Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

19 травня 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення [PERSON] до квартири, свої вимоги мотивують наступним. Відповідно до свідоцтв про право власності, по ? частини спірної квартири належать позивачам [PERSON] та [PERSON], інша ? частина квартири належить відповідачам [PERSON] та [PERSON], по ? частини кожній. Згідно технічного паспорту, спірна квартира складається з п'яти житлових кімнат, кухні, коридору, туалету та ванної, загальна площа квартири 88,47 кв.м. Позивачі вказують, що з моменту набуття права власності на квартиру, а саме: з 07.11.2013 року вони позбавлені можливості вільно користуватися своєю власністю, так як не можуть досягнути згоди з іншими співвласниками щодо порядку користування квартирою. Оскільки виділити позивачам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходам, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, неможливо, позивачі просять встановити порядок користування приміщеннями квартири: виділити позивачу [PERSON] у користування кімнату площею 12,2 кв. м., яка позначена на плані № 7; виділити позивачу [PERSON] у користування кімнату площею 17,4 кв. м., яка позначена на плані № 3; виділити відповідачам [PERSON], [PERSON] у користування житлові кімнати площею 7,5 кв. м., яка позначена на платі №9, площею 16,9 кв. м позначена на плані №8, площею 8,2 кв м. позначена на плані № 4; кухню, коридор, ванну кімнату - залишити в загальному користуванні. вселити [PERSON] в спірну квартиру. Позивач [PERSON], та представник позивачів [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином. Представник відповідачів [PERSON], третя особа [PERSON] проти позову заперечували, просила відмовити з тих підстав, що запропонований позивачами порядок користування квартирою суперечить вимогам закону і суттєво погіршує їх право на виділення житлової площі у відповідності із належною їм частковою у спільній сумісній власності (а.с.33). Суд, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 16 жовтня 2001 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтв про право власності від 07 листопада 2013 року, зареєстрованих в реєстрі за № 3060, та № 3061, виданих приватним нотаріусом Бурбика Т.А., 1/4 частина вказаної квартири, що належала [PERSON], передана в рахунок погашення боргу в сумі 81 456,50 грн. у власність [PERSON], та 1/4 частина цієї квартири, що належала [PERSON], передана в рахунок погашення боргу в сумі 81 456,50 грн. у власність [PERSON] (а.с.76, 78). Позивачі зареєстрували своє право власності в Державному реєстрі, що підтверджується витягами від 07 листопада 2013 року (а.с.77, 79). Дані обставини встановлена рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 січня 2016 року, що набрало законної сили, та відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с.9). Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вона складається із 5 житлових кімнат, № 9 (7,5 кв. м), № 8 (16,9 кв. м), №7 (12,2 кв. м), № 3 (17,4 кв. м), № 4 (8,2 кв. м), кухні № 2 (9,2 кв. м), коридору № 1 (9,5 кв. м), ванної кімнати № 5 (2,6 кв. м), туалету № 6 (1,0 кв. м) (а.с.10-11). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися свої майном. Як встановлено в судовому засіданні, ? частина квартири належить позивачу [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні його власністю, що порушує право позивача [PERSON], яке підлягає захисту. Посилання представника відповідачів та третьої особи на ту обставину, що сторони намагаються вирішити питання мирно шляхом продажу квартири, суд не може прийняти до уваги, оскільки право власності на спірну квартири позивачі набули ще у 2013 році, однак протягом трьох років вони не мають можливості користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Як вбачається з матеріалів справи, питанням продажу спірної квартири третя особа [PERSON] почала займатися лише з грудня 2016 року, а позивачі звернулись до суду у травні 2016 року (а.с.83, 86-88), Крім того, третя особа [PERSON] пояснила, що у квартирі, крім власників, зареєстровані і проживають інші члени їх сім'ї, а тому спільне проживання з чужими людьми - [PERSON] та [PERSON] у даній квартирі неможливе. Зважаючи на вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідачами чиняться перешкоди позивачу [PERSON] у вселенні, проживанні та користуванні квартирою. З вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач Чепуренко з поважних причин не може вселитися до квартири, тому право позивача як співвласника квартири на проживання в цій квартирі підлягає захисту, а тому позов про вселення [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою слід зазначити наступне. Загальна площа спірної квартира [ADDRESS] становить 88,47 кв. м, а житлова площа становить 62,2 кв. м. Отже, площа кімнати, що відповідає належним співвласникам часткам в праві спільної часткової власності, має становити 15,55 кв. м. кожному співвласнику. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Розглядаючи даний спір, суд дійшов висновку, що встановити такий порядок користування квартирою, як цього вимагають позивачі, із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності, неможливо. Варіант запропонований стороною позивача, а саме: виділення відповідачам трьох кімнат, дві з яких є нероздільними (№ 9 та № 8), а тому ними може користуватися лише одна особа, для другого з відповідачів залишається кімната площею 8,2 кв. м. ( № 4), не відповідає ? частки у праві спільної часткової власності. При цьому суд також бере до уваги ту обставину, що позивач [PERSON] просила залишити без розгляду свою позовну вимогу про вселення, що було вирішено ухвалою суду. Вказана обставина свідчить про відсутність намірів позивача [PERSON] на даний час проживати в спірній квартирі та користуватися нею, тому суд позбавлений можливості визначити порядок користування квартирою вказаним позивачем спільно з іншими співвласниками, враховуючи всі інтереси сторін. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що у квартирі зареєстровані за законних підставах інші особи, як члени сім'ї власника, серед яких неповнолітня дитина, а при визначенні варіанту порядку користування квартирою позивачі вказану обставину не врахували. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України. Таким чином, суд вважає можливим лише виділити в користування позивачу [PERSON] житлову кімнату площею 12,2 кв.м., яка позначена на плані квартири за № 7, так як позивач сам просив виділити йому в користування вказану кімнату, не зважаючи на те, що її площа менша від тієї, що припадає на частку співвласника, а відповідачі не оспорили позов в цій частині в розумінні погіршення їх житлових прав. При цьому всі допоміжні приміщення - кухню № 2 площею 9,2 кв.м., коридор № 1 площею 9,5 кв.м., туалет № 6 площею 1,0 кв.м., ванну кімнату № 5 площею 2,6 кв.м. - суд вважає необхідним залишити в загальному користуванні сторін. В іншій частині - позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як неможливо встановити такий порядок користування квартирою, як просять позивачі, із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову в частині вимог про вселення та частковим задоволенням позову в частині встановлення порядку користування квартирою, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача [PERSON] понесений ним судовий збір у розмірі 1 102,40 грн., тобто по 551,20 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial