Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

20.10.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за невиконання умов договору банківського вкладу від 27.03.2013 № 113953 в сумі 13969 грн 46 коп., в тому числі: процентів за користування вкладом за період з 27 листопада по 25 грудня 2014 року в сумі 6693 грн 58 коп., три проценти річних за порушення грошового зобов'язання за період з 27 листопада по 25 грудня 2014 року в сумі 856 грн 98 коп., пеню за невиконання доручення клієнта на переказ коштів за період з 06 по 25 грудня 2014 року в сумі 6268 грн 90 коп., а також та збитки, пов'язані з випуском додаткової платіжної картки «Голд», в сумі 150 грн. В обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем умов договору банківського вкладу, в частині дотримання строків повернення суми вкладу, та на безпідставне невиконання її доручення про переказ грошових коштів на її рахунок в іншій банківській установі. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Представник відповідача позов не визнала. Вона стверджує, що відповідач належним чином виконав умови договору банківського вкладу від 27.03.2013 № 113953 і, за відсутності письмової вимоги позивача про видачу вкладу готівкою, поданої за три банківські дні до закінчення строку дії договору, в день закінчення цього строку перерахував грошові кошти на відкритий позивачем поточний (картковий) рахунок, який має інший режим користування грошовими коштами ніж депозитний, з якого позивач мала можливість отримувати грошові кошти у будь-якому відділенні відповідача та будь-якому іншому банку. На думку представника відповідача, пред'явлений позов є безпідставним і не підлягає задоволенню. Представник відповідача просила суд врахувати й ту обставину, що за час знаходження коштів на поточному рахунку позивачу було нараховано та виплачено проценти в сумі 254 грн 40 коп. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 27.03.2013 року сторони уклали Договір банківського вкладу (депозиту) «Класичний» № 113953 відповідно до якого позивач внесла на відкритий відповідачем депозитний рахунок грошові кошти в сумі 180000 грн, строком до 27.11.2014 року, зі сплатою за користування вкладом 23.5% річний (далі - Договір, а. с. 5). Додатковим договором від 21.01.2014 № 4 до Договору суму вкладу було збільшено до 466000 грн (а. с. 28). В день закінчення строку користування грошовими коштами (27.11.2014) позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про виплату суми вкладу готівкою через касу банку (а. с. 6). Втім, у задоволенні цієї заяви відповідачем було відмовлено, а суму вкладу - зараховано на відкритий позивачем у відповідача поточний (картковий) рахунок [NUMBER]. Згідно умов Договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки ПАТ «КБ «Глобус» (для фізичних осіб) № 2625/7209/22/UАН (а. с. 69-73) за зберігання грошових коштів на поточному рахунку виплачується 1% річних. При цьому відповідачем, в односторонньому порядку, було встановлено позивачу добовий ліміт на зняття готівки з поточного рахунку в сумі 2000 грн. Таким чином, починаючи з 27.11.2014 року позивач мала можливість знімати з поточного (карткового) рахунку не більше 2000 грн у день. Лише після звернення позивача зі скаргою за дії відповідача до Національного банку України та його втручання в діяльність відповідача, останній виконав свої зобов'язання за договором і 31.12.2014 року виплатив позивачеві залишок суми депозиту. До цього (05.12.2014) позивач надала відповідачу платіжне доручення про перерахунок невиплаченої суми депозиту в розмірі 445000 грн на її рахунок в іншому банку - відділенні № 1 ПУМБ м. Чернігова, проте вказане доручення відповідачем виконано не було. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного: 1. Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, та в установлений договором строк. В силу статті 599 Кодексу, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) вважається порушенням зобов'язання (ст. 610 Кодексу). Згідно пункту 6.6 Договору цей Договір укладається в двох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу. Як випливає зі змісту пункту 3.3 оригінального примірнику Договору, який надала позивач (а. с. 5), після укладення Договору сторонами не було визначено номер поточного (карткового) рахунку, на якій відповідач мав право зараховувати вклад після закінчення строку дії договору. Водночас, в оригінальному примірнику Договору, який надав відповідач (а. с. 64), номер поточного (карткового) рахунку вписаний в текст Договору кульковою ручкою синього кольору. Таким чином, текст пункту 3.3 оригінального примірнику Договору, виданого після його підписання позивачеві, не відповідає тексту пункту 3.3 оригінального примірнику Договору, що залишився у відповідача. Пояснюючи в суді причину невідповідності текстів Договору, представник відповідача повідомила, що номер поточного (карткового) рахунку в оригінальному примірнику Договору, що залишився у відповідача, був вписаний працівником банку пізніше. Таким чином, після укладення сторонами Договору, відповідач вніс до тексту договору зміни в односторонньому порядку та без погодження з позивачем, що суперечить приписам статей 651, 654 Кодексу, які унеможливлюють внесення змін до договору однією стороною за відсутності відповідної згоди на це іншої сторони. За таких обставин, змінений оригінальний примірник Договору, що знаходиться у відповідача, не може бути доказом по справі та братися судом до уваги при вирішенні цього спору. Враховуючи ту обставину, що під час укладення Договору сторонами не було визначено номер поточного (карткового) рахунку, на якій відповідач мав право перераховувати вклад позивача по закінченню строку дії Договору, суд доходить висновку, що в пункті 3.3 Договору сторонами не досягнуто домовленості щодо можливості перерахунку вкладу позивача на її поточний рахунок (навіть з огляду на те, що позивач має у відповідача два поточних рахунки - а. с 21-25, 177-178), а тому, після закінчення строку користування вкладом, відповідач мав лише право видати позивачу вклад готівкою через касу відділення банку (п. 3.3). Здійснивши зарахування вкладу на поточний рахунок та змінивши при цьому режим користування грошовими коштами, який передбачає обмежене право позивача на зняття готівки, таким чином відповідач порушив свої грошові зобов'язання, передбачені Договором, що тягне за собою відповідні юридичні наслідки, передбачені Договором та Кодексом. 2. За приписом частини п'ятої статті 1061 Кодексу проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Як встановлено пунктами 3.1, 6.1 Договору, проценти по вкладу нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладнику; Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного його виконання. Аналіз наведених вище положень Кодексу і Договору в сукупності свідчить про те, що, за відсутності у відповідача права на перерахування вкладу з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача зі зміненим режимом користування грошовими коштами, зобов'язання відповідача по нарахуванню процентів за користування грошовими коштами позивача в розмірі 23.5% річних тривало до повного розрахунку з позивачем, тобто до 31.12.2014 року. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по аналогічній справі, сформульованою в постанові від 29.05.2013 року (а. с. 39, 40), яка за статтею 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування вкладом за період з 27 листопада по 25 грудня 2014 року в сумі 6693 грн 58 коп., є такою, що ґрунтується на законі і Договорі, а тому підлягає задоволенню. Одночасно суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на виплату позивачу суми відсотків в розмірі 254 грн 40 коп., тому як вказана сума вже була врахована рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 27.05.2016 року при стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті процентів по Договору, проте за період з 26 по 31 грудня 2014 року (а. с. 174-175). 3. Відповідно до частини другої статті 625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки факт порушення відповідачем свого грошового зобов'язання по виплаті позивачеві суми вкладу є доведеним, з відповідача слід стягнути три проценти річних за період з 27 листопада по 25 грудня 2014 року в сумі 856 грн 98 коп. 4. Вимога позивача про стягнення з відповідача пені за невиконання доручення клієнта на переказ коштів за період з 06 по 25 грудня 2014 року в сумі 6268 грн 90 коп. повністю ґрунтується на положенні пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а тому підлягає задоволенню. 5. Завдані відповідачем збитки в розмірі 150 грн позивач пов'язує з витратами на випуск додаткової платіжної картки. В суді представник позивача пояснив, що обговорюючи питання повернення суми вкладу, працівники відповідача повідомили позивачу, що вклад буде зарахований на її поточний (картковий) рахунок, а тому, якщо позивач бажає зняти одразу всю суму коштів, вона повинна оформити додаткову безлімітну платіжну картку «Голд», яка коштує 150 грн. Позивач була змушена погодитися на вказану пропозицію, проте в подальшому з'ясувалося, що вказана платіжна картка не забезпечує можливість безлімітного зняття вкладу з поточного рахунку. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 Кодексу витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права належать до реальних збитків. Суд погоджується з доводами позивача про те, що витрати в сумі 150 грн, які вона понесла на випуск додаткової платіжної картки «Голд», є вимушеними витратами, спрямованими на відновлення позивачем свого порушеного права шляхом одночасного зняття з поточного рахунку суми вкладу, який відповідач відмовився виплатити готівкою в касі банку. За таких обставин, вказані витрати є реальними збитками позивача, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. 6. Отже, усього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13969 грн 46 коп. /6693.58 + 856.98 + 6268.90 + 150/. Здійснюючи стягнення вказаних вище сум, судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 4), а тому пред'явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved