Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

20 листопада 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між сторонами не склалось із-за прихованої хвороби дружини (шизофренадальний психоз). З 2011 року між ними припинені подружні відносини та за домовленістю він із дитиною змінив місце проживання. Дочка здорова, навчається у 2 класі Згурівської ЗОШ 1-3 ст., постійно проживає з ним та бабою. Відповідач з 2011 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, її лікування. Служба у справах дітей Згурівської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки, тому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] та стягнути з неї на його користь аліменти на дочку у розмірі ј частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду 27.12.2018 за клопотанням позивача витребувано від третьої особи матеріали, на підставі яких було складено її висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та від лікарні інформацію щодо психічного стану відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час і місце судового розгляду була оповіщена за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила, копію позовної заяви з додатками отримала, своїх заперечень та відзиву на позов не надала. Відповідні оголошення про виклик до суду були розміщені на сайті «Судова влада». Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, зазначив, що відповідач має незначні відхилення у психічному стані здоров'я. Посилається при цьому на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.02.2017, відповідно до якого відповідач була позбавлена батьківських прав щодо малолітнього сина. В судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що відповідач не виконує батьківські обов'язки щодо дочки сторін, тривалий час не цікавиться життям дитини, не утримує та не виховує її. Вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Суд, враховуючи думку учасників справи та вік дитини, визнав за недоцільне заслуховувати думку цієї дитини. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з'ясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] народження (а.с.3, 4 - копії свідоцтва про шлюб та народження), яка проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні та вихованні. Дитина має задовільний стан здоров'я (а.с.6 - довідка). Відповідач з 2011 року з дочкою не проживає, не цікавиться її життям та здоров'ям, не займається вихованням та утриманням, не забезпечує всім необхідним для її повноцінного та гармонійного розвитку, не відвідує дочку за місцем її проживання (а.с.7, 18, 23-26, 66 - довідки, акти обстеження, письмові пояснення). [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 2006 року та неодноразово лікувалась стаціонарно в ТМО «ПСИХІАТРІЯ», що підтверджується інформацією Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 (а.с.78). Орган опіки та піклування Згурівської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її неповнолітньої дочки (а.с.13-14 - висновок). Позивач є особою працездатного віку, учасником бойових дій, позитивно характеризується по місцю проживання (а.с.11, 12, 27 - характеристики, копія посвідчення). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10.02.2017 [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнуто аліменти на дитину (а.с.69-71 - копія рішення суду). Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини нам рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що мати, яка згідно з чинним законодавством зобов'язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття, належним чином не виконує зазначеного обов'язку. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, при визначенні розміру аліментів суд враховує усі істотні обставини справи, та вбачає за доцільне стягнути із відповідача аліменти на дитину у розмірі, заявленому позивачем, зокрема ј частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 (п'ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, який вбачається обґрунтованим, необхідним для потреб дитини та законним. Суд враховує, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років установлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році: з 1 січня - 2027,00 грн, з 1 липня - 2118,00 грн, з 1 грудня - 2218,00 грн. На підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення за один місяць. Із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за задоволену вимогу майнового характеру в розмірі 704,80 грн. У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, а саме, про позбавлення батьківських прав відповідача щодо її малолітньої дочки, так в судовому засіданні не доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Натомість встановлено, що пасивна поведінка відповідача щодо своєї дочки обумовлена її незадовільним станом здоров'я (душевною хворобою). Відповідно до роз'яснення, викладеного у абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Окрім того, відповідно до узагальнення Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11.12.2008 значиться, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого -заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Ч. 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Суд не приймає та критично оцінює висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав як такий, що суперечить чинному законодавству, порушує права відповідача та винесений при поверхневому з'ясуванні всіх обставин справи. Акт обстеження житлово-побутових умов відповідача не було проведено, не заслухано її думку та не з'ясовано даних щодо її психічного стану. Посилання представника позивача на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.02.2017 про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина як на обґрунтування задовільного стану її здоров'я суд відхиляє як обґрунтоване, оскільки із рішення вбачається, що воно було ухвалено за відсутності відповідача та без повного та всебічного з'ясування обставин справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial