Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

21.02.2014 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором №47685288 від 21.04.2011 в розмірі 49 894,74 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.04.2011 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №47685288. Позивач набув права грошової вимоги до відповідача, відповідно до договору та додатку №1 про відступлення права вимоги №37/14-ФНКю від 28.03.2014 року. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №47685288 від 21.04.2011, не повертає наданий йому кредит в строки, передбачені договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 49 894,74 грн., з яких: 13 867,6 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 0,22 грн. - відсотки, 12 406,46 грн. - плата за управління кредитом, 23 620,46 грн. - пеня. 02.04.2015 року [PERSON] подав зустрічний позов до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсними пунктів 4.8 та 7 кредитного договору №47685288, укладеного 21.04.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і [PERSON] Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21.04.2011 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (далі - Кредитодавець) і [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір №47685288 (а. с. 5). В силу п. 1 якого кредитодавець зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та внести плату за кредитом. Надання кредиту за договором здійснюється на таких умовах: сума та валюта кредиту - 26 000,00грн. (п. 4.1 договору), процентна ставка - 0,01 % річних (п. 4.2 договору), строк, на який надається кредит - 30 міс. (п. 4.3 договору), плата за надання кредиту - 1 000,00 грн. (п. 4.7 договору). Пунктом 4.8 кредитного договору встановлено, що плата за управління кредитом становить 4,5 % від суми кредиту, що становить 1 170,00 грн. ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої договірні зобов'язання за кредитним договором №47685288 від 21.04.2011 року виконав, надав відповідачу кредит в сумі 25 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15525719 від 21.04.2011 (а. с. 8). 28.03.2014 року позивачу за первісним позовом, на підставі договору про відступлення права вимоги №37/14-ФНКю, укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», витягу з додатку №1 до договору, передано право вимоги за кредитним договором №15525719 від 21.04.2011, боржником якого є [PERSON] (а. с. 20 - 22). Згідно розрахунку заборгованості (а. с. 16) станом на 28.03.2014 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 49 894,74 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 13 867,60 грн., відсотки - 0,22 грн., плата за управління - 12 406,46 грн., пеня - 23 620,46 грн. [PERSON] заперечує наявність заборгованості та посилається на те, що така ситуація склалася у зв'язку із застосуванням фінансовою установою в кредитному договорі несправедливих умов договору (п. 4.8, п. 7 договору), які відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту ( перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Встановивши в договорі плату за надання кредиту, щомісячну плату за управління кредитом, кредитодавець не надав суду даних про те, які саме послуги за вказані плати були надані позичальникові. На вимогу суду для з'ясування обсягу послуг, наданих ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за встановлену плату з управління кредитом, відповідачем і третьою особою не було надано жодних доказів у підтвердження надання таких послуг, а також складових частин таких послуг. В запереченнях на зустрічний позов третя особа зазначає, що плата за управління кредитом є видом плати / процентів за договором. Тобто, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» ототожнює плату за управління кредитом з процентами за договором. Проте, з такими доводами не можна погодитися, плату за управління кредитом не можна вважати процентами, оскільки процентна ставка передбачена окремо п. 4.2 кредитного договору, відповідно до якого процентна ставка становить 0,01 % річних. Також кредитним договором на [PERSON] покладено обов'язок сплатити крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову плату за надання кредиту (п. 4.7 договору). Тобто, за отримання кредиту [PERSON] змушений сплачувати три платежі: проценти, плату за надання кредиту і плату за управління кредитом. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Статтею 18 Закону закріплено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. (частини 1, 2, 5, 7 зазначеної статті). Судом встановлено, що жодні послуги по платі за управління кредитом не надавалися і ототожнювалися кредитотавцем з процентами за договором, внаслідок чого за отримання кредиту (користування кредитом) [PERSON] змушений сплачувати три платежі: проценти, плату за надання кредиту і плату за управління кредитом. Всі зазначені платежі, згідно пояснень ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», є видами процентів (плати за кредитом). За таких обставин суд дійшов висновку про те, що умови кредитного договору, за якими [PERSON] повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову плату за управління кредитом, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними. Отже, суд визнає недійсним з моменту укладення пункт 4.8 кредитного договору №47685288, укладеного 21 квітня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і [PERSON]. Щодо вимоги про визнання недійсним пункту 7 кредитного договору, відповідно до якого Загальні умови з надання кредитів затверджуються наказом директора ТОВ «ФК «ЦФР». Підписанням цього договору Позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредитів - в якості невід'ємних умов цього договору. В обґрунтування цієї вимоги [PERSON] посилається на те, що Загальні умови з надання кредитів до договору не додавалися, він про них не знав, а пунктом 14.3 загальних умов встановлено, що за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 1% від суми прострочення за кожний день прострочення. Тобто, обґрунтовуючи недійсність пункту 7 кредитного договору, позивач посилається саме на несправедливість пункту 14.3 Загальних умов з надання кредитів, які він не бачив і не підписував. З даного приводу необхідно звернути увагу на Правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 11.02.2015 року при розгляді справи № 6-240цс14, відповідно до якої: «Суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались». Загальні умови з надання кредитів, що затверджуються наказом директора ТОВ «ФК «ЦФР», не підписувалися [PERSON], а тому вони не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки не погоджені сторонами в установленому порядку. Враховуючи наведене, позовна вимога про визнання недійсним пункту 7 кредитного договору не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, не підлягають задоволенню первісні позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором №47685288 від 21.04.2011 в розмірі 49 894,74 грн., оскільки суд визнав недійсним з моменту укладення пункт 4.8 кредитного договору, а тому наданий розрахунок заборгованості на даний час є помилковим та не відображає дійсних обстави розрахунків за договором. З наданого [PERSON] розрахунку, враховуючи недійсність п. 4.8 кредитного договору, вбачається переплата за кредитним договором. Вказаний розрахунок жодним чином не спростований, а тому відсутні для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки заборгованість за договором не була підтверджена під час розгляду справи.

Outcome: partial