Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

21 вересня 2017 року позивач Шевченківська районна у місті Дніпрі рада, як орган опіки та піклування звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. 15 березня 2016 року Управлінням-службою у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради були взяті на облік діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], як такі, що опинились в складних життєвих обставинах в зв'язку з тим, що їх мати [PERSON] належним чином не займається вихованням, утриманням дітей, не цікавиться їх розвитком, залишає дітей на бабусю, веде не здоровий образ життя. Відомості про батька дітей внесені до актових записів про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України.[PERSON] мешкала за адресою [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.02.2016 року, санітарний стан житла задовільний, але для дітей не створені умови для розвитку і відпочинку. В подальшому, спеціалістами управління-служби Чечелівської районної у м. Дніпрі ради здійснювались виходи за місцем мешкання дітей по [ADDRESS], залишалися запрошення до служби, але на них ніхто не реагував. 30 травня 2017 року спеціалістам вдалося потрапити до помешкання, де було виявлено дітей [PERSON] та [PERSON]. Зі слів мешканців квартири, мати [PERSON] покинула дітей два тижні тому на повне їх утримання, та її місце знаходження невідоме. Спеціалістами було прийнято рішення про влаштування дітей до лікарні, але в процесі посадки дітей в медичний автомобіль з'явилася їх мати [PERSON] та зобов'язалась виконувати свої обов'язки в повному обсязі. В присутності спеціалістів відповідачка зібрала свої речі з квартири [NUMBER], разом з дітьми сіла в маршрутне таксі та виїхала за своїм місцем мешкання в [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 16 липня 2017 року, діти мешкають за адресою [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та її співмешканцем. Мати вихованням та утриманням дітей не займається, бабуся не знає, де знаходиться [PERSON] Бабуся вирішила питання щодо влаштування дітей до дитячого садка та першого класу школи. Встановити місце мешкання [PERSON] не виявилось можливим. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року[PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], яку відповідачка не забрала з пологового будинку, написала заяву про влаштування до Будинку дитини, але жодного разу не прийшла до лікарні. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON], [INFO], та[PERSON], [INFO]. Стягнути аліменти з [PERSON] у розмірі 1/3 долі зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на користь державного закладу, опікуна, піклувальника, прийомних батьків чи батьків-вихователів, де будуть виховуватись її діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, як органу опіки та піклування до [PERSON], третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву. в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання, призначені на 28.02.2018, 15.05.2018 року, не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило, відзиву на позов не надав. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день та час судового засідання повідомлена належним чином. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] у свідоцтвах про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] народженнязазначена матір'ю (а.с. 8,9). Відомості про батька дітей внесені до актових записів про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується листами Бабушкінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ від 26.02.2016 року (а.с. 10, 11). Згідно листа управління-служби Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 30.06.2017 року, спеціалістами вказаного управління-служби здійснювались виходи за місцем мешкання дітей по [ADDRESS], залишалися запрошення до служби, але на них ніхто не реагував. 30 травня 2017 року спеціалістам вдалося потрапити до помешкання, де було виявлено дітей [PERSON] та [PERSON]. Зі слів мешканців квартири, мати [PERSON] покинула дітей два тижні тому на повне їх утримання, та її місце знаходження невідоме. Спеціалістами було прийнято рішення про влаштування дітей до лікарні, але в процесі посадки дітей в медичний автомобіль з'явилася їх мати [PERSON] та зобов'язалась виконувати свої обов'язки в повному обсязі. В присутності спеціалістів відповідачка зібрала свої речі з квартири [NUMBER], разом з дітьми сіла в маршрутне таксі та виїхала за своїм місцем мешкання в [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 16 липня 2017 року, складеного спеціалістами УССД [PERSON], [PERSON], діти мешкають за адресою [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та її співмешканцем. Мати вихованням та утриманням дітей не займається, бабуся не знає, де знаходиться [PERSON] Бабуся вирішила питання щодо влаштування дітей до дитячого садка та першого класу школи. Встановити місце мешкання [PERSON] не виявилось можливим. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року у справі № 200/7636/16-ц [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Вказаним рішенням встановлено, що відповідачка не забрала дитину з пологового будинку, написала заяву про влаштування до Будинку дитини у зв'язку з тим, що вона виховує ще двох дітей, не має місця постійної роботи та проживання, але жодного разу не прийшла до лікарні (а.с. 17-18). Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно листа начальника Дніпровського ВП Шевченківського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області Ткаченко М.І. від 05.09.2017 року, встановити місце мешкання [PERSON] не стало можливим (а.с. 16). Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 19.09.2017 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не бажає виховувати та утримувати своїх дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує їх матеріально. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких [PERSON],може бути позбавлена батьківських прав відносно її дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дітей є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дітей її дітей [PERSON] та [PERSON]. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача, зважаючи на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред'явлення даного позову та до досягнення кожним із дітей повноліття. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: approved