Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

19 травня 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги на суму 5800 грн. 18 коп.. Посилався на те, що згідно рішення Славутицької міської ради від 13.07.2007 року є виконавцем житлово-комунальних послуг в м. Славутичі. На підставі спільного рішення адміністрації та профкому ВП ЧАЕС від 4 серпня 2000 року [PERSON] на склад сімї дві особи: вона і син [PERSON] був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Квартира розташована в багатоквартирному будинку, який підключений до загальноміських систем опалення, водопостачання та водовідведення і забезпечений послугою з утримання будинку та прибудинкової території. На адресу відповідачки неодноразово були направлені повідомлення з вимогою укласти договори про надання житлово-комунальних послуг, на які відповідачка не відреагувала і договори не уклала, проте послуги отримувала і тому своїми діями вчинила односторонній правочин та зобовязана сплатити на надані послуги. Однак свого обовязку у повному обсязі не виконала, у звязку з чим за період з 29.02.2012 р. по 31.10.2014 р. має заборгованість на суму 5800,18 коп.. Ухвалою від 6 березня 2015 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] цієї суми заборгованості. Ухвалою від 3 червня 2015 року до участі у справі як третю особу без самостійних вимог залученого [PERSON]. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки і третьої особи рекомендованими листами з повідомленнями двічі були направлені судові повістки, які повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. Вручити судові повістки через адміністрацію гуртожитку виявилось неможливим через їх відсутність за зареєстрованим місцем проживання. За таких обставин відповідно до правил ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач і третя особа вважаються належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. У звязку з цим та за наявності умов, передбачених ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Пояснив, що договору про надання житлово-комунальних послуг з відповідачем не укладалось, проте послуги надавались безперебійно. Щомісяця забезпечувалося надання квитанцій на оплату послуг за попередній місяць, у яких вказувалась нарахована сума по кожній послузі та сума, яка підлягає сплаті. Строк сплати в квитанціях не зазначався. Вислухавши його пояснення та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що рішенням Славутицької міської ради Київської області № 169-17-IV від 28.02.2003 р. реорганізовано комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» шляхом виділення з його складу структурного підрозділу «Житлово-комунальний цех» і створення на його базі самостійного комунального підприємства «Житлово-комунальний центр». Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 27 жовтня 2003 року № 534 погоджено передачу з балансу комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на баланс комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» обєктів комунальної власності територіальної громади м. Славутича. Рішенням Славутицької міської ради Київської області від 13.07.2007 р. № 286-14-V визначено комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр» виконавцем житлово-комунальних послуг у будинках житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Славутича з 1 вересня 2007 року. 7 серпня 2000 року ВП ЧАЕС НАЕК «Енергоатом» на підставі спільного рішення адміністрації та профкому від 4 серпня 2000 року [PERSON] на склад сімї дві особи видано ордер на житлову площу в гуртожитку у виді кімнати за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки ф. 3 від 13 травня 2015 року у кімнаті проживають і зареєстровані дві особи: [PERSON] - наймач, [PERSON]. син. Судовим наказом Славутицького міського суду Київської області від 25 лютого 2012 року по справі № 1023/359/12 стягнуто на користь комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги на загальну суму 3667 грн. 88 коп. та судові витрати на суму 107 грн. 30 коп.. Ухвалою від 6 березня 2015 року по справі № 377/200/15-ц відмовлено у прийнятті заяви комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги на уму 5800 грн. 18 коп. та судових витрат на суму 121 грн. 80 коп.. Згідно довідки про заборгованість за проживання [PERSON] станом на 01.11.2014 р. має загальну заборгованість за проживання в гуртожитку на суму 9468,06 грн. за загальний період з 31.07.2005 р. по 31.10.2014 р.. За вирахуванням заборгованості на суму 3667,88 грн., яка склалася за період до 31.01.2012 р., сума заборгованості за період з 29.02.2012 р. по 31.10.2014 р. становить 5800 грн. 18 коп.. Останній раз оплата проведена на суму 200 грн. у січні 2014 року. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки (ч. 1). Однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2). Відповідно до ст. 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Зокрема, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 204 цього Кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно правила п. 2 ч. 1 ст. 208 цього Кодексу у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як встановлено судом, договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами не укладалось. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно правила ч. 1 ст. 218 цього Кодексу недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Як видно зі змісту довідки про заборгованість за проживання відповідачкою періодично вносилася визнання нею факту вчинення правочину з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч. 1). Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2). Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини 3 ст. 20 Закону на споживача покладено, зокрема, обовязок оплачувати житлово комунальні послуги. Відповідно до абз. 2 п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків, зокрема мають право на: своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством. Відповідно до змісту абз. 3 п. 7 Правил власник та наймач (орендар) квартири, зокрема зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з цього, відповідачка повинна виконати обовязок по оплаті наданих протягом кожного місяця послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та послуг з утримання будинків і споруд на прибудинкових територій протягом семи днів з дня надання їй позивачем квитанції про оплату послуг, якщо інший строк не встановлений правилами надання окремих видів послуг, затверджуваними в установленому порядку. Як видно з довідки про заборгованість за проживання відповідачка не виконувала належним чином своїх зобовязань по оплаті наданих житлового-комунальних послуг, внаслідок чого має заборгованість за період з 29.02.2012 р. по 31.10.2014 р. на суму 5800 грн. 18 коп., яка підлягає стягненню з неї на користь позивача. Враховуючи зазначене, суд погоджується з обґрунтованістю доводів позивача про необхідність задоволення позову у повному обсязі. За правилом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, сума яких становить 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved