Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

20 липня 2018 року до Харківського районного суду Харківської області звернувся представник Харківського міського центру зайнятості з позовом до [PERSON] про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь позивача вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 1535,37 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 січня 2017 року відповідач звернувся з відповідною заявою за сприянням працевлаштування до Харківського міського центру зайнятості, де був зареєстрований як шукаючий роботу з відкриттям персональної картки [NUMBER]. Згідно поданої заяви від 10.01.2017 року [PERSON] надано статус безробітного з 10.01.2017 року та відповідно до п п. 2, 4 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п.2.7.,2.9 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації підприємницької діяльності» призначена допомога по безробіттю з 10.01.2017 року по 04.01.2018 року, у розмірі встановленому законодавством. [PERSON] не повідомив центр зайнятості про те, що в період перебування на обліку він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Охоронне Агентство «Соболь» з 01.09.2017 року по 31.10.2017 року. На підставі виявленого факту, проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №709ПФУ від 08.12.2017 року. За час перебування на обліку відповідачу було перераховано матеріальне забезпечення у розмірі 1535,37 грн. [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення. Отже, невиконання відповідачем обов`язку щодо повідомлення про існування трудових відносин призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 1535,37 грн. Враховуючи викладене, директором Харківського міського центру зайнятості було прийнято наказ № 140, від 12.12.2017 року про по повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю в сумі 1535,37 грн. [PERSON] .. Зазначений наказ разом з листом-претензією було направлено на адресо відповідача та запропоновано повернути кошти у добровільному порядку. У зв`язку з ти, що сума незаконно отриманої допомоги відповідачем не відшкодована, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. 06 серпня 2018 року за наслідками повторного автоматизованого розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який був проведено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/66 від 06.08.2018 у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24.07.2018 заяви про відставку судді Харківського районного суду Харківської області Караченцева І .В. та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 26.07.2018 № 05-05/76 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області Караченцева І.В.», зазначена справа передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Назаренко О.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року позов Харківського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено, що 10 січня 2017 року [PERSON] звернувся з відповідною заявою за сприянням працевлаштування до Харківського міського центру зайнятості, де був зареєстрований як шукаючий роботу з відкриттям персональної картки [NUMBER]. Згідно поданої заяви від 10.01.2017 року [PERSON] надано статус безробітного з 10.01.2017 року та відповідно до п п. 2, 4 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п.2.7.,2.9 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації підприємницької діяльності» призначена допомога по безробіттю з 10.01.2017 року по 04.01.2018 року, у розмірі встановленому законодавством. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009року, Постанови правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 за №232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати йому матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. В порушення вищезазначених вимог [PERSON] не повідомив центр зайнятості про те, що в період перебування на обліку він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Охоронне Агентство «Соболь» з 01.09.2017 року по 31.10.2017 року. 08 грудня 2018 року Харківським міським центром зайнятості проведено розслідування з приводу зазначеного страхового випадку, про що складено Акт №709-ПФУ розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. У вказаному Акті зазначено, що розслідуванням встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в Харківському міському центрі зайнятості з 03.01.2017 року по 09.10.2017 року; [PERSON] працював на ТОВ «Охоронне Агентство «Соболь» з 01.09.2017 року по 31.10.2017 року (наказ №10 віл 31.08.2017 року). Директором Харківського міського центру зайнятості було прийнято наказ № 140 від 12.12.2017 року про по повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю в сумі 1535,37 грн. [PERSON] .. 13.12.2017 року на адресу відповідача позивачем було направлено лист - претензію № ХМЦЗ-02-13394 щодо повернення виплачених коштів по безробіттю за період з 01.09.2017 року по 06.10.2017 року на суму 1535,37 грн., на підставі довідки про нарахуване та перераховане матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: б) громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою. включаючи підприємців, осіб зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві. (ч. 3 ст. 1 Закону) Відповідно до п.3 ст.3 ЗУ «Про зайнятість населення» - зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. За таких обставин, [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення, відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». За правилами ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. (ч. 1ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції станом на 20.06.2007 року) Відповідно до ст. 39 вказаного Закону, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, яка перебуває в трудових відносинах на підставі трудового договору, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю. (Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 року № 811/3781/14) Проте, відповідачем був проігнорований його обов`язок надання відповідної інформації, що в свою чергу спричинило незаконне отримання коштів у вигляді вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 1535,37 грн. Сума отриманих виплат у вигляді вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття підтверджується Довідкою Харківського міського центру зайнятості про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягує з відповідача на користь Харківського міського центру зайнятості вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 1535,37 грн. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved