Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

20 листопада 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі ТОВ «Веллфін») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 81510 від 15 жовтня 2016 року у розмірі 49\~895, 57 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з надання у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 15 жовтня 2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики № 81510 в електронній формі. За умовами договору позикодавець надає позичальникові кошти в сумі 1201 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вважається датою укладення договору позики. Так, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1201 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 29 жовтня 2019 року, яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість. Загальний розмір заборгованості станом на 13 листопада 2019 року становить 49\~895, 57 грн., з яких 1201 грн. основний борг, 12\~436, 36 грн. заборгованість по відсоткам, 36\~258, 21 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи відмову [PERSON] сплатити заборгованість у добровільному порядку, ТОВ «Веллфін» вимушено звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою від 03 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 31 січня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого він позов заперечив повністю. Вказав, що позивачем долучені до позовної заяви недопустимі докази, а саме: роздруківки електронної заявки на отримання кредиту, копію правил надання грошових коштів у виді позики, копію договору позики № 81510 від 15.10.2016 року, яких він не підписував і з цими документами не ознайомлювався. Окремо, 17 липня 2020 року відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що у 2014 році був мобілізований до Збройних Сил України, після звільнення зарахований до резерву і є військовозобов`язаним, а тому щодо нього розповсюджуються пільги, які встановлені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Розгляд справи за клопотаннями сторін з різних причин неодноразово відкладався. Надалі від представників позивача та відповідача до суду надійшли клопотання про подальший розгляд справи без їх участі. Враховуючи позиції сторін, розгляд справи по суті відбувся без їх участі та без фіксування судового процесу на підставі ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали позову та відзиву на позовну заяву, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 27.10.2015 серія ІК №148, реєстраційний номер [NUMBER] виданого Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Веллфін» зареєстровано як фінансову установу. З договору позики № 81510 від 15 жовтня 2016 року вбачається, що такий укладено між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] . Відповідно договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1201 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування. Позика надається виключно за допомогою веб-сайту за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Строк позики складає 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 14 листопада 2016 року. Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання останнім своїх зобов`язань. Відповідно до графіку розрахунків до договору позики № 81510 від 15 жовтня 2016 року сума по договору 1201 грн., дата погашення - 14 листопада 2016, сума до сплати процентів 380, 88 грн., разом до сплати 1581, 88 грн. Згідно довідки щодо заборгованості за договором № 81510 від 15 жовтня 2016 станом на 13 листопада 2019 року загальна сума заборгованості становить 49\~895, 57 грн., з яких 1201 грн. заборгованість за основною сумою позики; 12\~436, 36 грн. заборгованість за відсотками; 36\~258, 21 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 12 травня 2016 між ТОВ «Веллфін» та Фінансовою компанією «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 211/11, відповідно до якого ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положенням ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В той же час, ст. 634 ЦК України передбачено можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 15 жовтня 2016 року сторонами укладено договір позики № 81510 в електронній формі. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комецію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пунктом 1.3 Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача (маска картки [NUMBER] ) була перерахована сума позики в розмірі 1201 грн., що підтверджується повідомленням від 29 жовтня 2019 року ТОВ ФК «Вей Фор Пей», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайєр здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Згідно п.1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 0,95 % від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн. за перший день користування позикою; - 0,95 % від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього Договору; -3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідач [PERSON] умови договору не виконав, в частині повернення коштів та відсотків за користування такими, внаслідок чого утворилась заборгованість і станом на 13 листопада 2019 року її загальна сума становить 49\~895, 57 грн., з яких 1201 грн. заборгованість за основною сумою позики; 12\~436, 36 грн. заборгованість за відсотками; 36\~258, 21 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до висновку, якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у своїй постанові від 28 березня 2019 року, прийнятій за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Отже, враховуючи вищезазначені норми матеріального права та позицію ВП/ВС, висловлену у справі №444/9519/12, можна дійти висновку, що нарахування відсотків за ставкою, визначеною Договором відбувається лише у період строку кредитування. Оскільки позика [PERSON] за Договором № 81510 від 15 жовтня 2016 року була надана строком на 30 днів, тобто до 14 листопада 2016 року, та враховуючи наявний в матеріалах розрахунок, який є не від`ємною частиною вищезазначеного Договору, з відповідача підлягають стягненню відсотки за процентною ставкою, встановленою Договором, у загальному розмірі 380, 88 грн. Крім того, доречним буде зауважити, що оскільки позиція позивача не містить відсилання на приписи ст.625 ЦК України, відсутні підстави для застосування наслідків прострочення виконання зобов`язання, визначені положенням вказаної норми. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Окрім цього, як судом встановлено та вбачається з поданих стороною відповідача документів, він проходив військову службу у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу з 01 квітня 2014 року до 08 квітня 2015 року, був призваний на військову службу у збройних силах України за мобілізацією та був відряджений для проходження такої в зону проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. 08 квітня 2015 року відповідач був звільнений (демобілізований) в запас на підставі Наказу командира військ ОК «Північ» № 73-РС. Згідно повідомлення [INFO] № 1047 від 16 червня 2020 року, рядовий запасу [PERSON] є військовозобов`язаним з 10 квітня 2015 року. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] є військовозобов`язаним, проте 08 квітня 2015 року був демобілізований з лав Збройних Сил України, а отримав кредит 15 жовтня 2016 року, тобто після демобілізації, на нього не розповсюджується дія п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] в частині звільнення його від сплати процентів за користування кредитом. Отже виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу позики за Договором № 81510, а це: витяги про його реєстрацію на сайті позивача, а також лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 4908-ВП від 29 жовтня 2019 року за змістом якого 15 жовтня 2016 року [PERSON] (маска картки [NUMBER] ) було перераховано 1201 грн., вимога про стягнення основного боргу (суми по договору) у розмірі 1201 грн. та 380, 88 грн. відсотків є такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем сплачено 1921 гривень судового збору, а позов задоволено частково (3, 17 % позовних вимог), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 60, 90 грн. частки судового збору.

Outcome: partial