Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

21.01.2020 КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради звернулось до суду із позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування кімнатами [ADDRESS] , [ADDRESS] з підстав, передбачених 71, 72 ЖК України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у спірному житлі більше встановленого статтею 71 ЖК України строку, без поважних причин. Просили задовольнити позовні вимоги. 22.01.2020 відкрито провадження у цивільній справ за правилами спрощеного позовного провадження. 21.02.2020 вирішено питання про витребування доказів. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити. Пояснив, що їм не відомо з якого часу відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні, але точно більше ніж півроку. Також зазначала, що комунальні платежі за квартиру сплачувались повністю, але з січня 2020 року можливо є заборгованість по комунальним платежам, у якому розмірі вона не пам`ятає. Просила прийняти, як доказ не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні, рішення про зняття [PERSON] з квартирного обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради з 06.12.2019, а також інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка підтверджує, що на ім`я [PERSON] є власником однокімнатної квартири в [ADDRESS] . Ці дані знайдені за частковим співпадінням по реєстраційному номеру облікової картки платника податків. Відповідач у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомляла. Представник третьої особи, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Пояснив, що житло в якому зареєстрована відповідач відноситься до маневреного житлового фонду виконавчого комітету Полтавської міської ради, що [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні, з якої дати йому також невідомо. Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради свого представника у судове засідання не направила. Враховуючи клопотання представників позивача та третьої особи, суд ухвалив розглядати справу у порядку заочного провадження. Заслухавши представників позивача, третьої особи , дослідивши матеріали справи та надані докази суд керується наступним. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в кімнатах [ADDRESS] , [ADDRESS] з 18.03.2006. Жодного доказу у підтвердження того, що спірне житло відноситься до маневреного фонду Полтавської міської ради позивач та треті особи не надали. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 21.01.2020. Надані позивачем акти про не проживання [PERSON] від 23.12.2019, від 10.01.2012 мають відомості про те, [PERSON] тривалий час ( більше шести місяців) у спірному житлі не проживає. Вказані акти не містять конкретної дати не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні, а тому не є належними доказами в розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України. Аналогічні дані містить акт від 12.06.2020, що наданий представником позивача перед початком розгляду справи. Нормами статей 71, 72 ЖК Української РСР передбачено, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин . Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Позивач не надав суду жодного доказу в підтвердження того, з якого часу відповідач без поважних причин не проживає у спірному житлі, загальні фрази у актах про не проживання « тривалий час та більше шести місяців» , не підтверджує тієї обставини, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад строки, визначені ст. 71 ЖУ УРСР без поважних причин. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, відповідач сплачувала комунальні послуги за користування цим житлом, будь-яких доказів заборгованості по сплаті комунальних послуг позивачем не надано. Не є належним доказом не проживання відповідача у спірному жиловому приміщенні та обставина, що [PERSON] знята з квартирного обліку на отримання житла при виконавчому комітету Полтавської міської у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Наданий витяг з протоколу від 06.1.22-19 ( а.с. 34-35) взагалі не містить жодного посилання на обставини, якими підтверджується виїзд відповідача на постійне проживання до іншого населеного пункту. Не надані докази того, що [PERSON] отримала вказане рішення, що вона з ним згодна. Не підтверджена та обставина, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , так як із відповіді Відділу ДРАЦС у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Суми) мається інформація про проведення перевірки по первинних та поновлених актових записів архівів відділів та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян та встановлена відсутність актових записів про шлюб, розірвання шлюбу, зміни імені [PERSON] ( а.с. 52). Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка підтверджує, що [PERSON] є власником однокімнатної квартири в [ADDRESS] , що дані знайдені за частковим співпадінням по реєстраційному номеру облікової картки платника податків не є належним доказом того, що відповідач [PERSON] виїхала на інше постійне місце проживання. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Позивач під час розгляду справи не змінював підставу позову. Більш того позивач не надав суду доказів того, що відповідач виїхала на інше постійне місце проживання, навіть не перевірив її проживання у можливо придбаній нею квартирі в м. Києві. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона раз на рік приходила до спірного житла, але ніхто їй не відкривав та їй невідомо чи проживають у спірному житлі зареєстровані там особи, а якщо навіть і не проживають, то з якого часу їй невідомо. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Стаття 47\~Конституції України\~гарантує кожному\~право на\~житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так як позивач не надав суду жодного належного доказу того, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному житлі понад строки, визначені статтею 71 ЖК України, слід дійти до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed