Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

20.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд встановити факт родинних відносин між його батьком [PERSON], померлим [INFO], та його матір'ю [PERSON], померлою [INFO], як чоловіка та дружини; визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, після смерті батьків право власності на земельну ділянку площею 0,0617 га, яка знаходиться в [ADDRESS], передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 27.04.1998 року Ізмаїльською міською Радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №514), мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв'язку із тим, що неможливо довести факт родинних відносин між спадкодавцями - його матір'ю та батьком, так як існує розбіжність у документах, а саме: у свідоцтві про смерть його матері її ім'я зазначено як «[PERSON]», а у копії актового запису про шлюб між батьками її ім'я зазначено як «[PERSON]». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0617 га, яка знаходиться в [ADDRESS], передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 27.04.1998 року Ізмаїльською міською Радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,0617 га, яка знаходиться в [ADDRESS], передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40116061 від 09.04.2015 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого [INFO], - відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.11.1952 року, та діти: син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно від 12.02.2014 року Органом запису актів громадського стану м. Кисельовська Кемеровської області; дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 15.04.1958 року. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції закону 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач та [PERSON] спадщину після смерті батька/чоловіка [PERSON] прийняли фактично, оскільки згідно прибудинкової книги були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, тобто вступили у володіння, управління спадковим майном. [PERSON] спадщину після батька не прийняла, оскільки на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не проживала та в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подала. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.04.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0617 га, яка знаходиться в [ADDRESS], передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 40116010 від 09.04.2015 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої [INFO], - відсутня. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються його діти, позивач [PERSON], та відповідач [PERSON] Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців, проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено прибудинковою книгою. Інший спадкоємець [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняла, оскільки на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не проживала та в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подала. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. за № 871/02-14 від 08.04.2015 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв'язку із тим, що [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], але юридично не оформила свої спадкові права, та, також, відповідно до п.4.2 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, доказом родинних та інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. У свідоцтві про смерть спадкодавця її ім'я вказане як «[PERSON]», а у копії актового запису про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] її ім'я вказане як «[PERSON]», тобто існує невідповідність у документах. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Дослідженні в судовому засідання докази (свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження, свідоцтво про шлюб, домова книга, тощо) та пояснення відповідача та представника позивача з цього приводу безспірно підтверджують наявність підстав для визнання факту родинних відносин між спадкодавцями [PERSON], померлим [INFO], та [PERSON], померлою [INFO], як чоловіком та дружиною. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved