Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

21.05.2019 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову вказала, що 27.10.2018 року між нею, [PERSON] та відповідачкою, [PERSON] (від імені якої на дату підписання Договору купівлі-продажу квартири діяв [PERSON] ) було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., зареєстрований в реєстрі за №2819. Згідно зазначеного Договору відповідачка продала, а позивачка купила квартиру, загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі, власником якої є позивачка [PERSON] , на дату звернення до суду, зареєстрована, але фактично не проживає з 2009 року відповідачка [PERSON] , та будучи зареєстрованою в ньому, не несе ніяких витрат по утриманню квартири в належному стані, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги. Контакт з відповідачкою у позивачки після оформлення купівлі квартири втрачений, місце перебування [PERSON] позивачці не відоме. Враховуючи викладене, позивач просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.06.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 12.06.2019 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу направлялася за адресою реєстрації. Поштове відправлення № 0800104619351 повернулося до суду з відміткою: «не проживає», проте відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. Відповідно відзиву на позовну заяву відповідач не подала, а тому у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 27.10.2018 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] (від імені якої на дату підписання Договору купівлі-продажу квартири діяв [PERSON] ) було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., зареєстрований в реєстрі за №2819 (а.с. 10). Згідно зазначеного Договору відповідачка продала, а позивачка купила квартиру, загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі, власником якої є позивачка [PERSON] , на дату звернення до суду, зареєстрована, але фактично не проживає з 2009 року відповідачка [PERSON] (а.с. 11). В квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 2009 року без реєстрації проживає сім`я позивачки [PERSON] . Окрім відповідачки [PERSON] , зареєстрованих за даною адресою немає (а.с. 12). Згідно довідки №160, від 04.04.2019 року, виданої Бишівською сільською радою Макарівського району Київської області, відповідачка [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з червня 2009 року і по теперішній час (а.с. 11). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 03.04.2019 року, складеного депутатом по [ADDRESS] [PERSON] та сусідами [PERSON] , [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , з червня 2009 року проживає сім`я Коренюків (сім`я позивачки). Громадянка [PERSON] не проживає в даній квартирі з червня 2009 року і по теперішній час (а.с. 12). Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено, що з моменту реєстрації договору купівлі-продажу квартири (27.10.2018 р.), власником зазначеного майна є позивачка [PERSON] . Сім`я позивачки проживає у зазначеному помешканні без реєстрації, здійснює його догляд та утримання. Відповідачка [PERSON] з 2009 року не проживає в даній квартирі, не забезпечує її догляд та не долучається до її утримання. Як зазначила позивач, контакт з відповідачкою у позивачки після оформлення купівлі квартири втрачений, місце перебування [PERSON] позивачці не відоме. Окрім того, згідно п. 9 Договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2018 року [PERSON] брала на себе зобов`язання до 28 жовтня 2018 року включно повністю звільнити відчужувану квартиру від належних їй речей, а також зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, які на момент підписання договору на такому обліку за адресою розташування даної квартири перебувають. Проте, в порушення виконання умов Договору купівлі-продажу квартири, на дату звернення до суду відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення умов договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2018 р. та положень Цивільного кодексу України, відповідачка [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань та не знялася з реєстрації у визначений в Договорі строк за адресою: [ADDRESS] , чим чинить перешкоди у користуванні майном, яке належить на праві власності позивачці [PERSON] . Так, зокрема, позивачка не може вільно розпоряджатися належною їй квартирою, оформляти субсидію, оскільки в ній зареєстрована відповідачка. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також на підставі інших документів, що свідчать, зокрема, про припинення права користування жилим приміщенням. З урахуванням вищевикладеного, а також положень наведеної статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] втратила право володіння та користування вказаним житловим приміщенням (2-кімнатною квартирою загальною площею 56,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), оскільки 27.10.2018 року дана нерухомість була відчужена на користь позивачки [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивачі є власником квартири, у якій зареєстрована відповідач, яка фактично втратила право володіння та користування квартирою, у зв`язку з її відчуженням на користь позивачки, а її реєстрація порушує право позивача на вказану квартиру. Щодо розподілу судових витрат у даній справі слід вказати наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо заявлених позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, які пов`язані з розглядом даної справи, а саме: 3000,00 грн. - витрати на правову (правничу) допомогу, то враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, вони відшкодуванню не підлягають, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved