Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

21.08.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , просить ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за рішенням Баранівського районного суду Житомирської області № 273/1169/17 від 28 грудня 2017 року, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання\~\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі\~1500,00\~грн. щомісячно починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно із рішенням Баранівського районного суду Житомирської області № 273/1169/17 від 28.12.2017 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання\~ неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,\~в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Розмір аліментів визначений рішенням суду не відповідає інтересам дитини, оскільки з дня ухвалення вказаного рішення суду життя в рази подорожчало, позивач тимчасово не працює, доходи отримає від випадкових заробітків, витрати у зв`язку з відвідуванням школи сином значно зросли, син постійно хворіє, через що позивач позичає в борг кошти на ліки. Відповідач добровільно відмовляється сплачувати аліменти у більшому розмірі, тому змушена звертатися до суду із вказаним позовом для захисту їх сімейних прав дитини. Сторони про день, час і місце розгляду повідомлені належним чином. (а.с. 47,48,49) Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Свої заперечення обґрунтовує тим, що з моменту ухвалення судового рішення у 2017 році, його обставини не змінилися на краще, доходи не збільшилися і стан здоров`я не покращився. Пояснив, що створив нову сім`ю у зв`язку з чим на даний проживає в Республіці Білорусь, від другого шлюбу має двох малолітніх дітей , які постійно хворіють. Дружина його не працює у зв`язку з потребою в догляді за дітьми. Щомісячно за садочок його сім`я сплачує близько 1400,00 грн., щомісячні витрати на оплату комунальних послуг становить близько 1500,00 грн., а його щомісячна заробітна плата становить близько 6000,00 грн. за офіційним курсом НБУ. Крім того, зауважив, що немає заборгованості по сплаті аліментів, завжди несе додаткові витрати на сина (одяг, мебель, поїздки на змагання, тощо), приїжджаючи на Україну постійно з ним проводить час, оплачує все, що попросить син. Зауважує, що на підтвердження вимог позивач не надала жодних доказів. Просить взяти до уваги його матеріальний стан та докази надані ним. (а.с.18-19, 20-37, 44) В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено,\~що у\~свідоцтві про\~народження [PERSON] ,\~ [INFO] ,батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство. (а.с. 4) Згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області № 273/1169/17 від 28.12.2017 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання\~ неповнолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі 500,00\~грн. щомісячно починаючи стягнення\~з дня\~набрання рішенням\~суду законної\~сили і\~до повноліття\~дитини,\~тобто до\~ [INFO] . (а.с. 5-6). Відповідач [PERSON] 01.08.2013 року зареєстрував шлюб з громадяною Республіки [PERSON] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (а.с.29) У свідоцтві\~про народження [PERSON] ,\~ [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] , батьками вказаний відповідач по справі [PERSON] та громадянка [PERSON] , що підтверджується даними копій свідоцтв про народження. (а.с. 30,31) Згідно з даними по особовому рахунку № [NUMBER] власника квартири [ADDRESS] , [PERSON] , до складу зареєстрованих осіб в її приміщенні також належить відповідач [PERSON] (чоловік наймача), та їх двоє дітей [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження. (а.с.23) Відповідач [PERSON] працює монтажником будівельних конструкцій другого розряду в ФОП [PERSON] РНОКПП691524159, за адресою [ADDRESS] , середньомісячна заробітна плата становить 550,00 білоруськи рублів, що за курсом НБУ становить близько 6000,00 грн. (а.с. 24) Щомісячні витрати відповідача за оплату комунальних платежів, відвідування дітьми садочку становить близько 3000,00 грн. (а.с.20,21,22,25,26,27,28) Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Верховний Суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). (правові висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 20.06.2019 року, справа № 632/580/17, провадження № 61-51сво18). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищенаведене,\~виходячи з\~системного аналізу\~положень чинного\~законодавства України,\~що регулює\~сімейні правовідносини\~щодо утримання\~неповнолітніх дітей,\~щодо підстав\~зміни розміру\~аліментів,\~матеріалів справи,\~матеріальний стан\~та здоровя\~відповідача та\~дитини,\~на яку\~стягуються аліменти,\~беручи до\~уваги те,\~що позивачем\~не доведено\~належними та\~допустими доказами\~існування юридичних\~фактів,\~які є\~підставою для\~зміни розміру\~аліментів відповідно\~до ст.\~192\~СК України,\~а саме зміни матеріального\~або сімейного\~стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них та\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі\~вищенаведеного,\~відповідно до\~ст.\~3\~Конвенції про\~права дитини,\~ст.ст.\~180,\~181,\~182,\~184,\~192\~Сімейного кодексу\~України,\~ст.\~1,\~2\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,\~

Outcome: dismissed