Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

21.11.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідача Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікова Л.В, [PERSON] 22.11.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження на 21.01.2019 року . 16.01.2019 року від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , надійшла позовна заява про визнання права власності до відповідача Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікова Л.В. і [PERSON] . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 року прийнята позовна заява третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та справа призначена до розгляду за правилами загального провадження на 21.03.2019 року. 05.02.2019 року від позивача по первісному позову надійшов відзив на позовну заяву. 21.03.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва в зв`язку із задоволенням клопотання про витребування доказів до 05.06.2019 року. 05.06.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 28.08.2019 року. 28.08.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва в зв`язку із задоволенням клопотання про витребування доказів до 16.10.2019 року. 16.10.2019 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з неявкою третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та її представника до 04.12.2019 року. 04.12.2019 року розгляд справи в підготовчому судовому засідання відкладений за клопотанням представника третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору до 04.02.2020 року. 04.02.2020 року закінчене підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 19.03.2020 року 19.03.2020 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений за клопотанням представників сторін. Справа призначена до розгляду на 02.04.2020 року. 02.04.2020 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника третьої особи, що заявляє с самостійні вимоги щодо предмету спору на 10.06.2020 року 10.06.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 15.09.2020 року. 15.09.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 15.10.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 15.10.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог за первісною позовною заявою позивач просить визначити їй додатковий строк, для подання заяви про прийняття спадщини терміном в один місяць з дати набрання рішенням суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог за первісною позовною заявою позивач посилається на наступне: [INFO] померла [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] . Останнє місце проживання на момент смерті [PERSON] , було: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 4.41 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. У листопаді 2018 року вона звернулась по своїм особистим справам до Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, де їй повідомили, що на її ім`я є заповіт від імені [PERSON] . Про даний заповіт вона нічого не знала. Померла [PERSON] ніколи не говорила їй, що склала на її ім`я заповіт. Після смерті [PERSON] , їй також нічого не було відомо про існування заповіту. У листопаді 2018 року, коли їй повідомили про існування заповіту, вона звернулась Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області щоб їй видали дублікат заповіту на її ім`я від імені [PERSON] . Дублікат заповіту їй видали. Заповіт був посвідчений секретарем Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Лапшик А.Г., 12.09.2001 року, реєстровий номер 386, складений був у двох примірниках, один з яких зберігався в сільській раді, а інший був на руках у [PERSON] . Після того, як вона отримала дублікат заповіту вона звернулась 16.11.2018 року до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса від 16.11.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, що й стало причиною звернення до суду. Третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору подала позовну заяву до Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікова Лариса Володимирівна і [PERSON] , згідно якої просить визнати за нею право на спадщину, що залишилось після смерті [PERSON] , та визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) за сертифікатом ДП № 0110016, розміром 4.41 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог за поданою позовною заявою посилається на наступне. Предметом за первісним позовом виступає земельна ділянка розміром 4.41 умовних кадастрових гектарів, сертифікат ДП № 0110016, що видавався Верхньодніпровською районною державною адміністрацією. Право власності на наведену земельну ділянку належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Сертифікат на земельну ділянку ДП № 0110016 від 05.02.1997 року був втрачений та вона тривалий час зверталась до різних інстанцій з проханням видати дублікат сертифікату для визнання права власності на земельну ділянку. Коли з`явилась [PERSON] , вона почала вимагати надати їй свідоцтво про смерть та довідку про склад родини та пообіцяла допомогти із питання щодо відновлення сертифікату, або визнання права власності на земельну ділянку (пай). Вважає, що право власності на земельну ділянку (пай) за сертифікатом ДП № 0110016 від 05.02.1997 року належить їй. 21 листопада 1995 року [PERSON] , склала заповіт, за яким все майно, де б воно не було і з чого б не складалось і на що вона матиме право за законом, заповіла своій донці [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений Лапшик А.Г,. секретарем Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . [INFO] [PERSON] , померла. Нащадком першої черги після її смерті є вона, [PERSON] , оскільки є донькою [PERSON] . Тому вона є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , що й стало підставою звернення до суду. Позивач та представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Позивачка також пояснила,що вона проживала по сусідству з [PERSON] . Бабуся була вже старенькою, ходила на двох ціпках, тому вона часто допомагала їй по господарству. Про те, що [PERSON] , склала на її ім`я заповіт вона нічого не знала. Так як при складанні заповіту присутня не була. Лише у 2018 році вона дізналась в сільській раді про те, що на її ім`я складений заповіт. Вона почала оформляти спадщину, але їй було відмовлено так як вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Відповідач, представник Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа, що заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] та її представник проти задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою заперечували. Підтримали вимоги за поданою [PERSON] , позовною заявою, при цьому пояснили, що [PERSON] , вважає заповіт складений на ім`я позивачки підробленим, оскільки на час складання заповіту [PERSON] , вже не мешкала в с. Мишурин Ріг. Крім того заповіт посвідчений з порушенням вимог чинного законодавства, так при його посвідчення не були присутні свідки та не зазначено якою хворобою хворіла [PERSON] , і чому не могла власноручно підписати заповіт. Також [PERSON] пояснила, що вона заяви про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не подавала, вона не знала, що у померлої є пай і про цю обставину дізнались випадково, крім того у неї на руках не було сертифіката на земельну ділянку, що також унеможливлювало оформити свої спадкові права. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікова Л.В., в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Письмових пояснень суду не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] . Останнє місце на момент смерті [PERSON] , було: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 4.41 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Також судом встановлено, що 12 вересня 2001 року [PERSON] , склала заповіт згідно якого на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчений Лапшик А.Г.. секретарем Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Також в заповіті зазначено, що в зв`язку з хворобою [PERSON] ,. за її проханням заповіт підписано в її (секретаря Мишуринрізької сільської ради) присутності [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що на час посвідчення заповіту від імені [PERSON] , вона була секретарем Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В той день до неї на робоче місце прийшла жінка і сказала, що бабуся бажає скласти заповіт, але за станом здоров`я не може з`явитись до сільської ради. Коли вона впоралась зі своїми службовими обов`язками, вона пішла за місцем проживання [PERSON] . Коли прийшла в будинок в будинку перебувала лише бабуся і жінка, яка приходила до неї і дивилась за бабусею, більше нікого в будинку не було. [PERSON] , лежала на ліжку. Коли вона прийшла бабуся сіла і сказала, що бажає скласти заповіт на [PERSON] . Прізвище та ім`я особи, на користь якої бажає скласти заповіт, [PERSON] , сама чітко назвала. Вона склала текст заповіту, зачитала, бабуся підтвердила, що текст заповіту є правильним. Так як [PERSON] , була слабенькою, вона попросила, щоб заповіт підписала жінка, яка була з нею. Ця жінка і підписала заповіт. Доводи представника третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору про те, що при складанні заповіту порушені вимоги законодавства, а саме не були присутні свідки та в заповіті не вказано через яку хворобу заповідач сама не могла підписати заповіт, суд вважає безпідставними виходячи наступного. Так заповіт був складений та посвідчений 12 вересня 2001 року тобто в період чинності Цивільного кодексу України в ред. 1963 року. Відповідно до ст. 543 ЦК України в ред. 1963 року - Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено. Таким чином відповідно до дії закону в часі на заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] ,. поширюються норми ст. 543 ЦК України в ред. 1963 року, якими не передбачено, що при підписанні заповіту іншою особою повинні бути присутні свідки. Щодо зазначення причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно, то в заповіті вказано, що в зв`язку з хворобою [PERSON] , і за її проханням заповіт підписала [PERSON] . Статтею 543 ЦК України в ред. 1963 року не передбачено, що в заповіті, який підписується іншою особою, повинна бути вказана хвороба, якою хворів заповідач. Таким чином суд не вбачає порушень ст. 543 ЦК України в ред. 1963 року при підписанні та посвідчення заповіту від імені [PERSON] ,. 12.09.2001 року. Оскільки в заповіті вказано з яких причин він підписується іншою особою і заповіт підписаний в присутності заповідача і секретаря Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка посвідчувала заповіт. Особа, яка підписала заповіт не є отримувачем майна за складеним заповітом(тобто спадкоємцем за заповітом) Третя особа, [PERSON] , вказуючи на недійсність заповіту посилається на те, що на час посвідчення заповіту секретарем Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області [PERSON] ,. вже не проживала на території Мишуринрізької сільської ради. За даною обставиною в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] . Так свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснив, що він проживав по сусідству з [PERSON] ,. яка довгий час проживала одна. Коли [PERSON] , в силу віку та стану здоров`я почала потребувати стороннього догляду, її донька т. Паша, просила його і його дружину подивитись за бабушкою. Вони ходили до неї кожного дня та допомагали їй. Потім до них прийшла донька [PERSON] , і запропонувала купити їм бабусину хату, пояснила тим, що баба [PERSON] потребує стороннього догляду, вона не може туди-сюди наїздитись і вона вирішила забрати її до себе в м. Дніпродзержинськ. Вони погодились купити будинок, літом того року оформили документ та заплатили внесок 1000 грн. Бабу [PERSON] забрали в м. Кам`янське ще літом, а вони ходили та дивились за хатою. В даному будинку вони святкували день народження його дружини, яка народилась [INFO] позивачка. Ніякої допомоги [PERSON] , позивачка не надавала. [PERSON] вони ніколи в будинку [PERSON] , не бачили. Коли підписували договір купівлі-продажу будинку [PERSON] , привозили до нотаріуса і вона сама підписувала договір. Свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що вона знає, що [PERSON] , доглядала її дочка т. Паша. [PERSON] , ще літом забрали в місто. А вони купили в них хату. В цій хаті вони святкували її день народження в 2001 році , за будинок вони дали спочатку завдаток, а потім в них опоросилась свиня вони продали поросят та повністю розрахувались за будинок і після того підписали договір купівлі-продажу. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в м. Кам`янське. У під`їзді її будинку проживала т. Паша зі своєю мамою. Вона була з ними в добрих відносинах. Мати т. Паші була старенькою, але виходила гуляти як до під`їзду, так і на балкон. Вона кожного дня бачила її, віталась, іноді розмовляла. Бабушка померла приблизно років через чотири після того як т. [PERSON] забрала її до себе. Оцінюючи показання даних свідків судом встановлено. Так свідок [PERSON] , в своїх поясненнях точно не назвала рік, коли [PERSON] , почала проживати по сусідству з нею в м. Кам`янське. Лише пояснила, що [PERSON] , почувала себе добре, виходила до під`їзду на прогулянку. Проте дані показання не спростовують той факт, що на час підписання та посвідчення заповіту у вересні 2012 року [PERSON] , могла хворіла та почувати себе погано. Крім того свідки [PERSON] пояснювали, що [PERSON] ,, потребувала догляду і її донька просила їх допомагати їй доглядати за матір`ю, коли донька відлучалась. Таким чином судом встановлено, що стан здоров`я [PERSON] ,. був таким, що донька в подальшому побоялась залишити її одну в селі і забрала до себе, що свідчить про те, що [PERSON] , на час посвідчення заповіту могла бути хворою та не могла самостійно підписати заповіт і просила це зробити іншу особу. Той факт, що в подальшому стан здоров`я [PERSON] , покращився пояснюється тим, що [PERSON] почала проживала з донькою, яка здійснювала належний догляд за нею. Крім того свідки пояснювали, що донька [PERSON] мала медичну освіту, відповідно здійснювала належне лікування своєї матері. Таким чином ці обставини підтверджують той факт, що в листопаді місяці [PERSON] , сама змогла підписати договір купівлі-продажу, оскільки почала отримувати щоденний належний догляд і лікування. Свідки [PERSON] пояснювали, що [PERSON] ,. влітку 2001 року вже не проживала в с. Мишурин Ріг,оскільки вони в її будинку святкували день народження [PERSON] . Проте їхні пояснення спростовуються довідкою Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в які зазначено, що [PERSON] ,. 12.04.2002 року вибула на постійне місце проживання в м. Дніпродзержинськ ( на даний час Кам`янске). Довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» від 16.11.2018 року згідно якої встановлено, що [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] з 03.07.2002 року.Показаннями свідка [PERSON] ,. яка пояснювала, що вона складала заповіт за місцем проживання [PERSON] , в с. Мишурин Ріг. Оригіналом заповіту від 12.09.2001 року, в якому зазначене місце його складання с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Той факт, що заповіт написаний власноручно, а не складений за допомогою технічних засобів, свідчить про його складання саме за місцем проживання заповідача. Згідно договору відчуження житлового будинку належного [PERSON] , від 21.11.2001 року, вбачається, що він був подарований [PERSON] а не куплений останнім, як зазначали свідки [PERSON] в судому засіданні. Даний факт сам по собі ставить під сумнів їхні покази щодо придбання даного будинку та перебування в ньому влітку 2001 року, оскільки будинок перейшов у власність [PERSON] ,. лише у листопаді місяці 2011 року. Крім того позивачка в судовому засідання пояснила, що вона по лінії чоловіка є родичкою подружжя [PERSON] , але між ними існують неприязнені відносини. Доводи третьої особи, [PERSON] , про те, що 21.11.1995 року був складений заповіт [PERSON] , яка все свої майно заповіла своїй донці [PERSON] , також не можуть свідчити про те, що заповіт від 12.09.2001 року був підроблений оскільки відповідно до ч. 1,2 ст. 544 ЦК України в ред. 1963 року - Заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Тому заповідач наділена правом змінювати або скасовувати раніше складений заповіт. Відповідно склавши заповіт від 12.09.2001 року заповідач [PERSON] ,. скасувала заповіт, складений нею попередньо в 1995 році. В свою чергу третя особа, [PERSON] ,. та її представник посилаючись на недійсність заповіту від 12.09.2001 року вимог про визнання даного заповіту недійсним згідно поданої позовної заяви не ставлять. Таким чином заповіт від 12.09.2001 року є чинним, а спадкоємцем майна померлої [PERSON] , за даним заповітом є позивач за первісним позовом [PERSON] . Позивач, [PERSON] ,. прохаючи визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини посилається на те, що вона не знала про існування заповіту, складеного від імені [PERSON] , і про його наявність дізналась лише в 2018 році в Мишуринрізькій сільській раді Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, куди звернулась в особистих справах. Після чого вона звернулась до державного нотаріуса першої Кам`янської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою державного нотаріуса від 16.11.2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення його порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. Відповідно до абз.2 п.4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином позовні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини вирішуються судом за нормами ЦК України в редакції 2003 року, оскільки спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] , тобто після набрання чинності даним Кодексом. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не знала про про наявність заповіту на його ім`я, складеного спадкодавцем [PERSON] , і дізналась про його наявність з повідомлення працівників Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області лише восени 2018 року. Даний факт підтверджується довідкою Мишуринрізькій сільській раді Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 19.11.2018 року, виданій [PERSON] , в якій зазначається, що від імені [PERSON] , [INFO] , посвідчено виконкомом Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області заповіт від 12.09.2001 року. Спадкоємець - [PERSON] . Крім того позивачка не була членом сім`ї померлої [PERSON] , та не була присутня при складанні заповіту, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] . Тому суд погоджується з даними доводами позивача, оскільки вони не спростовані будь-якими іншими доказами. І пропуск позивачем шестимісячного строку для подання зави про прийняття спадщини на думку суду відбувся з об`єктивної причини, тобто незалежної від волі самої позивачки. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» - Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. В свою чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , № 811/2018 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , звернулася лише позивачка [PERSON] , [INFO] . До того часу спадкова справа після смерті [PERSON] , не відкривалась і у нотаріуса не було відомостей про смерть спадкодавця, відповідно нотаріус був позбавлений можливості повідомити спадкоємців за заповітом, тобто позивача, про смерть спадкодавця та наявність заповіту складеного на ім`я позивачки. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою, оскільки вважає, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки позивач не була обізнаний із наявністю заповіту, складеного на її ім`я. Відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності та право власності позивача на майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в один місяць з моменту набрання чинності рішенням суду, в межах заявлених позовних вимог, який на думку суду буде достатнім для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача. Вирішуючи позовні вимоги за позовною заявою, третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, суд виходить з наступного. Згідно заявлених позовних вимог третя особа [PERSON] , ставить наступні вимоги: визнати за нею право на спадщину, що залишилось після смерті [PERSON] , та визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) за сертифікатом ДП № 0110016, розміром 4.41 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Своє право на спадщину,що залишилось після смерті [PERSON] , позивачка обґрунтовує тим, що вона є онукою померлої [PERSON] . Її мати, а донька [PERSON] ,. - [PERSON] , померла [INFO] , тому вона є спадкоємцем за правом представлення. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України - Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як вбачається з наданих суду доказів [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [INFO] померла [PERSON] ,. що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Факт родинних в відносин між [PERSON] , і [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження та про одруження. Факт родинних відносин між [PERSON] , та [PERSON] ,. підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] ,. дійсно є онукою [PERSON] . З наданих суду документів вбачається, що спадщина після смерті [PERSON] ,. відкрилась [INFO] . Після її смерті спадкоємцем першої черги за законом була [PERSON] , яка ще протягом більше чотирьох років після смерті [PERSON] ,. була живою, але заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала та разом із спадкоємцем [PERSON] ,. зареєстрованою не була. Оскільки відповідно до довідки ТОВ «ЄРЦ КП № 3/32636 від 16.11.2018 року [PERSON] ,. була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Кількість зареєстрованих за даною адресою інших осіб - 0. Спадкування після смерті [PERSON] , здійснюється за нормами ЦК України в редакції 2003 року. Відповідно до ч.1. 3 ст. 1268 ЦК України - Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається спадкоємець [PERSON] , не прийняла спадщину протягом встановленого законом строку після смерті [PERSON] ,. ні шляхом спільного проживання. Оскільки не була зареєстрована разом з померлою, ні шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Таким чином на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] до складу спадщини, що залишилось після смерті [PERSON] , не входило право на спадкування майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , оскільки спадкоємець [PERSON] ,. не прийняла спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] . Крім того судом встановлено, що померла [PERSON] ,. залишила заповіт від 12.09.2001 року, за яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що законом вона буде мати право заповіла [PERSON] .. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, оскільки заповіт від 12.09.2001 року не визнаний недійсним, не скасований, спадкоємець за даним заповітом не відмовилась від спадщини, а навпаки після того як дізналась про наявність заповіту, складеного на її ім`я, звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а потім до суду з позовом про встановлення додаткового строку про прийняття спадщини, право на спадщину у третьої особи, [PERSON] , після смерті [PERSON] , не виникло. Відповідно позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо задоволення позовних вимог в частині визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку (пай) за сертифікатом ДП № 0110016, розміром 4.41 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, суд виходить з наступного. Як зазначалось вище [PERSON] померла [INFO] , після її смерті, а також після смерті [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] , заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала, про що підтвердила в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України - Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до абзаців 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 2 з наступними змінами і доповненнями - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином вимоги третьої особи [PERSON] , про визнання за нею права власності на земельну ділянку (пай) за сертифікатом ДП № 0354356, розміром 4.41 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] , не реалізувала своїх спадкових прав шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, третьою особою не вірно зазначається номер сертифікату, який був виданий [PERSON] на право на земельну частку (пай). Крім того сертифікат на земельну частку (пай) надає особі лише право земельну частку (пай) , а не право власності на земельну ділянку (пай). Тому право власності на земельну частку (пай) за сертифікатом за спадкоємцем не може бути визнане в будь-якому разі. Доводи третьої особи [PERSON] , що спадкодавець [PERSON] ,, втратила сертифікат на земельну частку (пай) та що гр. . [PERSON] , обманним шляхом заволоділа даним сертифікатом не відповідають дійсності. Оскільки згідно повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 15.11.2018 року № 263/103-18 вбачається, що на ім`я [PERSON] , був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 4.41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району, серії ДП № 0354356, який за реєстровий у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Червоний партизан» № 427 від 05.02.1997 року. Вказаний сертифікат не був отриманий власником та знаходиться на зберіганні у відділі. Крім того відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу не перешкоджає йому зверненню до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі вищевикладеного позовні вимоги за позовною заявою третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за позовною заявою третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору понесені судові витрати по сплаті с удового збору в сумі 768 грн. 40 коп., покладаються на позивача [PERSON] . На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved