Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

21.12.2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.11.1998 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 06.11.1998 року, серії І-ЖД № 097962, актовий запис № 586 від 06.11.1998 року. Від цього шлюбу мають трьох малолітніх та неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Протягом останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач вважає, що основною причиною такої ситуації є його постійна відсутність в родині. 03.03.2013 року він змушений був переїхати в м. Київ, для роботи в Центральному офісі компанії, в якій він раніше працював в м. Одесі. У звязку з цим він повинен був і проживати постійно в м. Київ. В теперішній час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та за його глибоким переконанням подальшому сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Тому вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. Між ними досягнуто угоди про утримання дітей. Просить суд винести рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради, по актовому запису № 586 від 06.11.1998 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 06.11.1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради, про що зроблено актовий запис № 586. Від шлюбу сторони мають трьох дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 298425, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП № 081103, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АС № 002351. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин є різні погляди на сімейне життя. На примирення позивач не згоден, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України -\~\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~\~судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved