Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

20.09.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 24.09.1998 року та договору дарування від 25.01.2001 року, який посвідчено державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Соловйовою Є.О. за №2-320., їй належить квартира [ADDRESS]. В вищевказаній квартирі зареєстрован її колишній чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою про склад родини. З липня 2015 року та по теперішній час [PERSON] в квартирі не проживає, особистих речей в квартирі не має та мешкає за іншою адресою. Вона в повному обсязі не може користуватись своєю власністю, так як в ній зареєстрован відповідач. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час слухання справи був належним чином повідомлен, судовими повістками. Про причини неявки у судове засідання, суд не повідомив. За таких обставин суд на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди в здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло та з копії договору дарування квартири від 25.01.2001 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Вищевказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Соловйовою Є.О. за №2-320.. Згідно довідки КП «СЕЗ» від 13.09.2016 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстрован колишній чоловік - відповідач [PERSON], [INFO]. (а.с.9). Як вбачається з акту про не проживання від 13.09.2016 року за адресою: [ADDRESS], громадянин [PERSON], [INFO] зареєстрован та не проживає з липня 2015 року по теперішній час. (а.с.23). Як вбачається з копії рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.09.2011 року, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], розірвано. (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. При таких обставинах суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що реєстрація відповідача перешкоджає їй користуватися власністю, відповідач не мешкає більше року і тому його необхідно визнати втратившою право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved