Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

20 квітня 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ квартири в натурі. В ході розгляду справи [PERSON] неодноразово уточнював позовні вимоги. Так , ним 14.04.2006 року, 31.05.2006 року були надані уточнення до позову. 2 грудня 2013 року [PERSON] надав уточнення до позовних вимог після проведення судових будівельно-технічних експертиз. У обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що він разом із [PERSON] були співвласниками в рівних частках /по ? / 3-х кімнатної квартири , загальною площею 36,9 кв.м. , яка розташована на 1 поверсі одноповерхового будинку за адресою [ADDRESS]. Підтвердженням права власності є свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 01.04.1998 року, реєстраційний [NUMBER]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 жовтня 2011 року за ним та [PERSON] визнано право власності на ? частину прибудови /приміщення 1 площею 2,4 кв. м., 1, площею 0,8 кв. м., 2, площею 5,9 кв.м., 3, площею 0,9 кв. м. до квартири [NUMBER] житлового будинку [ADDRESS]. Отже загальна площа спірної квартири складає - 46,9 кв. м. та складається з 3-х кімнат житловою площею 29,5 кв.м., в тому числі : 1 кімната -10,4 кв.м., 2- кімната - 10,0 кв. м., 3 кімната - 9, 1 кв. м., кухні- 7,4 кв. м., вбиральні - 09 кв. м., коридору - 5,9 кв. м., тамбуру - 2,4 кв. м. тамбуру 0,8 кв. м.. [INFO] його бабуся [PERSON], померла. Після її смерті спадкоємцем за заповітом є відповідач у справі [PERSON], який прийняв спадщину, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Його частка та частка відповідача складає ? частину вищевказаного будинку. Відповідач до цього часу свідоцтво про спадщину не отримав , але у спірну квартиру вселився та постійно в ній мешкає. Спільної згоди про поділ та порядок користування спірною квартирою між ним та відповідачем не досягнуто. На теперішній час мається висновок судової будівельно-технічної експертизи за №25 від 27 листопада 2012 року , яка передбачає два варіанти поділу спірної квартири . При вирішенні питання про виділ в натурі частки майна, що є в його та відповідача спільній частковій власності , позивач просить суд виділити з правом власності кімнату [NUMBER] , площею 11,0 кв. м., що на 4,05 кв. м. менш, ніж припадає по житловим будівлям, із службових приміщень виділити кухню №4, площе. 7,4 кв. м., сумісний з ванною кімнатою коридор [NUMBER], площею 6, 4 кв. м., уборну [NUMBER], площею 0,9 кв. м., коридор [NUMBER], площею 2,4 кв. м. тамбур [NUMBER], площею 0,8 кв. м., що на 4,9 кв. м. більш , ніж припадає на його ідеальну частку.. Відповідачу виділити в цій квартирі : дві житлові кімнати [NUMBER], площею 10,0 кв.м. та [NUMBER], площею 9,1 кв. м., що на 4,05 кв. м. більш , ніж припадає на його ідеальну частку. Усього [PERSON] виділити 19, 1 кв. м. ,що на 4,9 кв м. менш, ніж припадає на його ідеальну частку. Такий варіант розподілу спірної квартири відповідає 2 варіанту експертизи №25 від 27листопада 2012 року. При цьому варіанті йому необхідно закрити дверний отвір між приміщеннями [NUMBER] та [NUMBER], замість вікна в приміщення [NUMBER] зробити дверний отвір для виходу в прибудову для [PERSON] , яка буде складатися з 4-х приміщень -коридору, кухні , санвузла та тамбура, загальною площею 14,0 кв.м.. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення відповідні вищенаведеному . Однак пояснили, якщо суд прийде до висновку виділити відповідачу ті приміщення, які не потребують прибудови у вигляді коридору, кухні , санвузла та тамбура, вони не будуть заперечувати. Відповідач проти задоволення позову [PERSON] заперечував , стверджував, що приміщення І,1,2,3,4,5 є самочинними побудовами , будувалися його батьками, а тому позивач ніякого відношення до цих приміщень немає. 2 липня 2007 року [PERSON] надав зустрічний позов та просив відхилити позов [PERSON], надати йому можливість отримати дійсне свідоцтво про право власності на житло у спірному будинку. В ходу розгляду зазначеною справи [PERSON] неодноразово уточнював та доповнював позовні вимоги. Так, 15.11.2007 року , 10.11.2007 року, 23.01.2008 року [PERSON] надав додатки до зустрічного позову , в яких зазначив, що згоден віддати [PERSON] тільки кімнату [NUMBER] по плану квартири , площею 10, 1 кв. м.. просив суд відхилити позов [PERSON]. 15.07.2015 року та 24.07.2015 року [PERSON] надав уточнення до зустрічного позову та просив виділити у його власність приміщення 1,1,2,3,4,5 квартири 4 , площею 27,7 кв. м. по [ADDRESS] , як самочинну прибудову , зроблену його батьками та виділити частку державного майна приміщення [NUMBER], площею 9,1 кв. м.. Відповідачу виділити приміщення [NUMBER],площею 10,0 кв. м.. Треті особи Харківська міська рада та Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної експертизи» належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, тому судом було прийнято рішення про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, вислухав пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено , що квартира [NUMBER], розташована в житловому будинку по [ADDRESS] , зареєстрована на ім'я : [PERSON] та [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло , виданого 01.04.1998 року ХМЦПДЖФ, р. [NUMBER]. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 01.04.1998 року, р. [NUMBER]. Свідоцтво про право власності на житло видане на квартиру [NUMBER] загальною площею 36,9 кв. м.. На момент приватизації приміщення [NUMBER],1,2,3 /прибудова/, загальною площею 10,0 кв. м. - були самочинними. У 2003 році рішенням виконкому Жовтневої райради м. Харкова №28-29 від 01.04.2003 р. самочинні приміщення №І,1,2,3 /прибудова/, загальною площею 10,0 кв.м. , були прийняті до експлуатації на ім'я [PERSON] У 2009 році рішенням виконкому Жовтневої райради м. Харкова №62-36 від 06.10.2009 року внесені зміни в констатуючу частину рішення виконкому №28-29 від 01.04.2003 року , згідно якої вищезазначені приміщення були прийняті до експлуатації на ім'я [PERSON] та [PERSON]. У 2009 році рішенням виконкому Жовтневої райради м. Харкова №68-54 від 03.11.2009 року було призупинено дію рішення №62-36 від 06.10.2009 року до розгляду по суті справи про право власності на квартиру [ADDRESS] У 2011 році рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.10 2011 року право власності на ? частину прибудови /приміщенні №І, площею 2,4 кв.м., [NUMBER], площею 0,8 кв. м., [NUMBER], площею 5,9 кв. м., [NUMBER], площею 0,9 кв. м. /до квартири [NUMBER] житлового будинку по [ADDRESS] було визнано за [PERSON]. Цим же рішенням право власності на ? частину прибудови / приміщенні №І, площею 2,4 кв.м., [NUMBER], площею 0,8 кв. м., [NUMBER], площею 5,9 кв. м., [NUMBER], площею 0,9 кв. м. / до квартири [NUMBER] житлового будинку по [ADDRESS] було визнано за [PERSON]. [PERSON] було відмовлено у скасуванні рішення виконкому Жовтневої райради м. Харкова №62-36 від 06.10.2009 року та рішення виконкому Жовтневої райради м. Харкова №68-54 від 03.11.2009 року було скасовано . У 2009 році рішенням виконкому Жовтневої райради м. Харкова №41-42 від 07.07.2009 року приміщення [NUMBER] , площею 10,4 кв. м. та [NUMBER], площею 7,4 кв. м., були прийняті до експлуатації. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Як зазначалося вище [PERSON] не отримав свідоцтво про право власності за заповітом після смерті матері [PERSON] . Однак судом встановлено та підтверджується листом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори за №225/2 27 від 13.02.2004 року , що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], спадщину прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори 24.07.2003 року. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Таким чином [PERSON] є належним відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом , який має право на звернення до суду з вищевказаним зустрічним позовом. Для з'ясування технічної можливості виділу належних сторонам частин , по справі були проведені судові будівельно-технічні експертизи. /а.с.40-49 том. 1 та 1-10 том 2/. Так, на розгляд суду надано висновок №679 судово-технічної експертизи від 27.08.2007 року , який передбачає три варіанти порядку користування спірною квартирою. Відповідно до висновку зазначеної експертизи , поділити квартиру [NUMBER] за адресою [ADDRESS] в натурі - технічно не можливо, оскільки , не можливо виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення з самостійними виходами, котрі можуть використовуватися як окремі квартири. Висновок №679 судово-технічної експертизи від 27.08.2007 року не може бути прийнятий судом, оскільки такий передбачає визначення порядку користування спірною квартирою, тоді як сторони у справі просять , а позивач за первісним позовом наполягає на проведення виділу майна , що є у їх спільній частковій власності його та відповідача [PERSON]. Окрім того , при проведенні даної експертизи , експертом були виключені з розподілу приміщення І,1,2,3, загальною площею 10,0 кв. м., оскільки такі рішенням райвиконкому прийняті в експлуатацію на ім'я [PERSON]. Як зазначалось вище, у 2011 році рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.10 2011 року право власності на ? частину прибудови /приміщенні №І, площею 2,4 кв.м., [NUMBER], площею 0,8 кв. м., [NUMBER], площею 5,9 кв. м., [NUMBER], площею 0,9 кв. м. /до квартири [NUMBER] житлового будинку по [ADDRESS] було визнано за [PERSON]. Цим же рішенням право власності на ? частину прибудови / приміщенні №І, площею 2,4 кв.м., [NUMBER], площею 0,8 кв. м., [NUMBER], площею 5,9 кв. м., [NUMBER], площею 0,9 кв. м. / до квартири [NUMBER] житлового будинку по [ADDRESS] було визнано за [PERSON]. [PERSON] було відмовлено у скасуванні рішення виконкому Жовтневої райради м. Харкова №62-36 від 06.10.2009 року та рішення виконкому Жовтневої райради м. Харкова №68-54 від 03.11.2009 року було скасовано . У 2009 році рішенням виконкому Жовтневої райради м. Харкова №41-42 від 07.07.2009 року приміщення [NUMBER] , площею 10,4 кв. м. та [NUMBER], площею 7,4 кв. м., були прийняті до експлуатації. Таким чином на сьогоднішній день у спірній квартирі самочинні побудови відсутні. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами , встановленими статтею 212 цього Кодексу. На розгляд суду також надано два варіанти розподілу квартири [NUMBER] в житловому будинку по [ADDRESS] відповідно до висновку судової будівельно- технічної експертизи № 25 від 27.11.2012 року . Так, відповідно до першого варіанта вищевказаної експертизи пропонується виділити першому співвласнику житлову кімнату [NUMBER], площею 10,0 кв.м., що на 5,05 кв.м. менше, ніж припадає на його ідеальну частку та службові приміщення: кухню [NUMBER], площею 7,4 кв. м., суміщений коридор з ванною кімнатою [NUMBER], площею 6, 4 кв. м., вбиральню [NUMBER], площею 0,9 кв. м., коридор [NUMBER], площе. 2,4 кв. м., тамбур [NUMBER], площею 0,8 кв. м.. Усього першому співвласнику виділяється 27, 9 кв. м. загальної площі квартири [NUMBER], що на 3,9 кв. м. більше , ніж припадає на його ідеальну частку. Другому співвласнику виділяються житлові кімнати [NUMBER], площею 11,0 кв.м. та [NUMBER], площею 9,1 кв. м., що на 5,05 кв. м. більше , ніж припадає на його ідеальну частку. Усього другому співвласнику виділяється 20, 1 кв. м. загальної площі квартири [NUMBER], що на 3,9 кв. м. менше, ніж припадає на його ідеальну частку. Для здійснення 1 варіанту поділу необхідно провести наступні переобладнання: зачинити дверні отвори між приміщеннями [NUMBER] і [NUMBER],[NUMBER] і [NUMBER]; замість вікна в приміщенні [NUMBER] обладнати дверний отвір для виходу в прибудову, яку необхідно прибудувати до приміщень другого співвласника ; прибудувати до приміщень другого співвласника прибудову, яка складається з чотирьох приміщень - коридору, кухні, санвузла і тамбуру, загальною площею 14,0 кв. м. Відповідно до другого варіанту вищевказаної експертизи пропонується першому співвласнику виділити житлову кімнату [NUMBER], площею 11,0 кв. м., що на 4,05 кв.м. менш, ніж припадає на його ідеальну частку та службові приміщення: кухню [NUMBER], площею 7,4 кв. м., суміщений коридор з ванною кімнатою [NUMBER], площею 6, 4 кв. м., вбиральню [NUMBER], площею 0,9 кв. м., коридор [NUMBER], площе. 2,4 кв. м., тамбур [NUMBER], площею 0,8 кв. м.. Усього першому співвласнику пропонується виділити 28,9 кв. м. загальної площі квартири [NUMBER], що на 4,9 кв. м. більше, ніж припадає на його ідеальну частку. Другому співвласнику виділити житлові кімнати [NUMBER], площею 10,0 кв. м. та [NUMBER], площею 9, 1 кв. м., що на 4,05 кв. м. більше , ніж припадає на його ідеальну частку. Усього другому співвласнику пропонується виділити 19, 1 кв .м. загальної площі квартир [NUMBER], що на 4,9 кв. м. менше, ніж припадає на його ідеальну частку. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, є обов'язковою для них при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном та її здійснення, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками, за виключенням випадків, коли співвласників лише двоє, спільна власність при виділі частки зберігається,. Зазначені правила стосуються всіх видів рухомого та нерухомого майна, в тому числі й житлових будинків як об'єктів права власності. При цьому, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (будинків), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено окремий будинок чи відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку (будинків) в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, які відповідають розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. N 7 з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», поділ жилого будинку в натурі між учасниками спільної часткової власності на будинок можливий за умови, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а також за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Частиною 3 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника , який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Судовим розглядом встановлено, що у спірній квартирі з 2003 року постійно мешкає [PERSON]. Позивач [PERSON] просить провести поділ спірної частини домоволодіння між ним та [PERSON] відповідно до другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 25 від 27.11.2012 року та виділити йому з правом власності кімнату [NUMBER] , площею 11,0 кв. м., що на 4,05 кв. м. менш, ніж припадає по житловим будівлям, із службових приміщень виділити кухню [NUMBER], площе. 7,4 кв. м., сумісний з ванною кімнатою коридор [NUMBER], площею 6, 4 кв. м., уборну [NUMBER], площею 0,9 кв. м., коридор [NUMBER], площею 2,4 кв. м. тамбур [NUMBER], площею 0,8 кв. м., що на 4,9 кв. м. більш , ніж припадає на його ідеальну частку.. Відповідачу виділити в цій квартирі : дві житлові кімнати [NUMBER], площею 10,0 кв.м. та [NUMBER], площею 9,1 кв. м., що на 4,05 кв. м. більш , ніж припадає на його ідеальну частку. Усього [PERSON] виділити 19, 1 кв. м. ,що на 4,9 кв м. меньш, ніж припадає на його ідеальну частку. Однак , на думку суду найбільш приємлемий перший варіант розподілу спірної квартири відповідно до якого [PERSON] виділяється у власність у натурі у квартирі [NUMBER] у житловому будинку [ADDRESS], що є у спільній частковій власності: житлові кімнати [NUMBER], площею 11,0 кв.м. та [NUMBER], площею 9,1 кв. м., що на 5,05 кв. м. більше , ніж припадає на його ідеальну частку. Усього [PERSON] виділити 20, 1 кв. м. загальної площі квартири [NUMBER], що на 3,9 кв. м. менше, ніж припадає на його ідеальну частку. [PERSON] виділяється у власність у натурі у квартирі [NUMBER] у житловому будинку [ADDRESS], що є у спільній частковій власності: житлову кімнату [NUMBER], площею 10,0 кв.м., що на 5,05 кв.м. менше, ніж припадає на його ідеальну частку та службові приміщення: кухню [NUMBER], площею 7,4 кв. м., суміщений коридор з ванною кімнатою [NUMBER], площею 6, 4 кв. м., вбиральню [NUMBER], площею 0,9 кв. м., коридор [NUMBER], площе. 2,4 кв. м., тамбур [NUMBER], площею 0,7 кв. м.. Усього [PERSON] виділити 27, 9 кв. м. загальної площі квартири [NUMBER], що на 3,9 кв. м. більше , ніж припадає на його ідеальну частку. Для здійснення запропонованого варіантну поділу необхідно провести наступні переобладнання: зачинити дверні отвори між приміщеннями [NUMBER] і [NUMBER],[NUMBER] і [NUMBER]; замість вікна в приміщенні [NUMBER] обладнати дверний отвір для виходу в прибудову, яку необхідно прибудувати до приміщень, які виділені [PERSON]; прибудувати до приміщень , які виділені [PERSON] прибудову, яка складається з чотирьох приміщень - коридору, кухні, санвузла і тамбуру, загальною площею 14,0 кв. м. Варіант розподілу квартири позначений в Додатку А-1 приведено в додатку [NUMBER] до даного висновку . При прийнятті зазначеного варіанту судом було враховано, що по другому варіанту необхідно зробити прибудову службових приміщень: коридору , кухні, санвузла та тамбуру. На думку суду [PERSON] враховуючи його вік , стан здоров'я та матеріальне становище , буде важко робити прибудову. Таку думку висловив у судовому засіданні і сам представник позивача за первісним позовом [PERSON]. Крім того , варіант 2 висновку судової будівельно- технічної експертизи №25 від 27.11.2012 року передбачає прибудову службових приміщень: коридору , кухні, санвузла та тамбуру. Як встановлено судом , висновок експерта передбачає побудову тамбуру на близькій відстані від побудови власника іншої квартири будинку [ADDRESS], чим буде перекрито доступ природного світла у приміщення третіх осіб /власника іншої квартири/. На зазначені обставини посилалися у судовому засіданні і сторони у справі. На думку суду зазначених вище підстав, судом не може бути прийнятий 2 варіант розподілу спірної квартири, оскільки у випадку його прийняття будуть порушені права та інтереси третіх осіб. Що стосується пропозиції щодо розподілу спірної квартири [PERSON], то такий варіант не може бути прийнятий судом, оскільки зачапає інтереси та права співвласника [PERSON]. Суд не може погодитися з доводами [PERSON] щодо належності йому особисто самочинних прибудов І, 1,2,3,4,5, оскільки такі були побудовані його батьками. Зазначені доводи спростовуються вищевказаними доказами. Так, провадження у зазначеній справі неодноразово зупинялося за клопотанням [PERSON], оскільки він оспорював у судовому порядку свідоцтво про приватизацію спірної квартири його мамою [PERSON] та [PERSON] у 1998 році, рішення виконкому Жовтневої райради м. Харкова №62-36 від 06.11.2009 року, яким були внесені зміни в рішення за №28-29 від 01.04.2003 року , згідно якого самочинні приміщення №І,1,2,3 /прибудова/, загальною площею 10,0 кв. м. буди прийняти в експлуатацію на його ім'я та на ім'я [PERSON]. Однак у задоволені позовних вимог [PERSON] було відмовлено та на сьогоднішній день [PERSON] є власником ? частини спірної квартири. Для здійснення запропонованого варіантну поділу необхідно провести наступні переобладнання: зачинити дверні отвори між приміщеннями [NUMBER] і [NUMBER],[NUMBER] і [NUMBER]; замість вікна в приміщенні [NUMBER] обладнати дверний отвір для виходу в прибудову, яку необхідно прибудувати до приміщень, які виділені [PERSON]; прибудувати до приміщень , які виділені [PERSON] прибудову, яка складається з чотирьох приміщень - коридору, кухні, санвузла і тамбуру, загальною площею 14,0 кв. м. Відповідно до вимог ст. 152 ЖК України /із змінами внесеними згідно із Законом №3187 від 06.05.93; в редакції Закону №191-VІІІ (191-19) від 12.02.2015 року , виконання власником роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Як вбачається з 1 варіанту висновку експертизи №25 від 27.11.2012 року переустаткування , які необхідно провести, не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Outcome: partial