Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

21 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами», за участі третьої особи: приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.03.2012 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, заборгованість по якому позивачка сплатила, однак квитанції не збереглися. Нещодавно [PERSON] дізналася від свого колишнього роботодавця ФОП « [PERSON] », що на його адресу надійшов лист від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенко Д.С. з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.08.2020. Із вказаної роботи позивачка звільнилася 30.06.2020 за власним бажанням, про що свідчить копія трудової книжки. З постанови вбачається, що приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 20 січня 2020 року було посвідчено виконавчий напис № 114 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Управління активами» заборгованості в сумі 17765,99 грн., відповідно до кредитного договору від 22.03.2012, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким нібито перейшло до відповідача. Самого виконавчого напису нотаріуса на адресу ФОП « [PERSON] » надіслано не було. На даний час ТОВ «ФК Управління активами» до позивачки жодного разу не висувало жодних фінансових вимог, в тому числі і ПАТ «Альфа-Банк» до початку процедури його банкрутства. А також, відповідачем не направлялося їй копії договору про відступлення права вимоги, в тому числі вимоги про стягнення на його користь суми заборгованості внаслідок заміни первісного кредитора, як того вимагає чинне законодавство України. Крім того, за даними Мінюсту в Єдиному реєстрі нотаріусів, данні про приватного нотаріуса Гуревічова Олега Миколайовича відсутні, хоча в мережі інтернет інформацію щодо нього було знайдено, саме за адресою :01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 5. [PERSON] зазначено, що спірний виконавчий напис у неї відсутній, і тому нею буде заявлено клопотання про витребування його посвідченої копії у приватного нотаріуса. Вказаний виконавчий напис нотаріуса вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. Дійсно, між нею та ПАТ «Альфа Банк» 22.03.2012 було укладено договір про надання споживчого кредиту, копії якого у неї не збереглося, однак сума заборгованості нею була виплачена, і до цього часу банк до позивачки не звертався з відповідними вимогами. 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було посвідчено виконавчий напис № 114 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ТОВ «ФК Управління активами» заборгованості в сумі 17765,99 грн., з яким вона категорично не згодна, оскільки відсутній розрахунок заборгованості, узгоджений з нею, т.я. відповідачем перед вчиненням виконавчого напису не надавалося їй для погодження. Тим більше, в даний час виникає багато випадків, що відповідні фінансові компанії незаконним шляхом отримають персональні данні позичальників та інформацію про кредитні договори, і в послідуючому незаконно вимагають у них грошові кошти. [PERSON] вважає, що сума заборгованості не є безспірною, що підтверджується поданням нею відповідного позову, оскільки відповідач міг самостійно визначити будь-яку суму заборгованості, процентну ставку, розмір штрафних санкцій тощо, без фактичного погодження з нею, тим більше, що відповідні правовідносини виникли ще у 2012 році, що суперечить нормам цивільного законодавства. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки - адвоката Юрова В.П. до суду надійшла заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник ТОВ «ФК «Управління активами» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Крім того, зазначив, що ним, [PERSON] , з 31 січня 2020 року було припинено нотаріальну діяльність по Київському міському нотаріальному округу, а документи діловодства та архіву приватного нотаріуса, згідно вимоги чинного законодавства, були передані до Київського державного нотаріального архіву. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису №114, виданого 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Оніщенком Дмитром Степановичем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.08.2020 ВП № 62598564, якою постановлено: звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ФОП « [PERSON] », здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами», у розмірі 20 % із доходів боржника, в межах суми 20142,59 грн. першочергово стягнувши витрати на проведення виконавчих дій в 600,00 грн., та пропорційно до суми заборгованості, яка перераховується стягувачу, стягнути основну винагороду приватного виконавця/а.с.11/. 08 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, про що складено актовий запис №1103, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.8/. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами пов`язані із стягненням з позивача на користь відповідача суми заборгованості, здійснення якої було здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса. В ситуації, що розглядається позивач не погодився із існуванням такої заборгованості і відповідно обґрунтованістю вчинення виконавчого напису нотаріуса. Суд звертає увагу, що за загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. З іншої сторони, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-12 (далі Закон від 2 вересня 1993 року № 3425-12) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12 та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону від 2 вересня 1993 № 3425-12 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12 визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі від 2 вересня 1993 року № 3425-12 та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12 ). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12 захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30 вересня 2019 року по справі № 357/12818/17, провадження № 61-44380св18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс 18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12 у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які свідчать про доведення відсутності обставин про існування безспірної заборгованості, що підтверджує обґрунтованість позовних вимог. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б спростовували позовні вимоги. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved