Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

21.05.2021року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку до відповідача [PERSON] . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від25.05.2021 року позовна заява залишена без руху в зв`язку з виявленими недоліками. 17.06.2021 року позивачем усунені виявлені недоліки 27.07.2021 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 06.09.2021 року. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Фіксування судового засідання технічного засобами не здійснювалось у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . На даний час вони спільне господарство не ведуть і проживають окремо. Донька проживає разом з нею. Вона перебуває у скрутному матеріальному становищі та в зв`язку з чим вимушена була вийти з відпустки по догляду за дитиною та працевлаштуватись. Матеріальної допомоги на її утримання відповідач в добровільну порядку не надає. Вона намагалась вирішити дане питання з відповідачем в добровільному порядку, але позитивних наслідків це не мало, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачем не наданий відзив на позовну заяву. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши зміст позовних вимог приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За доводами позивача судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини За доводами позивача на даний час вона з відповідачем проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Відповідачем будь яких доводів на спростування даного факту не надано. Позивачка перебуває в скрутному матеріальному становищі та змушена була працевлаштуватись. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України - Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до\~частин другої - четвертої статті 84\~та\~статей 86\~і\~88\~цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Так як позивачка має дитину, якій не виповнилось три роки і яка проживає разом з позивачкою, суд приходить до висновку, що позивачка має право на отримання аліментів від чоловіка-батька дитини, до досягнення дитиною трирічного віку та про наявність підстав для задоволення позову у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав. Відповідачем доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи і про наявність інших обставин, які б могли вплинути на розмір призначених суду аліментів не надано. Оцінюючи надані суду докази та враховуючи всі вищенаведені обставини,

Outcome: approved