Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

20 серпня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі ТОВ «Фінфорс»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ( далі - ТОВ «ФК «Довіра і гарантія»), треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович (далі приватний нотаріус Колейчик В.В.), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна (далі приватний виконавець Дорошкевич В.Л.), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович (далі приватний виконавець Клименко Р.В.) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що приватним нотаріусом Колейчиком В.В. вчинено два виконавчі написи, а саме від 10 лютого 2020 року та від 28 квітня 2020 року, які зареєстровані у реєстрі нотаріальних дій за реєстровими номерами 1650 та 10527 відповідно, про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 23 січня 2019 року № 473118-А, укладеним між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення Прав Вимоги за кредитним договором 40071779-12 від 23 травня 2019 року є TOB «Фінфорс», та від 09 грудня 2018 року № 470966, укладеним між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення Прав Вимоги за кредитним договором від 09 грудня 2018 року № 470966 є TOB «ФК «Довіра і гарантія», про стягнення з позивача на користь відповідачів TOB «Фінфорс» та TOB «ФК «Довіра і гарантія» відповідно грошових коштів у розмірі 13788,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6000,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсотком за користування кредитом - 4788,00 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 3000,00 грн, та 7560,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6750,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсотком за користування кредитом 810,00 грн. Окрім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 1000 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Зі змісту виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі нотаріальних дій за № 1650, за кредитним договором від 23 січня 2019 року № 473118-А, вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 10 лютого 2020 року. Зі змісту виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі нотаріальних дій за № 110527, за кредитним договором від 09 грудня 2018 року № 470966, вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 28 квітня 2020 року. Як свідчать тексти виконавчих написів, вони вчинені на підставі ст.ст.87-91Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». 18 лютого 2020 року приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61307470, згідно якої звернуто стягнення на доходи та майно позивача відповідно до виконавчого напису № 1650 за кредитним договором від 23 січня 2019 року 473118-А, вчиненого приватним нотаріусом Колейчиком В.В. про звернення стягнення з [PERSON] на користь TOB «Фінфорс» грошових коштів у розмірі 13788,94 гривень. 22 травня 2020 року приватним виконавцем Клименком Р.В. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62149, згідно якої звернуто стягнення на доходи та майно позивача відповідно до виконавчого напису № 10527 за кредитним договором від 09 грудня 2018 року № 470966, вчиненого приватним нотаріусом Колейчиком В.В., про звернення стягнення з [PERSON] на користь TOB «ФК «Довіра і гарантія» грошових коштів у розмірі 7560,00 грн. Крім того, як самі виконавчі написи від 10 лютого 2020 року та від 28 квітня 2020 року, так і постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2020 та від 22.05.2020 містять відносно позивача недостовірні (сфальшовані) установчі дані, а саме в тексті виконавчих написів зазначено, що місцем моєї реєстрації є: [ADDRESS] , а місцем мого проживання є відповідно до виконавчого напису від 10 лютого 2020 року [ADDRESS] . У виконавчому написі від 28 квітня 2020 року місцем мого проживання уже зазначено зовсім іншу адресу, а саме: [ADDRESS] . Ні в першому ні в другому випадку зазначене не відповідає дійсності, так як окрім зареєстрованого місця проживання [PERSON] не проживала, зазначені адреси взагалі останній не відомі та ніякого відношення до неї не мають. Більше того у Постанові про відкриття виконаного провадження від 18.02.2020 приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. у відомостях стосовно позивача значиться лише адреса: [ADDRESS] , при тому, що в тексті Договору про споживчий кредит № 473118-А від 23.01.2019 року у розділі 14 «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що Позичальник зареєстрований та проживає за однією адресою, що відповідає дійсності, а саме [ADDRESS] . [PERSON] вважає, що здійснені виконавчі написи від 10 лютого 2020 року та 28 квітня 2020 року є незаконними та такими, що не підлягають виконанню, так як нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив право позивача на добровільне виконання вимог третьої особи в строки та в порядку передбаченому кредитним договором та Законом. У зв`язку з вище викладеними обставинами позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року у справі відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання\~ призначено\~на 23\~вересня 2021\~року та\~витребувано у\~приватного нотаріуса\~Колейчика В.В.\~документів та\~матеріалів,\~на підставі\~яких вчинялися\~виконавчі написи. Ухвалою суду відповідачам було визначено, що він має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву, у порядку та формі, визначеній в ст.178 ЦПК України, також має право, відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами були направлені відповідачам та третім особам. Відзив на позов відповідачами у визначений термін не надано. У зв`язку з неякою у судове засідання відповідачів та третіх осіб, розгляд справи було відкладено на 19 жовтня 2021 року. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач, представники відповідачів та треті особи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав задовольнити позов на тих підставах, що викладені в позовній заяві. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотання про розгляд справи з їх участю суду не надали. Відповідно до ч.4 ст.223\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 грудня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна», в особі директора Довгаля В.В., та [PERSON] укладено договір №470966 про надання споживчого кредиту на суму 6750,00 грн строком на 15 днів з графіком розрахунків, а саме: повернення позики 8299,13 грн. Крім того, 23 січня 2019 року між ТОВ «СС ЛОУН», в особі директора Вершибалка А.В., та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №473118-А на суму 6600 грн. строком на 30 календарних днів з графіком платежів, а саме: повернення позики 22 лютого 2019 року; сума кредиту 600,00 грн; проценти за користування кредитом 2394,00 грн; загальна сума, що підлягає сплаті 8394,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Колейчиком В.В. вчинено два виконавчі написи, а саме 10 лютого 2020 року та 28 квітня 2020 року, які зареєстровані у реєстрі нотаріальних дій за реєстровими номерами 1650 та 10527 відповідно, про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 23 січня 2019 року № 473118-А, укладеним між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення Прав Вимоги за кредитним договором 40071779-12 від 23 травня 2019 року є TOB «Фінфорс», та від 09 грудня 2018 року № 470966, укладеним між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення Прав Вимоги за кредитним договором від 09 грудня 2018 року № 470966 є TOB «ФК «Довіра і гарантія». За даними виконавчими написами стягнуто з позивача на користь відповідачів TOB «Фінфорс» та TOB «ФК «Довіра і гарантія» відповідно грошових коштів у розмірі 13788,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6000,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсотком за користування кредитом - 4788,00 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 3000,00 грн (а.с. 14), та 7560,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6750,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсотком за користування кредитом 810,00 грн. (а.с. 27). Окрім того, за вчинення виконавчих написів нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 1000 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 14, 27). Постановою приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 18 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №61307470 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Колейчика В.В. про звернення стягнення з [PERSON] на користь TOB «Фінфорс» грошових коштів у розмірі 13788,94 гривень. Постановою приватного виконавця Клименка Р.В. від 22 травня 2020 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Колейчика В.В.про звернення стягнення з [PERSON] на користь TOB «ФК «Довіра і гарантія» грошових коштів у розмірі 7560,00 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне пра \~ \~ \~ \~во або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до пункту 3 глави 16 наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. 26.11.2014 до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку із визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору. Станом на 03 березня 2021 року постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Укладені між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» й ТОВ «СС ЛОУН» кредитні договори, які були надані нотаріусу для вчинення виконавчих написів, не були посвідчені нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. З матеріалів справи вбачається, що для одержання вищевказаних виконавчих написів, відповідачі не надали приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, оригінали кредитних договорів, оскільки останній був підписаний в електронному вигляді, а Переліком не передбачено подання копії електронного договору в паперовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів врегульовані Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 1 Законом України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо правочин підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації відповідно до законодавства. Можливість нотаріального посвідчення електронного договору чинним законодавством не передбачена. Для вчинення виконавчого напису відповідачами приватному нотаріусу була надана заява про примусове виконання рішення №б/н від 17.02.2020 та №б/н від 19.05.2020. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.06.2019 в справі № 750/1627/18, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі №310/9293/15. Розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі № 6-887цс17. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому відповідачем нотаріусу кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню є законною та обгрунтованою. Суд вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно зі ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову витрати покладаються на відповідача. За подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач сплатила судовий збір в розмірі 1816,00 грн, понесла витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved