Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

21 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дій незаконними та виселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою. В своєму позові [PERSON] просила: визнати незаконними дії [PERSON] щодо здачі в оренду частини квартири [ADDRESS] без згоди іншого співвласника квартири [PERSON]; зобов'язати [PERSON], як співвласника ? частини квартири [ADDRESS] не чинити перешкод в користуванні квартирою та при оформленні договорів оренди погоджувати вселення осіб до вказаної квартири та не вселяти сторонніх осіб без її згоди; виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності [PERSON] є співвласником ? частини квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником ? частини квартири [ADDRESS] є [PERSON], який без відома позивача та без її згоди вселив незнайомих та сторонніх позивачці осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказані особи не тільки псують квартиру та майно, а також спричиняють [PERSON] тілесні ушкодження, принижують її своїми висловлюваннями, образами та погрожують позивачці. Позивачка стверджує, що з моменту вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартиру її життя перетворилось на суцільний жах. Неодноразово [PERSON] вимагала, щоб відповідачі залишили її власність, однак до жодних результатів це не призвело. Позивачка неодноразово викликала поліцію. Позивачка вважає, що вказаними протиправними діями порушено її право як співвласника ? частини квартири [ADDRESS], оскільки вона не давала ані усної, ані письмової згоди [PERSON] на вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У зв'язку з тим, що, незважаючи на неодноразові звернення позивача до органів міліції з приводу протиправних дій відповідачів, жодних дій щодо їх виселення прийнято не було, позивач звернулась до суду з вказаним позовом, оскільки вважає, що порушено її право як власника, так як вселення відповідачів можливе лише за наявності її згоди, яку вона ані усно, ані письмово ніколи не давала. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 02.06.1998 року за [NUMBER] та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На даний час в квартирі проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки - [PERSON], [PERSON]. [PERSON], як свідок підтвердила, що з серпня 2016 року відповідачі постійно проживають з позивачкою та псують її майно, постійно ображають. [PERSON] є сусідкою позивачки. В судовому засіданні вона засвідчила те, що в серпні 2016 року бачила як вселились у квартиру відповідачі. Позивачка неодноразово показувала пошкоджену квартирантами квартиру [PERSON] та скаржилась на погане ставлення відповідачів до [PERSON]. Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилається на те, що порушено її право співвласника 1/2 частини квартири [ADDRESS], оскільки вона не надавала ані усної, ані письмової згоди співвласнику [PERSON] на вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]до квартири. Положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]були вселені в квартиру [ADDRESS] без надання згоди на їх проживання позивачем, що також не заперечувалось поясненнями учасників судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не надав суду доказів, що він отримав згоду [PERSON] на вселення сторонніх осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]до квартири. Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що дії відповідача [PERSON] щодо вселення сторонніх осіб в квартиру [ADDRESS] без згоди іншого співвласника цієї квартири, а саме [PERSON], є неправомірними. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо дій осіб, які проживають в квартирі [ADDRESS]. Також мешканці зазначеного будинку звернулись до суду із зверненням щодо можливості врахування їхнього звернення, оскільки орендарі квартири №22 ведуть аморальний спосіб життя - влаштовують нічні п'янки, гулянки, доносяться крики з квартири, чути істеричний сміх, особливо в нічний час, в будинку кидають шприци. Таким чином, враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]були вселені в квартиру [ADDRESS] без згоди позивача, яка є співвласником квартири та категорично заперечує проти їх проживання в ній, тобто вселення відбулося незаконно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання дій [PERSON] щодо здачі в оренду частини квартири [ADDRESS] без згоди позивача, як співвласника цієї квартири, є незаконними, а тому вважає за необхідне виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Також позивач звертаючись до суду з позовом просила зобов'язати [PERSON], як співвласника ? частини квартири [ADDRESS] не чинити перешкод в користуванні квартирою та при оформленні договорів оренди погоджувати вселення осіб до вказаної квартири та не вселяти сторонніх осіб без її згоди. Враховуючи положення діючого законодавства, зокрема ст.4 ЦПК України (чинного на день прийняття рішення судом), ч.1 ст.358 ЦК України, діючим законодавством не передбачено захист прав на майбутнє, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання [PERSON], як співвласника ? частини квартири [ADDRESS] не чинити перешкод позивачу в користуванні квартирою та при оформленні договорів оренди погоджувати вселення осіб до вказаної квартири та не вселяти сторонніх осіб без її згоди. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 321, 356, 358, 361 ЦК України, ст.ст. 109, 116 Житлового кодексу Української РСР та

Outcome: partial