Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

20 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа- Жовтневий районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона наймачем кімнати [ADDRESS]. В кімнаті зареєстрована позивачка та її донька [PERSON], яка з 2001 року не проживає в спірній кімнаті. З 2001 року донька припинила будь-яке спілкування з нею, місце її проживання не відомо, оплату за комунальні послуги донька не здійснює. Вона не чинить перешкоди відповідачці в проживанні та користуванні житловою площею. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні житловою площею, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Жовтневого районного відділу в м.Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожен окремо, підтвердили факт не проживання у кімнаті [ADDRESS] [PERSON] з 2001 року. Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є наймачем кімнати [ADDRESS] (а.с.41-43). Згідно довідки ТОВ «Житлокомцентр» від 24.11.2015 року, кімната є неприватизованою, будинок має статус гуртожитку. (а.с.28). Згідно довідок Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби «НОВА КОМ», ТОВ «Житлокомцентр» в кімнаті [ADDRESS], значаться зареєстрованими позивачка [PERSON], та відповідачка [PERSON], яка є донькою позивачки (а.с. 18,52). Як вбачається з акту, складеному мешканцями будинку [ADDRESS], та затвердженому виконуючим обов'язки директора ТОВ «Житлокомцентр» [PERSON], [INFO] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2001 року (а.с.20). Відповідно до вимог ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень, наданих у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р., відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачка залишила житлове приміщення з власної волі, втратила інтерес до спірного житла як до місця свого проживання, не проживає в кімнаті [ADDRESS] з 2001 року, тобто без поважних причин була відсутня за адресою свого мешкання більш ніж шість місяців, тому визнає відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання.

Outcome: partial