Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

21.03.2019 [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) і [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ) звернулись до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Запорізької міської ради, в якому позивачі просять суд визнати договір від 06.03.2002 року купівлі-продажу будинку , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - дійсним. В обґрунтування позову зазначено, що у березні 2002 року позивачі придбали у [PERSON] будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу. Вказаний договір затверджений квартальним комітетом №25 Шевченківської районної ради народних депутатів та пройшов у 2003 році державну реєстрацію в БТІ. При укладанні вказаного договору Продавец - [PERSON] одержав суму грошей у розмірі 2100 дол.США. Наявний договір купівлі-продажу від 06.03.2002 не був прийнятий, так як вказаний договір не засвідчено нотаріально, як це передбачалося нормами cт. 227 ЦК України (в редакції від 18.07.1963 року). З моменту купівлі будинку, позивачі постійно і відкрито користуються ним, а також здійснили реконструкцію будинку. На даний час нотаріально посвідчити вказаний договір не має можливості, так як Продавець - [PERSON] помер. На сьогоднішній день, позивачі не можуть зареєструвати за собою право власності на будинок, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчено. Ухвалою суду від 21.03.2019 відкрито провадження у справі, запропоновано відповідачу, у 15-денний строк з дня отримання ухвали, надати відзив на позов, з підтверджуючими доказами в обґрунтування. Ухвала отримана представником відповідача 04.04.2019 року. Станом час розгляду справи відповідачем не виконано вимог суду, у відповідності до ухвали від 21.03.2019. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судові засідання, які відбулись 10.06.2019 року, 09.07.2019 року, 22.07.2019 не з`явився. Про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки сторонами суду не повідомлено. За даних обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача,дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 6 березня 2002 року між позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу будинку, який розташований у [ADDRESS] . Відповідно до умов договору, [PERSON] продав вказаний будинок позивачам за 2 100 дол. США. Придбаний будинок був переданий Покупцям - [PERSON] та [PERSON] згідно з даними технічного паспорту, складеного на замовлення позивачів 04.04.2003 , у якому вказана експлікація земельної ділянки з найменуванням будівель та літер, які розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок - літера «А»; літня кухня - літера «Г»; гараж - літера «В»; сарай - літера «Д»; погреб - літера «т»; душ - літера -«З»; забор та водопровід. На підставі рішення дев`ятнадцятої сесії четвертого скликання Запорізької міської ради № 16/20 від 24.11.2004 «Про передачу гр. [PERSON] , [PERSON] у власність земельної ділянки у [ADDRESS] , позивачі по справі одержали у власність земельну ділянку площею 0,0697 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . У паспорті позивача [PERSON] на стор. 11 паспорту [NUMBER] виданому 15.02.2014 року і [PERSON] паспорту [NUMBER] виданому 15.02.2014 зазначено, що їх місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 30.07.2005 . Згідно технічного паспорту (станом на 02.11.2018) на житловий будинок [ADDRESS] , замовниками технічної інвентаризації є позивачі. Після закінчення реконструкції житлового будинку (літ. А) з добудовою житлової прибудови (літ. А1), сарай (літ. Л), душ (літ. Ж) була видана декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована 14.02.2019 у Департаменті державного архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області. Згідно з даними декларації реконструкції підлягав житловий будинок (літ. А), який існував та був предметом договору купівлі-продажу від 06.03.2002 року. У відповідності до даних декларації початок будівництва та закінчення будівництва (реконструкції) велося з 2003 року по 2008 рік. 04.03.2019 позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг запорізької міської ради з заявою провести державну реєстрацію права власності на житловий будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS] . 07.03.2019 державний реєстратор прав на нерухоме майно прийняв Рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45855897. Згідно з вказаним рішенням було зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень, у зв`язку з не повним наданням документів, а саме, - документу, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції. Згідно листа Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вих. № 390/17.8-04-37 від 19.03.2019 , [PERSON] , [INFO] помер, про що свідчить актовий запис про смерть № 5301, вкладений 14.06.2009. Правовідносини, які склалися між позивачами та [PERSON] на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу будинку, мали місце до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року. Таким чином, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Так, згідно зі статтями 48, 224, 227 ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13,41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинку позивачі та [PERSON] не здійснили посвідчення договору нотаріально, на теперішній час його посвідчити неможливо (у зв`язку із смертю продавця), то вказані обставини перешкоджають позивачам реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна. Оскільки вбачається беззаперечна втрата можливості привести договір у відповідність до чинного законодавства України, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved