overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у здійсненні нею коритування та розпорядження нерухомим майном, шляхом виселення [PERSON], [INFO], з домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Полтавська, буд.24. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником домоволодіння № 24 по вул. Полтавська в м.Павлоград Дніпропетровської області. За даною адресою, без реєстрації, проживає відповідач, якому дозвіл на проживання, як власник, позивач не надавала. При цьому, відповідач зареєстрований за іншою адресою. Добровільно покинути вищевказане домоволодіння відповідач не бажає, у звязку із чим позивач змушена звернутись до суду за захистом свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном. В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння № 24 по вул. Полтавська в місті Павлограді Дніпропетровської області (а.с.8,9-10,13). Згідно копії паспорту серії АН № 263273, виданого Павлоградським МВУМВС України в Дніпропетровській області 13 березня 2008 року, яка наявна в матеріалах справи, місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.6). Згідно довідки від 08 серпня 2017 року, завірена головою квартального комітету м.Павлоград № 81, відповідач дійсно проживає за адресою: [INFO] без прописки та реєстрації (а.с.14). Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинком. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати. На\~\~підставі\~\~викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2015 року. Відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Доходів позивача в теперішній час недостатньо для свого самостійного утримання. Тому, позивач просить суд, згідно уточнень від 18 жовтня 2017 року, стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Матеріальну допомогу на утримання дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює,[PERSON] не надає. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання, оскільки позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Позивач інших доходів немає. Відповідач є працездатним. У відповідності до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності вважає можливим позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану 22.01.2-16 р, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться з березня 2017 р., а шлюбні відносини між ними припинені. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просить її вимоги задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. На заочний розгляд погодилась. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], 22 січня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 28 (а.с. 3). Подружжя від шлюбу дітей не мають. В судовому засіданні достовірно встановлено, що з березня 2017 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 10 серпня 1991 року. Спільне життя не склалося, сторони шлюбні відносини не підтримують протягом останніх десяти років, у зввязку із втратою почуттів та постійними сварками. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, шляхом надіслання повідомлення на мобільний телефон та направлення на адресу його реєстрації поштової кореспонденції. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1991 року . Сторони шлюбні відносини не підтримують. Суд вважає, що збереження сім'ї не можливе, це суперечитиме інтересам кожного із сторін і їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання на період навчання у Харківській державній академії культури в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, посилаючись на таке: відповідач є її батьком. Зараз вона навчається на денній формі і потребує матеріальної допомоги на придбання харчів, одежі, оплату проїзду, придбання книжок та іншого навчального приладдя, проживання, а мати не може сама забезпечити її вищевказаним. Позивачка в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заявлених вимог частково заперечує та просив врахувати його стан здоров'я при визначенні розміру стягуваних аліментів, а саме, що він інвалідом третьої групи з загальним захворюванням. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: так, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є рідним батьком позивачки. Остання, дійсно, навчається у Харківській державній академії культури з 01.09.2017 року денної форми навчання, що вбачається з наданої довідки (а.с.3), і потребує матеріальної допомоги на придбання харчів, одежі, оплату проїзду, придбання книжок та іншого навчального приладдя, проживання. Зважаючи на те, що відповідач фактично визнав позовні вимоги, суд, згідно наданих стороною позивачки доказів, приходить до висновку, що [PERSON], дійсно, потребує матеріальної допомоги на своє утримання, як така, що продовжує навчання, оскільки відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці. Такий обов'язок прямо передбачений ст. 199 СК України при наявності можливості надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, суд враховує наявну інвалідність третьої групии у відповідача, а тому, вважає позовні вимоги позивача у 1000 грн. аліментів на місяць - завищеними і вважає, що достатньо з відповідача на користь позивача стягувати аліменти по 800,00 грн. на місяць, а в решті заявлених вимог - відмовити. Вимоги позивачки грунтуються на законі, тому підлягають частковому задоволенню з урахуванням вищенаведеного.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

21 вересня 2017 року до канцелярії суду надійшла заява від ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» про ухвалення додаткового рішення суду з тих підстав, що під час ухвалення заочного рішення у даній справі не зазначено про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача. В поданій заяві представник позивача просить винести додаткове рішення суду про стягнення судового збору з відповідача в сумі 1378 гривень на користь ПАТ «ВБР». Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного. Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2016 року позовні вимоги банку задоволені повністю. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» заборгованість по кредитному договору б/н від 23.07.2014 року у сумі 18 317 гривень 53 копійки. Судом виявлено, що при вирішенні питання про стягнення заборгованості за кредитним договором не стягнута сума судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Сторони про час і місце розгляду даного питання повідомлені, неявка сторін у дане судове засідання не є обов»язковою. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом з»ясовано, що при ухваленні рішення, судом не вирішено питання про стягнення судового збору, тому суд вирішив розглянути дане питання і прийняти додаткове рішення про стягнення з [PERSON] судового збору у розмірі 1 378 гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. На додаткове рішення може бути подано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Оскільки у відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не вирішив питання про судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

21 вересня 2017 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 04 травня 2012 року відповідач отримав кредит у сумі 300.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобов'язання по кредитному договору не виконує. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 36831.30 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином отримав позов та матеріали до нього, з позовом погоджується. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 04 травня 2017 року відповідач [PERSON], [INFO] (код [NUMBER]) отримав кредит у сумі 300.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобов'язання по кредитному договору не виконує. Станом на 31 серпня 2017 року сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає 36831.30 грн.: - заборгованість за кредитом - 280.73 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 29620.51 грн.; - пеня та комісія - 4700.00 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1730.06 грн.- (процентна складова). А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 36831.30 грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1600 грн., а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

21 вересня 2017 року до суду з позовом звернувся позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2010 року, актовий запис № 160, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Сторонами припинено спільне проживання, шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства з 07 вересня 2015 р., у звязку з супружною невірністю. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, просив задовольнити позовні вимоги (а.с. 15). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище (а.с.16). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 26 червня 2010 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає з відповідачкою. З вересня 2015 року шлюбно-сімейні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства між сторонами припинено в звязку з супружною невірністю. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, думку сторін про неможливість досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

21 вересня 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, звернулися до суду із заявою про слухання справи у їх відсутність. Позивач зазначає, що підтримує заявлені вимоги та просить їх задовольнити, а відповідач - не заперечує проти їх задоволення. А тому у відповідності до положень ст.223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 15 листопада 2011 року, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис №1589. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з серпня 2017 року. Так, згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи що позивач бажає розірвати шлюб, а подальше його збереження буде суперечити її інтересам, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

21 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.09.2017 р. о 18 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є небезпечною для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат також не заперечує задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.09.2017р. о 18 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON] КЗ «ОЦЕМД та МК». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, підозріла до оточуючих. [PERSON] було поставлено попередній діагноз маячний розлад органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved