Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

21. 03. 2016 року позивач звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Корольова, 27, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві власності, посвідченого державним нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори від 29 жовтня 1974 року і зареєстрованого у реєстрі за №3604. 30 червня 1975 року [PERSON] отримала позику від підприємства у якому на той час працювала Дніпропетровського тепловозоремонтного заводу, в сумі 700 рублів строком на 7 років для будівництва індивідуального жилого будинку на ділянці, відведеній в с. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області по вул. Корольова, 27. На підставі повідомлення Дніпропетровського тепловозоремонтного заводу від 30. 06. 1975 року №8 про видачу позики в сумі сімсот рублів для будівництва зазначеного вище будинку, Синельниківською державною нотаріальною конторою накладено заборону на його відчуження 07 липня 1975 року у реєстрі за №25. Позивач, діючи в інтересах [PERSON], звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, однак останній відмовив їй у здійсненні реєстрації, оскільки встановив зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяження з реєстраційним номером 4009389 від 06. 11. 2006 року, накладене Першою синельниківською державною нотаріальною конторою речових прав на нерухоме майно, розташоване за адресою: Дніпропетровська область. Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Корольова, 27, на підставі повідомлення №8 від 30. 06. 1975 року, виданого Дніпропетровським тепловозоремонтним заводом. З довідки, виданої ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» від 03. 03. 2016 року вбачається, що [PERSON] працювала у вказаному підприємстві з 10. 08. 1973 року по 02. 07. 1979 року, а в червні 1975 року їй надано позику в сумі 700 рублів строком на 7 років для будівництва. Утримання позики почалося в червні 1976 року, і загалом було утримано 331 рубль 15 коп. Також, у довідці зазначено, що дані про можливість погашення позики при звільненні шляхом внесення остаточних сум в касу заводу відсутні, так як строк зберігання касових документів складає три роки після звільнення робітника. Згідно трудового законодавства, з робітником, при його звільненні з підприємства, з яким він перебував у трудових відносинах, проводиться остаточний розрахунок, з чого можливо зробити висновок про те, що погашена вся сума позики. Накладена заборона на відчуження жилого будинку не дає можливості [PERSON] зареєструвати право приватної власності на будинок і розпорядитися ним на свій розсуд, тому позивач просить суд зняти заборону відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Корольова, 27, який належить [PERSON], що зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 06 листопада 2006 року за реєстраційним номером 4009389 Першою синельниківською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення №8 від 30. 06. 1975 року Дніпропетровського тепловозоремонтного заводу, та вилучити даний запис. До початку проведення судового засідання позивач [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], надала суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, але до початку його проведення надала заяву про заперечення проти позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що [PERSON] працювала на Дніпропетровському тепловозоремонтному заводі в період з 10. 08. 1975 року по 02. 07. 1979 року. В червні 1975 року [PERSON] отримала від підприємства позику в сумі 700 рублів, яка в повному обсязі не погашена останньою, окрім того відсутнє жодне банківське підтвердження про сплату залишку грошових коштів позичальником у сумі 368 рублів 15 коп. В звязку із викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до довідки, виданої 19. 11. 2015 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровськ область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Корольова, 27, заінвентаризовані за [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності (а. с. 4), посвідчений Синельниківською державною нотаріальною конторою 29. 10. 1974 року за реєстром №3604. Станом на 13. 11. 2015 року на вищезазначеній земельній ділянці за адресою: Дніпропетровськ область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Корольова, 27, розташовані: житловий будинок А1 (загальною площею 42,2м2, житловою площею 20,5 м2), сарай Б1, сарай В1, погріб П1, колодязь №2, що вбачається із наданої суду копії Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [PERSON], виданого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації». Однак, позивач, яка діє в інтересах [PERSON], звернувшись до державного реєстратора [PERSON] із заявою про проведення державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровськ область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Корольова, 27, отримала 26. 01. 2016 року рішення про відмову у державній реєстрації прав в звязку із наявністю в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна заборони на зазначене нерухоме майно з реєстраційним номером 4009389, яка зареєстрована 06. 11. 2006 року Першою синельниківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення №8 від 30. 06. 1975 року Дніпропетровського тепловозоремонтного заводу №1 (а. с. 5). Так, в матеріалах справи знаходиться Заборона №25 від 07. 07. 1975 року, видана на підставі повідомлення Дніпропетровського тепловозоремонтного заводу від 30. 06. 1975 року (а. с. 6), з приводу видачі Дніпропетровським тепловозоремонтним заводом позики [PERSON] в сумі 700 рублів строком на сім років для будівництва індивідуального жилого будинку на ділянці, відведеній у по вул. Корольова, 27 у с. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, згідно договору надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, який посвідчено Синельниківською нотаріальною конторою 29. 10. 1974 року, та зареєстровано у реєстрі за №3604 (а. с. 4). Відповідно до довідки, виданої 03. 03. 2016 року ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» зазначено, що [PERSON] дійсно працювала у Дніпропетровському тепловозоремонтному заводі з 10. 08. 1973 року по 02. 07. 1979 року, та у липні 1975 року їй була видана позика для індивідуального будівництва в сумі 700 рублів, строком на 7 років. Окрім того, згідно даних лицьової картки про нарахування заробітної плати та утримання із неї, які зберігаються в архіві підприємства, утримання позики, виданої для індивідуального будівництва [PERSON] почалось в червні 1976 року. Щомісячний розмір утримання складав 8 рублів 95 коп. Позика утримана із заробітної плати в розмірі: - 7 міс. 1976 року *8, 95 рублів = 62 рублі 65 коп.; - 12 міс. 1977 року * 8, 95 рублів = 107 рублів 40 коп.; - 12 міс. 1978 року * 8, 95 рублів = 107 рублів 40 коп.; - 6 міс. 1979 року * 8, 95 рублів = 53 рублів 70 коп., що загалом складає 331 рубль 15 коп. Дані про можливе погашення позики при звільненні шляхом внесення залишку суми до каси заводу відсутні, так як строк зберігання касових документів складає 3 роки (а. с. 7). В свою чергу Дніпропетровський паровозоремонтний завод 21 жовтня 1965 року, на підставі Наказу Міністерства шляхів сполучення СССР №Г-24515, перейменовано на «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», який згодом став Державним підприємством, а з червня 1993 року Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод». У 2011 році, з метою виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства», завод змінив своє найменування на «Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод». Викладені обставини справи свідчать про те, що заперечення представника відповідача щодо нездійснення повної сплати позики [PERSON] перед заводом спростовуються довідкою, виданою 03. 03. 2016 року ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», де вказано, що строк зберігання касових документів складає три роки, а дані про можливе погашення позики шляхом внесення залишку сум в касу заводу відсутні. Тому, враховуючи вимоги статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном та, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача, яка діє в інтересах [PERSON], підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved