Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

19 січня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 21.11.1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, від якого народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2012 року. Але, фактично шлюб між сторонами розпався з грудня 2011 року і саме з цього часу сторони проживали окремо. Починаючи з фактичного припинення шлюбних відносин відповідачка життям дитини не цікавилась, не спілкувалась із нею та не приймала участі у її вихованні. Позивач проживає із дитиною та займається її утриманням та вихованням, так як мати дитини тривалий час не піклується про неї, не приймає участі в її вихованні, не цікавиться її життям, та розвитком. Матеріально не забезпечує. Тобто, взагалі усунулась від виконання своїх батьківських обов'язків. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.27). Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки не повідомила. В нотаріально посвідченій заяві зазначила, що не заперечує проти розгляду справи про позбавлення її батьківських прав проводити без своєї присутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.11). Третя особа - орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в особі свого представника за довіреністю - Лошкарьової В.Ю., в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду представником надано письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.28). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З'ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1998 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2012 року (а.с.6,9). Від даного шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Встановлено, що мати дитини - [PERSON], всіляко ухиляється від своїх батьківських обов'язків, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не спілкується із нею, тим самим проявляє байдужість до її подальшої долі. [PERSON] не проживає із дитиною з 2011 року (а.с.29). Вихованням та матеріальним утриманням дитини займається батько - [PERSON], [INFO], який проживає разом із дитиною за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Малолітній [PERSON], відвідує Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №36 комбінованого типу» ДМР з 01.11.2011 року. Мати дитини жодного разу не відвідала сина у навчальному закладі. Вихованням та здоров'ям дитини займається батько та бабуся (а.с.10). 21 жовтня 2014 року [PERSON] склала нотаріально посвідчену заяву, в якій відмовляється від батьківських прав відносно свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 20.03.2015 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.29). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч.2,5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що мати [PERSON], [INFO], не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується із дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання свого сина. Тому доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачкою свого батьківського обов'язку суд вважає обґрунтованими та доведеними, у зв'язку із чим, позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір, і його вимоги задоволені, із відповідачки належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved