Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

20 березня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. З урахуванням уточнених вимог позивач посилається на наступне. У власності [PERSON] та [PERSON] знаходився житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Ігрень, вул. Котовського, 18, літ. А-1, загальною площею 22,6 кв.м., житловою площею 10,1 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1022 кв.м. Відповідно до плану земельної ділянки КП «ДМБТІ» ДОР від 23.07.1964 року, за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Ігрень, вул. Котовського, 18, знаходиться земельна ділянка площею 1022 кв.м., яка перебуває у користуванні [PERSON] на підставі рішення Виконкому Ігренської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області №12 від 15.07.1964 року. На схематичному плані земельної ділянки зображений будинок житловою площею 10,1 кв.м. з відміткою «підлягає знесенню». Відповідно до рішення Виконкому Ігренської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області №12 від 15.07.1964 року було надано дозвіл [PERSON] на будівництво нового будинку із знесенням старого будинку за адресою: вул. Котовського, 18. На виконання рішення Виконкому Ігренської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області №12 від 15.07.1964 року було знесено стару будівлю, яка не була придатна для проживання, що підтверджується технічним висновком техніка [PERSON], згідно п.4 якого «житловий будинок малогабаритний, житлова площа складає 10,1 кв.м., та який не відповідає нормальним житловим умовам, який належить [PERSON]М.». Старий будинок, що знаходився на земельній площі 1022 кв.м. за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Ігрень, вул. Котовського, 18 був знесений та на його місці було побудовано новий житловий будинок. Адреса нового житлового будинку, на даний час у звязку із пере адресацією та зміною назви вулиці обліковується за такою адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), вул. Псковська, 36. Відповідно до технічного паспорту від 17 вересня 2017 року за вищезазначеною адресою розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. Д-2 (1979 року побудови) загальною площею 253,6 кв.м., житловою площею 123,4 кв.м. І поверх загальною площею 129,9 кв.м., а саме: 1 - гараж загальною площею 23,2 кв.м., 2 коридор загальною площею 25,7 кв.м., 3 санвузол загальною площею 13,8 кв.м., 4 топочна загальною площею 3,4 кв.м., 5 кухня загальною площею 20,9 кв.м., 6 вітальня загальною площею 42,9 кв.м.; ІІ поверх загальною площею 123,7 кв.м., а саме: 7 коридор загальною площею 29,4 кв.м., 8 санвузол загальною площею 13,8 кв.м., 9 житлова загальною площею 31,6 кв.м., 10 житлова загальною площею 31,5 кв.м., 11 житлова загальною площею 17,4 кв.м.; лазня літ. Г (1979 року побудови) загальною площею 41 кв.м.; споруди літ. 1-3,І огорожа, ворота, септик. Після смерті [PERSON] та [PERSON], єдиним спадкоємцем першої черги була [PERSON], яка зверталась до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після звернення [PERSON] для прийняття спадщини, державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] до КП «ДМБТІ» ДОР було направлено запит за вих.№2878 від 01.11.2007 року щодо надання інформації: на підставі якого правовстановлюючого документу та кому належить житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями №36, що розташований по вул. Псковській в м. Дніпропетровську. На вищезазначений запит КП «ДМБТІ» ДОР було надано відповідь від 30.11.2007 року за вих.№14188, з якої стало відомо, що станом на 29.11.2007 року реєстрація права власності на домоволодіння по вул. Псковській, 36 не проводилася. 04.11.2007 року [PERSON] продала домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Псковська, 36, яке належало її батькам [PERSON] та [PERSON], [PERSON], ними було досягнуто згоди щодо ціни продажу 6000 дол. США, що й вбачається з розписки від 04.11.2007 року. [PERSON] було передано грошову суму в розмірі 6000 доларів США, тобто позивачем виконані усі істотні умови договору. Наразі, стало відомо, що [PERSON] померла, проте вона приховала той факт, що реєстрація права власності на домоволодіння по вул. Псковській, 36, не проводилась, зокрема ухилялась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння. Вважаючи вищезазначене домоволодіння своєю власністю та з дозволу [PERSON], позивач фактично з жовтня 2007 року добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його. Інші особи протягом зазначеного часу на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Псковська, 36, свої права не заявляли. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: вул. Псковська, 36, м. Дніпро. 21 березня 2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву [PERSON] залишено без руху та запропоновано позивачу усунути вказані недоліки позовної заяви у строк до 03 квітня 2017 року (а.с.23). 03 квітня 2017 року представником позивача до суду було подано заяву про усунення недоліків (а.с.26). 05 квітня 2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі (а.с.27). