Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

21.05.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «[ADDRESS]» (далі - ОСББ «[ADDRESS]»), третьої особи - [PERSON] про визнання укладеним договір купівлі-продажу від 29.06.1999 року квартири [ADDRESS], між [PERSON] і [PERSON]на Південної Товарної біржі зареєстрованого в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №9957 від 29.06.1999 року та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], визнати укладеним договір купівлі-продажу від 29.06.1999 року квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] і [PERSON] на Південної Товарної біржі та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що 17.05.1999 року [PERSON] взяла у неї в борг грошові кошти у розмір 2000 грн. за квартиру [ADDRESS], вартість якої за домовленістю між ними становила 8500 грн.., про що була складена розписка. 29.06.1999 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири на Південної Товарної біржі та при укладенні вказаної угоди між сторонами було досягнуті та узгоджені усі істотні умови договору купівлі-продажу, та на виконання договору нею було передано [PERSON], 8500 грн., а остання передала їй усі документи на квартиру та ключи. В подальшому в порушення вимог чинного законодавства, [PERSON] почала ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, тому вона була позбавлена реалізувати свої права власника. На теперішній час спірна квартира перебуває на балансі ОСББ «[ADDRESS]» та вона сплачує усі необхідні внески та платежі передбачені Статутом ОСББ та рішенням загальних зборів. Крім того, між нею та [PERSON] на Південної Товарної біржі було укладено договір купівлі-продажу від 29.06.1999 року квартири [ADDRESS], між сторонами були погоджені всі належні умови купівлі-продажу квартири, проте, вказаний договір купівлі-продажу нею втрачено, в нотаріальному порядку договір не посвідчений та державна реєстрація нерухомого майна не була проведена. Ухвалою від 25.05.2018 року відкрите провадження у справі. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав та не надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. В судове засідання третя особа не з'явилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, 17.05.1999 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000 грн. за квартиру [ADDRESS], загальна вартість якоїза домовленістю між сторонами становить 8500 грн., про що була складена розписка. 29.06.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного на Південної Товарної біржі та зареєстрованого в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №9957 від 29.06.1999 року. При укладенні договору між сторонами були погоджені всі належні умови купівлі-продажу квартири, зокрема щодо ціни, терміну виплати вартості квартири, оформлення договору на товарній біржі, передачі документів та квартири у власність набувача [PERSON] Позивач у повному обсязі розрахувалася за квартиру з [PERSON], сплативши останньої вартість квартири у розмірі 8500 грн. (згідно умов договору п. 5 квартира продана за 8500 грн., які отримані продавцем до реєстрації вказаного договору). Після виконання позивачем зобов'язань як покупця, [PERSON] передала позивачу усі документи і ключі від вищезазначеної квартири. Дані спірні правовідносини, регулювалися Цивільним Кодексом України у редакції 1963 року і саме ці норми закону у даному випадку підлягають застосуванню за принципом дії закону у часі. Так, згідно ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом, або договором, а передачею признається вручення речі набувачу. Стаття 224 ч. 1 ЦК України ( в редакції 1963 року) передбачає, що по договору купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а той зобов'язується прийняти майно та заплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін являється громадянин. Однак, разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10.12.1991 р., в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Разом з тим, [PERSON], отримавши від позивача грошові кошти вартість проданої квартири, в подальшому ухилялась від нотаріального посвідчення вказаної угоди та позивач не має можливості для реалізації своїх прав на розпорядження придбаним майном. Ст. 47 ч.2 ЦК України ( в редакції 1963 року) передбачає, що якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, яка вимагає нотаріального посвідчення, а друга ухилилась від нотаріального оформлення угоди, суд в праві за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На теперішній час спірна квартира перебуває на балансі відповідача - ОСББ «[ADDRESS]», згідно розпорядження Управління з використання та розвитку комунальної власності №35-Р від 25.01.2017 року та Акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 01.02.2017 року. Всі необхідні платежі та внески, які передбачені Статутом ОСББ «[ADDRESS]» та рішенням загальних зборів [PERSON] сплачуються у повному обсязі і заборгованості не має, що підтверджується заявою ОСББ «[ADDRESS]» №18 від 20.03.2017 року. Таким чином, позивач цілком виконала угоду, що вимагає нотаріального оформлення, сплативши вартість квартири і прийнявши її, що випливає зі змісту договору і ніким не оспорюється, з моменту укладання угоди вона сплачує всі необхідні платежі і внески та ніхто її право володіння спірною квартирою не оспорювали, тому [PERSON] є добросовісною набувальницею та відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу дійсним та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Вповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується вимог [PERSON] про визнання укладеним договору купівлі-продажу від 29.06.1999 року квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] і [PERSON] на Південної Товарної біржі та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], то в їх задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем, крім власник тверджень, суду не надано жодного належного, допустимого і достовірного доказу на підтвердження укладення договору купівлі-продажу від 29.06.1999 року, тому повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до переконання, що позивач не довів ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому підстав для визнання за позивачем права власності на вказану вище квартирі суд не вбачає. Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial