Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

21 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного підприємця [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначила, що 10 січня 2015 року між ПП [PERSON] та позивачем був укладений договір № 01/10, за умовами якого відповідач зобовязується виготовити і поставити позивачу чашу світловолоконного басейну загальною вартістю 105000,00 грн. За умовами договору, його строк був встановлений з моменту підписання і до виконання сторонами усіх зобовязань, або його розірвання. Оплата за договором була визначена наступним чином: первісний аванс позивач зобовязаний внести протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання договору у розмірі 84000 грн.; наступний платіж у розмірі 21000 грн. позивач сплачує за фактом поставки і розвантаження обладнання. Пунктом 3.2. договору передбачено, що строк виконання замовлення 15 квітня 2015 року. Позивач здійснив оплату авансу в сумі 84000 грн. 08 липня 2015 року позивач отримав від відповідача по електронній пошті повідомлення про неможливість виконати взяті за договором зобовязання і здійснити повернення грошових коштів. За умовами п.3.6 договору, у випадку повної чи часткової затримки відвантаження виробу з вини продавця (відповідача) він сплачує позивачу пеню у розмірі 0,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми недопоставленої продукції. Крім того, умовами договору передбачено, що покупець позивач зобовязаний підготувати бетонну основу для установки виробу. Позивачем ця умова виконана, територія, де підготовлена бетонна основа, знаходиться у постійному робочому стані, позивач не може в повному обсязі закінчити будівельні роботи з вини відповідача. Ця обставина викликає душевні страждання через не облаштованість території, неможливість привести в порядок ділянку, тягне моральні страждання. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 84000 грн. суму основного боргу, пеню в розмірі 9570,80 грн., 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України 1270,35 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., витрати по оплаті судового збору. В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно, заявою від 11.05.2016 року просив стягнути з відповідача на свою користь 84000 грн. суму основного боргу, пеню в розмірі 42066 грн., 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України 2513 грн., заборгованість з врахуванням індексу інфляції - 8148 грн. (а.с. 44-45). Представник позивача в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 січня 2015 року між ПП [PERSON] та позивачем був укладений договір № 01/10 (а.с. 3-5), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) відповідач зобовязується виготовити і поставити позивачу замовлений виріб чаша скловолоконного басейну. Згідно п.2.1 договору загальна сума договору 105000,00 грн. Пунктами 2.2, 2.3, 2.4 оплата за договором була визначена наступним чином: первісний аванс позивач зобовязаний внести протягом пяти календарних днів з моменту підписання договору у розмірі 84000 грн.; наступний платіж у розмірі 21000 грн. позивач сплачує за фактом поставки і розгрузки чаші скловолоконного басейну на обєкт і підписання акту приймання-передачі. Пунктом 3.2. договору передбачено, що строк виконання замовлення 15 квітня 2015 року. За умовами п.3.6 договору, у випадку повної чи часткової затримки відвантаження виробу з вини продавця (відповідача) він сплачує позивачу пеню у розмірі 0,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми недопоставленої продукції, за кожен день прострочення. Позивачем сплачено 84000,00 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 106 від 10 січня 2015 року (а.с. 11). Як вбачається з положень договору, він має ознаки договору підряду. Відповідно до ч.1,2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач стверджує, що відповідачем не виконано умови договору та не поставлено і не встановлено у строк, обумовлений договором, обладнання, яке є предметом договору. До судового засідання відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо виконання ним зобовязань за договором чи повернення коштів позивачу за невиконану в строк роботу. Згідно з ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: \~\~1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; \~\~2) зміна умов зобов'язання; \~\~3) сплата неустойки; \~\~4) відшкодування збитків та моральної шкоди. \~\~ Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. \~\~ Якщо внаслідок прострочення боржником виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. \~\~ Оцінивши зібрані докази по справі та враховуючи ті обставини, що зобов'язання позивачкою згідно договору щодо сплати авансу були виконані в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання щодо поставки, установки та підключення обладнання не виконав, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 84000,00 грн. є обґрунтованими. З огляду на приписи ст.ст. 526, 629 ЦК України, підлягають задоволенню також вимоги щодо стягнення пені в розмірі 42066 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку, оскільки відповідно до п.3.6 договору, у випадку повної чи часткової затримки відвантаження виробу з вини продавця (відповідача) він сплачує позивачу пеню у розмірі 0,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми недопоставленої продукції, за кожен день прострочення. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунком позивача, 3% річних від простроченої суми становить 2513 грн. Позивачем розрахований борг з урахуванням індексу інфляції у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. Позивачем надано розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції, пені та 3% річних (а.с. 46). Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано та не надано будь-яких заперечень щодо його обґрунтованості, тому у суду відсутні підстави не приймати розрахунок позивача. З огляду на викладене, уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції, доданої позивачем до позову, вбачається, що позивач сплатив судовий збір у сумі 948,41 грн. (а.с. 10). На підставі викладеного,

Outcome: approved