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що з жовтня 2007 року [PERSON] постійно проживає у [INFO], що підтверджується розпискою [PERSON], яка продала домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Псковська, 36, яке належало її батькам - [PERSON] та ними було досягнуто згоди щодо ціни продажу 6000 дол. США, яка була передана [PERSON] продавцю [PERSON] (а.с.14-15). Відповідно до плану земельної ділянки КП «ДМБТІ» ДОР від 23.07.1964 року, за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Ігрень, вул. Котовського, 18, знаходиться земельна ділянка площею 1022 кв.м., яка перебувала у користуванні [PERSON] на підставі рішення Виконкому Ігренської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області №12 від 15.07.1964 року (а.с.8-11). Згідно рішення Виконкому Ігренської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області №12 від 15.07.1964 року було надано дозвіл [PERSON] на будівництво нового будинку із знесенням старого будинку за адресою: вул. Котовського, 18 (а.с.13). КП «ДМБТІ» виконано дослідження домоволодіння, яке розташоване по вул. Котовського, 18, ж/м Ігрень на предмет будівлі нового будинку замість старого будинку не придатного для проживання. При дослідженні домоволодіння встановлено, що домоволодіння належить [PERSON], правовстановлюючих документів не має, у даному домоволодінні мешкає 5 осіб, житловий будинок малогабаритний, житлова площа якого складає 10,1 м.кв., який не відповідає нормальним умовам проживання, на даній земельній ділянці є можливість побудувати новий, житловий будинок будь-яких розмірів, але не вихідний за межі встановлених розмірів (а.с.12). Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги була [PERSON], яка зверталась до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З відповіді КП «ДМБТІ» ДОР вбачається, що станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями №36, що розташований по вул. Псковській в м. Дніпропетровську не проводилася (а.с.46). У 2007 році [PERSON] продала домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Псковська, 36, яке належало її батькам [PERSON] та [PERSON], покупцю [PERSON], ними було досягнуто згоди щодо ціни продажу 6000 дол. США, яка була передана [PERSON] продавцю [PERSON], що й вбачається з розписки від 04.11.2007 року (а.с.14-15). 06.08.2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №761 від 10.08.2015 року (а.с.44). Відповідно до технічного паспорту від 17 вересня 2017 року за вищезазначеною адресою розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. Д-2 (1979 року побудови) загальною площею 253,6 кв.м., житловою площею 123,4 кв.м. І поверх загальною площею 129,9 кв.м., а саме: 1 - гараж загальною площею 23,2 кв.м., 2 коридор загальною площею 25,7 кв.м., 3 санвузол загальною площею 13,8 кв.м., 4 топочна загальною площею 3,4 кв.м., 5 кухня загальною площею 20,9 кв.м., 6 вітальня загальною площею 42,9 кв.м.; ІІ поверх загальною площею 123,7 кв.м., а саме: 7 коридор загальною площею 29,4 кв.м., 8 санвузол загальною площею 13,8 кв.м., 9 житлова загальною площею 31,6 кв.м., 10 житлова загальною площею 31,5 кв.м., 11 житлова загальною площею 17,4 кв.м.; лазня літ. Г (1979 року побудови) загальною площею 41 кв.м.; споруди літ. 1-3,І огорожа, ворота, септик (а.с.71-78). Шодо майна [PERSON], яка померла 06.08.2015 року, спадкова справа не відкривалась (а.с.54-57). Як вбачається з відповіді Дніпровської міської ради від 09.11.2017 року, рішенням виконкому Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих від 20.07.1977 року №434 «О переименовании улиц города» у звязку зі створенням у місті нового Самарського району, до складу якого увійшли міста Придніпровськ та Ігрень «улица Котовского» була перейменована на «вулицю Псковську» (а.с.87). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що приблизно з жовтня 2007 року позивач [PERSON] мешкає та веде господарство у домоволодінні за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Котовського, 18, яка була пізніше перейменована у вул. Псковську, б.36, у якому раніше проживала [PERSON], яка вже померла. До 2000 року у житловому будинку була пожежа і він був не придатний для проживання. Позивач [PERSON] по сьогоднішній день мешкає у спірному домоволодінні. Враховуючи викладені обставини суд знаходить доведеним той факт, що позивач [PERSON] з 2007 року по цей час постійно проживає у домоволодінні №36 по вул. Псковській у м. Дніпро. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1\~статті 344 ЦК України\~встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне: задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~ст.344 ЦК України\~можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності. Враховуючи те, що спірне нерухоме майно не має власника, позивач [PERSON] на протязі більш ніж 10 років добросовісно, вільно та відкрито володіє спірним домоволодінням, постійно мешкає у ньому, слідкує за ним, проводить ремонти, оплачує комунальні послуги, а також те, що ніхто не заявляв до нього вимог щодо повернення вказаної частини нерухомого майна або визнання його відумерлою спадщиною, суд приходить до висновку, що відповідно до положень\~ст.344 ЦК України позивач набув права власності на нього, у звязку з чим вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved