Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

20 квітня 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди (а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача за адресою: м. Дніпро, вул..\~Д.Апостола, буд.\~№8/2, яка проводилась 07.10.2016 року представниками енергопостачальника було виявлено порушення Правил, а саме: самовільне підключення поза приладом обліку без облікової розетки, прихованим шляхом, у зв'язку із чим, представниками позивача був складений акт Н про порушення за №\~121259 від 07.10.2016 року. На підставі даного акту було здійснене нарахування розміру завданих збитків у сумі 50\~783,98 грн., відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок, порушення споживачами правил користування електричною енергією. Враховуючи вищевикладене позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму вартості недорахованої електричної енергії в розмірі 50\~783,98 грн. та судові витрати по справі. Заочним рішенням суду від 28 липня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с.34-35). Не погодившись із заочним розглядом справи, відповідач 26 березня 2018 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду (а.с.49-51). Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2017 року та призначено розгляд справи (а.с.74). Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України (а.с.85). Позивач в особі свого представника в судове засідання не зявився. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не надсилав. Відповідач в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], у судове засідання надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі та участі відповідача, а також надав відзив на позов, в якому посилаючись на викладені обставини просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.78-81,87). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Апостола, буд.8, зареєстрований та проживає [PERSON] (а.с.23), який згідно довідки Міської лікарні №15 м. Дніпропетровська є інвалідом ІІ групи починаючи із 1994 року (а.с.53). Представниками ПАТ\~«ДТЕК\~Дніпрообленерго» 07 жовтня 2016 року за адресою: м. Дніпро, вул. Д.Апостола, буд. 8/2, проведено перевірку стану електричних приладів обліку, за результатами якої було складено акт Н про порушення за №\~121259, згідно якого було виявлено порушення п. 48 Правил: самовільне підключення поза приладом обліку без облікової розетки, прихованим шляхом (а.с.5). Згідно наданого позивачем розрахунку розміру відшкодування збитків по акту Н № 121259 від 07.10.2016 року, сума заподіяної відповідачем шкоди становить 50 783,98 грн. (а.с.7). Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Згідно п. 35 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМ України від 26.07.1999 року за № 1357, енергопостачальник має право відключити побутового споживача у разі: самовільного підключення до електричної мережі; розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження засобу обліку та зриву пломби;порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості; неоплати за встановлення нового засобу обліку відповідно до пункту 17 або інших платежів згідно з цими Правилами; невиконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; зниження показників якості електричної енергії з вини побутового споживача. За п.53 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМ України від 26.07.1999 року за № 1357, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником обєкта або має право користуватися цим обєктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження. Пунктом 48 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМ України від 26.07.1999 року за № 1357, визначені підстави відповідальності, яку не побутовий споживач згідно із законодавством а саме за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електричних мереж і споживання електричної енергії без засобів обліку; пошкодження засобу обліку; розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушення в електроенергетиці є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до обєктів електроенергетики і без приладів обліку. Згідно частини 1 статті 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи надані докази, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» є жодним чином не обґрунтовані та недоведені, жодних достовірних, достатніх, допустимих доказів у підтвердження своїх вимог щодо самовільного підключення до електромережі [PERSON] домоволодіння №8 по вул. Д.Апостола у м.\~Дніпрі, споживання та користування послугами енергопостачальника та завдання саме ним збитків своїми неправомірними діями, крім того, підтвердження того, що між сторонами виникли договірні правовідносини як того вимагає законодавство щодо надання послуг електропостачання, ним не надано. Відповідно до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст..263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ ДТЕК «ДНІПРООБЛЕНЕРГО» до [PERSON] про відшкодування збитків не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 141 ЦПК України, суд враховує те, що позов задоволенню не підлягає то і судові витрати відшкодовуванню не підлягають за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed