Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

20 жовтня 2014 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд визнати припиненим договір поруки №2008-034/2-М, який укладено 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір 2008-034-М, у відповідності до якого відповідач взяв на себе обов`язок надати [PERSON] кредит у розмірі 22500,00 доларів США. На забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 11 квітня 2008 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір поруки №2008-034/2-М, у відповідності до якого позивач взяв на себе обов`язок відповідати перед відповідачем за виконання боржником обов`язків за вищавказаним кредитним договором, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені, відшкодування збитків. Згідно графіка погашення кредиту та процентів, який є додатком до вищевказаного кредитного договору, основне зобов`язання має бути виконане 11 квітня 2014 року. За умови пред'явлення банком боржнику вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Як зазначає позивач, у 2009 році відповідач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту у зв`язку із неоднократними порушеннями боржником своїх зобов`язань, звернувшись до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про звернення стягнення на заставне майно з метою погашення суми заборгованості по кредиту. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позов було задоволено, було присуджено звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2008-034-М від 11 квітня 2008 року в сумі 22077,53 доларів США. З вищевикладеного вбачається, що у 2009 році відповідач реалізував своє право на односторонню зміну строку виконання основного зобов`язання, а відтак - строк дії договору поруки почав свій перебіг з моменту звернення відповідача до суду у 2009 році. Враховуючи, що вимога про сплату суми боргу позивачу, як поручителю, була направлена лише 30 липня 2014 року, а до того часу жодні вимоги не мали місце, на теперішній час договір поруки №2008-034/2-М, який укладено 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] є припиненим. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи їх доказами наявними в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав заперечення на позов, в яких відзначив, що порука є акцесорним зобов'язанням, залежним від основного. Підставою припинення поруки є припинення основного зобов'язання, що тягне автоматичне припинення поруки. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору договір діє до повного виконання зобов'язань сторонами по цьому договору. Отже, на підставі ч. 2 ст. 543 ЦК України, солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір 2008-034-М, на підставі якого останньому надано кредит в сумі 22 500,00 доларів США, в свою чергу [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки в порядку, на умовах та у строки, визначені кредитним договором. Строк погашення кредиту - не пізніше 11 квітня 2014 року - згідно графіку платежів (п. 1.3 договору) (а.с. 10 - 14). З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором 11 квітня 2008 року банк уклав з позивачем - [PERSON] договір поруки №2008-034/2-М, у відповідності до якого останній взяв на себе обов'язок відповідати перед банком як солідарний боржник за виконання обов'язків за кредитним договором. Аналогічний договір поруки № 2008-034/1-М був укладений і з [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до п. 5 договору поруки, у випадку невиконання боржником якого-небудь обов'язку, передбаченого п. 1 цього договору (сплата кредиту та відсотків до 12 квітня 2014 року), кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних обов'язків. Пунктом 6 договору поруки визначено, що поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений у вимозі протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання вимоги. Як пояснив представник позивача, з моменту звернення банку до Красногвардійського суду м. Дніпропетровська (26 травня 2009 року) та протягом 6-ти місяців після цього, поручитель вимогу про сплату тіла кредиту та процентів не отримував. Вимога була заявлена лише 30 липня 2014 року (а.с. 25). Пунктом 11 договору поруки встановлено, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Проте, відповідно до п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року, якщо з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині 1 статті 251 та частині 1 статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку конання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи, що строк дії договору поруки в розумінні ст. 251 ЦК України не визначено - строк його дії визначається положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, у відповідності до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, основним зобов'язанням боржника за кредитним договором є повернений кредиту та сплата процентів за користування таким кредитом. У відповідності до графіка погашення кредиту та процентів, який є додатком до кредитного договору, основне зобов'язання має бути виконане 11 квітня 2014 року. Проте, у відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Пунктом 2.3.9, який кореспондується із п. 2.3.3 кредитного договору погоджено право банку достроково вимагати повернення кредиту та сплати процентів у випадку порушення боржником кредитного договору, у тому числі, у випадку порушення порядку повернення кредиту та сплати процентів, а відтак - право банку в односторонньому порядку з змінювати строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, строк пред'явлення вимоги до поручителя про повернення кредитних коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами. Тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у 2009 році банк реалізував право на дострокове повернення кредиту, звернувшись до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про звернення стягнення на заставлене майно. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2009 року позов задоволено, звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Отже, банк реалізував своє право на односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання, а відтак - строк дії договору поруки почав свій перебіг з моменту звернення банку до суду у 2009 році. З моменту звернення банку до суду (26 травня 2009 року) та протягом 6-ти місяців поручитель вимогу про сплату тіла кредиту та процентів не отримував. Вимога була заявлена лише 30 липня 2014 року. Суд не приймає позицію відповідача про те, що кредитним договором встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань, а таке виконання обумовлено кінцевою датою - 11 квітня 2014 року, а тому пред'явлення банком позову до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в травні 2009 року про звернення стягнення на предмет застави, не є вимогою про дострокове погашення кредиту. Так, пунктом 2.3.9 основного договору встановлено право кредитора у разі невиконання або неналежного виконання боржником будь-яких зобов'язань за цим договором вимагати від нього дострокового повернення суми кредиту та сплати процентів, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно та за рахунок поручителів. В п. 3.1.1. кредитного договору вказано, що його виконання забезпечується договором застави автотранспорту №2008-034-М від 11 квітня 2008 року (окрім договору поруки). Отже, в кредитному договорі прямо передбачено, що вимогою про дострокове повернення суми кредиту є звернення стягнення на заставлене майно. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника (п. 11 договору поруки) не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України - порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, у зв'язку з порушенням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, а саме - простроченою станом на 15 квітня 2009 року заборгованість у розмірі 22 077,53 доларів США., ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 травня 2009 року реалізував право на дострокове повернення кредиту у зв'язку із неодноразовим порушеннями боржником зобов'язань, звернувшись до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про звернення стягнення на заставлене майно. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2009 року позов задоволено, звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 22 - 24). Таким чином, банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 2.3.9 кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково у спосіб, що передбаченого кредитним договором - шляхом звернення стягнення на майно, чим змінив дату виконання основного зобов'язання. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні докази про те, що банк звертався до поручителя з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язань, який був змінений ним відповідно до пункту 2.3.9 кредитного договору. Взагалі, доказів того, що банк пред'являв вимогу до боржника, поручителів до звернення до суду або після цього не надано. У зв'язку із тим, що відповідачем в судовому засідання не надано достатніх доказів пред'явлення вимоги поручителю [PERSON] протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (достроково 26 травня 2009 року), позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Аналізуючи встановлені фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання договором поруки № 2008-034/2-М, який було укладено 11 квітня 2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем припиненим. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією № 3081217212 від 20 жовтня 2014 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved