Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача: Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28 грудня 2016 року близько 18 год.35 хв., відповідач [PERSON], керуваючи автомобілем марки Мітцубісі, реєстраційний номер [NUMBER] на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка, під час руху на 689 км. не врахував важку дорожньо-транспортну обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та під час обгону попутного транспортного засобу КІА реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] допустив занос свого автомобіля, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Транспортний засіб КІА реєстраційний номер [NUMBER] належить позивачу [PERSON] акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Відповідно до звіту про оцінку автомобіля від 05 квітня 2017 року № 08/17 вартість матеріального збитку завданого позивачу, як власнику транспортного засобу КІА, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на 28 грудня 2016 року складає 241 733,70 грн. Позивачем здійснені витрати на транспортування автомобіля з місця ДТП у розмірі 1 250,00 грн., про що складено акт виконаних робіт. Згідно до страхового акту від 07 березня 2017 року частина страхового відшкодування складає 99 490 грн. та залишок суми страхового відшкодування складає 28 670,20 грн. Тому розмір страхового відшкодування складає 128 160,20 грн. Вважає, що з урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від страховика відповідач зобовязаний відшкодувати позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 114 823,50 грн. У звязку з чим просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» матеріальну шкоду у розмірі 114 823,50 грн., а також сплачені судові витрати.\~\~ В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги, посилався на обставини викладені в позові та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» матеріальну шкоду у розмірі 114 823,50 грн., а також сплачені судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду відзив та просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. У своєму відзиві на позов зазначив, що на місці ДТП була важка дорожня обстановка ожеледиця, що є дійсною непереборною силою. Просив суд врахувати наявну грубу необережність потерпілого, а також те, що автомобіль неможливо відновити. Вважає, що звіт про оцінку розміру шкоди отриманий з порушенням\~ вимог закону, а тому є недопустимим доказом. Окрім цього просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 2.Заяви, клопотання учасників справи: 02 жовтня 2017 року відповідачем надана заява про визнання позову та призначення експертизи, яку під час розгляду справи не підтримав. 27 жовтня 2017 року представником позивача надано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду задоволено. 20 листопада 2017 року відповідачем надано клопотання про відкладення розгляду справи. 30 листопада 2017 року представником відповідача надано клопотання про витребування доказів по справі. 06 лютого 2018 року представником відповідача наданий суду відзив на позов. 07 березня 2018 року представником позивача надана суду відповідь на відзив. 16 травня 2018 року представником відповідача надана суду заява щодо участі у судовому розгляді помічника адвоката. 3.Процесуальні дії суду 19 червня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 18 грудня 2017 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. 05 лютого 2018 року ухвалою суду визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 05 лютого 2018 року ухвалою суду клопотання представників сторін про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. 06 лютого 2018 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. 07 березня 2018 року клопотання представників сторін про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. 16 травня 2018 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду. 4.Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин: В судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2016 року близько 18 год. 35 хв., відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки Мітцубісі, реєстраційний номер [NUMBER] на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка, під час руху на 689 км. не врахував важку дорожньо-транспортну обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та під час обгону попутного транспортного засобу КІА реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] допустив занос свого автомобіля, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів (а.с.6, 7). Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року відповідача [PERSON] було визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Згідно до наданих суду матеріалів вбачається, що транспортний засіб КІА реєстраційний номер [NUMBER] належить позивачу [PERSON] акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (а.с.8, 35, 36). Відповідно до звіту про оцінку автомобіля від 05 квітня 2017 року № 08/17 проведеного субєктом оціночної діяльності ПП [PERSON], вартість матеріального збитку завданого позивачу, як власнику транспортного засобу КІА, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на 28 грудня 2016 року складає 241 733,70 грн., про що наданий суду звіт про оцінку автомобіля (а.с.9-28). Окрім цього, позивачем здійснені витрати на транспортування автомобіля з місця ДТП у розмірі 1 250,00 грн., про що складено акт виконаних робіт\~ (а.с.29-30). Згідно до страхового акту від 07 березня 2017 року частина страхового відшкодування складає 99 490 грн. та залишок суми страхового відшкодування складає 28 670,20 грн., тому розмір страхового відшкодування складає 128 160,20 грн. та виплачено (а.с.31-32, 33, 34). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем\~ обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, який урегульований Главою 82 ЦК України. 5. Оцінка суду. Вислухавши представників сторін, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~ Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ч.ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як розяснено в п.4 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.\~ Як встановлено в судовому засіданні, внаслідок зіткнення при ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, що вбачається з матеріалів адміністративної справи та не заперечується сторонами. Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Посилання представника відповідача на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася в наслідок непереборної сили суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Непереборна сила - це надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що позбавляє можливості за даних обставин запобігти негативним наслідкам її прояву. Непереборна сила є об'єктивним явищем, тобто подією, яка не залежить від волі, свідомості та бажання людини. При цьому ця подія, як правило, має стосовно діяльності суб'єкта зовнішній характер втручання. Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, представником відповідача не надано достатніх та достовірних доказів того, що дорожньо-транспортна пригода 28 грудня 2016 року сталася в наслідок непереборної сили, а також не надано належних доказів грубої необережність потерпілого. Окрім цього, посилання представника відповідача на те, що звіт про оцінку розміру матеріальної шкоди отриманий з порушенням\~ вимог закону та є недопустимим доказом є безпідставними. Ст.386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Так, правова відповідальність відповідача застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно до договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків від 09 квітня 2016 року та позивач звернувся про відшкодування до страховика, згідно якого частина матеріальної шкоди відшкодована у розмірі 99 490, 00 грн. та 28 670,20 грн. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому, з урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від страховика, відповідач зобовязаний відшкодувати позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 114 823,50 грн. Сума матеріальних збитків, завданих позивачу пошкодженням його автомобіля, підтверджується наявними у справі звіту про оцінку автомобіля, який відповідно до вимог ст.81 ЦПК України відповідачем не спростований. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~\~ 2006 року). Таким чином, враховуючи викладене та з урахуванням визначеної, згідно звіту від 05 квітня 2017 року № 08/17 про визначення матеріальної шкоди наданого субєктом оціночної діяльності [PERSON] з урахуванням виплаченого відшкодування, матеріальна шкода до стягнення становить 114 823,50 грн., у звязку з чим підлягає стягненню з відповідача. 6.Судові витрати. Так, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору 1 722,40 грн., яка відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved