Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

21 квітня 2015 року до суду з позовними вимогами звернулась представник позивача в інтересах позивача [PERSON], які до початку розгляду справи по суті уточнила та просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за липень - серпень 2014 року в сумі 4293 гривні 25 копійок, компенсацію невикористаних днів щорічної відпустки на день її звільнення з роботи в сумі 1365 гривень 44 копійки, компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, та понесені витрати за надання правової допомоги в сумі 150 гривень(а.с. 27-28). Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідно до наказу № 60/к від 12 грудня 2013 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду менеджера із комунікаційних технологій Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» з 13 грудня 2013 року. На даній посаді вона пропрацювала до 26 серпня 2014 року та була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 28/к від 19 серпня 2014 року. Всупереч ст. 116 КЗпП України відповідач в день звільнення з [PERSON] розрахунок не провів, та взагалі не виплатив заробітну плату за липень-серпень 2014 року і компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, яка передбачена ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки». Неодноразові звернення позивача з цього приводу до керівництва підприємства залишилися без задоволення. Враховуючи небажання відповідача надати відповідні документи на підтвердження його боргових зобов'язань перед позивачем в частині невиплаченої суми заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки за період її роботи на даному підприємстві, були отримані відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків на [PERSON], в тому числі і за період її роботи у відповідача. Згідно отриманих даних позивачу за липень-серпень 2015 року було нараховано, але не виплачено 4293 гривні 25 копійок. Відповідно до отриманих даних про розмір доходів [PERSON] відповідно до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» було здійснено розрахунок заборгованості відповідача перед нею за невикористані дні щорічної відпустки за період її роботи на даному підприємстві з 13.12.2013 року по 26.08.2014 року, розмір якої складає 1365 гривень 44 копійки. Ухвалою суду від 15 травня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, залишено без розгляду(а.с. 40). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] працювала у відповідача з 13.12.2013 року по 26.08.2014 року, відповідач у день звільнення з нею розрахунок не провів, крім того, у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі за липень-серпень 2014 року та компенсації невикористаних днів щорічної відпустки на день її звільнення з ро- боти. Оскільки відповідач не надає довідки про належні суми при звільненні позивача, то розрахунок заборгованості по заробітній платі було здійснено відповідно до даних, отриманих відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми доходів [PERSON]. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце судвого засідання був двічі повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не подана, заперечення на заяву про уточнення позовних вимог від відповідача до суду не надійшли, тому суд за згодою представника позивача ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з копії трудової книжки [PERSON], позивача, встановлено, що вона згідно наказу № 60/к від 12.12.2013 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» на посаду менеджера із комунікаційних технологій з 13 грудня 2013 року. Відповідно до наказу № 28/к від 19 серпня 2014 року [PERSON] з 26 серпня 2014 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України(а.с. 9). Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, відповідач всупереч ст. 47 та ст.116 КЗпП України повний розрахунок з позивачем у день звільнення не провів та не надає довідку про заборгованість належних позивачу грошових сум при звільненні, хоча позивачу не виплачена заробітна плата за липень, серпень 2014 року і компенсація за невикористані дні щорічної відпустки на день її звільнення. За правилами ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Аналогічн положення зазначені в ст.24 Закону України «Про відпустки». На письмові звернення позивача відповідач заборгованість по заробітній платі та інших належних грошових сум при звільненні не виплатив та довідки про розмір належних при звільненні грошових сум не надав (а.с. 10). Відповідачем на виконаня ухвали суду від 22 квітня 2015 року довідка-розрахунок належних [PERSON] грошових сум до виплати на день звільнення до суду також не надана. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], наданих суду УПФУ в м.Славутичі Київської області, на Державному підприємстві «Державний центр інформаційних ресурсів України» позивачу в липні 204 року було нараховано заробітну плату в сумі 1500 гривень, в серпні 2014 року - 2793,25 гривень(а.с. 26). Зазначена інформація вказана і у відомостях з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків(а.с. 30). Виходячи із зазначених документів, представником позивача було здійснено розрахунок компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки наступним чином: При нормі відпустки 24 календарні дні за період з 13.12.2013 року по 26.08.2014 року позивачу належить відпустки 17 днів. 19838,70 гривень (дохід за період роботи у відповідача з 13.12.2013 року по 26.08.2014 року): 247 днів( за період з 13.12.2013 року по 26.08.2014 року) х 17 днів=1365,44 гривень (а.с. 29). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи, що відповідачем заперечення на позовну заяву не надано, розрахунок належних при звільненні позивачу грошових сум не спростований, довідки про належних при звільненні грошових сум позивачу не надано, то суд виходить із наявних документів у справі та розрахунку, зробленого представником позивача, і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в сумі 4293 гривні 25 копійок, компенсацію невикористаних днів щорічної відпустки на день її звільнення з роботи в сумі 1365 гривень 44 копійки. Згідно п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи положення ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання суму заборгованості із заробітної плати за один місяць - за липень 2014 року, що становить 1500 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Оплата витрат за надання правової допомоги [PERSON] підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 16.04.2015 року, згідно якої позивачем оплачено адвокатському об'єднанню «Славутицька міська юридична консультація «Захист» за оформлення позову до суду 150 гривень. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 150 гривень, що відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави в розмірі, передбаченому п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved