Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

19 січня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Маріупольської міської ради (надалі - Міська рада) [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON], яка на день смерті проживала в [ADDRESS]. На день смерті її матері залишилося спадкове майно яке складає з вищезазначеної квартири, яка належала померлої на підставі Біржового контракту № 496, укладеного 28 жовтня 1996 року. Даний договір зареєстровано у Маріупольському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується довідкою №1541 від 30.05.2016 р. Після смерті матері вона звернулась до приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. з заявою про прийняття спадщини. Однак, 12 січня 2017 року приватним нотаріусом Демко М.Л. було видано Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що нотаріусу не було надано документи, що посвідчують право власності [PERSON] на вищевказану квартиру. Наразі правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у відповідачки - її сестри [PERSON]. Вона неодноразово зверталась до Відповідача з проханням передати їй документи, необхідні для оформлення нотаріусові документи - прийняття спадщини. Однак, передати оригінали документів вона відмовляється. У зв'язку з чим просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 26,7 кв.м., житлової 12,2 кв.м. в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, просили про задоволення позову. Проти постановлення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Зі згоди позивачки та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого районним бюро РАЦС Кусариського району, [PERSON], народилася [INFO], актовий запис № 188, в графі мати вказана [PERSON]. (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Палацом одружень міста Жданова (нині Маріуполя) Донецької області, [PERSON] зареєструвала 03 вересня 1975 році шлюб з [PERSON], актовий запис № 3217, після державної реєстрації шлюбу, прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON] (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 25 січня 2016 року видано свідоцтво про смерть, актовий запис №147 (а.с.28). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є доньками померлої [PERSON], що підтверджується даними, які містяться у спадковій справі, копія якої надана до суду. Згідно відповіді начальника БТІ м. Маріуполя № 1541 від 30.05.2016 року, однокімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі біржового контракту № 496 (договір купівлі-продажу) від 28.10.1996 року, зареєстрованого в МКП «Маріупольське БТІ» 30.10.1996 року за реєстровим номером № 38891. Згідно технічної інвентаризації, яка була проведена 26.05.2016 році, вищезазначена квартира має загальну площу 26,7 кв.м., житлову 12,2 кв.м. (а.с.11). Як вбачається з наданих суду Маріупольским БТІ документів, в матеріалах інвентаризаційної та правової справи наявна завірена належним чином копія біржового контрату № 496 від 28 жовтня 1996 року, відповідно до якого власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до довідки від 16 травня 2016 року, яка надана ПП «Альянс-Гіс», померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS], (а.с.29). Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав сумісно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги, після смерті своєї матері [PERSON]. Згідно норм ст.15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До складу спадщини згідно норм ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не при припинилися внаслідок його смерті. Частина 5 ст.1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.І ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої матері [PERSON]. Проте, їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлювального документа на спадкове майно померлої. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05. 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачка звернулася в установленому законом порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, в матеріалах справи маються правовстановлюючі документи на спадкову квартиру, суд приходить до висновку, що за позивачкою може бути визнано право власності на 1/2 частину квартиру № 23, загальною площею 26,7кв.м., жилою площею 12,2 кв.м., в будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги позивачки в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved