Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

20.02.2019 р. позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Наджафова Ф.О., звернулась до суду з позовом до відповідача Харківської міської ради, третя особа державний нотаріус Восьмої ХДНК Сібільова С.М., у якому просила визнати земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , такою, що входить до складу спадщини, яка належала померлому [INFO] [PERSON] , на час настання смерті, тобто на час відкриття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , у подальшому спадкодавець, який мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. 07.03.2007 р., після неодноразового звернення до відповідача та з урахуванням позачерговості та пільг ліквідатора аварії на ЧАЕС, [PERSON] був включений в загальноміський список черговиків на отримання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва за рішенням міського виконкому під номером 57. Про це померлий був повідомлений лише у грудні 2013 року, після чергового звернення до Президента України. 22.02.2017 р. за рішенням Харківської міської ради Харківської області 11 сесія 7 скликання №562/17 [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 15.11.2017 р., відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відбулась державна реєстрація вище вказаної земельної ділянки. 13.12.2017 р. [PERSON] була подана заява щодо здійснення обстеження земельної ділянки, повідомлення про проведення якої було отримане 12.01.2018 р. 16.02.2018 р. [PERSON] подав до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради заяву про передачу у власність земельної ділянки з доданими документами. Після чого було отримано відповідь, в якій повідомлялося про готовність проекту рішення, згідно з яким земельна ділянка надається у власність [PERSON] та очікування її розгляду на черговій сесії Харківської міської ради. 18.04.2018 р., тобто після смерті [PERSON] на черговій (19) сесії Харківської міської ради 7 скликання було прийняте Рішення № 106/18 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки. Фактично право власності [PERSON] на земельну ділянку було визнано після його смерті. 27.06.2018 р . [PERSON] звернулася до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримання на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті її батька [PERSON] . 10.10.2018 р. позивач отримала постанову Сібільової С .М. , державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що рішення Харківської міської ради 19 сесії 7 скликання від 18.04.2018 року, відповідно до якого [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, було винесене після його смерті, а померла особа не може набувати право власності. Тож вказана земельна ділянка не входить до спадкового майна [PERSON] . Станом на 16.02.2018 року, відповідно до Положення про порядок передачі у власність та (або) надання в оренду громадянам земельних ділянок для будівництва та (або) обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, обслуговування індивідуальних капітальних гаражів та ведення садівництва, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 364/08 від 24.12.2008 р., всі етапи отримання земельної ділянки у власність були пройдені, всі необхідні документи були подані, фактично набуттю права власності на земельну ділянку завадила сесійність роботи Харківської міської ради та проведення таких сесій рідше, ніж зобов`язує відповідний Закон, а також об`єктивно непередбачувана обставина - смерть [PERSON] . На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.02.2019 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 26.03.2019 р. до суду надійшла заява завідувача Восьмої ХДНК про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, у вирішенні питання покладалась на розсуд суду. 16.07.2019 р. представником позивача - адвокатом Наджафовим Ф.О. подано уточнену позовну заяву. 29.07.2019 р. адвокатом Наджафовим Ф.О. подано пояснення з приводу того, чому з 07.03.2007 року, дати включення [PERSON] в загальноміський список черговиків на отримання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, батько позивача [PERSON] (спадкодавець) та сама позивач не мали змоги належно контролювати реалізацію права [PERSON] на отримання земельної ділянки в порядку п.20 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у яких представник позивача вказує наступне. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] (категорія 1) батько позивача - [PERSON] мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Починаючи с 2007 року стан здоров`я [PERSON] почав різко погіршуватися - комплексне медичне обстеження виявило підстави для отримання направлення на проходження МСЕК та, як результат - отримання II групи інвалідності. У 2008 році у [PERSON] було виявлене злоякісне новоутворення передміхурової залози, внаслідок чого він переніс радикальну простатектомію. У період 2008-2014 р. [PERSON] проходив лікування в Обласному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення, в Міській лікарні № 3 м. Кривий Ріг тощо. У 2014 році у зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] було госпіталізовано в плановому порядку на дообстеження до Федеральної державної бюджетної установи «Клінічна лікарня №1», що знаходиться в м. Москва. За результатами проведеного обстеження був виявлений місцевий рецидив пухлини, а також метастазне ураження кісткової системи та легенів та призначене лікування - монохіміотерапія. Надалі [PERSON] пройшов 8 курсів хіміотерапії. Також 20.02.2017 року та 07.04.2017 року були проведені двобічна орхіектомія та двобічна нефростомія відповідно. За час проведення лікування [PERSON] були проведені численні обстеження - діагностичні дослідження в лабораторіях, проведення ультразвукових обстежень, комп`ютерні та магнітно-резонансні томографії, що підтверджується відповідними результатами обстеження та протоколами УЗД, КТ та МРТ. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від року [PERSON] була встановлена І група інвалідності довічно. Дружина [PERSON] , мати позивача - [PERSON] , також проходила обстеження та лікування у зв`язку з раком печінкового кута ободової кишки та інших супутніх захворювань. Донька позивача, [PERSON] , є дитиною-інвалідом у зв`язку з набутим гіпотиреозом. Сама ж позивач, хворіє на хронічний мієлолейкоз та з 16.04.2019 року має 2 групу інвалідності. Всі вищевикладені факти є об`єктивними обставинами, які перешкоджали повноцінному контролю за реалізацією права [PERSON] на отримання земельної ділянки. З огляду на тяжку хворобу чотирьох членів сім`ї позивача, включаючи її саму, з 2007 року та по теперішній час величезна кількість часу та коштів була витрачена на забезпечення належного лікування усіх хворіючих членів сім`ї, що стало об`єктивною причиною відсутності контролю за виділом земельної ділянки [PERSON] 27.08.2019 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, представник просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] , посилаючись на наступне. Харківська міська рада вважає позовні вимоги такими, що суперечать нормам діючого законодавства та не можуть бути задоволеними. Фізична особа може набути права власності на земельну ділянку лише за життя. Зі смертю фізично особи припиняється можливість набуття нею у власність земельної ділянки. Померла особа не може набувати права власності на земельну ділянку, оскільки така особа зі смертю втрачає цивільну правоздатність, так і цивільну дієздатність. Посилаючись на норми законодавства та судової практики, представник відповідача вказує, що позовні вимоги позивача, щодо включення земельної ділянки до спадкового майна та визнання на нього права власності, заявлені позивачем за межами, визначеними постановою ВС від 13.06.2018 у справі № 128/1911/15ц, а тому не можуть бути задоволені судом, оскільки на дату смерті спадкодавця, останній не був власником земельної ділянки, а відповідно права на неї не мав. Право на завершенні процедури приватизації позивачем не заявлено. 11.11.2019 р. представником позивача - адвокатом Наджафовим Ф.О. подано уточнену позовну заяву, у якій він остаточно просить визнати право [PERSON] на завершення приватизації в порядку спадкування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд. Також 11.11.2019 р. представником позивача подано клопотання про залучення правонаступника третьої особи, у якому адвокат просить залучити до участі у справі П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору, оскільки Восьма ХДНК припинила свою діяльність, а її правонаступником є П`ята ХМДНК. Правом на подачу відзиву на уточнену позовну заяву представник відповідача не скористалась. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, адвокат Наджафов Ф.О. подав заяву про проведення судового засідання без його участі, уточнені позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, подала заяву, у якій зазначила, що уточнену позовну заяву отримала, вважала за можливе провести судове засідання без участі представника відповідача, покладалась на розсуд суду. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Батьком позивача [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.9). [PERSON] , який є спадкодавцем по закону, приймав безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, та мав статус - категорія 1, як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до п. 20 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, особам , віднесеним до категорії 1 надаються гарантовані державою компенсації та пільги. 07.03.2007 р., з урахуванням позачерговості та пільг ліквідатора аварії на ЧАЕС, [PERSON] був включений в загальноміський список черговиків на отримання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва за рішенням міського виконкому під номером 57 . Про це [PERSON] був повідомлений у грудні 2013 року, після звернення до Президента України (а.с.11-12). Рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 р. (11 сесія 7 скликання №562/17 ХМР) [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). 15.11.2017 р. відбулась державна реєстрація вищевказаної земельної ділянки. А потім, 13.12.2017 р. [PERSON] була подана заява щодо здійснення обстеження земельної ділянки, повідомлення про проведення якої було отримано 12.01.2018 р. (а.с.14). 16.02.2018 р. [PERSON] подав до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради заяву про передачу у власність земельної ділянки що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га. Після чого у відповіді від 29.11.2016 за № В1-43290/1-16.08-39 відповідачем повідомлялося про готовність проекту рішення, згідно з яким земельна ділянка надається у власність [PERSON] та очікування її розгляду на черговій сесії Харківської міської ради. [INFO] [PERSON] помер, про що 20.02.2018 р. складено відповідний актовий запис №2783 (а.с.8). На черговій - 19 сесії Харківської міської ради 7 скликання 18.04.2018 року було прийняте Рішення № 106/18 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки. Таким чином, право власності на земельну ділянку за спадкоємцем було визнано після його смерті. 27.06.2018 р. до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від позивача була подана заява про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] після смерті її батька [PERSON] . 10.10.2018 р. [PERSON] отримала постанову державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Сібільової С.М., про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що рішення Харківської міської ради 19 сессії 7 скликання від 18.04.2018 року, відповідно до якого [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, було винесене після його смерті, а померла особа не може набувати право власності (а.с.17-18 ). Тож вказано, що земельна ділянка не входить до спадкового майна [PERSON] . Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду від 18.03.2019 у справі № 343/10448/17 набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності певних юридичних фактів: а) ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; б) виготовлення технічної документації на земельні ділянки; в) визначення меж земельної ділянки в натурі; г) погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; д) одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; е) реєстрація права власності на земельну ділянку. Спадкодавець [PERSON] здійснював своє волевиявлення для одержання Державного акта на землю відповідно до ст. 203 ЦК України, але настання його смерті заважала отримати цей документ. Тому суд погоджується з доводами відповідача у тій частині, що позивач має право ставити вимогу про завершення приватизації, яка була остаточно визначена у позовній заяві позивача від 11.11.2019 року. Саме з цих підстав постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду від 13.06.2018 у справі № 128/1911/15 вважає, що спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акта або іншого правовстановлюючого документу, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, згідно зі ст. 125 ЗК України. На думку позивача, скликання сесії Харківської міської ради в міру необхідності, відповідно до ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, послужило одним із причин для неможливості здійснення волевиявлення спадкодавця. Суд погоджується з доводами позивача та приймає до уваги, що відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1-4 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону . Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі , зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Спадкодавцем [PERSON] , станом на 16.02.2018 року, відповідно до Положення про порядок передачі у власність та (або) надання в оренду громадянам земельних ділянок для будівництва та (або) обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, обслуговування індивідуальних капітальних гаражів та ведення садівництва, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 364/08 від 24.12.2008 р., всі вимоги законодавства для отримання земельної ділянки у власність було виконано. Як визначено у ст. 1220 ЦК України , спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Час відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1221 ЦК України). Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, за законом отримують особи почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця (ст. 1258, 1261 ЦК України) . Суд вважає, що виходячи із постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року за № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що маються юридичне значення, які можуть вплинути на його спадкові права й обов`язки інших осіб (п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7). Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, то позов пред`явлений вірно, за місцем розташування майна. Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», базується на принципах соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1 (ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). Судом встановлено, що смерть [PERSON] настала через хворобу, отриману за час його участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Надані позивачем докази, обставини, які були досліджені у ході судового засідання, а також відсутність заперечення з боку відповідача проти уточненої позовної вимоги, дає суду підстави для задоволення позовних вимог в порядку та у спосіб, визначені позивачем. Положеннями ст..16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що заявлені представником позивача позовні вимоги про визнання за [PERSON] права на завершення приватизації в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 6310136600:13:021:0175, площею 0,100 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved