Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

20.04.2018 р. [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що 26.03.2018 р. він отримав позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей судом прийнято відмову від позовних вимог в зв'язку з тим, що батьком дітей є інша особа. Дійсно, 11.11.1992 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. У позові відповідач вказала, що від шлюбу з ним мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], але це не відповідає дійсності, оскільки з січня 2003 року він із відповідачкою спільно не проживають, про що і сама відповідач зазначала у своєму позові про розірвання шлюбу. До подання даного позову він не знав, що у відповідачки є діти і що вони записані на нього. Просить виключити відомості про нього як про батька з актового запису про народження дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 02.07.2018 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю. У судове засідання відповідач не з'явилась, подала заяву від 05.09.2018 р. про визнання позовних вимог та просить розглядати справу без її участі (вх.№13255 від 05.09.2018 р.). Згідно з частинами 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач на стадії підготовчого провадження подала суду заяву про визнання позовних вимог, дослідивши яку суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим наявні підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 11.11.1992 року, про що свідчить Повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Костянтинівському району реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 10.11.2015 року (а.с.11). В цьому шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 15.05.2006 та серії [NUMBER] виданим 24.03.2016 р. територіальним відділом РАЦС Залізничного району м. Воронеж управління РАЦС Воронезької області відповідно (а.с.12,13, 14-15). Позивач із 24.02.2003р. по вересень 2007 року та з 27.02.2009 р. по 23.01.2016 р. перебував у місцях позбавлення волі, про що надана довідка Роменської ВК (№56) від 29.01.2016 р. (а.с.16). Таким чином, позивач із січня 2003 року із відповідачкою спільно не проживають, про що і сама відповідач зазначала у своєму позові про розірвання шлюбу (а.с.17). До подання даного позову позивач не знав, що у відповідачки є діти і що вони записані на нього. У судовому засіданні 16.04.2018 р. у справі про розірвання шлюбу відповідачка, відмовляючись від позовних вимог у частині стягнення аліментів на дітей, вказала, що їх народила від іншого чоловіка, а записала батьком позивача, оскільки перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Згідно з ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред'являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно з п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793 передбачено, що рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що позивач заперечує своє біологічне батьківство дітей, тобто стверджує про відсутність кровного споріднення між ним та дітьми, а також враховуючи, те що відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне даний позов задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, зі змісту пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, з неї не підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що у разі якщо сторона звільнена від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Відповідно до ч.1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved