Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

19 травня 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами укладено договір № Мз-95 від 04.04.2013 року на підготовку фахівця за напрямком 6.100102 «Процеси машини та обладнання агропромислового виробництва» на 2 навчальних роки з 01.09.2013 року по 31.08.2015 року. Наказом №755 від 04.04.2013 року [PERSON] переведено до складу студентів другого курсу заочної форми навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, із щорічною оплатою 3 500,00 грн. Наказом №1463 від 26.06.2014 року [PERSON] відраховано. Відповідачем не у повному обсязі проведено оплату за навчання, у зв'язку із чим, станом на 01.05.2017 року заборгованість становить 3 693,75 грн., з якої: 1 217,00 грн. - основна сума заборгованості за надання освітніх послуг; 1 392,38 грн. - пеня за час прострочення оплати; 109,54 грн. - 3% річних за час прострочення грошового зобов'язання; 974,83 грн. - сума інфляційних втрат. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість в сумі 3 693,75 грн. та судові витрати. Позивач в особі свого представника за довіреністю - Іващенко М.О., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.33). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення із відміткою про вручення адресату (а.с.34). Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надходило. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2013 року між сторонами укладено договір на підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації фахівця або надання додаткових освітніх послуг у Дніпропетровському державному аграрному університеті № Мз-95, за умовами якого виконавець взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів [PERSON] здійснити підготовку фахівця за напрямом підготовки 6.100.102 «Процеси машини та обладнання агропромислового виробництва», строком навчання 2 роки, починаючи з 01.09.2013 року по 31.08.2015 року. Плата за навчання становить 3500,00 грн. за рік (а.с.6). Наказом № 755 від 04 квітня 2013 року [PERSON] студента денної форми навчання факультету механізації сільського господарства ДДАУ, переведено на 2 курс заочної форми навчання (а.с.7). Наказом №1463 від 26 червня 2014 року [PERSON] відраховано за невиконання навчального плану та порушення договору (а.с.8). У зв'язку із тим, що відповідач порушив умови договору щодо оплати вартості навчання, за ним станом на 01 травня 201 року утворилась заборгованість в сумі 3 693,75 грн., з якої: 1 217,00 грн. - основна сума заборгованості за надання освітніх послуг; 1 392,38 грн. - пеня за час прострочення оплати; 109,54 грн. - 3% річних за час прострочення грошового зобов'язання; 974,83 грн. - сума інфляційних втрат (а.с.3-5). Позивач претензією від 24.04.2015 року та від 21.02.2017 року повідомляв відповідача про необхідність сплатити заборгованість за навчання (а.с.9,11). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з боку позивача, а тому підлягають задоволенню, в повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 1 600,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved