Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

20 вересня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати незаконним наказ відповідача від 03.09.2018 року №542-к та поновити позивача на роботі; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2018 року. Вимоги обгрунтовані тим, що з 07.11.2016 року позивач працював у відповідача на посаді заступника директора Науково-дослідного інституту. 22.02.2018 року наказом Генерального прокурора України було прийнято новий штатний розпис Національної академії прокуратури за яким скорочувалась посада позивача. 28.05.2018 року позивачу було повідомлено про зміну в штатному розписі та запропоновано 14 вакантних посад з метою подальшого працевлаштування, так як до вказаних посад не було зазначено кваліфікаційні вимоги, 24.05.2018 року позивач направив запит на адресу відповідача. Протягом травня-серпня 2018 року на численні запити позивача відповіді він не отримав. 01.06.2018 року позивачу працівники відповідача намагались вручити повідомлення про звільнення. 03.09.2018 року позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Позивач вважає звільнення незаконним на тій підставі, що пропонувались посади лише ті, які були вакантними на час попередження про майбутнє звільнення, та не пропонувались ті, які були вакантні на день звільнення. Про майбутнє звільнення було повідомлено позивача лише 22.05.2018 року, тобто не за два місяці до майбутнього звільнення. Не враховане переважне право позивача на залишення на роботі, яке передбачено ст.42 КЗпП України та в цей час на роботу приймались особи, які раніше не працювали у відповідача. Позивач є членом профспілкової організації, проте звільнення відбулось без погодження профкому, так як роботодавець не звертався до профкому про надання згоди на звільнення позивача. А тому позивач вважає, так як були порушені норми діючого законодавства при його звільненні, він має бути поновлений на займаній посаді та відповідно має бути виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також позивач зазначає, що він зазнав моральних страждань, оскільки після звільнення він та його сім`я перебували в стресовому стані, без засобів до існування. Відповідно були втрачені нормальні життєві зв`язки, втрачена впевненість в завтрашньому дні, а тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. 26.02.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив. Представник відповідача заперечувала проти задоволення заявлених вимог з підстав, зазначених у відзиві. У відзиві, який 31.01.2019 року надійшов до суду представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що новою структурою та штатним розписом не передбачено посади заступника директора Науково-дослідного інституту. Про наявність вакантних посад позивач був проінформований листами від 01.06.2018 року, 09.08.2018 року, 22.08.2018 року та 03.09.2018 року, але вони були відхилені позивачем. Як зазначає представник, у відповідності до положень статей 40 та 49-2 КЗпП України обов`язок пропонувати вакантні посади виникає у роботодавця з моменту вручення працівникові повідомлення про вивільнення, тобто з 01.06.2018 року. Так як позивач відмовився від всіх запропонованих посад, відповідач був вимушений його звільнити. При звільненні дотримані всі положення діючого законодавства. Також представник зазначає, що відсутні підстави для надання переважного права позивачу на залишення на роботі, як передбачено ст.42 КЗпП України так як посилання позивача на його незамінність і високу кваліфікацію не відповідають дійсності. Крім того, позивачем не доведено спричинення моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з частиною 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 14.10.2013 року працював у відповідача, а з 07.11.2016 року на посаді заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України. Наказом №542-к від 03.09.2018 року за підписом ректора Національної академії прокуратури України звільнено [PERSON] із посади заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 03.09.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Підставою для звільнення як вбачається, став наказ Генерального прокурора України від 22.02.2018 року №21ш, попередження про вивільнення від 01.06.2018 року №13/953. Наказом Генерального прокурора України №21ш від 22.02.2018 року з метою удосконалення організації роботи Національної академії прокуратури України,

Outcome: partial