overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

21.01.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ) поштою направило до суду позовну заяву до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов*язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.04.2012 року мало місце ДТП за участю автомобілів «Ауди», д.н.з. 20069ХК під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керування водія [PERSON] ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху України та відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 14.08.2012 року [PERSON] визнаний винним в ДТП. Зазначає, що на момент ДТП у відповідача поліс обов*язкового страхування був відсутній. Оскільки винуватець ДТП, яким є відповідач, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то [PERSON] звернувся до позивача із заявою про відшкодування шкоди. Позивач здійснив виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 14324,46 грн. Тому, після проведення виплати потерпілій особі, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. У зв'язку із вищенаведеним, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 15126,34 грн., які складаються з страхового відшкодування 14324,46 грн. та витрат на встановлення розміру збитків та збір документів по справі 801,88 грн. та відшкодувати понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причини поважності неявки суду не повідомив, тому суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

21.01.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що він зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Квартира не приватизована та є комунальною власністю, перебуваючи на обслуговуванні у МКП «ОСНОВАНІЄ». Крім позивача у зазначеній квартирі зареєстрований, але не мешкає з 2001 року його рідний брат [PERSON]. У звязку з реєстрацією відповідача у квартирі щомісячно проводиться нарахування з комунальних послуг, які він змушений сплачувати впродовж усіх років відсутності відповідача. Ніяких перешкод відповідачу у користуванні вказаною квартирою позивач не чинив, [PERSON] не користується житловим приміщенням добровільно. Позивач просить суд визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, при цьому уточнив, що відповідач саме у лютому 2001 р., посварившись з ним, через деякий час добровільно пішов з квартири, де вони удвох мешкали, при цьому забрав усі належні йому речі, спроб повернутися в квартиру не здійснював, від знайомих він чув, що відповідач проживає в Росії, адреса його місцезнаходження позивачу не відома. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Оскільки місце знаходження відповідача не відомо, останній про час та місце розгляду справи був повідомлений через оголошення у пресі - газеті «Запорізька Правда» від 03.03.2016р. № 8 (23692). Представник третьої особи МКП «ОСНОВАНІЄ» в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

21.01.2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просить винести рішення про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів в її користь на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі по 800,00 гривень, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Свій позов позивач обґрунтовує наступним. Сторони перебували у шлюбі, який на даний час розірвано. У сторін народилася донька [PERSON], [INFO] Відповідач від виконання обовязку з утримання дитини ухиляється. Відповідач не працює офіційно. На даний час дитина проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про проведення розгляду справи у її відсутності, зазначивши, що зменшує позовні вимоги та просить ухвалити рішення про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 500,00 гривень, проти заочого розгляду не заперечує. Відповідач в судові засідання не зявлявся, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відомостей про причину його неявки немає. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 184 СК України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Цей розмір підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, має нерегулярний мінливий дохід. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та відповідача. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у справі в розмірі 551 гривень 20 копійок в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

21.01.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із означеним вище позовом до [PERSON], вказуючи на те, що вона є матір'ю дитини - сина [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально та на даний момент відповідач, який є батьком дитини, у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених чинним законодавством. Позивачка просить стягнути з відповідача на неповнолітню дитину аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей певного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання неодноразово не з'являється, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що вбачається з поштового повідомлення. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.01.2014 року батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як слідує з матеріалів справи, малолітня дитина проживає з позивачкою, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК, оскільки вимоги позивача задоволені повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

21.01.2016 року позивач звернувся до суду з наведеним позовом. В своїй позовній заяві він вказує, що на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого РЕВ №2 УДАЇ ГУ МВС України в Одеській області від 20.06.2008 року, йому належить на праві приватної власності автомобіль марки КАМАЗ 5511 (вантажний самоскид), 1980 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. Довіреністю від 28.05.2011 він передав даний автомобіль відповідачу [PERSON] 04.01.2016 дія даної довіреності була припинена за його заявою. В той же день 04.01.2016 року він видав довіреність на вищезазначений автомобіль іншій особі - [PERSON]. Через свого представника [PERSON] він звернувся до відповідача повернути належний йому на праві приватної власності автомобіль, так як правова підстава на користування автомобілем в вигляді довіреності відпала. Відповідач відмовляється повертати йому його автомобіль. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, стверджуючи, що указаний автомобіль він купив у позивача, приблизно за 20 тис. грн., а на цей час автомобіль він вже продав. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Позовні вимоги підтверджуються «Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей» - реєстрації припинення дії довіреності, посвідченої 28.05. 2011 року (а.с. 6), з 04.01. 2016 року. Посилання на факт купівлі та продажу автомобіля відповідач нічим не підтвердив, хоча згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України, передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

21.01.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2012 року. Від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO] Стверджує, що спільне життя з відповідачкою не склалося, так як остання зневажає його як чоловіка, часто затіює сварки, що супроводжуються образами, нецензурною лайкою та застосуванням фізичної силу з її (відповідачки) сторони. Вказує, що відповідачка не дбає про сімю, не цікавиться вихованням дитини, часто покидала місце їх спільного проживання та зраджувала у подружній вірності. Зазначає, що на сьогоднішній день їх шлюб існує лише формально, жодних подружніх відносин вони не підтримують, на примирення не згідний. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним і відповідачкою, а також стягнути з останньої в його користь понесені витрати по сплаті судового збору. Вимоги позивачем підтримано в судовому засіданні. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем. Вважає, що причиною розпаду сімї послужила неправомірна поведінка позивача, який зловживає спиртним. Також зазначила, що судові витрати по справі слід покласти на позивача. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з таких міркувань. Встановлено, що сторони 20.11.2012р. уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Самбору Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за актовим записом №304. Від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO] Сторони понад два роки не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, втратили одне до одного почуття любові та поваги. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, свідоцтвом про шлюб між сторонами, копією свідоцтва про народження дитини, копією паспорта позивача. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористався таким правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги те, що відповідачка позов визнала, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше сімейне життя подружжя [PERSON] та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим предявлений позов підлягає до задоволення. Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідачки в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

21.01.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття; залишити дітей проживати з нею; стягувати з відповідача на її користь кошти на утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Вимоги обґрунтовані тим, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 30.08.2007 року. Від подружнього життя мають двох синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Стверджує, що відповідач працює, однак має нерегулярний та мінливий дохід, більшу частину свого заробітку витрачає на особисті потреби, що негативно відображається на матеріальному стані дітей та бюджеті сім'ї. Коштіів на утримання дітей в добровільному порядку відповідач не дає. Також вказує, що не має можливості працевлаштуватися, оскільки здійснює догляд за сином [PERSON], якому лише 2 роки. Стверджує, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, вказаних у ньому. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову у судовому засіданні судом за наявності для того законних підстав приймається рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки є законні підстави для стягнення аліментів на утримання дітей, залишення проживання дітей з матір'ю, стягнення з відповідача коштів на утримання позивача до досягнення сином трирічного віку, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню. Судові витрати покласти на відповідача. Судове рішення належить допустити до негайного виконання в межах стягнення сум платежу по аліментах за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

21.01.2016 року позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, після уточнення позовних вимог, викладених в уточненій позовній заяві від 13.04.2016 року, поданій представником позивача [PERSON], просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 08 лютого 2003 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №141. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого має двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що їх з відповідачем відносини погіршились, що приводило до частих сварок, в зв'язку з чим більше півроку вони з чоловіком разом не проживають, спільного господарства не ведуть, проти строку на примирення вона категорично заперечує, вважає, що спільне життя для них з чоловіком є неможливим. На даний час спір щодо поділу майна та виховання дітей у них відсутній. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги, в тому числі щодо стягнення понесених позивачем судових витрат. Представник відповідача проти розірвання шлюбу не заперечує, проте вважає, що судові витрати мають бути поділені порівну між сторонами. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до позовної заяви документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 08 лютого 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблений актовий запис №141 (а.с.14). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.15,16). Сторони зареєстровані та згідно з визнаними в судовому засіданні представниками сторін обставинами, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, та за відсутності вільної згоди позивача та відповідача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Судові витрати по даній справі складає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з даним позовом до суду в розмірі 551 гривні 20 копійок (а.с.1), які відповідно до ст.88 ЦПК за наполяганням представника позивача та за відсутності угоди щодо поділу таких судових витрат між сторонами підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

21.01.2016 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на сімейне життя. Позивач у поданій до суду заяві просила розглядати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач у поданій до суду електронною поштою заяві просив розглядати справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.12.2013 року, мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO]. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося, через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю, на час розгляду справи сторони проживають окремо , спільного господарства не ведуть. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

21.01.2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказано, що 20.09.2008 р. сторони зареєстрували шлюб і проживали разом до 01.12.2015 р. Під час реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] Спільне життя у сторін не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини між сторонами припинено з часу переїзду позивача на інше місце мешкання 01.12.2015 р., спільне господарство не ведеться. Подальше проживання разом та збереження шлюбу не можливі. Спільного майна не має. Між сторонами досягнуто угода про утримання дитини, яка буде проживати з позивачкою з добровільною виплатою коштів на її утримання з боку відповідача. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], прізвище при розірванні шлюбу змінити на дошлюбне «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві позовну заяву підтримала повністю, просила справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 29.01.2016 р. та довідкою поштового відділення від 15.02.2016 р. про повернення кореспонденції за закінченням терміну зберігання, причину неявки суду не повідомив. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За заявою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 20.09.2008 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.09.2008 р. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.02.2010 р. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Шлюбні стосунки припинено остаточно, збереження сім'ї неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд вважає за потрібне шлюб між сторонами розірвати, прізвище після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] змінити на дошлюбне «[PERSON]», відповідачу [PERSON] залишити без змін та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved