Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

21.10.2013 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 04.09.2012 року працювала у КП «МТТУ» диспетчером (лінійним) в міській диспетчерській службі (МДС). У зв'язку із реорганізацією структурного підрозділу наказом №334л від 15.10.2013 року вона була звільнена з посади, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Із вказаним звільненням позивачка не згодна, оскільки з 11.09.2013 року є членом первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників комунального підприємства «МТТУ» (далі за текстом профспілкова організація «Захист справедливості»), яка не давала своєї згоди на її звільнення. Крім того, рішенням профспілки від 07.10.2013 року, її обрано до складу виборного органу цієї організації - головою ревізійної комісії. Наведене обрання, відповідно до ст.252 КЗпП України та ст.41 ЗУ «Про профспілки, їх правах та гарантіях діяльності», передбачає особливий порядок звільнення працівника, за яким необхідне попереднє узгодження виборного органу та його вищестоящого виборного органу профспілок. За ініціативою власника звільнення працівників обраних до виборного органу неможливо протягом року після закінчення строку їх повноважень, крім безумовних підстав, за яких подальше виконання трудових обов'язків неможливо. Стверджує, що всупереч наведеного порядку, відповідач звільнив її з роботи не узгодивши це питання з профспілковою організацією «Захист справедливості», членом якої вона є. У зв'язку з цим просить визнати наказ №334л від 15.10.2013 року про її звільнення протиправним та скасувати його, поновити її на посаді диспетчера (лінійного) міської диспетчерської служби, стягнути з КП «МТТУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Позовні вимоги в ході судового розгляду неодноразово уточнювались в частині розміру суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який позивачка вважає за доцільне стягнути на її користь. В судовому засіданні позивачка уточненні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав визначених за позовом, просила поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33 476 грн. 04 коп. та компенсувати спричинену моральну шкоду у раніш зазначеному розмірі. На підтвердження заявленої правової позиції послалась на рішення суду першої та апеляційної інстанції, відповідно до яких утримання профспілкових внесків визнано безпідставним. Представники відповідача Темір І.К. та Ляшенко С.С. у судовому засіданні позов не визнали та надали заперечення, в яких зазначили, що процедура звільнення [PERSON] була проведена з дотриманням вимог діючого законодавства про працю, позивачка про звільнення попереджалася та їй було запропоновані інші посади, проте вона відмовилася. Наказ про реорганізацію було оскаржено позивачкою та іншими працівниками у суді, однак був залишений за рішенням суду в силі. Стягнення з профспілкової організації «МТТУ» на користь [PERSON] безпідставно утриманих профспілкових внесків, не виключає її членство у профспілці. А тому, звернення адміністрації відповідача до профспілки МТТУ та отримання згоди на її звільнення, не суперечить вимогам діючого законодавства, яке регламентує порядок звільнення працівника який є членом одразу в декількох профспілках. З'ясувавши правове обґрунтування доводів сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно відомостям, що містяться у трудовій книжці серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], остання з 04.09.2012 р. працювала на посаді диспетчера (лінійного) в міській диспетчерській службі КП «МТТУ». а.с.30 Наказом КП «МТТУ» №292 від 31.07.2013 р. міська диспетчерська служба реорганізована у міську диспетчерську службу та службу руху і контролю. Наказом №79л від 01.08.2013 р. працівники КП «МТТУ», у тому числі й [PERSON], попереджені про їх майбутнє вивільнення 15.10.2013 р. Наказом КП «МТТУ» №334л від 15.10.2013 р. [PERSON] звільнено з роботи на підставі статті 40 п.1 КЗпП України. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Згідно витягу з протоколу №58 від 14.10.2013 року за наслідками розгляду подання адміністрації, профспілковим комітетом МТТУ дана згода на звільнення диспетчера (лінійного) МДС [PERSON] за ст.40 п.1 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату через реорганізацію структурного підрозділу. а.с.96 З огляду на викладене, роботодавцем дотриманні вимоги про попереднє узгодження звільнення позивачки з профспілковою організацією членом якої вона є. Твердження позивачки про те, що вона не членом профспілкового комітету МТТУ, не спростовують законність дій відповідача, з огляду на наступне: Адміністрація КП «МТТУ» звернувшись до профспілкової організації «МТТУ», отримало згоду на звільнення позивачки по справі, що засвідчує членство останньої у профспілці, оскільки це є беззаперечною умовою розгляду подання. Судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції, ухваленими за позовними вимогами [PERSON], встановлена безпідставність утримання членських внесків, оскільки на підприємстві відсутня письмова заява про здійснення утримань на користь профспілки МТТУ, однак не доведено того факту, що позивачка не була членом профспілкової організації МТТУ. Про зворотне свідчить, те, що позивачка з часу працевлаштування на підприємство погоджувалась з утриманням членських внесків до профспілки, приймала участь у поздоровленнях зі святами, які організовувались профкомітетом та після звільнення особисто отримала карточку та профспілковий білет, що підтверджено актом від 21.10.2013 року а.с.92 Посилання позивачки на порушення вимог ст.252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності» щодо недотримання порядку звільнення працівника обраного до виборного органу, суд вважає безпідставними, оскільки рішення про обрання [PERSON] головою ревізійної комісії було прийнято 07.10.2013 року, а відомості про склад виборного органу первинної профспілкової організації «Захист справедливості» надійшов до підприємства у день звільнення позивачки, - 15.10.2013 року. Несвоєчасність повідомлення, позбавляла роботодавця заздалегідь звернутись до виборного органу профспілкової організації для отримання згоди. Крім того необхідно зазначити, що на повідомленні відсутня інформація про надання його до адміністрації підприємства, оскільки відсутній реєстрацій номер вхідної кореспонденції. Наявні на документі дата та підпис, без зазначення П.І.Б. посадової (відповідальної) особи, яка її прийняла, ставить під сумнів належність повідомлення адміністрації підприємства. Разом з тим, виявлення в суді факту звільнення працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, не дає підстави для поновлення працівника на роботі, за умови, що роботодавцем не було припущено інших порушень. Правило частини третьої ст.43 КЗпП відповідає спеціальній нормі ст.235 КЗпП, яка надає суду право поновити працівника на роботі тільки у разі звільненні його без законної підстави. Порушення порядку звільнення, саме по собі, в редакції ст.235 КЗпП, взагалі не визнається підставою для звільнення. Приймаючи до уваги, що роботодавець завчасно, більш ніж за два місяці повідомив працівників про майбутнє вивільнення, протягом цього часу тричі ознайомлював позивачку з вакантними посадами на підприємстві, то рішення про звільнення відповідає вимогам ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст.212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів окремо, а також їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання наказу №334л від 15.10.2013 року про звільнення [PERSON] протиправним, у зв'язку з чим вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо скасування зазначеного наказу, поновлення позивачки на посаді диспетчера (лінійного) міської диспетчерської служби, стягнення з КП «МТТУ» середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від зазначених вище, у зв'язку з чим також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed