Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

20 квітня 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, в якому просила стягнути з відповідача суму залишку на поточному рахунку у розмірі 5\~583,49 гривень, проценти за користування коштами у розмірі 296,32 гривні, суму проіндексованих грошей у розмірі 1\~133,45 гривень, пеню 3% на день у розмірі 24\~959,89 гривень та грошові кошти за витребування виписки по рахунку у розмірі 60,00 гривень, а всього 32\~033,15 гривень. Під час судового розгляду справи позивач збільшувала та уточнювала позовні вимоги, в останній редакції подала заяву про уточнення позовних вимог 1 вересня 2015 р., в якій зазначила наступне. 20 серпня 2015 р. їй було повернуто грошові кошти у сумі 5\~805,33 гривень, з яких сума залишку на поточному рахунку склала 5\~583,49 гривень, проценти за користування коштами 221,51 гривень. Посилаючись на вимоги ст.ст. 22, 525, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1070 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», вказує, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь 13% річних (процент на суму позитивного залишку коштів) за користування коштами в розмірі 326,13 гривень за договором № 001-07577-091014 від 9 жовтня 2014 р., пені 3% річних у розмірі 119,76 гривень, пені 3% на день у розмірі 43\~720,42 гривень, суми проіндексованих коштів у розмірі 2\~238,98 гривень, грошових коштів за витребування виписки по рахунку у розмірі 60,00 гривень згідно квитанцій № 31073621, 31073909, а всього 46\~465,29 гривень. Просила позов задовольнити. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що не заперечує проти прийняття заочного рішення у справі за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причини неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача суду не надавав. Через канцелярію суду 27 липня 2015 р. відповідачем подані заперечення проти позову, в яких зазначено, що позивач не довів факт неможливості реального розпорядження своїми коштами, оскільки жодного документа (заяви на видачу готівки встановленої форми), яку б не виконав банк, позивачем не надано. Вважає також вимоги позивача про стягнення з відповідача 60,00 гривень за витребування виписок по рахунку такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві. Зазначає, що постановою Правління НБУ від 2 березня 2015 р. № 150 ПАТ «Дельта Банк» визнано неплатоспроможним, а постановою Правління НБУ від 2 березня 2015 р. № 51 запроваджено з 3 березня 2015 р. тимчасову адміністрацію. Відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час дії тимчасової адміністрації забороняється здійснення нарахування неустойки, інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Виходячи з положень ст.ст. 625, 612, 631, 530 ЦК України обовязок боржника сплатити інфляційні та річні ставиться у залежність від наявності відповідної вимоги кредитора, яка відповідно до ст. 530 ЦК України повинна бути виконана боржником у семиденний строк від дня предявлення такої вимоги. Оскільки кредитор такої вимоги не предявляв, то у банка не виникло відповідного обовязку. Вважає, що на спірні відносини поширюється Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому виплати позивачеві мають здійснюватися в порядку, визначеному цим Законом. Позивача включено до списку вкладників 1 Траншу, виплати по якому розпочаті з 11.06.2015 р. на суму 5\~805,53 гривень, які позивач має право отримати через відділення ПАТ «КБ «ПриватБанк». Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив наступне. 9 жовтня 2014 р. позивач уклала з ПАТ «Дельта Банк» договір на відкриття та обслуговування поточних рахунків, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів № 001-07577-091014, відповідно до умов якого Банк відповідно до наданого Клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами Банку та чинного законодавства України, відкриває Клієнту поточний рахунок № 26253912437444 у гривнях (надалі Рахунок 1), та поточний рахунок № 262539124374440 у гривнях (надалі Рахунок 2), оформлює за ініціативою Клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або MasterCard (надалі Картка), а також ПІН-код до Картки (п. 1.2 договору). За відкриття та обслуговування рахунків Клієнт сплачує комісійну винагороду Банку згідно з чинними на дату надання послуги Тарифами Банку, викладеними в Тарифному пакеті Новий Пенсійний, що оприлюднений на сайті Банку (п. 1.3 договору). За користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунках, Банк сплачує Клієнту проценти згідно з умовами Правил (п. 1.4 договору). При цьому, на Рахунок 2 можуть бути зараховані лише заробітна плата/стипендії/пенсії/грошові допомоги/страхові та інші передбачені законом соціальні виплати (п. 1.8 договору) (арк. справи 8). Відповідно до зазначених вище Тарифів на обслуговування поточного рахунку в рамках пакету Новий Пенсійний, процентні ставки складають: процент на суму позитивного залишку коштів, % річних на суму до 3\~000 гривень 18,00%, від 3000,01 гривень до 100\~000 гривень 13,00% (арк. справи 8 зворотній бік). Внаслідок невиконання зобовязань відповідачем за вказаним вище договором, позивач 19 грудня 2014 р. звернулась до відповідача із заявою про здійснення виплати пенсії за листопад, грудень 2014 р. в сумі 5\~500 гривень (арк. справи 9). 3 квітня 2015 р. відповідач надав позивачеві виписку по рахунку № 26253912437444, з якої вбачається розмір суми доступної суми на рахунку у розмірі 5\~798,19 гривень, в тому числі пенсія та проценти (арк. справи 1012). За отримання виписки позивачем було сплачено 60,00 гривень, що підтверджується квитанціями (арк. справи 13). Як вказує позивач в уточненій позовній заяві, 20 серпня 2015 р. їй було повернуто банком грошові кошти у розмірі 5\~805,33 гривень, з яких 5\~583,49 гривень сума залишку на поточному рахунку, 221,51 гривень проценти, що також підтверджується її заявою на отримання переказу в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 серпня 2015 р. Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. [PERSON] виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонду) № 51 від 02 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» строком з 03 березня по 02 червня 2015 року, який рішенням № 71 від 08 квітня 2015 року продовжено до 02 вересня 2015 року, запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно з вимогами\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Як визначено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Проте, як було встановлено у судовому засіданні, у період з 18 листопада 2014 р. по 20 серпня 2015 р. позивач була позбавлена права безперешкодно розпоряджатися своїми коштами, що і стало підставою для звернення її до суду з даним позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог). Враховуючи, що відповідач своєчасно не забезпечив видачу коштів позивачеві з її рахунку, суд доходить висновку, що з боку відповідача мало місце порушення вимог ст.ст. 526, 530, 631 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Суд зазначає, що протягом періоду з 18 листопада 2014 р. по 20 серпня 2015 р. відповідач фактично користувався коштами позивача, які знаходились на її рахунку та не були повернуті, з огляду на що наявні підстави для стягнення з відповідача 13% річних за цей період, що встановлено умовами п. 1.4 договору від 9 жовтня 2014 р. та п.п. 1.4.1.2 п. 1.4 Тарифів на обслуговування поточного рахунку, що складає відповідно до наданого позивачем розрахунку 326,13 гривень. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, факт порушення зобов'язання встановлено в ході судового розгляду, тому позивач має право на стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми. Суд також виходить з того, що договір банківського рахунку, так само як і Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджені [PERSON] Директорів Банку від 20 березня 2013 р. протоколом № 14, не містять окремих положень щодо сплати процентів, 3 % річних від простроченої суми при наданні послуг з відкриття, обслуговування та закриття поточних рахунків з використанням електронного платіжного засобу. З наведених підстав, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2\~238,98 гривень та 3% річних у розмірі 119,76 гривень, що відповідає наданому позивачу розрахунку. Також, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з таких підстав. З огляду на положення ст. 1066 ЦК України, договір банківського рахунка є договором про надання послуг. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з пунктом 22 ст. 1 цього ж Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Аналіз перелічених правових норм з урахуванням роз'яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів», дає підстави для висновку, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», поряд з іншим, належать і відносини, які виникають при укладенні договору банківського рахунка. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Оскільки неустойки укладеним між сторонами договором банківського рахунка фізичної особи з випуском платіжної картки не передбачено, має застосовуватися розмір пені, визначений законом. Отже, за період з 18 листопада 2014 року по 20 серпня 2015 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 3% на день, передбачена частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до наданого позивачем розрахунку складає 43\~720,42 гривень. Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не надавалось суду будь-яких заперечень з приводу оспорювання розрахунку суми позовних вимог, складеного позивачем. Враховуючи методику та вихідні дані, які бралися позивачем під час складання розрахунку суми позовних вимог, суд знаходить цей розрахунок обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача в частині того, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який, як є спеціальним та має пріоритет у застосуванні перед іншими нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини і який забороняє задовольняти вимоги кредиторів банку з моменту введення тимчасової адміністрації, з таких підстав. Згідно з ч. ч. 1, 3-5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом урегулювання. Абзацом 1 ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. У п. 1 ч. 5, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону зазначено, що обмеження відносно задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. З метою забезпечення виконання зазначених вище зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше першого місяця з дати запровадження у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, а для системно важливих банків - не пізніше двох місяців (ч. 3 ст. 36 Закону). За пунктом 4 ст. 2 Закону вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Пунктами 1-3 частини 2 ст. 37 Закону унормовано, що уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. З аналізу зазначених вище норм права слідує, що у даному випадку позивач і після введення тимчасової адміністрації у банку мала право на отримання коштів, що перебували на її банківському рахунку, проте, як було встановлено судом вище, це право позивача було порушене, внаслідок чого вона не отримувала коштів зі свого рахунку у період з 18 листопада 2014 р. по 20 серпня 2015 р. Щодо гарантій відшкодування Фондом коштів за вкладами, про які йде мова у ст. 24 Закону, то відповідне право вкладник в силу ч. 2 цієї статті, набуває лише після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Також суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що позивач не предявляв вимог відповідачу про сплату коштів шляхом подання відповідної заяви, оскільки умовами договору, укладеного між сторонами, не передбачено обовязку позивача звертатися до банку з письмовими заявами про видачу коштів. Суд зазначає, що умовами договору передбачено використання платіжної картки, а не отримання коштів шляхом подання заяви до банку. Разом із тим, позовні вимоги про стягнення 60,00 гривень, які сплатила позивач при отриманні виписки по рахункам, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено протиправності дій відповідача у цій частині. Також позовна заява (з урахуванням її уточнення) не містить правового обґрунтування підстав для стягнення з відповідача зазначеної суми. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13% річних (процент на суму позитивного залишку коштів) за користування коштами в розмірі 326,13 гривень за договором № 001-07577-091014 від 9 жовтня 2014 р., пені 3% річних у розмірі 119,76 гривень, пені 3% на день у розмірі 43\~720,42 гривень, суми проіндексованих коштів у розмірі 2\~238,98 гривень. На підставі статті 88 ЦПК України, оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за рахунок держави.

Outcome: partial