Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

19 січня 2018 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із заявою в якій просять розірвати шлюб між [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), і [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Пятихатського районного управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 38. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «Мороз». В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що 14 червня 2003 року одружилися [PERSON] та [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Пятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області було видано свідоцтво про одруження серії І-КИ № 164493, актовий запис № 38, в звязку з чим своє прізвище Рожкова змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Від спільного шлюбу мають доньку - [PERSON], яка народилась 26.09.2003р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 240677, актовий запис № 733, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. Спільне життя між ними не склалося. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинились з 2011 року. Спільне господарство вони не ведуть. У них абсолютно різні погляди на життя. Між ними втрачене почуття любові й поваги один до одного. Подальше спільне життя й збереження сімї вважають неможливим. Все це свідчить про остаточний розпад родини. Подальше перебування у шлюбі перешкоджатиме їм, кожному окремо створити нову родину, що порушуватиме їх законні права. Спір щодо розподілу майна між ними відсутній. Спірного питання щодо місця проживання нашої неповнолітньої доньки [PERSON] не має. Між ними досягнута згода, що після розірвання шлюбу, їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO], буде проживати разом зі своєю матірю [PERSON] У судове засідання заявники не зявились, надали до суду письмові заяву в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надали до суду письмові заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що заява, у силу ст. ст. 104 - 107 Сімейного Кодексу України, підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 14 червня 2003 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 164493, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Пятихатського районного управління юстиції Дніпропетровській області, про що 14 червня 2003 року зроблено запис № 38 (а. с. 11). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 240677, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що 07 жовтня 2003 року зроблено відповідний запис № 733 (а. с. 12). Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2012 року, що підтверджується заявами сторін (а. с. 28, 29). Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно із роз'ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з'ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. Фактично взаємини сторін як подружжя відсутні, подана спільна заява відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, тому суд вважає за можливе їх шлюб в якому є одна дитина розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved