Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

21.09.2016р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1) та [PERSON] (далі - відповідач 2), в якому просить стягнути в солідарному порядку з останніх на свою користь заборгованість станом на 02.07.2016р. за кредитним договором № F4SNKLON086S0 від 28.04.2015р. в сумі 302 137 грн. 04 коп., в тому числі 154 937 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом, 8 309 грн. 89 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 138 853 грн. 88 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.04.2015р. між ним та відповідачем 1 укладено договір № F4SNKLON086S0 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, яким встановлено кредитний ліміт у розмірі 171 727 грн. 36 коп. Позивач свої зобов'язання по вказаному договору виконав в повному обсязі, проте відповідач 1 взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредитних коштів не виконав у зв'язку з чим у останньої і виникла вищевказана заборгованість. Крім того, на забезпечення виконання відповідачем 1 зобов'язання по договору № F4SNKLON086S0 від 28.04.2015р. між позивачем та відповідачем 2 укладено договір поруки № F4SNKLON086S0/DP від 28.04.2015р. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте 19.11.2016р. подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також просить розгляд справи провести за його відсутності. В судовому засіданні 19.12.2016р. відповідачі позовні вимоги визнала частково в сумі 126 500 грн. 00 коп., в тому числі: 118 190 грн. 11 коп. - заборгованості за кредитом та 8 309 грн. 89 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, в іншій частині проти позовних вимог заперечила. Крім того, відповідач 1 неодноразово пояснювала суду, що в неї з позивачем існує домовленість про позасудове врегулювання спору, однак вона не може надати суду жодних доказів на підтвердження вказаного факту. В цьому аспекті також необхідно зазначити, що від позивача не надійшло жодного підтвердження про існування будь-якої домовленості з відповідачем 1 про позасудове врегулювання спору. Слід також відмітити, що судом надавалося достатньо часу для сторін на позасудове врегулювання спору та подачі доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а тому враховуючи, що строк розгляду справи визначений ст. 157 ЦПК України закінчився, суд приймає рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Крім того, необхідно зазначити, що тривалий розгляд справи поза межами строків визначених ст. 157 ЦПК України, в тому числі з урахуванням продовження строків розгляду, зумовлений поведінкою сторін та об'єктивними обставинами. Так, судове засідання від 10.10.2016р. відкладалось в зв'язку із залученням співвідповідача та за заявою відповідача 1. Судові засідання призначені на 31.10.2016р., 14.11.2016р. та 05.12.2016р. відкладалися у зв'язку з нез'явленням відповідачів та подачею відповідачем 1 заяв про відкладення розгляду справи у зв'язку з позасудовим врегулюванням спору. В судовому засіданні 19.12.2016р. суд змушений був оголосити перерву, в зв'язку із зникненням електроенергії. Судове засідання 23.12.2016р. перенесено на 30.12.2016р. за заявою представника позивача та у зв'язку з нез'явленням відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення відповідачів та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2015р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений кредитний договір № F4SNKLON086S0 (далі - кредитний договір), згідно умов якого відповідачу 1 відкрито невідновлювальну кредитну лінію, ліміт якої становить 171 727 грн. 36 коп., у тому числі 162 565 грн. 10 коп. - реструктуризація заборгованості за договором про надання банківських послуг № [NUMBER], 34 грн. 00 коп. - для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та 9 128 грн. 26 коп. - оплата судових витрат передбачених п.п. 2.2.13., 2.3.12., 8.8. цього договору (п.п. А.1 та А.2 кредитного договору). Пунктом А.3 кредитного договору визначено, що повернення кредиту відбувається згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до кредитного договору), згідно якого кінцевим терміном повернення кредиту визначено 27.10.2016р. У разі порушення відповідачем 1 будь-якого із зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту, понад 30 днів відповідач 1 сплачує позивачу штраф у розмірі 122 947 грн. 38 коп. Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору, за користування кредитом в період отримання кредиту до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.2., 2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.9. договору, відповідач 1 сплачує відсотки за користування кредитом, зазначені у п. А.6 договору. Згідно п.п. А.6 та А.8 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 32 % річних у відповідності з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до договору). У відповідності до п. 4.2. кредитного договору, при порушенні клієнтом зобов'язань. Передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3., 2.2.13., 2.2.14., .2.2.15., 2.2.16., 2.3.3., 2.4.1. договору, відповідач 1 сплачує позивачу відсотки, зазначені у п. А.7 договору. Пунктом А.7 кредитного договору передбачено, що у разі порушення відповідачем 1 будь-якого грошового зобов'язання, останній сплачує позивачу пеню у розмірі 0,178% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, при порушені відповідачем 1 будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2., 4.1., 4.2., 4.3., термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2., 2.2.3., 2.2.16., 2.3.2., винагороди, передбаченої п.п. 2.2.5., 4.4., 4.5., 4.6. відповідач 1 виплачує позивачу за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, у який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Крім того, 28.04.2015р. між відповідачем 2 та позивачем укладено договір поруки № F4SNKLON086S0/DP (далі - договір поруки), згідно якого відповідач 2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем 1 зобов'язань по кредитному договору № F4SNKLON086S0 від 28.04.2015р. Пунктами 1.1. та 1.2. договору поруки визначено, що відповідач 2 відповідає перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і відповідач 1, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Якщо під час виконання кредитного договору зобов'язання відповідача 1, що забезпечені цим договором збільшуються внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності відповідача 2, відповідач 2 при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов'язань за кредитним договором в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з відповідача 2 не потрібні. Пунктом 1.5. договору поруки визначено солідарну відповідальність відповідачів. Відповідно до п. 4.1. договору поруки, сторони взаємно домовились, що порука за чим договором припиняється через 15 (п'ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання відповідачем 1 та/або відповідачем 2 всіх зобов'язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію. Вказані договори підписані представником позивача та відповідачами. Судом встановлено, що позивачем виконані взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, однак відповідачем 1 зобов'язання за вказаним договором не виконувалися належним чином, в зв'язку з чим позивач звертався до відповідачів з повідомлення № 30.1.0.0/2-50428NRRWS06N від 02.02.2016р. щодо сплати існуючої, на той час, заборгованості по кредитному договору, що підтверджується описом № 650 від 04.02.2016р., описом вкладення до цінного листа та фіскальним чеком від 06.02.2016р. Згідно розрахунку позивача, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 1 умов кредитного договору, в останньої станом на 02.07.2016 року наявна заборгованість в розмірі 302 137 грн. 04 коп., з яких 154 973 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом, 8\~309 грн. 89 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 138\~853 грн. 88 коп. - заборгованість за пенею. Крім того, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунковий період взято з 28.04.2015р. по 02.07.2016р. Станом на 28.04.2015р. за відповідачем 1, згідно умов кредитного договору, рахувалася поточна заборгованість за наданим кредитом в сумі 162 599 грн. 10 коп. та загальний залишок пені за порушення строків розрахунків в сумі 123 091 грн. 02 коп. Станом на 02.07.2016р., враховуючи суму нарахованих відсотків за користування кредитом, суму пені за порушення зобов'язань за кредитним договором та за мінусом здійснених відповідачем 1 оплат, за останньою рахується заборгованість, яку позивач і просить стягнути. Надана відповідачем 1 копія квитанції від 25.07.2016р. свідчить про оплату нею коштів в сумі 30 000 грн. 00 коп., які згідно розрахунку заборгованості станом на 01.11.2016р. в раховані в погашення пені. Так, з вказаного розрахунку вбачається, що станом на 01.11.2016р. за відповідачем 1 перед позивачем рахується заборгованість за кредитним договором в сумі 307 595 грн. 61 коп., з яких 154 973 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом, 8\~309 грн. 89 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 144 312 грн. 45 коп. - заборгованість за пенею. При цьому слід відмітити, що хоча станом на 01.11.2016р. заборгованість відповідача 1 по кредитному договору більша ні станом на 02.07.2016р., позивачем не подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, а відтак враховуючи приписи ст.ст. 11 та 31 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позивачем позовних вимог в сумі 302 137 грн. 04 коп. Доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили б повне або часткове виконання відповідачами кредитних зобов'язань станом на дату прийняття рішення, які б впливали на визначення суми заборгованості по кредитному договору, чи визнання договору недійсним чи встановлення його нікчемності, останніми суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. У відповідності до ст. 534 ЦПК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Обов'язок доказування в цивільному судочинстві покладається на сторін, а враховуючи те, що розгляд справи відбувався протягом максимального строку, визначеного ст. 157 ЦПК України, у відповідачів було достатньо часу для подачі до суду доказів на підтвердження своїх заперечень, однак відповідачами окрім копії квитанції від 25.07.2016р., яка врахована позивачем, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, в тому числі щодо будь-якого позасудового врегулювання спору. Так, ч 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що з моменту укладення кредитного договору, 28.04.2015р., ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, відповідач не надав банку письмової заяви про припинення кредитного договору, та у нього у зв'язку з неналежним виконанням взятого на себе перед банком зобов'язання утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості по кредиту, по процентам та суми пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, строк поруки, встановлений у договорі не закінчився, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, а тому він підлягає задоволенню. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду в сумі 4 532 грн. 06 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

Outcome: approved