Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

21 липня 2017 року до суду надійшла заява завідуючого 2-м відділенням Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] без її усвідомленої згоди, у зв'язку з наявністю у останньої психічного розладу. Необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів Першої обласної спеціалізованої лікарні, що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр Комунального закладу Першої ОСЛ [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку. Згідно довідки КЗ СОР Перша ОСЛ м. Ромни, перебіг тяжкого хронічного психічного захворювання [PERSON] не дозволяє знаходитися їй в судовому засіданні (а.с. 5). Заінтересована особа в заяві до суду просила справу слухати без її участі. Захисник, прокурор не заперечували проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до паспортних даних [PERSON], 21.03.1949, зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 6). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 07 червня 2006 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено їй опікуна [PERSON] (а.с. 7). 22 лютого 2017 р. на підставі рішення Роменського міськрайонного суду [PERSON] продовжено госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку строком на 6 місяців (а.с. 8). [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів 27.07.2017 року. Комісія прийшла до висновку, що на теперішній час громадянка [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді «Шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу», внаслідок чого неспроможна задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта (а.с. 3). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 680 від 23.08.2017 р. на даний час [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у формі «Шизофренії, параноїдної форми, безперервний перебіг зі стабільним дефектом». За своїм психічним станом на теперішній час [PERSON] не потребує примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару, можливе лікування амбулаторно, за умов наявності опікуна (а.с. 31-33). Згідно частини першої\~статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визначено, що госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на підставі статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» є обмеженням її права на свободу та особисту недоторканість, закріпленого у статті 29 Конституції України, а тому має відбуватися відповідно до критеріїв, визначених в цьому рішенні. Конституційний Суд України вважає, що така госпіталізація за своєю природою та наслідками є непропорційним обмеженням конституційного права недієздатної особи на свободу та особисту недоторканість, тому вона має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав в свобод людини і громадянина, з урахуванням визначених міжнародно-правових стандартів, правових позицій Конституційного Суду України та виключно за рішенням суду відповідно до вимог статті 55 Основного Закону України. Відповідно до\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~ особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, абонеспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено дві умови, за наявності яких особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди: перше, це якщо така особа має тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, друге це якщо особа має тяжкий психічний розлад, внаслідок чого неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність Крім цього, по справі «Акопян проти України» (Заява № 12317/06) рішення від 05.06.2014 року, у п. 73 Европейський суд встановив, що згідно з практикою Суду особа не може бути примусово госпіталізована як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. За таких обставин, враховуючи зазначений висновк судово-психіатричного експерта № 680 від 23.08.2017 р., а також те, що [PERSON] має опікуна, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви. На основі викладеного,

Outcome: dismissed