Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

21.12.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що з 26 січня 2016 року він знаходився в трудових відносинах з відповідачем. 30 вересня 2016 року його було звільнено відповідно до наказу № 126-л у зв'язку з скороченням штату на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, але незважаючи на те, що відповідач має перед ним заборгованість по заробітній платі за вересень 2016 року у розмірі 2800 гривень, розрахунок при звільненні з ним не було проведено до теперішнього часу. На неодноразові звернення до відповідача щодо виплати заборгованості із заробітної плати отримував відмови. У зв'язку з чим він просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. До судового засідання представником позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, подана уточнена позовна заява в якій він просить стягнути з відповідача ТОВ «Укрелектромережбуд» заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 3564,63 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період: з 01.10.2016 року по 19.01.2017 року (включно) у розмірі 12887, 49 гривень. Представником позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності до судового засідання подана заява про розгляд справи в його відсутність та у відсутність позивача, на уточнених позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. До судового засідання від представника відповідача яка діє на підставі довіреності [PERSON] подана заява про розгляд справи в її відсутність, зазначила, що уточнені позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме, в частині стягнення заробітної плати за вересень 2016 року у розмірі 3564,63 грн., в іншій частині не визнає. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом, в судовому засіданні встановлені наступні обставини і відповідні до них правовідносини, які врегульовані Кодексом законів про працю України. Наказом директора ТОВ «Укрелектромережбуд» № 7-л від 25.01.2016 року позивача було прийнято на роботу у якості сторожа. 30.09.2016 року позивача було звільнено відповідно до наказу директора ТОВ «Укрелектромережбуд» № 126-л від 30.09.2016 року згідно скороченню штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. На виконання вимог цього наказу відповідачем проведено розрахунок з позивачем, а саме, нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у розмірі 4019 грн. Вказане підтверджено випискою із особового рахунку [PERSON], т.н. 0395. Проте, повний розрахунок при звільненні з ним проведено не було незважаючи на те, що відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року яка становить 3564 гривні 63 копійки та визнана сторонами. У відповідності до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, проводиться в день звільнення. Датою проведення розрахунку є 30.09.2016, проте заробітну плату за період роботи з 01.09.2016 по 30.09.2016 позивачу не виплачено. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем вказаної норми закону. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» рекомендовано, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, т.т. з дня звільнення позивача, в даному випадку 3564 гривні 63 копійки (3732,44 гривень + 3396,81 гривень : 2), а середньоденна зарплата складає: за травень 2016 року 3732 гривні 44 копійок + за червень 2016 року 3396.81 гривень: 39 робочих дня = 182 гривні 80 копійок. Такий розрахунок визнано відповідачем відповідно до заяви від 18.01.2017. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та його середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01 жовтня 2016 року по 19 січня 2017 року наступним чином: -заборгованість з виплати заробітної плати за період роботи з 01.09.2016 по 30.09.2016 у розмірі 3564 гривні 63 копійки за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів; -середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 01.10.2016 по 19.01.2017 у розмірі 12887 гривні 49 копійок за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, а саме: з 01.10.2016 по 31.10.2016 у розмірі 3564,63 грн., з 01.11.2016 по 30.11.2016 у розмірі 3564, 63 грн., з 01.12.2016 по 31.12.2016 у розмірі 3564,63грн. та з 01.01.2017 по 19.01.2016 у розмірі 2193,60грн. (12 робочих днів х 182.80грн). При цьому, під час розрахунку позивачем середнього заробітку за жовтень, листопад, грудень 2016 року врахована середньомісячна заробітна плата, а з 01.01.2017 по 19.01.2017 - середньоденна. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки відповідачем не доведено відсутність вини установи у порушенні строків розрахунку з позивачем при його звільненні, суд вважає необхідним стягнути з відповідача середній розмір заробітку позивача виходячи із заявлених позовних вимог. Таким чином, в судовому засіданні доведено факт порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання працівником заробітної плати та розрахунок з ним при його звільненні. В силу ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави, а інші судові витрати повертаються стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Outcome: approved