Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

19 червня 2013 року до Миргородського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON]. В позовній заяві викладено прохання ухвалити рішення яким зменшити частку у спільному майні подружжя з ? до ? частини та припинити право власності відповідача на частку у спільному майні, а саме в житловому будинку по [ADDRESS], шляхом компенсації вартості частки в спільному мані в сумі 5000 грн. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що в період перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали будинок по [ADDRESS], тому він належить їм на праві спільної сумісної власності, як об'єкт спільного майна колишнього подружжя. Після розірвання шлюбу 25 листопада 2010 року вона разом із неповнолітніми дітьми продовжила проживати у будинку, а відповідач переїхав проживати в м. Миргород. Позивачка просить зменшити частку у праві власності на будинок відповідача, так як вона значною мірою його покращила за свої кошти. В період придбання будинку відповідач не працював, тому майже всі кошти на придбання будинку заробила вона особисто. Також відповідач неналежно сплачує аліменти. На підставі ст. 365 ЦК України позивачка вважає, що є всі правові підстави для припинення права власності [PERSON] на спірний будинок. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що в період придбання будинку перебувала в шлюбі з відповідачем, який не працював і був безробітнім, а вона працювала понаднормово для того щоб заробити кошти на придбання житла. Після розірвання шлюбу в 2010 році вона з неповнолітніми дітьми залишилась проживати в будинку по [ADDRESS], а відповідач почав проживати в м. Миргород. З того часу вона значно поліпшила спірне майно за рахунок власних коштів. Відповідач хронічно не сплачував аліменти. Окрім того він періодично приїздить до спірного будинку і в них виникають непорозуміння та сварки, що унеможливлює їх спільне проживання як наданий час так і в майбутньому. Відповідач [PERSON] заперечив вимоги позивачки. Суду пояснив, що їм на праві спільної сумісної власності належить будинок в [ADDRESS]. На момент придбання даного будинку він дійсно не працював, одна виконував всю хатню роботу та доглядав і виховував дітей. Після розірвання шлюбу він перестав проживати у спірному будинку, однак він постійно намагається навідуватись до будинку, щоб поспілкуватись з дітьми. Позивачка агресивно реагує на його приходи та створює конфліктні ситуації. В нього іншого житла на праві власності не має, тому просив відмовити у задоволені позову. Представник Петрівської сільської ради в судовому засіданні при прийнятті рішення поклався на розсуд суду, однак просив врахувати обов'язково інтереси неповнолітні дітей. Суд заслухавши пояснення учасників процесу дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Outcome: approved