Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

20 березня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 19 лютого 1999 року по 13 січня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Оскільки на утримання сина відповідач не надає матеріальної допомоги, хоча зобов'язаний, позивач просила суд стягувати з відповідача на утримання спільної дитини сторін аліменти в розмірі 1000 гривень. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила суд стягувати аліменти з відповідача у встановленому законом розмірі. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 19 лютого 1999 року по 13 січня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який наразі проживає з позивачем, знаходячись на її повному утриманні, що підтверджується матеріалами справи (а.с.3, 5, 6). Як встановлено судом з пояснень сторін в судовому засіданні, зокрема з пояснень відповідача, та не спростовується матеріалами справи, відповідач на теперішній час не працює, є військовим пенсіонером, отримуючи відповідну пенсію, яка є постійним джерелом його доходу. В той же час, відповідач не надає позивачу для утримання їх спільної малолітньої дитини регулярної матеріальної допомоги, хоча може надавати таку допомогу. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв'язку. Положеннями ст.ст.141, 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов'язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від даного обов'язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.183 СК України в контексті положень ст.184 СК України, якщо платник аліментів має регулярний, постійний дохід, суд в межах відповідних позовних вимог призначає аліменти на дитину в частці від заробітку (доходу) матері, батька. При цьому відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші істотні обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України, яка регулює призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], якого зобов'язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча має таку можливість, отримуючи постійний та сталий дохід у вигляді пенсії як військовий пенсіонер, а також приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину або ж факту припинення права на аліменти на дитину у відповідності до ст.ст.188, 190 СК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, однак такими, що підлягають частковому задоволенню - шляхом стягування аліментів з відповідача в розмірі ? частини від усіх видів його доходу (заробітку), а не у твердій грошовій сумі, як просить суд позивач. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що відповідач має постійний та сталий дохід, а відтак за змістом положень ст.ст.181-184 СК України аліменти можуть стягуватись з нього лише в частці від доходу, а не в твердій сумі. На підставі ст.214 п.7 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст.367 ч.2 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,6 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved