Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

21.01.2019 р. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та поділ майна та стягнення компенсації половини вартості автомобіля. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , 2013 р.н. Причиною розірвання шлюбу є різні характери та погляди на життя. На даний час син проживає з нею та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач надає допомогу на утримання сина нерегулярно та в недостатньому розмірі, проте має високий дохід та спроможний сплачувати аліменти в розмірі 5 000 грн. щомісячно. Зокрема, за час перебування сторін в шлюбі, ними набуто автомобіль «Мітсубіші», д/н [NUMBER] , який оформлено на ім`я відповідача, половину вартості якого в розмірі 175 850 грн., позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2019 р. відкрито провадження по вказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку підготовчого позовного провадження, з призначенням судового засідання. 26.02.2019 р. від відповідача до суду надійшла заява про надання строку на примиренні. 05.03.2019 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва сторонам надано місячний строк на примирення, зупинено провадження по справі. 08.04.2019 р. ухвалою суду відновлено провадження по справі. 21.05.2019 р. зі сторони позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, у відповідності до якої позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем, стягнути з останнього аліменти на утримання сина, та стягнення компенсації половини вартості транспортного засобу, посилаючись на те, що відповідачем відчужено автомобіль, придбаний сторонами під час перебування у шлюбі. 27.05.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому, не заперечували щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Оскільки відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся належним чином, не подав до суду відзив, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони 28.08.2012 р. в Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 966 зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки позивач не бажає. Згідно ст. ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача та її дитини, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Зокрема, з боку відповідача, після закінчення наданого строку на примирення, до суду не надходило доказів на підтвердження наміру та бажання зберегти шлюб та відновити шлюбно-сімейні відносини з позивачем. Встановлено, що [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У спростування викладених обставин будь-яких доказів та заперечень відповідачем суду не надано. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд критично оцінює та приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Зокрема, позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 5 000 грн. щомісячно, зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, наявності в останнього рухомого або нерухомого майна, грошових коштів, тощо. При цьому, суду не надано доказів підтвердження необхідності саме вказаної суми для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, враховуючи рівність обов`язків по утриманню дитини обома батьками. При цьому, суд враховує також те, що відповідачем не надано суду доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров`я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов`язки по утриманню дитини в розмірі більшому, ніж визначено ст. 181 СК України. З урахуванням вказаного, враховуючи найкращі інтереси дитини та її потреби, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 3 000 грн. щомісячно. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі, 04.10.2016 р., ними придбано майно, а саме автомобіль «Мітсубіші», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] . Вбачається, що автомобіль зареєстровано на праві власності за відповідачем. У відповідності до Висновку ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» від 15.01.2019 р. ринкова вартість вказаного вище транспортного засобу станом на 15.01.2019 р. становить 351 700 грн. У відповідності до відповіді Регіонального сервісного центру в Харківській області від 13.05.2019 р., договору купівлі-продажу №6341/2019/1281198 від 23.01.2019 р., відповідачем 23.01.2019 р. було відчужено автомобіль «Мітсубіші», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] . На даний час транспортний засіб зареєстровано за [PERSON] . Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як зазначено в пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 22 даної Постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як було встановлено в судовому засіданні, «Мітсубіші», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] відчужено відповідачем, вже після подання позивачем вказаного позову до суду, при цьому остання згоди на відчуження цього майна не надавала. Доказів зворотнього до суду не надано. Отже, суд вважає, що оскільки зазначений автомобіль, був придбаний подружжям під час їхнього шлюбу, був відчужений відповідачем без письмової згоди позивача, остання має право на стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 частини від його вартості, що у відповідності до висновку, наявного в матеріалах справи, складає 175 850 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду відзиву щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, а саме суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 2 526, 9 грн., сплаченого останньою за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення компенсації вартості половини транспортного засобу. Зокрема, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,4 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial