Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

1.Позиція позивача. 27.03.2015 року [PERSON] , та [PERSON] звернулися із позовом до [PERSON] , 3-я особа [PERSON] про поділ рухомого майна - транспортний засіб «Мерседес-Бенц» [NUMBER] , та транспортний засіб «Фонд-Конект» [NUMBER] , стягнення упущеної вигоди, визнання правочину недійсним, яким заявлено вимоги: - розділити рухоме майно, яке є сумісною спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також рухоме майно, яке є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] , виділивши [PERSON] в натурі наступне рухоме майно: транспортний засіб марки «Мерседес-Бенц» [NUMBER] , об`єм двигуна 2151, кузов [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , та транспортний засіб марки «Форд-Конект», державний знак [NUMBER] , 2003 року випуску; - зобов`язати [PERSON] сплатити [PERSON] кошти в розмірі 102500 гривень (т. 1 а.с. 2-5) 26.05.2015 року позивач [PERSON] та [PERSON] подав доповнення до позовних вимог (т. 1 а.с. 52-54), згідно до яких доповнено вимог: - зобов`язати [PERSON] сплатити [PERSON] 7738 (сім тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 78 копійок, як упущена вигода за період з 01.11.2014 року по 01.06.105 рік, як відшкодування порушений цивільних прав; - зобов`язати [PERSON] сплачувати починаючи з 01.06.2015 року, щомісячно 1105 гривень 54 копійки, упущеної вигоди в результаті порушення правдо часу вирішення спору; - зобов`язати [PERSON] сплатити [PERSON] 3869 гривень 46 копійок упущеної вигоди за період з 01.11.2014 р. по 01.06.2015 р. в результаті порушення її цивільного права; - зобов`язати [PERSON] сплачувати [PERSON] починаючи з 01.06.2015 року щомісячно 552,78 гривень упущеної вигоди в результаті порушення її цивільного права до часу вирішення спору. 20.04.2015 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] «про визнання правочину недійсним» щодо автомобіля Форд-Конект д/н [NUMBER] (т. 2 а.с. 1-2), згідно до якої заявлено позовні вимоги про визнання правочину купівлі-продажу, автомобіля автомобіля Форд-Конект д/н [NUMBER] , як придбаного в шлюбі, який вчинено внаслідок зловисної домовленості, без її участі, згоди і навіть вчасного повідомлення з метою позбавлення її частки рухомого майна, відповідачем [PERSON] 1969 року народження, та [PERSON] , 1963 року народження, недійсним. 25.08.2015 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву до відповідачів [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 20-23), згідно до якої просила: визнати недійсною біржову угоду з продажу автомобіля марки «Форд-Конект», 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] .. 19.12.2016 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву, в порядку ст. 31 ЦПК України (т. 2 а.с. 94-96), якою заявила вимоги: - визнати недійсною угоду з продажу автомобіля FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір - синій, кузов № [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , укладену між [PERSON] та [PERSON] та реалізований через Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», сторони повернути в первісний стан; - визнати автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір - синій, кузов № [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності з рівними частками кожного з подружжя [PERSON] ; - поділити майно, придбане за час шлюбу, а саме автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір - синій, кузов № [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , залишивши його у користуванні відповідачу [PERSON] та стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1/2 частину вартості спірного автомобіля у розмірі 50912 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 00 копійок. 03.02.2017 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву, в порядку ст. 31 ЦПК України (т. 2 а.с. 115), якою заявила вимоги: - визнати недійсною угоду з продажу автомобіля FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір - синій, кузов № [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , укладену між [PERSON] та [PERSON] та реалізований через Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», сторони повернути в первісний стан; - визнати автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір - синій, кузов № [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності з рівними частками кожного з подружжя [PERSON] ; - поділити майно, придбане за час шлюбу, а саме автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, колір - синій, кузов № [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , залишивши його у користуванні відповідачу [PERSON] та стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1/2 частину вартості спірного автомобіля у розмірі 50912 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 00 копійок. 19.07.2018 року [PERSON] подано позовну заяву за позовом [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп» «про визнання правочину недійсним, про поділ рухомого майна», в редакції від 17.07.2018 року (т. 3 а.с. 86-95) : 1. Визнати ідеальну 1/2 частку автомобілю марки Mercedes-Benz 311 CDІ об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов WDB [NUMBER]. реєстраційний номер [NUMBER] , 2001 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за [PERSON] (РНОКГІП: [NUMBER] ) право власності на 1/4 частку зазначеного автомобіля. 1.Визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Ford Transit, 2003 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , укладену між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). за результатами якої ТОВ «Спецавтогруп» 20.11.2014 було видано довідку-рахунок серії ВІА №786068. 2.Визнати автомобіль марки Ford Transit, 2003 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку зазначеного автомобіля. 3.Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме : за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) визнати право приватної власності на : - ідеальну 1/2 частку автомобілю марки Mercedes-Benz 311 CD1. об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов WDB [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] , 2001 року випуску; за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) визнати право приватної власності на автомобіль марки Ford Transit. 2003 року випуску, кузов № [NUMBER] . реєстраційний номер [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошову компенсацію її частки у вартості автомобілю марки Ford Transit. 2003 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у сумі 13 761,75 гри. (тринадцять тисяч сімсот шістдесят одна гривня 75 копійок). 4.Судові витрати із сплати судового збору, витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. покласти на Відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що вона постійно працювала та отримувала заробітну плату, звільнившись з посади у 2012 р., що підтверджується копією трудової книжки, наявною у матеріалах справи. Також родина [PERSON] отримувала доходи від експлуатації автомобіля MERCEDES-BENZ 311 CDI, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та 09.02.2013 року також родиною було придбано автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , в основному за кошти, що були виручені від продажу іншого автомобілю (Ford Transit) наприкінці 2012 року, який в свою чергу був придбаний за кошти матері Позивача як весільний подарунок у 2001 році. Також, позивач звертає увагу на відсутність у [PERSON] , як відповідача № 1 будь-яких доказів на наявність коштів на придбання спірних транспортних засобів, як MERCEDES-BENZ 311 CDI, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , так і FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] . А тому, згідно ч. 2 ст. 177 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачка також не погодилася із позицією відповідача щодо обізнаності про продаж автомобілю Ford Transit, так як фактично із користування [PERSON] даний транспортний засіб не вибував навість після його переоформлення на [PERSON] , який є другом відповідача. А тому оскільки закон вимагає наявності письмової згоди другого з подружжя на розпорядження цінним майном, та за наведених обставин наявність письмово згоди може бути доведена лише письмовими доказами по справі, а такої згоди позивачка наполягає що не надавала, так як взагалі не була обізнана про такі наміри відповідача № 1. Посилання відповідача № 1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 208/2843/1-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на комунальні послуги, яким нібито встановлено, що з 01.10.2013 року по 01.04.2015 р. [PERSON] сплачувала з коштів, які їй щомісячно надавав відповідач на ведення домашнього господарства, що не відповідає дійсності, так як відповідач № 1 - [PERSON] навіть не сплачував аліменти на утримання сина. Надані копії накладних не містять будь-яких даних, на який транспортний засіб вони виписані, та чи проведено оплату таких запчастин і ким. Щодо позиції відповідача № 2 - [PERSON] , позивачка стверджує що [PERSON] було достовірно відомо, що транспортний засіб FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , та на продаж якого [PERSON] не давала згоди, що також підтверджує і у своїх запереченнях [PERSON] , та вказує що гроші від продажу автомобіля він передавав саме [PERSON] , а не [PERSON] .. Щодо необхідності отримання [PERSON] грошей для перельоту у Казахстан, то фактичні обставини спростовують таку позицію, так як у вересні 2014 р. [PERSON] , отримав грошовий транш у сумі 32500.00 грн. та не потребував зазначених [PERSON] коштів. Сама письмова розписка, що міститься у матеріалах справи, свідчить про те, що вся сума коштів у розмірі 3000,00 доларів США була сплачена [PERSON] особисто [PERSON] 20.11.2016 року, та спростовує доводи Відповідача-2 про те, що грошові кошти виплачувались ним частинами, починаючи з вересня 2014 року, та той факт, що [PERSON] отримувала зазначені кошти. Крім того, Відповідач-2 у своїх запереченнях підтверджує, що з того часу спірний автомобіль продовжує знаходитись у користуванні Відповідача-1, а [PERSON] спірним автомобілем не користується. Вказані обставини мають бути розцінені судом як підтвердження того факту, що насправді правочин купівлі-продажу був направлений на фіктивний перехід права власності на рухоме майно, а саме автомобілю Ford Transit до [PERSON] з метою недопущення його поділу в суді як спільного майна подружжя [PERSON] . Сторони правочину, використовуючи свої дружні відносини, діяли недобросовісно, здійснивши перехід права власності спірного автомобілю на [PERSON] без згоди та відома [PERSON] .. Заявляючи позовні вимоги про розподіл рухомого майна подружжя, Позивач керується наступними нормами: ч. 1 ст. 57, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 183, ч. 2 ст. 364 ЦК України. Враховуючи, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим /частина друга статті 183 цього Кодексу/, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. А тому позивач, наводить в обґрунтування заявлених вимог розрахунок, згідно до якого вважає, що у разі присудження судом кожному із подружжя ідеальних часток у транспортних засобах, які за своєю природою є неподільними, не буде вирішений існуючий між сторонами спір по суті, враховуючи існуючи стосунки між сторонами. Позивач вважає за необхідне просити суд розділити рухоме майно наступним чином: за [PERSON] визнати право власності на 1/4 частку автомобілю Mercedes-Benz 311 CDІ, а [PERSON] виділити у власність автомобіль Ford Transit. Враховуючи, що 1/4 частка [PERSON] у автомобілі Mercedes-Benz 311 CDІ становить 148 601,00 грн, з розрахунку оціночної вартості, та дорівнює 37150.25 грн., а 1/2 частка [PERSON] у автомобілі Ford Transit становить 50 912.00 грн., за такого варіанту розподілу [PERSON] . має компенсувати [PERSON] різницю у вартості часток (50912.00 - 37150,25 = 13 761,75 грн.). Позивач вважає, що такий варіант розподілу відповідає тому порядку користування спірним майном, який фактично склався між сторонами на теперішній час: автомобіль Mercedes-Benz 311 CD1 у технічно справному стані знаходиться у гаражі Позивача за адресою: м. Кам`янське . вул. Покровська. 113 (це підтверджує і [PERSON] у своїх запереченнях), та з 19.11.2014 р. з гаражу не виїжджав (куди Позивач не має доступу через перешкоди, які їй чинить Відповідач-1), а автомобіль Ford Transit знаходиться у виключному користуванні Відповідача-1.Враховуючи, що Відповідачем-1 не надано власного варіанту розподілу транспортних засобів. Позивач вважає саме такий варіант розподілу найбільш ефективним та таким, що враховує всі майнові інтереси сторін та остаточно вирішить спір між подружжям по суті. 2.Позиція 3-ої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] . 11.01.2019 року від [PERSON] подано заяву про проведення судового розгляду за його відсутності (т. 3 а.с. 223). 29.11.2018 року подано заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. (т. 3 а.с. 172). 3.Позиція відповідача [PERSON] .. [PERSON] не визнав позовні вимоги [PERSON] у цілому, та подав заперечення на позов (т. 2 а.с. 52-54), згідно до яких зазначив, що саме він довгий час утримував сім`ю, що встановлено судовим рішенням по справі № 208/2843/15-ц. Щодо продажу автомобіля FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , то його було продано за згодою [PERSON] та всі отримані кошти пішли на ремонт та сплату комунальних послуг по будинку [ADDRESS] , ремонт та ТО автомобіля Мерседес, та на сім`ю. Зазначений автомобіль був ним придбаний 09.02.2013 року у м. Дрогобич Львівської області за 40000 гривень, що було еквівалентно 5000 доларам США. Відповідач 17.12.2018 року подав відзив на уточнений позов [PERSON] (т. 3 а.с. 203-205), згідно до якого зазначив, що позивачка [PERSON] зловживає своїми правами, так як починаючи з 05.08.2018 року утримує цей транспортний засіб в невідомому йому місці, про що ним була подана заява до Кам`янського відділу поліції, яка внесена до ЄРДР за № 12018040160001277 за ознаками ст. 356 ч. 1 КК України, в межах якого 22.11.2018 року прийнято рішення про перекваліфікацію цього кримінального провадження з ч. 1 ст. 356 КК України, на ч. 2 ст. 289 КК України. По даному провадженню досудове слідство триває, рішення не прийнято. На час зникнення автомобілю Мерседес-Бенц 311 CDI, р.н. [NUMBER] , 2001 року він стояв у будинку по [ADDRESS] в гаражі будинку, право власності на який було зареєстроване за [PERSON] , а тому він вважає, що саме Позивачка [PERSON] здійснила угон транспортного засобу. Щодо автомобілю Форд Транзит, 2015 випуску, відповідач зазначає, що його було продано у листопаді 2014 року, коли він з позивачкою перебував у шлюбі, та всі отримані кошти від продажу витратив на потреби сім`ї. Позивачка [PERSON] яка була обізнана про укладення угоди і продажу автомобіля. Відповідач зазначає, що 27.11.2014 року [PERSON] була оформлена угода купівлі-продажу автомобілю Транзит білого кольору, 1993 року випуску громадянину [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію цього автомобілю, який заплатив Позивач 5000 доларів США, яка не надала, від продажу автомобілю йому не копійки, не звертаючи той факт, що він був його співвласником. Враховуючи правову позицію ВСУ у справі № 6-1568цс16 від 07.12.2016 року сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безмовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Позивачка не надала до суду доказів того, що вона приймала участь у придбанні, і автомобілю Мерседес-Бенц 311 CDI, р.н. [NUMBER] , 2001 року випуску, так і автомобілю Фор Транзит, 2003 року випуску. А тому вважає, що таке майно не може бути визнано спільним сумісним майном подружжя, так як наслідок є підставою для відмови у позові [PERSON] у повному обсязі. 4.Позиція відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнано, та подано заперечення на позов (т. 2 а.с. 49-54), згідно до яких він зазначив, що він добре знайомий як з [PERSON] так і з [PERSON] .. В серпні 2014 року перебуваючи у ни у гостях в будинку [ADDRESS] , в співбесіді з останніми дізнався про їх намір продати автомобіль Форд, що було обумовлено тим, що [PERSON] утримував на маршруті № 29 у м. Дніпродзержинську (громадського транспорту) мікроавтобус Мерседес, яким здійснював перевезення пасажирів, та який потребував ремонту та поточного ТО. На той час основним джерелом доходу сім`ї було отримання доходу від перевезень пасажирів мікроавтобусом Мерседес, на маршрутах № 11 та № 29 у м. Дніпродзержинську. Так як на той час [PERSON] не працювала та не мала доходу. Також [PERSON] необхідні були кошти на переліт до Казахстану, де він планував працювати. На що він погодився, та сплатив як [PERSON] так і [PERSON] грошову суму 45000 гривень, що еквівалентно 3000 доларів США, за що [PERSON] , написав йому розписку про отримання грошей. 20.11.2014 року він разом із [PERSON] прибув до Центру ДАІ 1202 (ВРЕР 2) по вул. Маліновського у м. Дніпропетровську № 130, та переоформили право власності на нього, поставив автомобіль на облік. В подальшому за проханням [PERSON] передав придбаний у нього автомобіль у тимчасове [PERSON] користування. 5.Позиція 3-ої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп». Сторона не скористалася правом на подання відзиву, заяв або клопотань до справи не подано. 6.Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 27.03.2015 року [PERSON] , та [PERSON] звернулися із позовом до [PERSON] , 3-я особа [PERSON] про поділ рухомого майна - транспортний засіб «Мерседес-Бенц» [NUMBER] , та транспортний засіб «Фонд-Конект» [NUMBER] , стягнення упущеної вигоди, визнання правочину недійсним. 20.04.2015 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] «про визнання правочину недійсним» щодо автомобіля Форд-Конект д/н [NUMBER] (т. 2 а.с. 1-2). 26.05.2015 року позивачем [PERSON] , [PERSON] подано доповнення до позовної заяви. 08.07.2015 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Дячков С.В.) застосовані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль (т. 1 а.с. 57), а саме: - заборонити відчуження та передачу іншим особам автомобіль Ford Transit, 2003 року випуску, д/н [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.11.2014 року, зареєстрованого за [PERSON] , [INFO] . 20.07.2015 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (Дячков С.В.), прийнято до провадження. 18.08.2015 року позивачем подано доповнення до позовної заяви. 18.08.2015 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Дячкова С.В., уточнену позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 25.08.2015 року позивачем подано уточнену позовну заяву з залученням в якості відповідача [PERSON] , яким визнати недійсною біржову угоду з продажу автомобіля марки «Форд-Конект» д/з [NUMBER] . 13.11.2015 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Горкун Д.О. подано докази на підтвердження позиції відповідача. 03.12.2015 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження в частині заявлених позовних вимог про визнання правочину недійсним. 03.12.2015 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Дячков С.В.), виділено в окреме провадження позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про поділ майна, стягнення упущеної вигоди. 10.12.2015 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Дячков С.В.), провадження по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа [PERSON] «про поділ рухомого майна», зупинено до розгляду справи № 208/2520/15 (т. 1 а.с. 83) 03.03.2016 року від представника [PERSON] , адвоката Горкуна Д.О. подано заперечення на позов та клопотання про допит свідків. 02.08.2016 року за клопотанням сторін, відновлено судове слідство, заявлено клопотання про витребування додаткових доказів, оголошено перерву 26.08.2016 року сторонами подано додаткові докази. 24.10.2016 року та 22.11.2016 року цивільні справи передані на повторний автоматизований розподіл, з підстав звільнення з посади судді [PERSON] .. 19.12.2016 року від позивача [PERSON] подано уточнену позовну заяву, із залученням до справи в якості 3-ої особи ТОВ «Спецавтогруп». 07.02.2017 року з боку позивача [PERSON] , в порядку ст. 31 ЦПК України, подано уточнення позовних вимог. 20.12.2017 року за клопотанням сторін, провадження у справі за позовом за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа [PERSON] «про поділ рухомого майна», провадженням відновлено. Сторони до судового засідання подали заяви про проведення судового розгляду та про об`єднання цивільних справ по сімейним спорам між [PERSON] і [PERSON] в одне провадження та вирішення питання в порядку пп. 9 Перехідних положень без фіксації, призначив до підготовчого судового засідання в загальному позовному провадженні. 20.12.2017 року 20.12.2017 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за клопотанням сторін, з підстав передбачених ст. 188 ЦПК України, об`єднано в одне провадження справи: - 208/2520/15 - [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] «про поділ рухомого майна»; - 208/9072/15 - [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп» «про визнання правочину недійсним»; - 208/9365/16 - [PERSON] до [PERSON] «про поділ спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку»; -208/7647/16 - [PERSON] до [PERSON] , 3- я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору - Заводського районного відділу у місті Кам`янському Дніпропетровської області Державної міграційної служби України «про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку». 20.12.2017 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вирішено питання, в порядку пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-і особи, без самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», [PERSON] , Заводського районного відділу у місті Кам`янському Дніпропетровської області Державної міграційної служби України «про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, про поділ рухомого майна, про визнання правочину недійсним», та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] «про поділ спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку», а саме: з врахуванням позиції сторін, ухвалено продовжити розгляд об`єднаної справи у порядку загального позовного провадження, із проведенням підготовчого судового засідання, за участю всіх сторін. 15.01.2018 року з боку [PERSON] , в порядку ст. 31 ЦПК України, подано уточнення позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . 13.03.2018 року відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про роз`єднання позовів. Сторони заперечували проти заявленого клопотання, з підстав пов`язаності всіх об`єднаних вимог між собою, та необхідності продовження судового розгляду за об`єднаним провадженням. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2018 р. у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про роз`єднання позовів по справі № 208/2520/15-ц відмовлено. 13.03.2018 р. відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення вартості 1/2 частини автомобіля «Ford-Transit», д/з [NUMBER] , та в підготовчому судовому засіданні [PERSON]. заявив що це не зустрічна позовна заява, а його відзив на позов [PERSON] .. 19.07.2018 року [PERSON] , як позивачем, подано уточнену позовну заяву, з доказами вручення її копії учасникам процесу. 19.07.2018 року [PERSON] , як відповідачем, подано відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя. 13.09.2018 року [PERSON] , як представником [PERSON] подано заяву про виправлення описки в ухвалах суду при визначенні найменування предмету спору як поділ спільного сумісного майна подружжя, вважаючи що необхідно писати «про поділ майна», виключив формулювання спільного сумісного майна подружжя. 21.09.2018 року [PERSON] подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] та транспортний засіб автобус D Mercedes-Benz 311CDI, д/з [NUMBER] , 2001 р. 24.09.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за наслідком розгляду клопотання [PERSON] , яке було задоволено частково, накладено арешт в частині заборони на відчуження майна та вчинення будь-яких дій на знищення, зменшення вартості або знецінення (будинку та транспортний засіб). Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.09.2018 р. розглянуто заяву [PERSON] про виправлення описки при викладенні назви предмету спору як спільне сумісне майно подружжя, та його заміни на найменування «поділ майна», в задоволенні якої відмолено. 26.10.2018 року [PERSON] подано заяву про виправлення описки в ухвалі про забезпечення позову від 24.09.2018 р. Зазначена заява [PERSON] , розглянута 26.10.2018 року, та задоволена Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.10.2018 р. 29.11.2018 року [PERSON] долучено до справи: - договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. від 09.10.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1183, згідно до якого [PERSON] подарувала будинок [ADDRESS] своїй матері [PERSON] ; - договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. від 09.10.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1184, згідно до якого [PERSON] подарувала земельну ділянку площею 0,0521 га за номером [ADDRESS] , своїй матері [PERSON] .. 29.11.2018 року [PERSON] , як позивачем подано заяву про залишення без розгляду її позовні вимоги заявлені до [PERSON] , в частині визнання останнього таким що втратив право користування житловим приміщенням (т. 3 а.с. 180). 29.11.2018 року представником [PERSON] , адвокатом Ворон І.А. подано клопотання про виключення 3-іх осіб, та залучення 3-іх осіб по справі, за позовними вимогами [PERSON] (т. 3 а.с. 181) 29.11.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.11.2018 р. - позовну заяву [PERSON] , в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] , 3- я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору - Заводського районного відділу у місті Кам`янському Дніпропетровської області Державної міграційної служби України «про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку», згідно до п. 1 ч. 2 ст. 200, п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України - залишено без розгляду (т. 3 а.с. 189-190). 29.11.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.11.2018 р. клопотання позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] про виключення та залучення 3-іх осіб, без самостійних вимог щодо предмету спору, як на стороні позивача так і на стороні відповідача - задоволено частково. Виключено, як 3-ю особу, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] (т. 3 а.с. 192). 17.12.2018 року з боку позивача [PERSON] подано клопотання про залишення без розгляду його позовних вимог заявлених до [PERSON] щодо поділу рухомого майна - автомобіля (т. 3 а.с. 195). 17.12.2018 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву до [PERSON] щодо спільного сумісного майна подружжя та його поділу, в редакції станом на 17.12.2018 р. [PERSON] подано відзив на позовні вимоги [PERSON] .. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.12.2018 р.: - задоволено клопотання позивача [PERSON] до [PERSON] «про поділ рухомого майна» - про залишення позовної заяви без розгляду з підстав передбачених п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України - позовні вимоги в цій частині, - залишено без розгляду; - зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] «про поділ спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку», з підстав передбачених п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, залишено без розгляду; - залучено за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] «про поділ рухомого майна», в якості 3-ої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] ; - закрито підготовче провадження по цивільній справі [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп» «про визнання правочину недійсним, про поділ рухомого майна», призначено справу до судового розгляду. 28.12.2018 року [PERSON] подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 18.12.2018 року щодо залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майн подружжя - житлового будинку. 11.01.2019 року від [PERSON] подано заяву про проведення судового розгляду за його відсутності. 12.02.2019 року цивільна справа № 208/2520/15-ц за вимогою Дніпровського апеляційного суду направлена для розгляду апеляційної скарги [PERSON] 18.02.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою [PERSON] на ухвалу суду від 17.12.2018 року. 27.03.2019 року Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду, скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.12.2018 р. скасовано в частині залишення без розгляду зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку і направлено справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції. 04.09.2019 року [PERSON] , як власником будинку [ADDRESS] , подано заяву про скасування забезпечення позову в частині накладення арешту на будинок № 113 , з посиланням на те, що вимог з приводу будинку до [PERSON] [PERSON] не заявлено, а накладення арешту на належне їй майно, порушує її права власника. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.09.2019 р., клопотання [PERSON] , як представника позивача, за первісним позовом, вона ж відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] «про скасування заходів забезпечення позову» - задоволено. Скасовано накладений арешт, за ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.09.2018 року, в частині накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 83,8 кв.м, житловою площею 53,9 кв.м, право власності на який зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), щодо заборони на відчуження майна, та вчинення будь-яких дій на знищення, зменшення вартості або знецінення його. 17.09.2019 року [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 04.09.2019 р. про скасування заходів забезпечення позову. 09.10.2019 року В судове засідання прибули [PERSON] , представник [PERSON] , представник [PERSON] , адвокат Медведєва Л.В.. Судом повідомлено, про прийняте Дніпровським апеляційним судом судове рішення за скаргою [PERSON] , а саме що: - постановою Дніпровського апеляційного суду, ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.12.2018 р. скасовано в частині залишення без розгляду зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку і направлено справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції, тобто в цій частині справи за даним позовом відбувається підготовче провадження; - в той же час, в іншій частині позовних вимог, справа № 208/2520/15 перебуває на стадії судового розгляду. 09.10.2019 року з боку представника [PERSON] , подано позовна заява [PERSON] , як зазначено в новій редакції, де заявлені позовні вимоги до відповідача № 1 [PERSON] та до відповідача № 2 [PERSON] .. Крім того, на час вирішення питання про прийняття даної позовної заяви, яка як зазначено представником [PERSON] є уточненою від первісного позовну [PERSON] , за яким ухвала про закриття підготовчого судового розгляду не приймалася, а тому вважають що мають право здійснювати підготовчі дії в цій частині. Враховуючи, що одночасно по одній і тій же справі не є можливим проводити судовий розгляд справи по суті, після закриття підготовчого провадження, та підготовчі дії, перебуваючи на стадії судового розгляду, що є взаємовиключними обставинами, та з врахуванням процесуальної поведінки сторін, не сприяє розгляду справи, судом поставлено питання про роз`єднання позовних вимог [PERSON] та [PERSON] у різні провадження з підстав передбачених ч. 6 ст. 188 ЦПК України, враховуючи що по суті вирішення справи, в тому числі до заслуховування сторін, суд не перейшов. Також, згідно до вимог ЦПК України, не передбачено одночасне проведення по одній і ті же справі, на одній і тій же стадії судового розгляду, одночасно підготовчих дій та розгляду справи по суті, окрім визнання позовних вимог відповідачем на стадії підготовчого провадження, або затвердження мирової угоди укладеної між сторонами. При вирішенні цього питання, суд врахував, що фактично в судовому засіданні суд вимушений здійснювати як підготовчі дії так і дії направлені на вирішення справи по суті, що не є тотожним, що зазначені обставини погіршують становище сторін, та негативно впливають на їх процесуальні права, а тому суд вважає наявними підстави для застосування аналогії права, згідно до вимог ч. 9 ст. 10 ЦПК України. Як зазначено судом, застосування аналогії права, є необхідним для забезпечення сторін можливістю реалізації їх процесуальних прав передбачених ст.ст. 43, 49 ЦПК України, та буде сприяти розгляду справи у відповідності до норм ЦПК України, які визначають перелік питань що віднесені на розгляд підготовчого провадження, та окремо до судового розгляду справи суті. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.10.2019 року, на підставі ч. 9 ст. 10, ч. 6 ст. 188 ЦПК України, позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп» «про визнання правочину недійсним, про поділ рухомого майна», за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] «про поділ майна - житлового будинку», роз`єднано. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] «про поділ майна - житлового будинку», на стадії підготовчого провадження, для проведення підготовчих дій згідно до вимог ст.ст. 189-200 ЦПК України. По цивільній справі за позовом [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп» «про визнання правочину недійсним, про поділ рухомого майна», - продовжено стадію судового розгляду справи по суті. Згідно до аб. 2 ч. 6 ст. 188 ЦПК України, розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. 22.11.2019 року в судовому засіданні [PERSON] заявлено відвід головуючому судді Івченко Т.П., з підстав незгоди з прийнятими процесуальними рішеннями по іншим справам та в межах даної справи. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.11.2019 року, заява [PERSON] про відвід головуючого судді Івченко Т.П., - визнана необґрунтованою. Зупинено провадження в справі за позовом [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп» «про визнання правочину недійсним, про поділ рухомого майна», - до розгляду заяви про відвід судді. Заява [PERSON] про відвід судді передана іншому судді, в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України, для вирішення. 03.12.2019 року Постановою колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду, апеляційна скарга [PERSON] про скасування ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.09.2019 року - задоволена частково, справа повернута до суду для продовження судового розгляду. 20.12.2019 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Нельга Д.В.) розглянуто в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. від участі у розгляді цивільної справи, за наслідком розгляд якої постановлено ухвалу. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2019 р. (суддя Нельга Д.В.), у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. від участі у розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп» «Про визнання правочину недійсним, поділ рухомого майна» - відмовлено. Після повернення справи до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Івченко Т.П.), судовий розгляд, за погодженням із учасниками справи, призначений на 24.01.2020 р. 24.01.2020 року відповідач [PERSON] , його представники, відповідач [PERSON] не прибули. 21.02.2020 року відповідач [PERSON] , його представники, відповідач [PERSON] не прибули. Згідно до заяви адвоката Серебрякова Е.С., діючого на підставі Ордеру б/н від 26.01.2020 року, адвокат ознайомлений з матеріалами справи 03.02.2020 року та 04.02.2020 року. Фактичні обставини встановлені судом. Щодо родинних стосунків. 06.07.2001 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 341 (т. 1 а.с. 11). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження, актовий запис № 70 (т. 1 а.с. 11). 05.05.2001 року [PERSON] , та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 95 (т. 1 а.с. 12). 22.04.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.04.2015 року. 15.04.2015 року [PERSON] подано позов до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] витрат на комунальні послуги. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2015 року по справі № 208/2843/15-ц провадження № 2/208/1310/15 у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на комунальні послуги - відмовлено (т. 2 а.с. 58-59), та зазначеним рішенням встановлено, що сторони не заперечували, що за період з 1 жовтня 2013 р. по 1 квітня 2015 р. позивачка сплатила за послуги: газопостачання Дніпродзержинського УЕГГ РГК «Дніпропетровсьгаз» 3144,56 грв., за послуги водокористування КВП Дніпродзержинської МР «Міськводоканал» - 1158,43 грв., за послуги енергопостачання Дніпродзержинським РЕМ ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» - 1295,67 грв., за послуги вивозу побутового сміття 162 грв. що підтверджується також довідками комунальних підприємств ( а.с. 74, 76, 77, ) та наданими позивачкою копіями квитанцій. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] був взятий на облік як фізична особа-підприємець 11 січня 2008 р. ( а.с. 30), йому на праві власності спільної часткової власності разом із [PERSON] , частки яких є рівними по 1/2 частині, належить мікроавтобус Мерседес, держномер [NUMBER] ( а.с. 33, 35) , та який здійснював пасажирські перевезення по маршруту № 29 у місті Дніпродзержинську. Як вбачається з довідки № 000000154 від 23 квітня 2015 р., [PERSON] працював в ТОВ « Укрстройтехнології» з 20 травня 2014 р. по 1 лютого 2015 р. на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій. Дохід його за цей період склав 10402,35 грв. ( а.с. 53). Суд вважає доведеним те, що позивачка в період з 1 жовтня 2013 р. по 1 квітня 2015 р. сплачувала комунальні послуги та інші витрати з коштів, які їй надавав щомісяця відповідач на ведення домашнього господарства. Таким чином, відповідач [PERSON] , як член сім`ї власника жилого будинку позивачки [PERSON] , які проживали разом сім`єю у будинку по [ADDRESS] що належить позивачці, користуючись жилими приміщеннями, газом, водою, електроенергією, нарівні приймав участь у витратах по сплаті комунальних послуг. Та обставина, що позивачка [PERSON] особисто заповнювала квитанції, не може свідчити про те, що вона одноособово несла витрати по оплаті комунальних послуг. Щодо автомобіля MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, VIN - [NUMBER] 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 13.09.2007 року укладено біржову угоду на Товарній біржі «Укрресурси» зареєстрованої за № ЛУ-040096, згідно до якої [PERSON] та [PERSON] , придбали транспортний засіб MERCEDES-BENZ 311 CDI, як спільну часткову власність, та їх частики кожного становлять по 1/2 частці (т.1 а.с. 14). 23.10.2007 року за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, VIN - [NUMBER] 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу виданого РЕВ 3-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області АЕС 180843 (т. 1 а.с. 13). Факт використання транспортного засобу MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, VIN - [NUMBER] 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , для здійснення перевозки міським автобусним маршрутом за період з 01.01.2010 року по 30.09.2013 року підтверджено договором № 1 як додатковим до Договору № 027/87/Б (т. 1.а. с 15), маршрутними листами за листопад 2014 року (т. 1 а.с. 16-17), додатковою угодою 1 до Договору № 027/87Б від 28.12.2012 року (т. 1 а.с. 28), Договором № 01-01/01 від 01.01.2011 року (т. 1.а.с. 19, 24), Договором № 01 від 01.01.2010 року (т. 1 а.с. 21), відомостями про матеріальне забезпечення суб`єкта господарювання (т. 1 а.с. 22-23), шляховими листами (т. 1 а.с 25-36), страховим полісом від 29.10.2014 року (т.1.а.с 37) - щодо водія [PERSON] , 27.11.2014 року [PERSON] звернувся із заявою до Заводського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровської області, із заявою про те що [PERSON] , який спільно із ним має у власності мікроавтобус Мерседес, державний номер [NUMBER] , та використовує його самостійно в підприємницькій діяльності, здійснюючи перевезення пасажирів, а кошти витрачає за власним бажанням (т. 1 а.с. 56). Згідно до довідки визначення оцінки вартості MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , двигун 2148 см3, ринкова вартість з пробігом 500000кв, станом на 05.03.2018 рік складає 148601 (сто сорок вісім тисяч шістсот одну) гривню (т. 3 а.с. 93). Згідно витягу з ЄРДР за № 12018040160001277 від 08.08.2018 року проведено реєстрацію кримінального провадження за ознаками ч. 1 ст. 356 КК України за заявою [PERSON] що невстановлена особа перешкоджала йому всупереч встановленого порядку і без законних повноважень самовільно здійсненню прав [PERSON] щодо його майна, а саме автомобілю Мерседес-Спрінтер (т. 3 а.с. 207). Згідно до висновку від 14.08.2018 року за фактом звернення [PERSON] ЖЄО № 17467 від 06.08.2018 року (т. 3 а.с. 212) перевірка була закінчена та з підстав відсутності будь-якого кримінального злочину та матеріали списати до справи. Щодо автомобіля FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] . 09.02.2013 року згідно довідки-рахунку [PERSON] було придбано автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , вартістю 40000 гривень (т. 2 а.с. 55), що також підтверджується обліковою карткою (т. 2 а.с. 56). 20.11.2014 року складено розписку [PERSON] , згідно якої підтверджено отримання від [PERSON] суму 45.000 гривень (сорок п`ять тисяч) гривень, як еквівалент 3000 доларів США за автомобіль Форд Транзит, він код [NUMBER] (т. 2 а.с. 51). Автомобіль FORD TRANSIT, пасажирський -В, VIN- [NUMBER] , 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , вперше був зареєстрований 20.02.2013 року, та від 20.11.2014 року зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , мешкає [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т. 2 а.с. 38) Згідно до акту від 15.04.2015 року складеного членами вуличного комітету № 4 Заводського району (т. 2 а.с. 7), автомобіля Форд-Конект д/н [NUMBER] більше двох років зберігається на подвір`ї у гаражі будинку [ADDRESS] , яким користується виключно [PERSON] , який проживає у будинку [ADDRESS] , інша жодна особа не користується зазначеним транспортним засобом. Згідно до відповіді на запит суду наданої Дніпродзержинським центром надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкований ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 820 від 18.08.2015 року (т. 2 а.с. 68), згідно облікової комп`ютерної бази Дніпродзержинського ЦНП та базі НАІС ДДАІ МВС України станом на 18.08.2015 року автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.11.2014 року зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , який мешкає по [ADDRESS] . Згідно до відповіді на запит суду від 19.08.2016 року, Територіальним сервісним центром № 1241 надано завірені докази: Довідку-рахунок № ВІА 786068 від 20.11.2014 року, виданої ТОВ «Спецавтогруп», на транспортний засіб FORD TRANSIT, 2003 року випуску, VIN- [NUMBER] , на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 80-82), згідно до якої вбачається що вартість автомобіля 53000 (п`ятдесят три тисячі) гривень 00 копійок. Згідно до довідки ФОП [PERSON] (т. 2 а.с. 97), визначено ринкову вартість аналогічного Транспортного засобу FORD TRANSIT, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1753 см3 , з пробігом 313600 км, станом на 14.12.2016 року що може становити 101824 (сто одну тисячу вісімсот двадцять чотири) гривні 00 копійок. 7.Норми права застосовані судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Ст. 41 Конституції України, Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Стаття 15. Право на захист цивільних прав та інтересів 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. ст. 203 ЦК УКраїни: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України. Презумпція правомірності правочину 1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 215 ЦК України. Недійсність правочину 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 216 ЦК України. Правові наслідки недійсності правочину 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Стаття 234 ЦК України. Правові наслідки фіктивного правочину 1. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. 2. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. 3. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Стаття 509 ЦК України. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 626 ЦК України. Поняття та види договору 1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 2. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Стаття 638 ЦК України. Укладення договору 1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 655 ЦК України. Договір купівлі-продажу 1. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 662 ЦК України. Обов`язок продавця передати товар покупцеві 1. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 2. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. 8.Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Як встановлено під час судового розгляду, сторони [PERSON] та [PERSON] 06.07.2001 року уклали шлюб, який було розірвано 02.05.2015 року, - день набрання законної сили рішенням від 22.04.2015 року про розірвання шлюбу (редакція статті 294 ЦПК України, на час розірвання шлюбу, та згідно до ст. 115 СК України). Спірні автомобілі придбані, та право власності оформлено: - 13.09.2007 року на 1/2 частку транспортного засобу MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, VIN - [NUMBER] 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , за [PERSON] , на підставі біржової угоди укладеної на Товарній біржі «Укрресурси» зареєстрованої за № ЛУ-040096, згідно до якої [PERSON] та [PERSON] , придбали транспортний засіб MERCEDES-BENZ 311 CDI, як спільну часткову власність, та їх частики кожного становлять по 1/2 частці (т.1 а.с. 14). 23.10.2007 року за [PERSON] зареєстровано що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу виданого РЕВ 3-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області АЕС 180843 (т. 1 а.с. 13); - 09.02.2013 року згідно довідки-рахунку [PERSON] було придбано автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , вартістю 40000 гривень (т. 2 а.с. 55), що також підтверджується обліковою карткою (т. 2 а.с. 56). 20.11.2014 року складено розписку [PERSON] , згідно якої підтверджено отримання від [PERSON] суму 45.000 гривень (сорок п`ять тисяч) гривень, як еквівалент 3000 доларів США за автомобіль Форд Транзит, він код [NUMBER] (т. 2 а.с. 51). Так, у відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Щодо часу придбання майна - як 1/2 частки MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов № [NUMBER] , 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , так і FORD TRANSIT, пасажирський -В, кузов № [NUMBER] , 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , то зазначені автомобілі придбані за період знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі. Щодо коштів, за які таке майно було придбано (джерело придбання), то сторони надавали пояснення, але згоди щодо джерел та обсяг доходів сторін як докази по справі не подали, а тому суд приймає позицію визначену ч. 1 ст. 60 СК України, зазначаючи що спірні авто були придбані за спільні кошти, які отримувала сім`я [PERSON] та які витрачалися на нужди та потреби сім`ї, так як зазначені обґрунтування спростовані в ході судового розгляду сторонами не були. Щодо мети придбання спірного майна - транспортних засобів, то згідно до позиції як позивача так і відповідача було встановлено, що придбані транспортні засоби були придбані для їх використання як маршрутного транспорту та здійснення пасажирських перевозок, що надавало доход сім`ї, який витрачався спільно, та в інтересах сім`ї. За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012, визначено наступне: 2.1. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно до зазначеного Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. У п. 2.2. зазначеного рішення - відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). На думку Конституційного Суду України, приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності. А тому посилання відповідача [PERSON] , що зазначені транспортні засоби були придбані для здійснення ним підприємницької діяльності, та є його особистою власністю, не узгоджуються із приписами ст. 60, ст. 61 СК України, так як відповідачем не доведено та жодного доказу не надано, що джерело придбання спірних транспортних засобів, це особисті кошти [PERSON] , які віднесені до особистої приватної власності відповідача по справі. Посилання відповідача на те, що саме ним особисто були укладені договори за якими саме за ним було зареєстроване право власності на спірні транспортні засоби не можуть бути прийняти судом, так як Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Доказів протилежного, а саме використання придбаних транспортних засобів під час подружнього життя подружжя [PERSON] , з боку відповідача [PERSON] , не в інтересах сім`ї, надано не було. А тому, на підставі вище зазначеного, виходячи з приписів ст.ст. 60, 61 СК України, з врахуванням правових висновків викладених у Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012, спірне майно, а саме: 1/2 частки MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов № [NUMBER] , 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , так і FORD TRANSIT, пасажирський -В, кузов № [NUMBER] , 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] . Щодо рівності часток [PERSON] і [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, то суд виходить з приписів ч. 1 ст. 70 СК України, згідно до якої визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Про розгляді справи по суті, жодна сторона не заявила вимог про відступ від рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно. Те що між сторонами, а саме [PERSON] та [PERSON] шлюб є розірваним, з часу набрання законної сили рішенням від 22.04.2015 року про розірвання шлюбу, а саме з 02.05.2015 року (редакція статті 294 ЦПК України, на час розірвання шлюбу, та згідно до ст. 115 СК України), що не припиняє їх право на спільну часткову власність подружжя, що регламентується приписами ст. 68 СК України. Так, згідно до ст. 68 СК України, визначено, що: 1. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. 2. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Як встановлено в ході судового розгляду транспортного засобу MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов № [NUMBER] , 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не відчужувався та не переоформлявся сторонами, а тому залишає статус спільного сумісного майна подружжя на час вирішення спору по суті. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Ford Transit, 2003 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , укладену між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). за результатами якої ТОВ «Спецавтогруп» 20.11.2014 року, було видано довідку-рахунок серії ВІА №786068. То зазначені підстави повинні узгоджуватися з приписами ст. 215 ЦК України. Так, згідно до ст. 215 ЦК України, визначено: 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Щодо транспортного засобу FORD TRANSIT, пасажирський -В, кузов № [NUMBER] , 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , то як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено як стороною позивача, так і стороною відповідача, що 09.02.2013 року згідно довідки-рахунку [PERSON] було придбано автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , вартістю 40000 гривень (т. 2 а.с. 55), що також підтверджується обліковою карткою (т. 2 а.с. 56), який 20.11.2014 року відчужено [PERSON] на користь [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т. 2 а.с. 38). Згідно до відповіді на запит суду наданої Дніпродзержинським центром надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкований ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 820 від 18.08.2015 року (т. 2 а.с. 68), згідно облікової комп`ютерної бази Дніпродзержинського ЦНП та базі НАІС ДДАІ МВС України станом на 18.08.2015 року автомобіль FORD TRANSIT, 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.11.2014 року зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , мешкаючого [ADDRESS] . Згідно до відповіді на запит суду від 19.08.2016 року, Територіальним сервісним центром № 1241 надано завірені докази: Довідку-рахунок № ВІА 786068 від 20.11.2014 року, виданої ТОВ «Спецавтогруп», на транспортний засіб FORD TRANSIT, 2003 року випуску, VIN- [NUMBER] , на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 80-82), згідно до якої вбачається що вартість автомобіля 53000 (п`ятдесят три тисячі) гривень 00 копійок. 20.11.2014 року складено розписку [PERSON] , згідно якої підтверджено отримання від [PERSON] суму 45.000 гривень (сорок п`ять тисяч) гривень, як еквівалент 3000 доларів США за автомобіль Форд Транзит, він код [NUMBER] (т. 2 а.с. 51). Тобто, враховуючи що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб лише 02.05.2015 року (час набрання законної сили рішенням від 22.04.2015 року про розірвання шлюбу), а відчуження спірного транспортного засобу [PERSON] відбулося 20.11.2014 року, то фактично таке відчуження спільного сумісного майна подружжя відбулося під час шлюбу сторін по справі. Позиція позивача [PERSON] зводиться до того, що таке відчуження відбулося без її згоди, не в інтересах сім`ї та без вибуття з користування [PERSON] даного транспортного засобу, що фактично також підтверджено [PERSON] який зазначив, що дійсно автомобіль після оформлення, був наданий [PERSON] у подальше користування та розпорядження. Стороною відповідача як [PERSON] , так і [PERSON] не оспорюючи факт укладання договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, не спростовано позицію позивача щодо не отримання половини вартості проданого авто на свою користь, що відчуження відбулося зі її згодою, або отримані гроші витрачені були на користь сім`ї. Позиція відповідача [PERSON] що здійснення продажу транспортного засобу відбулося за згодою [PERSON] , не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, та стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження такої позиції, яка спростовується як змістом розписки долученої до матеріалів справи, що саме [PERSON] отримав гроші від [PERSON] від продажу авто 20.11.2014 року, так і змістом біржової угоди , де також відсутні відомості згоди [PERSON] на відчуження спірного транспортного засобу. Щодо фіктивності укладеного договору купівлі-продажу спірного авто, суд виходить з того, що за змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Судом враховується правова позиція викладена Верховним Судом України у цивільній справі 6-1873цс16 від 19.10.2016 р., згідно до якої Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. В той же час, як встановлено в ході судового розгляду ні [PERSON] ні [PERSON] не заперечували проти дійсності їх наміру на укладання оспорюваного договору, що всі істотні умови договору щодо купівлі-продажу, в тому числі і ціна транспортного засобу, була узгоджена сторонами, що сторони здійснили всі дії направлені на набуття правових наслідків за договором купівлі-продажу транспортного засобу, в тому числі і державну реєстрацію такого права. Право власності це право на володіння, користування та розпорядження належним майном. А тому, розпорядження [PERSON] на власний розсуд придбаним майном, в тому числі і передачу такого майна у користування [PERSON] , , не спростовує право власності зареєстроване за [PERSON] як власником спірного транспортного засобу, та не нівелює його, а тому в частині визнання договору недійсним, позивачем таких підстав не доведено, доказів в обґрунтування не надано, та підстав для встановлення фіктивності укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу, в ході судового розгляду не встановлено, а тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо поділу та визнання права власності за [PERSON] на транспортного засобу FORD TRANSIT, пасажирський -В, кузов № [NUMBER] , 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , так як такий транспортний засіб на час розгляду справи по суті не є спільним сумісним майном подружжя, а є власністю [PERSON] , яке зареєстроване в передбаченому законом порядку. Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у Постанові від 03.07.2019 року по справі № 554/8023/15-ц, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Враховуючи що саме під час шлюбу придбано спірний транспортний засіб, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, що відповідач відчужив зазначений автомобіль без відома та згоди позивачки, з відповідача на користь позивача підлягає вартість 1/2 частки його ринкової вартості на момент продажу. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-486цс16. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Надані стороною позивача документи складені спеціалістом щодо вартості транспортних засобів, а саме довідки ФОП [PERSON] (т. 2 а.с. 97), визначено ринкову вартість аналогічного Транспортного засобу FORD TRANSIT, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1753 см3 , з пробігом 313600 км, станом на 14.12.2016 року що може становити 101824 (сто одну тисячу вісімсот двадцять чотири) гривні 00 копійок., але така довідка не узгоджуються із приписами ст.ст. 76, 81, 82, 102, 106 ЦПК України, та не може бути прийнята як доказ ринкової вартості. Право на проведення експертного дослідження, сторонам було роз`яснено судом під час судового розгляду, заяв та клопотань про проведення експертного дослідження щодо визначення вартості транспортних засобів, в порядку визначеному ст.ст. 76, 81, 82, 102, 106 ЦПК України, проведено не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині позовні вимог [PERSON] що стосуються стягнення з відповідача на її користь вартості 1/2 частини транспортного засобу марки FORD TRANSIT, пасажирський -В, кузов № [NUMBER] , 2003 року випуску, державний знак [NUMBER] , у сумі 26500 (двадцять шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, виходячи із суми вартості автомобіля у розмірі 53000 гривень, згідно до довідки-рахунку № ВІА 786068 від 20.11.2014 року, виданої ТОВ «Спецавтогруп», на транспортний засіб FORD TRANSIT, 2003 року випуску, VIN- [NUMBER] , на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 80-82), є такими що підлягають задоволенню. Щодо зарахувань сум як компенсацій за визначеною вартістю майна, то суд не може прийняти таке рішення, з врахуванням відсутності визначення вартості 1/4 частки спірного майна - автомобіля марки MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, об`єм двигуна 2151 см.куб., кузов № [NUMBER] , 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , так як експертного висновку щодо визначення вартості спірного авто сторони не подали, узгодження вартості авто з боку відповідача на запропонованих умовах позивачем [PERSON] , а саме згідно до довідки визначення оцінки вартості MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , двигун 2148 см3, ринкова вартість з пробігом 500000кв, станом на 05.03.2018 рік у сумі 148601 (сто сорок вісім тисяч шістсот одну) гривню (т. 3 а.с. 93), не було надано, а тому така довідка не може бути прийнята судом з підстав передбачених ст.ст. 76, 81,82, 102, 106 ЦПК України. 9.Судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрати понесених сторонами під час розгляду справи суті, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, згідно до якої: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] понесені судові витрати: - 650 (шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок - при зверненні із позовом від 27.03.2015 року (т. 1 а.с. 1); - 1025 (однієї тисячі двадцяти п`яти) гривень 00 копійок - при зверненні із позовом від 27.03.2015 року (т. 1 а.с. 1); - 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок - в оплату судового збору при зверненні із позовом 20.04.2015 року (т. 2 а.с. 3); - 121 (сто двадцять однієї) гривні 80 копійок - в оплату судового збору за забезпечення позову (т. 2 а.с. 9); - - 121 (сто двадцять однієї) гривні 80 копійок - в оплату судового збору за забезпечення доказів (т. 2 а.с. 13); - 551 (п`ятсот п`ятдесят однієї) гривні 20 копійок - в оплату судового збору за подачу позову в порядку ст.31 ЦПК України (т. 2 а.с. 93); - 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок - в оплату витрат на правову допомогу (т. 3 а.с. 95-99). [PERSON] при подачі зустрічного позову (т. 3 а.с. 35) - 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, поданий як відзив на позов, згідно до пояснень [PERSON] наданого під час судового розгляду. [PERSON] понесені судові витрати з оплати заяви як зустрічне забезпечення позову (т. 3 а.с. 145-151) - 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок, щодо транспортних засобів. А тому, враховуючи що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, то з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , підлягають стягненню частково понесені стороною позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме: -1646 (одну тисячі шістсот сорок шість) гривень 53 копійки, у відшкодування понесених судових витрат з оплати судового збору; -4000 (чотири тисячі) гривень у відшкодування витрати на правову допомогу, Всього: 5646 (п`ять тисяч шістсот сорок шість) гривень 53 копійки. Понесені судові витрати [PERSON] , у сумі - 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, підлягають покладенню на [PERSON] .. Понесені судові витрати [PERSON] , у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок, також підлягає покладенню на [PERSON] , в порядку ст. 141 ЦПК України. 10.Заходи забезпечення позову. В межах цивільної справи під час її розгляду були вжиті заходи забезпечення позову, а саме: 08.07.2015 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Дячков С.В.) застосовані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль (т. 1 а.с. 57), а саме: - заборонити відчуження та передачу іншим особам автомобіль Ford Transit, 2003 року випуску, д/н [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.11.2014 року, зареєстрованого за [PERSON] , [INFO] . Повідомленням про накладення арешту підтверджено виконання ухвали суду від 08.07.2015 року (т. 2 а.с. 39) 24.09.2018 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в тому числі: Накладено арешт, в частині заборони на відчуження майна, та вчинення будь-яких дій на знищення, зменшення вартості або знецінення його, а саме на: - на транспортний засіб - Автобус -D Merctdts-Benx 311 CDІ, державний номер [NUMBER] , 2001 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 26.10.2018 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області: виправлено описку у вступній та резолютивній частині Ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.09.2018 року по справі № 208/2520/18 за клопотанням [PERSON] «про забезпечення позову», зазначив вірну назву транспортного засобу Автобусу D Mercedes-Benz,311 CDI, державний номер [NUMBER] , 2001 року випуску. Згідно до повідомлення № 1687 ТСЦ 1244 виконано ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.09.2018 року щодо транспортного засобу MERCEDES-BENZ 311 CDI, автобус D, VIN - [NUMBER] , 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (т. 3 а.с. 165). Враховуючи що судом приймається рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому судом враховуються вимоги ст. 158 ЦПК України, згідно до якої: згідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України - У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. згідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України, - Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: partial