтня 2010 року по 30 квітня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який наразі проживає з позивачем. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свій обов'язок з матеріального утримання дитини, просить суд стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. У судове засідання позивач не з'явилась, однак у заяві від 14 листопада 2017 року просить суд розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Станом на дату та час розгляду справи (14 листопада 2017 року 09:30) від відповідача клопотань не надійшло. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з'явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З огляду на неявку сторін у судове засідання у відповідності до правил статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 10 жовтня 2010 року по 30 квітня 2015 року (а.с.4). Сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який наразі проживає з позивачем (а.с.3). Крім того, таке місце проживання сина визначене рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 жовтня 2017 року №646-1. Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач, не проживає разом з сином та не приймає участі в його утриманні, отже він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З наданих позивачем документів дійсно слідує, що дитина відвідує лікарів у зв'язку з поганим здоров'ям, однак вказане не свідчить, що стан здоров'я дитини потребує значних витрат. Відповідач у судове засідання не з'явився, відтак суд вважає що його стан здоров'я та матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти. Аналогічно суду не було надано доказів про наявність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня становить 1777 гривень. При цьому, частиною дев'ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На думку суду, сторони повинні нести рівний обов'язок щодо утримання свого неповнолітнього сина хоча б на рівні прожиткового мінімуму. Тому, на думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн., тобто більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який був встановлений на час звернення до суду (21 вересня 2017 року). Цих коштів, на думку суду, буде достатньо для покриття витрат на задоволення життєвих потреб дитини. Будь-яких доказів того, що дитина потребує більших коштів на своє утримання позивач суду не надала. Тому саме в цій частині суд задовольняє позовні вимоги, а в решті позовних вимог відмовляє у зв'язку з необґрунтованістю. Крім того, частиною другою статті 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тому суд вважає за необхідним стягувати аліменти з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Також частиною другою статті 182 СК України (в редакції чинній з 08 липня 2017 року), визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане правило має застосуватися і до аліментів, присуджених в твердій грошовій сумі, а тому в судовому рішенні суд визначає, що розмір стягуваних аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою статті 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач в силу пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за цю вимогу слід стягнути з відповідача на користь держави. Ставка судового збору за дану вимогу становить 640,00 грн. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги частково, а саме задовольнив половину позовних вимог, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 320,00 грн. (640 * (1000 / 2000)). На підставі пункту 1 частини першої статті 367 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial