Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У липні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеса звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи Органу опіки та піклування МРА м. Одеси про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Позивач є наймачем квартири [ADDRESS] В квартирі прописана [PERSON] , [INFO] та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] .Відповідачі за місцем реєстрації не проживає з 2012 року, не приймають участі у оплаті комунальних платежів за квартиру, не приймають участі у спільному побуті, що обумовлює певні матеріальні втрати для позивача та порушує її права як власника квартири У зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 27.07.2020 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків (вхід.№30508). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 28.07.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи в заочному порядку. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вхід. № 35910) від 31.03.2021 року) в якій зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати за відсутності позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення. Відповідачі про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надавався, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомляли, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Представник третьої особи - Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, надіслав заява (вхід. № ЕП-13424) від 31.03.2020 року) просить справу розглядати за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 259 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Позивач [PERSON] , мешкає в квартири [ADDRESS] , на підставі Ордеру № 4572 від 05.11.1974 року. В квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту обстеження від 01.07.2020 року, складений сусідами, де вказано, що відповідач та її неповнолітній син ніколи не проживали та не проживають за адресою реєстрації ( [ADDRESS] ). Згідно відповіді (вхід. ЕП-11155, від 20.07.2020 року) наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Станом на теперішній час квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована та перебуває у комунальній власності м. Одеси. Позивач стверджує, що відповідачі з 2012 року, не проживають у вказаній квартирі. Теперішнє фактичне місце проживання відповідачки та її дитини позивачу невідоме. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача (власника) належать дружина наймача (власника) їх діти та батьки. Членами сім`ї наймача (власника) можуть бути визнані інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 3 СК України також закріплено, що сім`ю складають спільно мешкаючи особи, які пов`язані спільним побутом, які мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Як роз`яснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною 1 ст. 163 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що малолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Проаналізувавши наведені правові норми, суд прийшов до висновку, що інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] у спірній квартирі не мешкали з моменту реєстрації по теперішній час. Відповідно до ст.1 та ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Реєстрація відповідачів з неповнолітньою дитиною в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав, які підлягають відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. При викладених обставинах, з урахуванням заочного розгляду справи, відсутності обґрунтованих заперечень відповідачів, позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивачем по справі повністю сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією долученою до матеріалів справи.

Outcome: approved