Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

21 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача половину додаткових витрат, понесених на навчання сина - [PERSON], [INFO] в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка та на його проживання в гуртожитку в сумі 17870 грн. Обгрунтувала позивач свій позов тим, що на даний час син - [PERSON] навчається в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Щорічна плата за навчання складає 30000 грн. За другий курс навчання сина в інституті та вивчення англійської мови позивач сплатила 30000 грн. та 3500 грн. відповідно. Крім того, в рахунок оплати за проживання в гуртожитку позивач надала [PERSON] грошові кошти в розмірі 2240 грн., а тому відповідач повинен відшкодувати їй половину вартості додаткових витрат, понесених на навчання сина та проживання його в гуртожитку тобто, 17870 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги збільшила, подавши відповідну заяву та просила стягнути з відповідача 18990 грн. додаткових витрат, збільшивши суму понесених витрат на проживання сина у гуртожитку. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що син сторін [PERSON] досяг повноліття [INFO] року, а тому вимоги про стягнення додаткових витрат на повнолітню особу суперечать главі 16 СК України. Також представник відповідача заперечувала проти стягнення витрат на оплату за проживання в гуртожитку до досягнення [PERSON] повноліття, посилаючись на те, що такі витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, як це передбачено ст. 185 СК України. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 5). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2014 року стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.01.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Іншим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.11.2015 року стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, на період його навчання в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка до 30 червня 2018 року, але не більше, як до досягнення ним 23 років, починаючи з 16.10.2015 року. [PERSON] є студентом 2 курсу Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка, термін навчання до 30 червня 2018 року, що підтверджується копією довідки № 6069 від 22 вересня 2015 року (а/с 8). Згідно договору № 867 про надання освітньої послуги (навчання) Київським національним університетом імені Тараса Шевченка від 18 серпня 2014 року, загальна вартість навчання [PERSON] складає 120000 грн., а щорічна - 30000 грн. (а/с 6-7). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.06.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, понесені на навчання [PERSON], [INFO] в сумі 15000 грн., тобто половину витрат за навчання сина сторін за перший рік навчання, коли він був неповнолітнім. За другий курс навчання сина в інституті позивач сплатила 30000 грн., що підтверджується копією квитанції № 967562 від 25 серпня 2015 року (а/с 9). Згідно договору № 10068 про надання освітньої послуги (вивчення другої іноземної мови) від 04 вересня 2015 року, укладеним між Інститутом міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка та [PERSON], витрати за вивчення англійської мови за весь період навчання становлять 10500 грн., а щорічні - 3500 грн. (а/с 10-11). Як вбачається з копії квитанції № 52 від 04 вересня 2015 року за вивчення другої іноземної мови плату за рік в розмірі 3500 грн. здійснив [PERSON] (а/с 12). Довідкою від 23 листопада 2015 року підтверджується, що [PERSON] дійсно проживає та зареєстрований у гуртожитку [ADDRESS] Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 25.09.2014 року по 30.06.2018 року (а/с 13). За проживання в гуртожитку у період з жовтня 2014 року по січень 2016 року, [PERSON] сплачував по 280 грн. за місяць, що підтверджується чеками ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зі змісту ст. 185 Сімейного кодексу України вбачається, що вона регулює правовідносини між батьками за наявності додаткових витрат на дитину. Частина 1 ст. 6 Сімейного кодексу України визначає, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Син сторін - [PERSON] досяг повноліття [INFO] року, тобто правовідносини сторін, передбачені ст. 185 Сімейного кодексу України щодо стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину після зазначеної дати застосовуватися не можуть. Стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину главою 16 Сімейного кодексу України не передбачено. Таку ж позицію виклав Верховний Суд України в своїй постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-186ц14. З матеріалів справи вбачається, що оплату за другий курс навчання сина та вивчення іноземної мови хоча і було здійснено до досягнення [PERSON] повноліття, проте вказана плата стосувалася надання освітніх послуг у навчальний період після досягнення ним повноліття, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на навчання сина у період, коли він вже був повнолітній. Заявлені позивачем витрати на оплату проживання сина сторін у гуртожитку до досягнення ним повноліття не викликані особливими обставинами, а тому суд не знаходить підстав для їх стягнення як додаткових витрат, оскільки стаття 185 СК України передбачає залучення матері, батька у додаткових витратах на дитину лише в окремих випадках в силу особливих обставин, коли потрібно крім звичайних витрат, нести додаткові витрати на дитину. За таких обставин, підстав для задоволення позову суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed