Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

20.11.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача [PERSON] , адвоката Числовської І.В. надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням : стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки за весь час прострочення в сумі 44 115,52 гривень та три відсотки річних від простроченої суми відшкодування у розмірі 5 387,81 гривень, а всього 49 503,32 гривень (а.с. 2-6). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.07.2000 [PERSON] керуючи автомобілем близько 21.00 збив її на пішохідному переході по вул. Київський шлях у м. Борисполі, внаслідок чого їй було завдано тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою тазу справа, забою лівого стегна, перелому шийки правого плеча зі зміщенням сколів, які відповідно до висновку-медичної експертизи було визнано тілесними ушкодженнями середньої тяжкості. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2004 ухвалено у справі № 2-111/2004 було стягнути з [PERSON] на її користь 1644,56 гривень матеріальної та 8000 моральної шкоди, а всього 9644,56 гривень. 25.02.2004 було видано виконавчий лист та пред`явлено до виконання, однак 09.12.2005 виконавчий лист було повернуто без виконання, в зв`язку з відсутністю майна у боржника. Крім того позивач зазначає, що за період з 25.02.2004 по 09.11.2020 відповідачем не було сплачено присуджені кошти. З цих підставі вона вимушена звернутись до суду на підставі ст. 625 ЦК України про стягнення три відсотки річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Також зазначено, що за період з 25.02.2004 по 09.11.2020 інфляційні збитки становлять - 49 503,32 гривень та три відсотки річних - 4 837 гривень. Ухвалою від 04.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 27). 12.05.2021 представником позивача подано клопотання про доручення до матеріалів справи уточнюючого розрахунку заборгованості відповідача з три відсотки річних, що за період з 25.02.2004 по 09.11.2020 становить - 4 837 гривень (а.с. 47-48). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , підтримала позовні вимоги та уточнений розрахунок, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у призначене судове засідання не з`явився, в силу вимог ст.128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Заяви щодо розгляду справи без його участі, відзиву від відповідача не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи та № 2-111/04, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2004, ухваленого у справі № 2-111/2004 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1644,56 гривень матеріальної та 8 000 гривень моральної шкоди, а всього 9644,56 гривень, що була заподіяна позивачу внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON] ( а.с. 114 м.ц.с. № 2-111/04, а.с. 49 м.ц.с. 359/9252/20). Згідно матеріалів вказаної справи, рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. 25.03.2004 Бориспільським міськрайонним судом Київської області на підставі вище зазначеного рішення видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1644,56 гривень матеріальної та 8 000 гривень моральної шкоди, а всього 9644,56 гривень, що підтверджується долученим до позовної заяви копією виконавчого листа та копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] щодо зміни прізвища ( а.с. 14, 15-16). Постановою державного виконавця відділу ДВС Бориспільського МРУЮ Гайман А.С. від 09.12.2005 вище зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачу, в зв`язку з відсутністю майна боржника (а.с. 17). Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За змістом ч. 2 ст. 18 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Так, жодних належних і допустимих доказів належного виконання рішення суду про відшкодування заподіяної шкоди, відповідачем суду надано не було. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку, втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних (а. с. 8-13, 47-48) вбачається, що за період з 25.02.2004 по 09.11.2020 інфляційні збитки за прострочення зобов`язання становить 44 115 грн. 51 коп., а три відсотки річних - 4 837 гривень. При цьому суд перевірив та вважає правильним наведений позивачем розрахунок інфляційних збитків та три відсотки річних. Таким чином, суд дійшов висновку, що за період з 25.02.2004 по 09.11.2020 внаслідок невиконання відповідачем боргового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні збитки за прострочення зобов`язання в розмірі 44 115 грн. 51 коп. та три відсотки річних - 4 837 гривень. Оскільки позивач в судовому засіданні позбавлений можливості подати заяву про зменшення розміру позовних вимог ст.49 ЦПК України, заявлений позов підлягає частковому задоволенню в частині нарахованих 3% річних. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату № 13038 від 12.11.2020 (а.с. 1) та меморіальним ордером № ПНМ29863 (а.с. 22). На підставі викладеного,

Outcome: partial