Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

21 листопада 2016 року заяву [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд розділити спільне сумісне майно та визнати за [PERSON] право власності на ? житлового будинку площею 109,2 м.кв. та ? частину земельної ділянки площею 944 м.кв., що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Гірняцька, буд. 33. Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 1986 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. За період шлюбу, за рахунок спільного сімейного бюджету, сторонами було придбано житловий будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Гірняцька, 33, загальною площею 109,2 м.кв., який розташований на земельній ділянці площею 944 м.кв., що була передана у приватну власність відповідачу. З грудня 2015 року сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, проте сторони ще не вирішили питання про необхідність розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які було набуто у шлюбі за спільні кошти, було зареєстровано за відповідачем. У звязку з цим, позивач як співвласник нерухомого майна, позбавлена можливості самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній сумісній власності. Зазначені обставини змушують позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі з 29 серпня 1986 року. 13 жовтня 1988 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) укладено договір купівлі-продажу будинку №33 по вул.Гірницькій м.Павлограда, договір посвідчено державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] 13 жовтня 1988 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-3171, що також підтверджується довідкою колективного підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 141 від 05.12.2016 року. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно відомостей не містить. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 04.12.1997 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів за № 929 від 27.11.1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0904 га, яка розташована на території м.Павлограда, вул. Гірницька, 33 для обслуговування житлового будинку. Тобто житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: вул.Гірницька, 33, м. Павлограда, Дніпропетровської області придбано у період шлюбу. Відповідно до норм статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до правил статті 28 Кодексу про шлюб та сімю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно зі статтею 29 Кодексу про шлюб та сімю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. При поданні даного позову позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами не розірвано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що спірні будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, нажиті подружжям за час шлюбу, підлягають поділу виходячи з рівних часток, тому позовні вимоги є законним та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved