Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

20.07.2015 року [PERSON] звернулася до Врадіївського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2012 року та визнання права власності на житловий будинок в с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області по вул. Торговій, 15. Позивач зазначила, що в грудні 2012 року між нею та [PERSON], [PERSON] було досягнуто домовленості щодо купівлі продажу житлового будинку за 21 000 грн., по вул. Торговій, 15,в с. АдамівкаВрадіївського району. Кошти за вказаний будинок в сумі 21 000 грн., вона передала 10.12.2012 року власникам будинку [PERSON], [PERSON], про що від них в присутності свідків відібрано розписку. Вказаний будинок належить [PERSON], [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.11.2012 року та зареєстрований в Первомайському МБТІ. Після отримання коштів за проданий будинок [PERSON], [PERSON] їй ними були передані ключі від будинку та правовстановлюючі документи на будинок. Крім цього, між нею та [PERSON], [PERSON] була досягнута домовленість щодо нотаріально посвідчення договору купівлі - продажу будинку, по вул. Торговій, 15,в с. АдамівкаВрадіївського району, не пізніше 01.02.2013 року. Не дивлячись на існуючу домовленість, [PERSON], [PERSON] ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, хоча вона зверталася до них з письмовою вимогою укласти договір купівлі продажу та нотаріально його посвідчити. В звязку з тим, що [PERSON], [PERSON] ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку по вул. Торговій, 15,в с. АдамівкаВрадіївського району, то в неї не має іншого способу захисту своїх прав не інакше, як зі зверненням до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] Посилаючись на зазначене позивач просила визнати дійсним укладений 10.12.2012 року між нею та [PERSON], [PERSON] договір купівлі - продажу житлового будинку по вул. Торговій, 15,в с. АдамівкаВрадіївського району та визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок. В судовому засіданні позивач [PERSON] посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення, зазначивши, що у них не має можливості укладений договір купівлі продажу між ними та [PERSON] посвідчити нотаріально по причині відсутності у них коштів для оплати послуг нотаріуса та сплати державного мита. Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти: - Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.11.2012 року спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 04.04.2012 року є: [PERSON]- на 1\\2 частину майна, [PERSON] на 1\\2 частину майна. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складється з житлового будинку з господарськими спорудами в с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області по вул. Торговій, 15. - Відповідно до розписки від 10.12.2012 року [PERSON], [PERSON] отримали від [PERSON] кошти в сумі 21 000 грн., за проданий ними будинок по вул. Торговій, 15, в с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області. - 22.06.2015 року [PERSON] з письмовою заявою звернулася до[PERSON], [PERSON] в якій просила з'явитися о 09 год. 01.07.2015 року до Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку. Дана заява залишена [PERSON], [PERSON] без відповіді та задоволення. - 22.09.2015 року приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] була винесена постанова про відмову в нотаріальному посвідченні договору купівлі продажу житлового будинку, розташованого по вул. Торговій, 15, в с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області. - Згідно звіту про оцінку майна від 22.06.2015 року проведеної оцінювачем [PERSON] ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 60,9 кв.м., розташованого по вул. Торговій, 15, в с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області на час проведення оцінки складає 36 982 грн. (1\\2 частки 11 8491 грн.). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Приписами ч.1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі, а саме: право власності на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як, вбачається з наявних в справі матеріалів та встановлених в судовому засіданніфактів, що 10.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] була досягнута усна домовленість про купівлю продаж житлового будинку належного на праві власності [PERSON], [PERSON] На підставі цієї домовленості [PERSON], [PERSON] передали [PERSON] ключі від будинку, який був предметом їх домовленості, а [PERSON] в свою чергу сплатила [PERSON], [PERSON] за придбаний будинок кошти в сумі 21 000 грн., про отримання яких [PERSON], [PERSON] засвідчили своєю розпискою. При цьому, сторони домовилися про нотаріальне посвідчення даного договору купівлі продажу не пізніше 01.02.2013 року. Однак, [PERSON], [PERSON] ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу посилаючись на відсутність коштів. Таким чином, сторони при укладені між собою договору купівлі продажу від 01.05.2015 року не дотрималися приписів ч.1 ст. 209, ст. 640, ст. 657 ЦК України про необхідність укладення договору купівлі продажу в установленій письмовій формі і його нотаріального посвідчення, державної реєстрації. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсним правочином, є якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. При даних обставинах посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на ч. 2 ст. 220 ЦК України, в даному випадку не може бути застосована до спірних правовідносин, які виникли між нею та відповідачами щодо житлового будинку. Розписка від 10.12.2012 року, на яку посилається позивач, як на належну форму договору купівлі-продажу спірної нерухомості, не відповідає загальним вимогам визначеним у ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Крім того, доводи відповідачів, про причини ухилення від нотаріального посвідчення договору, суд вважає безпідставними і необґрунтованими та зазначає, що у сторін не втрачена можливість і не існує перешкод у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу спірного житлового будинку. З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed