Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

20 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги представник позивачки обґрунтовував тим, що [PERSON], [INFO], є донькою відповідача та у теперішній час навчається на ІІ курсі денної форми навчання у Київському університеті культури. Відповідач матеріальної допомоги не надає, добровільної угоди про сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини його доходів щомісячно на час навчання доньки. У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що він не має можливості сплачувати аліменти на час навчання доньки в тому розмірі, який вказав її представник, погодившись сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 500 грн на місяць. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є донькою відповідача, у теперішній час проживає з матір'ю та навчається на ІІ курсі денної форми навчання у Київському університеті культури. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження позивачки (а. с. 4), довідкою № 10 від 13 вересня 2018 року, виданою Київським університетом культури (а. с. 6) та довідкою про склад сім'ї позивачки (а. с. 5). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, що ставить позивачку в тяжке матеріальне становище та не надає їй можливості належним чином забезпечувати свої потреби. Разом із тим, як вбачається довідки, наданої відповідачем (а. с. 27), на виконанні державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу). Визначаючи розмір аліментів, який повинен сплачувати відповідач, суд враховує те, що останній займається підприємницькою діяльністю і той факт, що ним офіційно задекларовано загальну суму доходу за три квартали 2018 року в розмірі 31 800 грн (а. с. 29-31), не звільняє його від виконання свого обов'язку як батька щодо утримання дитини, оскільки поняття обсягу виручки приватного підприємця та його середній заробіток (або доход) не є аналогічними за змістом. Отже, виходячи із встановлених обставин та вимог закону, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, заявлений позивачкою, є надто завищеним, та стягнення аліментів в цьому розмірі порушуватиме інтереси відповідача. Суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі однієї шостої частини заробітку (доходу). Це відповідатиме засадам справедливості та розумності. Сторонам суд роз'яснює, що вони не позбавлені права у подальшому звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial