Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

20 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 листопада 2015 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого він надав відповідачеві у борг грошові кошти в сумі 1 846 доларів США, а останній зобовязався повернути їх до 01 грудня 2016 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачем взяті на себе зобовязання не виконано, просив стягнути з останнього на свою користь 204 512 грн 27 коп. в рахунок заборгованості за договором позики, що складається з суми боргу в розмірі 48 419 грн та процентів в сумі 156 393 грн 27 коп. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем та відповідачем 22 листопада 2015 року було укладено договір позики, що підтверджується представленою суду розпискою відповідача, згідно з якою останній зобовязався повернути позивачеві борг в сумі 1 846 доларів США до 01 грудня 2016 року. У разі прострочення сплати суми заборгованості відповідач зобовязався сплатити відсотки у розмірі 1% від загальної суми боргу за кожен день прострочення (а. с. 5). Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, вчасно суму боргу позивачеві не повернув, на день розгляду справи судом борг [PERSON] перед [PERSON] складає 1 846 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 цієї статті допускає, що сторони можуть визначити в зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобовязання. Вирішуючи питання щодо розміру суми за користування позикою, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер і якою установлена презумпція оплатності позики. Станом на 15 листопада 2017 року НБУ встановлено офіційний курс гривні до долара США на рівні 26,496372 що підтверджується відповідною роздруківкою, долученою до матеріалів справи (а. с. 19). Відтак, сума, що підлягає стягненню, складає 205 312 грн 27 коп. (26,496372х1846). За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved