Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

19 січня 2018 року позивачі звернулися до суду з відповідним позовом до [PERSON] сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, [PERSON] районної державної адміністрації, ПОСП «Ірина» у якому зазначили, що згідно трудових книжок [PERSON] з 1996 року, а [PERSON] з 1997 року працювали в КСП «Буревісник» різноробочими. Рішенням загальних зборів КСП «Буревісник» від 13 лютого 1998 року кожній із земель резерву було виділено земельні паї площею 6,840 га. З 2004 року вони уклали договори оренди земельних ділянок з ПОСП «Ірина», які посвідченні головою [PERSON] сільської ради. При зверненні до [PERSON] районної державної адміністрації про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку (пай) їм було рекомендовано звернутися до суду для підтвердження права на земельну частку (пай), а відділом Держгеокадастру Березнегуватського району Миколаївської області повідомлено, що у списку додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, який КСП «Буревісник» отримало у 1995 році та Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), їх прізвища не зазначені. Посилаючись на те, що з 1996 року вони були членами КСП «Буревісник», позивачі просили суд поновити їм строк позовної давності для звернення до суду, визнати за ними, за кожною окремо, право на земельну частку (пай) у розмірі 5,86 умовних кадастрових гектарів на території [PERSON] сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області із земель запасу та зобовязати [PERSON] райдержадміністрацію виділити їм в натурі (на місцевості) земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) визначеної для членів КСП «Буревісник». 06 березня 2018 року позивачі уточнили позовні вимоги та просили суд поновити строк позовної давності для звернення до суду та визнати за кожною право на земельну частку (пай) у розмірі 5,86 умовних кадастрових гектарів на території [PERSON] сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області із земель резерву. Ухвалою суду від 14 березня 2018 року первісних відповідачів [PERSON] районну державну адміністрацію Миколаївської області та приватно орендне сільськогосподарське підприємство «Ірина» було замінено належним відповідачем [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області, та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватно орендне сільськогосподарське підприємство «Ірина». Позивачі в судове засідання не з'явились, до суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити (а.с.120-121). Представник відповідача [PERSON] сільська рада Березнегуватського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував (а.с.118). Відповідач головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та відзив на позов, у якому посилаючись на те, що позивачі відсутні у списках додатку до Державного акту на право колективної власності на землю і книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) та не отримували документів які б посвідчували їх право на земельні частки (пай), крім цього, пропустили строк позовної давності для звернення до суду, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.71-74,82-88). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, пояснень щодо позову та відзиву на нього до суду не подав. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Відповідно до пункту 1\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) - паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. \~Згідно п. 2 \~Указу\~ № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства,\~відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. \~За змістом ст.ст.\~22,\~23 ЗК України\~(в редакції 1990 року) та\~Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. З копій трудових книжок позивачів убачається, що їх було прийнято до КСП «Буревісник» різноробочими, а саме [PERSON] 20 січня 1996 року, а [PERSON] - 10 березня 1997 року (а.с.10-13). Натомість державний акт на право колективної власності на землю серія МК № 07, було видано колективному сільськогосподарському підприємству «Буревісник» 02 листопада 1995 року на підставі рішення позачергової сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів (а.с.58-65). Відповідно до абзацу 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року (із змінами) право на одержання земельної частки (паю) у члена колективного сільськогосподарського підприємства, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набувається з дня видачі членам колективного сільськогосподарського підприємства державного акта на право колективної власності на землю. Однак позивачі на час отримання державного акту КСП «Буревісник» його членами не були, відповідно їх прізвища відсутні у додатку до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно листів [PERSON] районної державної адміністрації від 09.10.2017 року за № 2419/02-21 та [PERSON] управління Держгеокадастру у Миколаївській області за № 232/106-17 від 02.10.2017 року реєстрація сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам КСП «Буревісник» відбулася 24.09.1997 року, а землі резервного фонду, що були створені під час паювання КСП «Буревісник» були надані його членам з 1997 року та послідуючі роки, натомість прізвища позивачів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам КСП «Буревісник» також відсутні (а.с.23,24). Посилання позивачів на виписку з рішення загальних зборів членів КСП «Буревісник» від 13 лютого 1998 року, згідно якої із земель резерву колгоспникам [PERSON] та [PERSON] було виділено земельні паї площею 6,840 га не заслуговують на увагу, оскільки не є належним та допустимим доказом таких обставин, з огляду на те, що за повідомленням Архівного сектору [PERSON] районної державної адміністрації від 28.02.2018 року за № 04-07/33, протоколи загальних зборів колгоспників КСП «Буревісник» від 13 лютого 1998 року на зберігання не надходили (а.с.56). Таким чином, позивачі не набули права на земельну частку (пай) відповідно до положень Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», не отримали сертифікатів, які б посвідчував зазначене право, з вимогами про видачу їм сертифікатів до [PERSON] сільської ради або [PERSON] районної ради народних депутатів, не зверталися, та доказів того, що земельні ділянки їм були відведені в натурі на місцевості, суду також не надали, відповідно за відсутності сформованої як обєкта цивільних прав земельної ділянки та правовстановлюючих документів на неї, підстав укладати договори оренди земельних ділянок у позивачів не було. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку що позовні вимоги позивачів є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Зазначене є самостійною підставою для відмови у позові, тому суд не застосовує наслідки спливу строку позовної давності, про що зазначав відповідач.

Outcome: dismissed