Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить суд визнати останніх такими, що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що квартира в якій вона проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. В даному житловому приміщенні зареєстровані дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онуки: [PERSON] та [PERSON] , проте з 1998 року не проживають. Відповідачі жодних дій по утриманню будинку не здійснюють. Позивач не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Відповідачі, в судові засідання призначені 10 березня 2020 року, 30 березня 2020 року, 30 квітня 2020 року, 20 травня 2020 року, 04 червня 2020 року та 14 липня 2020 року не з`явилися, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, шляхом скеровування судових повісток по місцю реєстрації, а також розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Відзиву на позов не подали, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивачці на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що стверджується наявним в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.7). У вказаній квартирі окрім позивача зареєстровані відповідачі: дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онуки: [PERSON] та [PERSON] що стверджується наявним в матеріалах справи копією довідки виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано-Франківської області та відповідями на запити суду (а.с.9, 18-21). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов від 16 жовтня 2019 року № 206, 12 червня 2020 року №91 та 03 липня 2020 року №107 - дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онуки: [PERSON] та [PERSON] , не проживають за місцем реєстрації з 1998 року (а.с.8, 102-103). Відповідачі не приймають участі у витратах по утриманню квартири, не сплачують комунальні та інші платежі, не допомагають позивачу в проведенні поточних ремонтів. 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 1 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статтей 41,47 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Таким чином суд вважає, що відповідачі добровільно покинули житловий будинок, у якому зареєстровані, а оскільки вони не проживають без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратили право на користування житлом, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цих осіб з реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Такими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Outcome: approved