Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

20.01.2014 року Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що 04.02.2011 року відповідач отримав від неї грошові кошти у розмірі 9 600,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті складало 76 800,00 грн., строком на до 04.08.2011 року, про що була складена розписка. 09.03.2011 року відповідач знов отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2 000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті складало 16 000,00 грн. та зобов'язався повернути кошти до 09.09.2011 року зі сплатою 10 % від цієї суми за користування грошовими коштами, також під розписку. 01.04.2011 року відповідач знов отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2 000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті складало 16 000,00 грн. та зобов'язався повернути кошти до 01.10.2011 року та 1 200 доларів США за користування кредитом, про що також була складена розписка. 18.04.2011 року відповідач знов отримав від позивача грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. та зобов'язався повернути їх до 18.10.2011 року щомісячними платежами по 1 000 грн., про що була складена розписка. 20.01.2013 року відповідач повернув позивачу грошові кошти у розмірі 200 доларів США по 50 доларів США в рахунок погашення боргу по кожній з розписок. До теперішнього часу грошові кошти, які залишилося сплатити відповідачу по цим розпискам повернуті ним не були. Тому, Позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики від 04.02.2011 року з урахуванням 3 % річних та інфляційних нарахувань у розмірі 81 718,77 грн., суму боргу за договором позики від 09.03.2011 року з урахуванням 3 % річних та інфляційних нарахувань у розмірі 16 759,76 грн., суму боргу за договором позики від 01.04.2011 року з урахуванням 3 % річних та інфляційних нарахувань у розмірі 27 004,80 грн., суму боргу за договором позики від 18.04.2011 року з урахуванням 3 % річних та інфляційних нарахувань у розмірі 10 274,63 грн., а також моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., а разом 155 757,96 грн. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки невідомі, про розгляд справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з вищевказаним суд вважає відповідача повідомленим належним чином та вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України з проведенням заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом було встановлено, що згідно розписки від 04.02.2011 року складеної [PERSON], він позичив у борг у позивача грошові кошти у розмірі 9 600,00 доларів США та зобов'язався повернути зазначену суму у строк до 04.08.2011 року, згідно розписки від 09.03.2011 року - 2 000,00 доларів США та зобов'язався повернути їх зі сплатою 10 % від цієї суми за користування коштами до 09.09.2011 року, згідно розписки від 01.04.2011 року - 2 000,00 доларів США та зобов'язався повернути їх зі сплатою 1 200,00 доларів США за користування коштами до 01.10.2011 року та згідно розписки 18.04.2011 року - 10 000,00 грн. та зобов'язався повернути до 18.10.2011 року (а.с. 10-13). Відповідно до розписки від 20.01.2013 року складеної [PERSON], вона отримала від відповідача 200,00 доларів США в рахунок погашення боргу по кожній з розписок по 50,00 доларів США (а.с. 7). Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047, 1049 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. повторно Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. Відповідно до розрахунків позивача заборгованість [PERSON] складає 135 757,96 грн.: - за розпискою від 04.02.2011 року - 10 187,47 доларів США з урахуванням 3 % річних, що за курсом НБУ станом на 08.01.2014 року складає 81 489,57 грн. та 229,20 грн. - інфляційних нарахувань, а разом - 81 718,77 грн.; - за розпискою від 09.03.2011 року - 2 081,58 доларів США з урахуванням 3 % річних, що за курсом НБУ станом на 08.01.2014 року складає 16 650,55 грн. та 109,20 грн. - інфляційних нарахувань, а разом - 16 759,76 грн.; - за розпискою від 01.04.2011 року - 3 357,12 доларів США з урахуванням відсотків за користування коштами та 3 % річних, що за курсом НБУ станом на 08.01.2014 року складає 26 853,60 грн. та 151,20 грн. - інфляційних нарахувань, а разом - 27 004,80 грн.; - за розпискою від 18.04.2011 року - 10 274,63 грн. з урахуванням 3 % річних та інфляційних нарахувань. Таким чином, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі за 135 757,96 грн. з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами, 3 % річних та інфляційних нарахувань підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, за наявності його вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 своєї постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними доповненнями та змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми тощо. Враховуючи той факт, що у заподіянні моральної шкоди є вина відповідача, а також враховуючи характер і обсяг страждань позивача, їх тривалість, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого в доход держави судового збору в сумі 1 557,57 гривень належить стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial