Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

20.11.2017 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] (далі позивачка) з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про збільшення розміру стягуваних аліментів, в якій вказує на те, що на підставі рішень Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 2-308/2003 від 25.02.2003 року з відповідача на її користь стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно до її повноліття. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що розмір аліментів, визначений попереднім судовим рішенням, підлягає збільшенню, оскільки на момент ухвалення рішення суду відповідач вже сплачував аліменти на утримання старшої доньки Юлії, [INFO]. Станом на сьогоднішній день старша донька досягла повноліття, і відповідач припинив виплачувати на її утримання аліменти. [PERSON] значно підросла, тому необхідні значно більші витрати на її утримання, виховання, фізичний та духовний розвиток, за цей час значно змінився прожитковий мінімум для дітей. Позивачка посилається також на те, що має місце значний рівень інфляції, внаслідок чого розмір аліментів знецінюється. Позивачка зазначає, що вона не має постійного місця роботи, перебуває на обліку в Петропавлівському районному центрі зайнятості, як безробітна, тому не може задовольнити всіх необхідних потреб, повязаних з утриманням та вихованням доньки, а відповідач за своїм матеріальним станом спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. Посилаючись на ст.ст. 84, 91, 180-182, 192 Сімейного кодексу (далі СК) України, позивачка просить суд стягувати з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу починаючи з дня предявлення позову і до досягнення донькою повноліття, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального чи сімейного становища сторін. В судове засідання позивачка не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила допустити негайне виконання рішення суду в межах місячної суми стягнення аліментів. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2003 року з відповідача на користь позивачки до теперішнього часу стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] року, щомісячно до її повноліття в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) (а.с.5-6). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2). При цьому згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Суд враховує, що 25.02.2003 року Петропавлівським районним судом рішення про стягнення аліментів приймалося на підставі статті 82 Кодексу про шлюб та сімю України, яка передбачала, що аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в розмірі: на одну дитину - чверті, на двох дітей - третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) батьків, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, а з осіб, які працюють за контрактом в іноземних державах, - не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на кожну дитину. При ухваленні судом рішення було враховано, що відповідач [PERSON] вже сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки Юлії [INFO], тому на користь позивачки було стягнуто 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача (а.с. 5-6). Відповідач визнав позов і погодився на збільшення суми аліментів на дитину до 1/4 частини його доходів на місяць. Позивачка не надала суду доказів, які б відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України свідчили б про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків, інших обставин, що є підставами для зміни розміру аліментів. Однак, виходячи з правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13, та вимог ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд вважає за необхідне зазначити про це в мотивувальній частині рішення. На підставі досліджених доказів та приймаючи до уваги те, що відповідач визнав позовні вимоги про збільшення розміру аліментів і це визнання не суперечить закону і не порушує законних прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі, визначеному згідно з ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст.180-184, 192 СК України,

Outcome: approved