overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

1 липня 2014 року позивачі звернулися до суду із позовом до Хмельницької міської ради про визнання права власності на ? частини квартири, посилаючись на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідна частина квартири була набута у власність спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2002 року. Позивачі є єдиними спадкоємцями майна померлого, однак оформити право власності на ? частину квартири не мають можливості, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на неї, внаслідок чого державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори їм було рекомендовано звернутися до суду. З огляду на викладене, позивачі просять їх вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивачів вимоги викладені у заяві підтримав, просив визнати за кожним із відповідачів право власності по 1/8 частини квартири [ADDRESS]. Представник відповідача Хмельницької міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що міською радою, будь-яких прав позивачів не порушено. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] помер батько позивачів [PERSON]. Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть, копіями свідоцтв про народження позивачів. Померлому на праві спільної часткової власності належала ? частина квартири [ADDRESS], яка була набута ним на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2002 року. Після смерті [PERSON] на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №202-2013 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади. До спадкової маси не увійшла ? частина квартири [ADDRESS] внаслідок відсутності оригіналу свідоцтва, внаслідок чого позивачем було рекомендовано звернутися до суду листом від 13 березня 2014 року. В силу ст.1216 ЦК України 1. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ст.328 ЦК України, визначено, що право власності набувається з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу на квартиру, слід визнати за позивачами в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності за кожним на 1/8 частину квартири [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

1 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулося в суд з цим позовом, в якому вимагало стягнути з [PERSON] борг за кредитним договором, вказуючи, що станом на 09.04.2014р. відповідачка заборгувала 8247 грн. тіла кредиту за кредитною угодою від 13.12.2013р., 6750 грн. простроченого тіла кредиту та 13320 грн. заборгованості за комісіями. Представник позивача Сікорська Л. В. в судове засідання не з'явилася, подала заяву у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася також, не повідомляючи про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлений завчасно у встановленому законом порядку. З урахуванням позиції позивача, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що 13.12.2012р. між сторонами було укладено кредитну угоду (а.с. 3), відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. на платіжну картку [NUMBER]. Однак, в порушення умов договору, відповідачка станом на 09.04.2014р. заборгувала 8247 грн. тіла кредиту, 6750 грн. простроченого тіла кредиту та 13320 грн. заборгованості за комісіями. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк. Ч.ч.1,2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у випадку прострочення його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачка станом на 09.04.2014р. заборгував Банку 8247 грн. тіла кредиту, 6750 грн. простроченого тіла кредиту та 13320 грн. заборгованості за комісіями, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 243 грн. 60 к.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

1 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулося в суд з цим позовом, в якому вимагало стягнути з [PERSON] борг за кредитним договором, вказуючи, що станом на 15.04.2014р. відповідачка заборгувала 5569,41 грн. основного боргу за кредитним договором від 16.11.2012р., 0,19грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 143,23грн. заборгованості за комісіями. Представник позивача Сікорська Л. В. в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася також, не повідомляючи про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена завчасно у встановленому законом порядку. З урахуванням позиції позивача, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що 16.11.2012р. між сторонами було укладено кредитний договір (а. с. 5), відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 7161,30 (семи тисяч ста шістдесяти однієї) грн. 30к. на придбання певного майна/послуг, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік. Однак, в порушення умов договору, відповідач станом на 15.04.2014р. заборгувала 5569,41 грн. основного боргу за кредитним договором, 0,19 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 143,23 грн. заборгованості за комісіями. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк. Ч.ч.1, 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у випадку прострочення його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач станом на 15.04.2014р. заборгував Банку 5569,41 грн. основного боргу за кредитним договором, 0,19 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 143,23 грн. заборгованості за комісіями, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 243 грн. 60 к.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

1 липня 2014р. позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 4 листопада 2006р. між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відношення та сімейні обов'язки. Відповідач влаштовує постійні скандали. Він не приймає участь у фінансовому стані сім'ї. З 2013р. припиненні всі відносини, як фізичні так і духовні. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем (а.с.2-3). Позивач в судовому засіданні позов підтримала та прохала його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Судом встановлено, що з 4 листопада 2006р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 4 листопада 2006р. (а.с.9). В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 жовтня 2004р. (а.с.8). В силу ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

1 липня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Він обґрунтовував свої вимоги тим, що 23 липня 2009 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від цього шлюбу вони дітей не мають. У січні 2014 року шлюбно-сімейні відносини між ним та відповідачкою були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя. Примирення з відповідачкою він вважає неможливим і просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не явився, подав заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не явилась, подала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю та просила розглянути справу за її відсутності. Зясувавши у судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 23 липня 2009 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві зареєстрували шлюб (а.с.11). Від цього шлюбу вони дітей не мають. У січні 2014 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

1 липня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 11 жовтня 2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем. 29 січня 2009 року у них народився син, [PERSON]. Відповідач з родиною не проживає, на утримання дитини матеріально не допомагає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття сина. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] на повторний виклик у судове засідання не явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи судом і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. У звязку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити по наступним обставинам. Судом встановлено, що сторони проживали з 11 жовтня 2008 року у зареєстрованому шлюбі. 29 січня 2009 року у них народився син, [PERSON]. Відповідач з родиною не проживає, та не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен складати 1/4 частину від його доходу. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, відповідача. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

1 липня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 11 липня 2014 року виконавчим комітетом Красновільської сільської ради Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача з відповідачем, актовий запис № 6. Від даного шлюбу в них дітей немає. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, в сімї систематично почали виникати сварки та різні непорозуміння з вини [PERSON] Фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинено, шлюб існує формально. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому що це суперечить її інтересам, примиритися з відповідачем не бажає, тому просить суд позов задовольнити і шлюб розірвати В дане судове засідання позивач не зявилася, проте подала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити та, у випадку неявки відповідача, ухвалити заочне рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах даної справи. Ухвалою Маневицького районного суду від 31 липня 2015 року ухвалено розгляд даної справи проводити у відсутності відповідача [PERSON], постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 цього Кодексу унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 липня 2014 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Красновільської сільської ради Маневицького району Волинської області, актовий запис № 6, та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ЕГ № 090133 (а.с. 3). Від даного шлюбу в них дітей немає. Спільне подружнє життя сторін не склалося, в сімї систематично почали виникати сварки та різні непорозуміння з вини [PERSON], вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі статей 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

1 липня 2015 року до суду подано цей позов, в якому зазначено, що 06.12.2010 року померла баба позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки та іншого майна. Протягом шести місяців позивач до нотаріальної контори не звертався через юридичну необізнаність та скрутне матеріальне становище, а відтак в теперішній час не має можливості прийняти спадщину померлої через пропуск вказаного строку. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник Розкопанської сільської ради до суду не зявився також, подав заяву якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої 06.12.2010р. [PERSON], однак не подав у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори через юридичну необізнаність та скрутне матеріальне становище, що суд визнає поважною причиною пропуску строку на подання цієї заяви. Оскільки [PERSON] пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визначити йому додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

1 липня 2016 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення щодо стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх малолітнього сина [PERSON], 07.05.2013 р. н., у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідач добровільно не бере участі в утриманні їх спільної дитини, яка проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. У судове засідання позивач не зявилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що підтримує свої позовні вимоги повністю. Відповідач до суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, де вказав, що визнає позов частково і не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі ? частини його заробітку щомісяця. За викладених обставин, суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а. с. 5), і відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, рівною мірою зобовязані його утримувати до досягнення ним повноліття. Згідно ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги, і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоровя або за іншими підставами не спроможний її надавати своїй неповнолітній дитині. Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

1 липня 2019 року [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду із зазначеною заявою, у якій просить надати їй право на шлюб з [PERSON] В обґрунтування своєї заяви зазначила, що їй виповнилось 17 років, протягом тривалого часу вона з [PERSON] підтримує дружні стосунки. Внаслідок близьких стосунків вона чекає на дитину від останнього, у зв`язку з цим мають намір зареєструвати шлюб, оскільки це відповідає їх інтересам та інтересам їх майбутньої дитини, однак перешкодою є те, що заявниця не досягла встановленого законом шлюбного віку. В судове засідання сторони не прибули, подали заяви про розгляд справи без їх участі, заявник заяву підтримала та просила задовольнити, заінтересовані особи - не заперечили щодо задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до паспорта громадянина України [PERSON] народилась [INFO] , на момент звернення до суду із вказаною заявою останній виповнилось 17 років (а.с.5). Згідно із паспортом громадянина України [PERSON] [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки лікаря КП «Лікарня № 1» Житомирської міської ради від 25.06.2019 року, заявниця знаходиться на обліку в жіночій консультації з діагнозом - вагітність 11-12 тижнів (а.с. 7). Відповідно до статей 22, 23 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у 18 років, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Відповідно до ч. 2 ст. 23 СК України за заявою особи, яка досягла 16 років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, на момент звернення до суду із зазначеною заявою та розгляду справи у суді, заявниця досягла 17 років, однак не досягла шлюбного віку. На даний час заявниця [PERSON] та [PERSON] чекають на народження спільної дитини, бажають одружитись і створити сім`ю. Обставини, які б перешкоджали перебувати у шлюбі відсутні. Отже, суд приходить до висновку, що укладення шлюбу відповідатиме інтересам сторін та їх спільної дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] обґрунтована і підлягає задоволенню.

Outcome: approved