Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

1.Позиція позивача. 17 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» «про визнання недійсною генеральної угоди в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до позовних вимог позивач прохає: -Визнати недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил наданого продукту кредитних карт від 10.02.2016 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до статуту Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519, змінено найменування Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк». Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2016 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитування на суму 20 953.15 гривень на 36 місяців - з кінцевою датою погашення 28.02.2019 рік та із сплатою 760,18 гривень щомісяця у період з 01 числа по 25 число кожного місяця. Вважає Генеральну угоду такою, що не відповідає чинному законодавству грубо порушує права як позичальника, а значить права споживача послуг. На момент укладання угоди, а саме 10.02.2016 року позивач не була юридично обізнаною, її робота не має відношення до банківської справи та надання кредитів, під час укладання кредитного договору довіряла робітникам банку вважаючи їх фахівцями, які не мають на меті під час укладання генеральної угоди робити змогу ввести в оману чи порушувати законодавство. В момент укладання генеральної угоди вважала, що вказані положення не є завідомо невигідними. 2. Позиція відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідачем по справі подано відзив, в якому зазначено, що 10.02.2016 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитування на суму 20 953.15 гривень на 36 місяців - з кінцевою датою погашення 28.02.2019 рік та із сплатою 760,18 гривень щомісяця у період з 01 числа по 25 число кожного місяця. Відповідачем зазначено, що підстави, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», передбаченими нормами матеріального права відсутні. Позивач [PERSON] власноруч підписала генеральну угоду та на протязі тривалого часу здійснювала платежі за кредитним договором після укладання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. 18 жовтня 2017 року рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі 208/6609/16-ц стягнуто заборгованість по Генеральній угоді до кредитного договору на користь АТ КБ «Приватбанк, рішення набрало законної сили 23 жовтня 2017 року. у вказаному рішенні Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області були встановлені преюдиційні факти, які згідно ЦПК України не потребують доказування. Тобто судом вже встановлено факт того, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт діє в повному обсязі і даний факт не потребує доказуванню. Таким чином, просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 17.10.2017 року позивачем подана повна заява до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 18.10.2017 року Ухвалою Судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі. 06.03.2018 року та 24.01.2019 року відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву. 01.06.2020 року представником відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвокатом Провоторовим Ю.В. подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 01.06.2020 року Ухвалою Судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відмовлено в клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Представником відповідача адвокатом Провоторовим Ю.В. у судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав викладених у письмових поясненнях, у подальшому представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. 4. Фактичні обставини встановлені судом. 10.02.2016 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитування на суму 20 953.15 гривень на 36 місяців - з кінцевою датою погашення 28.02.2019 рік та із сплатою 760,18 гривень щомісяця у період з 01 числа по 25 число кожного місяця (а.с. 5). 18 жовтня 2017 року рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі 208/6609/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором» стягнуто заборгованість по Генеральній угоді до кредитного договору на користь АТ КБ «Приватбанк» 20300,21 грн. - заборгованість за кредитом, 2076,42 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3608,09 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 685,78 грн. штраф, відповідно до п.2.2 Генеральної Угоди. Рішення набрало законної сили 23 жовтня 2017 року. У вказаному рішенні Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області були встановлені преюдиційні факти, які згідно ЦПК України не потребують доказування. Тобто судом вже встановлено факт того, що Генеральна угода від 10.02.2016 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт діє в повному обсязі і даний факт не потребує доказуванню. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ч. 1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. 10.02.2016 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитування на суму 20 953.15 гривень на 36 місяців - з кінцевою датою погашення 28.02.2019 рік та із сплатою 760,18 гривень щомісяця у період з 01 числа по 25 число кожного місяця. 18 жовтня 2017 року рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі 208/6609/16-ц стягнуто заборгованість по Генеральній угоді до кредитного договору з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк, рішення набрало законної сили 23 жовтня 2017 року. [PERSON] вважає Генеральну угоду такою, що не відповідає чинному законодавству грубо порушує її права як позичальника, а значить права споживача послуг. На момент укладання угоди, а саме 10.02.2016 року позивач [PERSON] не була юридично обізнаною, її робота не має відношення до банківської справи та надання кредитів, під час укладання кредитного договору довіряла робітникам банку вважаючи їх фахівцями, які не мають на меті під час укладання генеральної угоди робити змогу ввести в оману чи порушувати законодавство. В момент укладання генеральної угоди вважала, що вказані положення не є завідомо невигідними. Суд керує ходом процесу, спрямовує дії осіб, що беруть участь у процесі, забезпечує виконання та здійснення ними прав і обов`язків, виносить рішення, які мають владний характер, вирішує матеріально-правовий спір, чим і здійснює захист порушеного або оскарженого суб`єктивного права. Також, суд виступає як учасник процесуальних відносин, як владний орган, наділений повноваженням вирішувати правові питання, які можуть виникнути у зв`язку з розглядом конкретної справи. Та те, що наділяючи суд правом вимагати від учасників процесу в рамках наданих їм процесуальним законодавством повноважень, належної поведінки, держава одночасно з цим встановлює і для самого суд у рамки дозволеної поведінки. З метою встановлення справедливого та ефективного захисту прав відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи

Outcome: dismissed