overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

21 березня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від березня 2006 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні підтримала заявлений позов. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У судовому засіданні 16.04.2014 р. відповідач заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 15.03.2006 р. (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 7). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від вересня 2013 року сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин і мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За клопотанням відповідача суд надав сторонами строк для примирення, проте вони не скористалися такою можливістю. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

21 березня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони від шлюбу мають малолітню дитину. Позивач позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, а від надання їй матеріальної допомоги для утримання дитини відповідач ухиляється. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 01.06.2012 р. (а.с.а.с. 1, 2). Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 180 - 184, 191 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, жінки, батьків, доньки, сина, інші обставини, які мають суттєве значення. Розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим за 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня подання позову. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем (а.с.а.с. 8, 10). Позивач здорова, з урахуванням утримання дитини матеріально забезпечена недостатньо. Дитина здорова, матеріально забезпечена недостатньо. Відповідач здоровий, має стабільний заробіток. Ураховуючи зміст приведених норм, суд вважає, що вимоги позивача слід задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і починаючи від дня подання позову. Згідно зі статтею 367 ЦПК суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Крім того, у порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути компенсацію судових витрат у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

21 березня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 26 січня 2013 року з відповідачем перебувала в шлюбних відносинах, від яких [INFO] народилася дочка [PERSON]. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Її коштів для повноцінного утримання їх спільної дитини не вистачає. Відповідач на даний час працює в Роменській виправній колонії № 56, регулярно отримує заробітну плату, має задовільний стан здоров'я, на його утриманні інших неповнолітніх дітей, а також непрацездатних батьків не має. За таких обставин просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не прибув, в заяві просив розглянути справу без його участі, позов визнав повністю. Судом встановлено, що сторони з 26 січня 2013 року перебувають у шлюбних відносинах, від яких [INFO] народилася дочка [PERSON]. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а. с. 5, 6). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. (а.с. 15) Матеріально забезпечувати дочку в добровільному порядку відповідач відмовляється. [PERSON] на даний час офіційно працевлаштований, працює в Роменській виправні колонії № 56 молодшим інспектором ВНБ, регулярно отримує заробітну плату, що стверджується довідкою (а.с. 7), інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

21 березня 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 14 листопада 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час подружнього життя у них народилися діти: доньки - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] Вказала, що з вересня 2013 р. вона сама утримує дітей, а відповідач ухиляється від батьківських обов'язків, гроші на утримання дітей не надає. Просила суд постановити рішення, за яким стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки щомісячно до повноліття дітей. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала письмову заяву, в якій позов підтримала, а справу просила розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, але надав письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути без його участі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєст рованому шлюбі з 14 листопада 2003 року. У період подружнього життя, а саме, 15 грудня 2003 р. у них народилася донька - [PERSON], а [INFO] донька - [PERSON], батьком яких є відповідач у справі. Встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від сім'ї. Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З'ясовано, що відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дітей, не надає позивачу допомоги на їх утримання. Суд, з урахуванням обставин визначених ст. 182 СК України приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 21 березня 2014 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

21 березня 2015 року позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтував тим, що 22 березня 2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, в якому остання взяла у борг кошти в сумі 16 500 грн., які зобовязувалася повернути через 10 календарних днів. 1 квітня 2012 року строк повернення боргу збіг. Після закінчення строку повернення боргу [PERSON] взятих на себе зобовязань по поверненню боргу не виконала, на неодноразові звернення [PERSON], на протязі майже трьох років про повернення боргу - не реагує. Просить суд стягнути на його користь із відповідача борг в сумі 16 500 грн.та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав частково в сумі 11\~500 грн., суду пояснив, що відповідач повернула йому вже 5000 грн. Відповідач [PERSON], позов визнала в сумі 11\~500 грн., суду пояснила, що вже віддала 5000 грн. позивачу, то буде частково погашати борг., тому що, має четверо неповнолітніх дітей, одна з дітей є інвалід з дитинства, крім того, в березні 2015 року помер її батько, тому не має можливості повернути борг вчасно та повністю. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази по справі, суд вважає позов задовольнити частково. Правовідносини, врегульовані ст. ст. 526, 1046-1050 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 22 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, в якому остання взяла у борг кошти в сумі 16 500 грн., які зобовязувалася повернути через 10 календарних днів (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, 1 квітня 2012 року строк повернення боргу збіг. Але закінчення строку повернення боргу [PERSON] взятих на себе зобовязань по поверненню боргу не виконала, на неодноразові звернення [PERSON], на протязі майже трьох років про повернення боргу - не реагує. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Крім того відповідач позов визнав в сумі 11\~500 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

21 березня 2015 року помер батько позивачки [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Задвірка,35 в с.Скоморохи Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Законний представник неповнолітньої позивачки [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши законного представника позивачки, відповідачку, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 21 березня 2015 року помер [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало їй на праві власності; Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом; Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину; Відповідачка від своєї частки у спадковому майні відмовилася на користь позивачки. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] Російської Федерації, безвісно відсутнім. Свою заяву мотивує тим, що з 06.05.1970 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] 01 грудня 2006 року останній зібрав свої речі та покинув їх спільне помешкання, мотивуючи тим, що їде на заробітки до Західної України. У 2007 році чоловік зателефонував їй з невідомого номеру та попросив гроші у борг, проте вона відмовила, оскільки грошей не мала. При цьому чоловік не повідомив їй про місце свого перебування, яке до сьогоднішнього дня їй так і невідомо. Хоча її чоловік вже понад 9 років не зявляється за місцем проживання, проте вона досі фактично перебуває із ним у шлюбних відносинах. Встановлення факту визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно їй для реалізації її права на розірвання шлюбу. У судовому засіданні заявник підтримала заяву та просила суд про її задоволення. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився. Про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, заперечень по справі не мають (а.с.22). Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою заявника та підтвердила той факт, що чоловік останньої - [PERSON] покинув місце свого проживання та не зявляється у ньому приблизно 10 років. Свідок [PERSON] суду пояснила, що також є сусідкою заявника та надала покази аналогічні показам свідка [PERSON] Вислухавши пояснення заявника, покази свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 травня 1970 року у райЗАГСі міста Зерноград, актовий запис №101 (а.с.4). Та обставина, що [PERSON], [INFO] не проживає за місцем реєстрації з 2006 року, підтверджується актами про не проживання від 01.03.2016 р. та від 03.03.2016 року (а.с.5-8), а також показами свідків заслуханими в судовому засіданні. Відповідно до ст.43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд, з урахуванням уточнення до позову, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 13 серпня 1999 року, про що було зроблено актовий запис № 1104. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування, спільне господарство не ведеться. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 13 серпня 1999 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 13 серпня 1999 року, про що було зроблено актовий запис № 1104 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що підтверджено дослідженими судом доказами. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 551,20 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20 жовтня 2007 року. Від спільного життя мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що відповідач зловживає спиртними напоями, на ґрунті чого постійно виникають сварки. Однією сім'єю проживали до березня 2016 року. Посилаючись на викладене, а також на те, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, [PERSON] просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, на розірванні шлюбу наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 20 жовтня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №144, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 6-7). Судом також встановлено, що подружнє життя [PERSON] та [PERSON] припинили з березня 2016 року. Причинами розпаду сім'ї є те, що відповідач зловживає спиртними напоями, не працює і не утримує сім'ю. Відповідач суду зазначив, що хоче зберегти сім'ю, але для цього він ніяких заходів не прийняв. Крім того, у сім'ї подружжя [PERSON] зростають двоє малолітніх дітей і часте перебування батька у стані алкогольного сп'яніння здійснює на них негативний вплив. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та двох малолітніх дітей, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею при звереннні з позовом до суду судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved