Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

20 травня 2013 року [PERSON] звернулась до Михайлівського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним (т. 1 а.с. 2-4). 23 грудня 2013 року [PERSON] було подано уточнену позовну заяву до [PERSON], за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення нікчемності заповіту (т.1 а.с.134-137). Позивач просить суд встановити нікчемність заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 21 лютого 2005 року, складеного із порушенням вимог щодо його форми, а саме відсутність особистого підпису особи-спадкодавця. Позов мотивований тим, що 21 травня 2011 року померла її бабуся - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок № 110 по вул. Запорізькій в смт. Михайлівка Запорізької області з надвірними спорудами та право на земельну ділянку під вказаним домоволодіння. Позивач вказує, що вона є спадкоємцем померлої за правом представлення внаслідок спадкової трансмісії після батька - [PERSON], померлого 09 серпня 1998 року. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини їй стало відомо, що в лютому 2005 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт на користь свого онука - [PERSON], яким заповідала йому все належне їй майно. Іншими спадкоємцями померлої [PERSON] є її дочка [PERSON] та онука [PERSON], які свої спадкові права у встановлені законом строки не реалізували. Після ознайомлення із заповітом у позивача виникли сумніви щодо особистого виконання підпису тексту [PERSON], так як рукописний текст виконано без жодної помилки, каліграфічним почерком, який не був властивий померлій. В звязку з порушенням вимог щодо форми заповіту, а саме: відсутності особистого підпису спадкодавця, позивач просить суд встановити, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON] є нікчемним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених в позові, та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву по розгляд справи за його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав відповідності заповіту [PERSON] вимогам одностороннього правочину, який власноручно підписаний заповідачем та відповідає волі померлої. Третя особа приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Третя особа державний нотаріус Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Треті особи [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з таких підстав: Судом встановлено, що 21 травня 2011 року померла [PERSON], \~після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно: житловий будинок № 110 по вул. Запорізька в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, земельна ділянка площею 0,60 га, розташована на території смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області по вул. Запорізька, 110, а також земельна ділянка площею 5,50 га, розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області. [PERSON] за життя було складено заповіт, посвідчений 21 лютого 2005 року нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 3-58. Згідно вказаного заповіту померла все належне їй майно заповіла [PERSON]. [PERSON] у встановлений ст.1270 ЦК\~України строк звернувся до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої 04 листопада 2011 року було відкрито спадкову справу № 169/2011. 14 листопада 2011 року позивачем [PERSON] у нотаріуса м. Запоріжжя [PERSON] складена заява про прийняття спадщини за правом представлення на майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка була направлена на адресу приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Крім того, 22 грудня 2011 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], в задоволенні якої було відмовлено постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 29 грудня 2011 року в звязку зі складенням спадкодавцем заповіту не на користь [PERSON] Згідно\~ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,2\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 61 цього Кодексу, докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до\~\~\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як вбачається зі ст.ст.1233,\~1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів, встановлених ст.ст.215 - 236 ЦК України. Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч.3\~ст.203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.4\~ст.203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. З положень ст.202\~та ст.1233 ЦК України\~заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно\~\~\~ст.1247 ЦК України\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до\~\~ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена\~\~наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5\~\~(яка діяла на момент посвідчення заповіту) зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. З аналізу, як загальних норм ЦК України,\~які стосуються недійсності правочинів, так і спеціальних норм даного кодексу щодо недійсності заповіту, вбачається, що нікчемний правочин є різновидом недійсного правочину, підстави недійсності нікчемного правочину встановлені нормами ЦК України\~та іншими законодавчими актами. Визнання нікчемного правочину (заповіту) недійсним в судовому порядку не вимагається. Позов про визнання правочину (заповіту) недійсним має бути пред'явлено заінтересованою особою. Оскільки в силу ч.2 ст.1223\~\~\~та ч.4 ст.1254 ЦК України\~\~\~у випадку визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом, тому заінтересованими особами у даному випадку є спадкоємці за законом. Заявляючи вимогу щодо визнання нікчемності заповіту з підстав не підписання його тексту заповідачем, позивач як на підтвердження вказаної обставини посилається, зокрема, на висновок спеціаліста [PERSON] № 165 від 22 лютого 2013 року, відповідно до якого: підпис у графі підпис в копії заповіту [PERSON] від 21 лютого 2005 року посвідченого нотаріусом пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №3-58 виконаний не [PERSON], а іншою особою (т.1 а.с.94-96). Аналізуючи вказаний документ, суд не може прийняти його в якості належного і допустимого доказу, оскільки: по-перше, вказаний висновок отриманий з порушення порядку, встановленому законом, тому є недопустимим, з огляду на те, що він був зроблений 22 лютого 2013 року, тобто за декілька місяців до звернення позивача до суду з відповідним позовом 20 травня 2013 року; по-друге, висновок зроблений на підставі дослідження копії документу, а не його оригіналу; по-третє, обставини справжності підпису, мають бути підтвердженні певними засобами доказування, а саме висновком судової почеркознавчої експертизи (ст. 57, 59 ЦПК України); по-четверте, відповідні висновки спеціаліста спростовані висновками судово-почеркознавчих експертиз. За клопотання сторони позивача, судом неодноразово призначалися судово-почеркознавчі експертизи. Так, згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 1794-14 від 11 серпня 2014 року (т.2 а.с.84-91), рукописний запис «Приступа» в графі «Підпис заповіту» Заповіту від 21 лютого 2005 року, що знаходиться на аркуші № 90 Наряду нотаріально-посвідчених заповітів Пятої державної нот ареальної контори за 2005 рік виконаний самою [PERSON]; підпис від імені [PERSON] в графі «Розписка в одержанні нотаріально оформленого документа» запис № 58 (сторінка 17) Реєстру нотаріальних дій Пятої держаної нотаріальної контори за 2005 рік - виконаний самою [PERSON]. Згідно з висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи № 9460/10890 від 20 грудня 2016 року (т.4 ст.93-105), підпис від імені [PERSON] в реєстрі № 3-1 для реєстрації нотаріальних дій Пятої Запорізької державної нотаріальної контори на 2005 рік («Номер нотаріальної дії» 58 від 21.02.2005), в графі «Розписка в одержанні нотаріально оформленого документа», - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів [PERSON]. Питання про виконання [PERSON] підпису від імені [PERSON] в другому примірнику заповіту від 21 лютого 2005 року від імені [PERSON], в рядку «підпис» - не вирішувалося з причин вказаних в дослідницькій частині висновку (не надання вільних зразків почерку [PERSON]Я.). За змістом ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, установленими ст.212 ЦПК України. Висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами. Так, для проведення судових почеркознавчих експертиз, експертній установі було надано: оригінали заповіту і реєстру реєстрації нотаріальних дій, оригінал пенсійної справи [PERSON], оригінал актового запиту про шлюбу, оригінал акут обстеження БТІ, оригінал заяви про видачу паспорту [PERSON], оригінал книги реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай). Експертів було попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до ст. ст.ст. 384, 385 КК України. Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.1998 року № 53/5 передбачено, що під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження) належить до компетенції експерта. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як розяснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 25 травня 1998 року № 15, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене і оцінивши висновки експерта № 1794-14 від 11 серпня 2014 року і № 9460/10890 від 20 грудня 2016 року, суд приходить до висновку, що дані висновоки відповідають встановленим вимогам чинного законодавства, є чітким та обґрунтованим, тому приймає їх в якості належних і допустимих доказів по даній справі. Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи доводи представника позивача, щодо ухилення відповідача [PERSON] від проведення експертизи, шляхом подачі до суду заяви про втрату оригіналу першого примірника заповіту і відповідного не надання його експертам, оскільки експертам були надані як оригінал заповіту так і реєстр вчинення нотаріальних дій, що були предметом експертного дослідження. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано і в ході судового розгляду не було здобуто належних і допустимих доказів того, що [PERSON] не підписувала заповіт. Отже, як встановлено судом, при оформленні заповіту [PERSON] були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме, заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем [PERSON], що підтверджено висновками судових почеркознавчих експертиз № 1794-14 від 11 серпня 2014 року та № 9460/10890 від 20 грудня 2016 року, та посвідчений нотаріусом, зворотнього позивачем не доведено. Крім того, зміст ст.ст.207, 1235, 1241, 1248, 1254, 1307 ЦК України був роз'яснений [PERSON] нотаріусом, про що є підпис заповідача. Заповіт до підписання прочитаний [PERSON] і власноруч підписаний у присутності нотаріуса [PERSON] Крім того, рішенням Василівського районного суду від 08 лютого 2013 року (а.с.14-15), що набрало законної сили, встановлено відсутність підстав для визнання заповіту [PERSON] недійсним через складання його під впливом фізичного або психічного насильства, а також в звязку з не усвідомленням значення своїх дій та неможливістю керувати ними через стійкий розлад здоровя. Таким чином, судом не встановлено порушення ч.2 ст.1247 ЦК України, ч.2 ст.45 ЗУ «Про нотаріат», п.157 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, щодо підписання заповіту особисто заповідачем. Як вбачається з матеріалів справи правочин підписано особисто заповідачем [PERSON] у присутності нотаріуса [PERSON] З урахуванням сукупності викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення нікчемності заповіту.

Outcome: dismissed