Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

21.04.2015 позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], який мотивує тим, що 18.03.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], було укладено договір про надання споживчого кредиту №11316639000, за умовами якого банк надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 81500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 17.03.2023 та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,90% річних. 18.03.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки №80135 за умовами якого відповідачі [PERSON], [PERSON] виступили перед банком майновими поручителями, передавши в іпотеку останнього належну їм на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, 28.01.2015 на адреси відповідачів були направлені вимоги про дострокове погашення заборгованості, які залишені з їх боку без задоволення. Внаслідок порушення основного зобов'язання станом на 20.04.2015 у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 40486,00 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ еквівалентно 852540,18 грн., з яких: 36199,58 дол. США, що в перерахунку за курсом НБУ еквівалентно 762278,23 грн. - кредитна заборгованість; 4286,42 дол. США, що в перерахунку за курсом НБУ еквівалентно 90261,95 грн. - заборгованість по процентам. Окрім того, відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті пені, загальний розмір якої станом на 20.04.2015 становить 18091,08 грн., з яких: 5416,04 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 12675,04 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Оскільки на даний час зобов'язання за кредитним договором відповідачем [PERSON] належним чином не виконується, позивач просить стягнути з останнього суму заборгованості по кредиту, процентам та пені у вищевказаному розмірі. Крім того, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору від 18.03.2008 №11316639000, а саме заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 40486,00 доларів США, та заборгованості по сплаті пені в розмірі 18091,08 грн., - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.03.2008 №80135: двокімнатну квартиру, загальною площею 41,20 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є спільною частковою власністю відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.1997 ЖЕУ-2 Південно-Західної залізниці м. Києва згідно з розпорядженням від 22.12.1997 р. №1928. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», та встановити початкову ціну, у розмірі 588 000, 00 грн. 25.06.2015 відповідач [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», який прийнятий судом до спільного розгляду із первісним позовом. В зустрічному позові відповідач [PERSON] просить розірвати договір про надання споживчого кредиту №11316639000, укладений 18.03.2008 між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», а також встановити порядок та строки повернення позивачем боргу за даним кредитним договором в розмірі визначеному судом на момент його розірвання та розстрочити виконання рішення на п'ять років. Обгрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, відповідач посилається на те, що 18.03.2008 між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11316639000, у відповідності до умов якого банк взяв на себе обов'язок надати йому кредит в іноземній валюті у розмірі 81500,00 доларів США строком до 19.08.2018 під 13,90% річних. Як на правову підставу вимог, посилається на положення ст. 652 ЦК України, положеннями якої урегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Зазначає, що після укладання кредитного договору відбулася зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України, і що в момент укладання кредитного договору сторони виходили з того, що така зміна вказаних обставин не настане. Крім того, як на правову підставу вимог, посилається на положення ст. 651 ЦК України, положеннями якої передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» та проси їх задовольнити. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечував, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» заперечував. В обгрунтування заперечень послався, зокрема на те, що 1) позивачем не надано доказів видачі банком і отримання відповідачем кредиту; 2) відсутність у позивача права на дострокове поверення кредиту; 3) неправомірності нарахування відсотків річних в іноземній валюті; 4) наявності підстав для застосування Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, просив зменшити розмір нарахованої банком пені на підставі ст. 551 ЦК України. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. З огляду на належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд знаходить можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Спір у даній справі, який пов'язаних із розірванням, виконанням кредитного договору та забезпеченням виконання зобов'язання за цим договором підпадає під правове регулювання, зокрема, норм Цивільного кодексу України, якими закріплені загальні положення про зобов'язання, положення про договір позики та кредиту, норм Закону України «Про іпотеку». Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків стаття 11 ЦК визначає договори та інші правочини. Згідно зі статтею 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено положеннями про кредит параграфу 2 вказаної глави і не випливає із суті кредитного договору. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання полягає у вчиненні або утриманні від вчинення дій, які складають його об'єкт. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі частини 2 статті 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.03.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11316639000, за умовами якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти у розмірі 81500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 19.03.2018 та сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,90% річних, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER] у ПАТ «УкрСиббанк», код банку (МФО) 351005. Зі свого боку ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі і своєчасно, що підтверджується відповідною випискою по банківському рахунку [PERSON] За умовами кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користуванням. Зокрема, згідно п. 1.2.2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 19.03.2018, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Згідно п. 1.3.3 кредитного договору, нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору. Як видно з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього перед позивачем утворилась прострочена заборгованість. З метою створення більш сприятливих умов для виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, 07.08.2013 між ним та позивачем укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту від 18.03.2008 №11316639000, відповідно до якої, банк надав [PERSON] послугу щодо реструктуризації заборгованості. Згідно з вказаною додатковою угодою кінцевий термін повернення кредиту продовжено до 17.03.2023 та змінено порядок погашення заборгованості за кредитним договором. Зокрема, відповідач з дати підписання додаткової угоди зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Згідно п. 2.1 додаткової угоди №2, розмір ануїтетного платежу складає 594,94 долари США. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити банку ануїтетний платіж. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору та додаткової угоди №2, ануїтетні платежі у визначеному розмірі та встановлені строки не вносить. Згідно п. 4.1 кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додаткового сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, який розраховується за офіційним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на день нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 20.04.2015 у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 40486,00 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ еквівалентно 852540,18 грн., з яких: 36199,58 дол. США, що в перерахунку за курсом НБУ еквівалентно 762278,23 грн. - кредитна заборгованість; 4286,42 дол. США, що в перерахунку за курсом НБУ еквівалентно 90261,95 грн. - заборгованість по процентам. Окрім того, позивачем нараховано пеню, загальний розмір якої станом на 20.04.2015 року становить 18091,08 грн., з яких: 5416,04 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 12675,04 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є детально складений, аргументований, повно відображає рух грошових коштів внесених відповідачем на погашення заборгованості, черговість погашення сум заборгованості, яка встановлена з дотриманням вимог закону та умов договору. В той же час, розрахунок по суті відповідачем не оспорено, доказів невідповідності проведеного позивачем розрахунку положенням закону відповідачем не надано, як і не наданого іншого розрахунку. Таким чином, факт порушення відповідачем [PERSON] основного зобов'язання, яке витікає з кредитного договору від 18.03.2008 №11316639000, достовірно підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами. Щодо заяви позивача про зменшення неустойки на підставі ст. 551 ЦК України, суд виходить з такого. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За ст. 559 ЦК, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В пункті 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. При цьому відповідач повинен представити докази явної невідповідності неустойки наслідкам порушення зобов'язання. Зниження розміру неустойки не повинно вести до необґрунтованого звільнення боржника від відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. У період заборгованості, що утворилася, відповідачем платежі на погашення кредиту не вносились. Після подачі позову в суд заходи до погашення заборгованості відповідачем також не приймалися. Дані про наявність у відповідача важкого матеріального становища, в суд не представлені. З огляду на всі істотні обставини справи, суд знаходить, що пред'явлений до стягнення розмір пені співмірний наслідкам допущених відповідачем порушень, в зв'язку з чим, підстав для її зниження суд не знаходить. Надаючи оцінку доводам та заперечення з боку [PERSON], суд вважає, що останні не спростовують та не доводять незаконність вимог позивача з огляду на наступне. Щодо ненадання позивачем доказів видачі банком і отримання відповідачем кредиту, то зазначене спростовується матеріалами справи, надана позивачем виписка з банківського рахунку [PERSON] визнається судом належним доказом, який підтверджує факт виконання банком зобов'язання за кредитним договором. Щодо відсутності у позивача права на дострокове повернення кредиту, то дане твердження є необґрунтованим. Таке право банк має в силу частини другої статті 1054, частини другої статті 1050 ЦК України, згідно з якими до кредитних правовідносин підлягає застосуванню санкція за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. При чому правова норма частини другої статті 1050 ЦК України є імперативною, а отже, визначення сторонами у договорі інших підстав та конкретного механізму реалізації такої санкції, не позбавляє кредитора права вимагати дострокового погашення заборгованості, саме на підставі зазначених положень закону. Щодо неправомірності нарахування відсотків річних в іноземній валюті, то дане твердження є необґрунтованим. Обіг іноземної валюти на території України підпорядковується спеціальному правовому режиму, встановленому законодавством України. Використання іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) є використанням іноземної валюти на території України для виконання будь-яких зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються (абзац другий пункту 1.4 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483). Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, враховуючи, що кредит надано у іноземній валюті сам по собі факт нарахування процентів у іноземній валюті не суперечить правовому режиму, встановленому законодавством України для обігу іноземної валюти та повністю відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. При цьому як видно з позовної заяви та розрахунку заборгованості позивачем визначено суму процентів, що підлягає сплаті у гривні в перерахунку за курсом НБУ станом на 20.04.2015, що в даному випадку відповідає положенням статті 533 ЦК України. Інші доводи відповідача [PERSON] в тому числі щодо не надання позивачем доказів того, що кредит не є списаним чи відступленим третім особам, ненадання позивачем письмових доказів повідомлення відповідача щодо інформації про умови кредитування, ненадання позивачем індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, втрати банком права вимоги за договорами поруки, - правого значення для вирішення спору про стягнення заборгованості не мають, оскільки дійсність кредитного договору відповідачем не оспорюється. Щодо вимог відповідача [PERSON] за зустрічним позовом про розірвання кредитного договору на підставі ст.ст. 651, 652 ЦК України, суд враховує наступне. У відповідності до ст.ст. 651, 652 ЦК України визначені підстави для зміни або розірвання договору, а також умови та порядок зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Так, ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. При цьому зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України. Зазначена позиція відображена і п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», яким роз'яснено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд при вирішенні зустрічного позову виходить з принципу диспозитивної цивільного судочинства, та констатує, що відповідачем не доведено того, що позивачем було допущено істотне порушення кредитного договору, як не доведено і наявності одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, з якими закон пов'язує можливість розірвання договору. Отже, вимоги відповідача за зустрічним позовом суд визнає необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим приходить до висновку, що в їх задоволенні належить відмовити в повному обсязі. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 40486,00 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ еквівалентно 852540,18 грн., та пені в розмірі 18091,08 грн. є такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню в повному обсязі. Як далі видно з матеріалів справи, 18.03.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назва якого змінена на ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки №80135 за умовами якого відповідачі [PERSON], [PERSON] виступили перед банком майновими поручителями [PERSON], передавши в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира, загальною площею 41.2 кв. м, належить відповідачам [PERSON], [PERSON] по ? частині кожному на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.1997 ЖЕУ-2 Південно-Західної залізниці м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 22.12.1997 №1928, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 12.01.1998 за реєстровим номером 5302. Згідно п. 1.2 договору іпотеки ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту про експертну оцінку ринкової вартості, виконаного СПД [PERSON] 29.02.2008 року, становить 588000,00 грн. У зв'язку з укладанням між позивачем та відповідачем [PERSON] додаткової угоди від 07.08.2013 №2 до договору про надання споживчого кредиту від 18.03.2008 №11316639000, 07.08.2013 між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки від 18.03.2008 №80135, відповідно до якого останній доповнено п. 1.7. За змістом вказаного пункту, відповідачі [PERSON], [PERSON] надали згоду на забезпечення іпотекою в повному обсязі зобов'язання, передбаченого додатковою угодою від 07.08.2013 №2 до договору про надання споживчого кредиту від 18.03.2008 №11316639000. 28.01.2015 позивачем на адресу відповідачів направлені вимоги про дострокове погашення заборгованості, які залишені з їх боку без задоволення. Відповідно до приписів статей 589, 590 ЦК України, частини першої статті 20 Закону України «Про заставу», частини першої статті 12 та частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель (іпотекодержатель) має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Частиною першою статті 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 39 Закону «Про іпотеку», у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З урахуванням положень частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Отже, враховуючи, що факт істотного порушення відповідачем [PERSON] основного зобов'язання, яке витікає з договору про надання споживчого кредиту від 18.03.2008 №11316639000, достовірно підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами, суд вважає, вимогу позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Що стосується доводів відповідача [PERSON] про наявності підстав для застосування у даній справі Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то ці доводи суд знаходить необґрунтованими. Так, з огляду на статтю 3 Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. При цьому, оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Отже, підсумовуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки належить задовольнити в повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] про розірвання кредитного договору та встановлення порядку та строку повернення коштів - залишити без задоволення, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить сягнути в рівних частках суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Outcome: approved