Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

21 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який обгрунтувала такими обставинами. Після смерті батька [PERSON], яка настала [INFO], відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, яку вона належним чином успадкувала за заповітом, а її матір у встановлений законом строк відмовилася від її прийняття. [INFO] померла матір позивачки [PERSON], після смерті якої вона також вчасно прийняла спадщину. За відсутності державної реєстрації права власності на належний батькам будинок по [ADDRESS] вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері та батька право власності на будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою, а саме: житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 61 кв.м, житловою 26,9 кв.м, із верандою літ.«а», ганком літ.«кр», сарай літ.«Б», сарай літ.«В», сарай літ.«Г», погрібник літ.«Д», погрібник літ.«Е», сарай літ.«Ж», сарай літ.«З», погріб літ.«п/г», погріб літ.«п/г1», вбиральню літ. «У», огорожу №1-2, колодязь №1. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від усіх маються заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). 05 травня 1979 року [PERSON] зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.7). 02 квітня 2002 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення селянського господарства, площею 0,54 га (0,33 га, 0,11 га, 0,1 га), що знаходиться по провулку [ADDRESS] (а.с.8). 17 червня 2016 року [PERSON] заповів усе своє майно дочці [PERSON] Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 17 червня 2016 року за реєстровим №219 (а.с.17). [INFO] [PERSON] помер (а.с.19). 08 серпня 2016 року [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, заведена спадкова справа №277/2016. 25 серпня 2016 року [PERSON] звернулася з заявою про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] [INFO] померла [PERSON] (а.с.23). 26 вересня 2016 року [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, заведена спадкова справа №44/2017. Відповідно до довідок Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 05 серпня, 23 вересня, 25 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] до 17 лютого 2016 року були зареєстрованими та проживали по [ADDRESS] Із довідок Синівської сільської ради Липоводолинського району від 25 серпня 2016 року вбачається, що [PERSON] з дружиною [PERSON] до дня мерті проживали у [ADDRESS] (а.с. 20, 24). Відповідно до довідки Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 15 листопада 2016 року житловий будинок по провулку [ADDRESS] значиться за померлим [PERSON] (а.с.25). Із копій погосподарських книг за 1991-1995 рр. вбачається, що господарство [PERSON] у [ADDRESS] з часу його існування і до часу його припинення у законодавчому порядку відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був [PERSON] У період з 1991 року по 1995 рік у домоволодінні проживали [PERSON] з дружиною [PERSON] Відповідно до виготовленого 05 грудня 2016 року технічного паспорту, домоволодіння по [ADDRESS] складається із житлового будинку літ.«А-І» (1965 року побудови), загальною площею 61,0 кв.м, житловою - 26,9 кв.м, із верандою літ.«а» (1965 року побудови), ганком літ.«кр» (1965 року побудови), сарая літ.«Б» (1968 року побудови), сарая літ.«В» (1970 року побудови), сарая літ.«Г» (1970 року побудови), погрібника літ.«Д» (1970 року побудови), погрібника літ.«Е» (1960 року побудови), сарая літ.«Ж» (1970 року побудови), сарая літ.«З» (1970 року побудови), погрібу літ.«п/г» (1970 року побудови), погрібу літ.«п/г1» (1960 року побудови), вбиральні літ. «У» (1968 року побудови), огорожі №1-2 (1968 року побудови), колодязя літ. «№1» (1968 року побудови), вартістю 17635 грн. (а.с.26-30). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу. Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення при особистих зобов'язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право). Відповідно до роз'яснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;... г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року... Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були лише батьки позивачки у справі: [PERSON] та [PERSON], вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР були рівними (по 1/2 частині у кожного). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року». Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 05 грудня 2016 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлим [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, протягом шести місяців має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у строк звернулася до нотаріальної контори та належним чином прийняла спадщину, як після смерті батька так і після смерті матері, а тому за заповітом та за законом успадкувала домоволодіння за вказаною адресою. [PERSON] відповідно до положень ст. 1273 ЦК України відмовилася від обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка. Тому, враховуючи викладене, а також те, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на домоволодіння за спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину.

Outcome: approved