Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що вона разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] є власницею кімнат, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, який є сином позивача, з вересня 2015 року не проживає за вказаною адресою, однак у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімається. Комунальні послуги відповідач не сплачує, тому позивач разом зі своїм чоловіком змушені нести додаткові витрати. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування кімнатами [ADDRESS] . 1.2. Відповідач подав суду письмовий відзив, в якому вказав, що він є співвласником вищевказаного приміщення, а тому не може бути визнаний таким, що втратив право користування цим приміщенням. 1.3. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 26.04.2013 Управлінням житлово-комунального господарства міськради, жиле приміщення у гуртожитку, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та площа приміщень спільного користування) належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із листом Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради від 21.05.2020 № 677 житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] приватизовано на підставі розпорядження вказаного Управління № 162 від 26.04.2013 на склад сім`ї чотири людини. На праві приватної спільної часткової власності [PERSON] належить 1/4 частка загальноъ площы даного примыщення. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209798892 від 21.05.2020 житлове приміщення у гуртожитку (секція), яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності (по 1/4 частині) належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Підстава для державної реєстрації права власності: свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , серії [NUMBER] , видане 26.04.2013 Управлінням житлово-комунального господарства міськради м. Сєвєродонецька. Згідно з копією довідки про склад сім`ї № 24540 , виданої Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, станом на 02.05.2018 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , її син - [PERSON] , її син - [PERSON] , її донька - [PERSON] . 3. Релевантні джерела права 3.1. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 3.2. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Суд звертає увагу, що житлове приміщення у гуртожитку (секція), розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності (по 1/4 частині) належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відповідач [PERSON] є співвласником кімнат, права користування яких його просить позбавити позивач. На думку суду, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статей 391, 405 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням. Отже, визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатами [ADDRESS] , призведе до обмеження права останнього у користуванні своєю власністю, що суперечить положенням Конституції України, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ЦК України. 4.2. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог[PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд зауважує, що ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.05.2020 було відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з позивача в дохід держави.

Outcome: approved