Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

20.04.2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В позові вказав, що 23.11.2006 року між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 11-2859-116К, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 23000 доларів США з оплатою по процентній ставці 15 (п`ятнадцять) процентів річних. Видача Кредитних ресурсів за цим Договором проводиться на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням з Банком. Пунктом 3.2. Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 23.11.2021 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Відповідно до п. 4.3. Позичальник сплачує проценти щомісяця, у термін до 10 числа кожного місяця, згідно Додатка № 1 до цього Договору. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів № 22089182610004. Додатковою угодою № 1 від 22.05.2008 року до Кредитного договору розмір процентної ставки за користування Кредитними ресурсами був встановлений на рівні 16 (шістнадцять) процентів річних та був змінений Додаток № 1 до Кредитного договору. Додатковою угодою № 2 від 02.12.2010 року до Кредитного договору були внесені зміні в п. 2.1. Кредитного договору, згідно з якими Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 13 338,28 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 (шістнадцять) процентів річних. Крім того вищевказаною Додатковою угодою № 2 від 02.12.2010 року були викладені в новій редакції пункти 1., З.2., З.5., 4.3. та доповнено Кредитний договір новими пунктами 3.6. та 3.7. Вказані зміні та доповнення пов`язані із введенням в Кредитний договір поняття Ануїтетного платежу. До того ж, додатковою угодою додаток № 1 до Кредитного договору був викладений у новій редакції та доповнено Кредитний договір додатком № 2, який передбачає графік зниження розміру заборгованості у розмірі 863 (вісімсот шістдесят три) долари США . Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику кредит у розмірі 23 000 (двадцять три тисячі) доларів США, що підтверджується заявою Відповідача - 1 на отримання споживчого кредиту від 23.11.2006 року та заявою на видачу готівки № 7 від 23.11.2006 року. В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Банком, Позичальником та [PERSON] (далі - Відповідач - 2, Поручитель) 23 листопада 2006 року був укладений договір поруки № 11-2859-116П (далі - Договір поруки). В подальшому до Договору поруки додатковою угодою № 1 від 22.05.2008 року вносилися зміни до п. 1.1. в частині встановлення процентної ставки в розмірі 16 % (шістнадцять) річних та додатковою угодою № 2 від 02.12.2010 року вносилися зміни в п. 1.1. в частині встановлення розміру кредиту в сумі 13 338,28 доларів США. 11.02.2015 року між ТОВ Банк\~«Фінанси і\~Кредит»та Державна іпотечна\~установабув укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 616 (надалі - Договір відступлення). Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення Первісний кредитор (Банк) відступає, а Новий кредитор (Позивач) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними в додатках до цього Договору (далі - Права вимоги). п. 2.1. Договору відступлення, вказана вище обставина призвела до набрання 17.09.2015 року чинності Договору відступлення в частині відступлення Банком та набуття Позивачем всіх прав вимоги за Кредитним договором та Договором поруки. Позивач листом від 15.10.2015 року № 7238/11/2 повідомив Позичальника про факт набуття Позивачем прав вимоги за Кредитним договором та Договором поруки. Позичальник отримав вищевказаний лист Позивача 27.10.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення, реєстром згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів), поданих 21.10.2015 року, списком № 3928 згрупованих відправлень листів рекомендованих, фіскальним чекам. 08.11.2019 року заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя по цивільній справі № 337/939/19 позов Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ДІУ заборгованість за кредитним договором № 11-2859-116К від 23.11.2006 року в сумі 418054 грн. 90 коп.. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26.12.2019 року апеляційну скаргу відповідачів на заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2019 року повернуто заявникам. Рішення Хортицького районого суду м.Запоріжжя набрало законної сили 26.12.2019 року. Станом на день звернення з позовною заявою рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2019 року не виконано. Просив стягнути з відповідачів заборгованість за невиконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2019 року у розмірі 44703 грн. 61 коп., яка становить 26224 грн. 78 коп.- суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання; 18478 грн. 83 коп. - три відсотки річних від простроченої суми боргу, та судові витрати. Ухвалою суду від 12.05.2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, визначено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, поважну причину не явки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Як вбачається\~з витягу\~з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя, щодо реєстрації місця проживання фізичної особи вбачається, що [PERSON] , станом на\~11.05.2021\~року,\~зареєстрована за\~адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 52). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 50). За адресою реєстрації відповідачі повідомлялися про розгляд справи, але повідомлення про розгляд повернуті суду з відміткою поштового відділення «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідачі повідомлялися про розгляд справи в Хортицькому районному суді 28.09.2021 року, о 09-00 годині, шляхом розміщення 25.08.2021 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України https://court.gov.ua/unknown/. Відповідачі не скористалися можливістю передбаченою ст. 178 ЦПК України, відзив на позов суду не надали. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідачі не з`явилися до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надали, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 23.11.2006 року між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 11-2859-116К, зі змінами зі змінами від 22.05.2008 року, 02.12.2010 року, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 23 000 (двадцять три тисячі) доларів США, строком до\~23.11.2021 року, з оплатою процентів. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Банком, позичальником та [PERSON] 23.11.2006 року був укладений договір поруки № 11-2859-116П зі змінами від 22.05.2008 року, 02.12.2010 року. 11.02.2015 року між ТОВ Банк\~«Фінанси і\~Кредит»та Державна іпотечна\~установабув укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 616. На підставі договору про відступлення права вимоги Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11-2859-116К від 23.11.2006 року. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2019 року, позов Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволений в повному обсязі, з [PERSON] , [PERSON] на користь ДІУ солідарно стягнута заборгованість в сумі 418054 грн. 90 коп. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26.12.2019 року апеляційну скаргу відповідачів на заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2019 року повернуто заявникам. Рішення Хортицького районого суду м.Запоріжжя від 08.11.2019 року набрало законної сили 26.12.2019 року. 20.04.2021 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за невиконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2019 року у розмірі 44703 грн. 61 коп., яка становить 26224 грн. 78 коп.- суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання; 18478 грн. 83 коп. - три відсотки річних від простроченої суми боргу, та судових витрат. Згідно з положеннями ч. 5\~ст. 124 Конституції України\~судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. \~\~\~\~\~\~\~Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»\~передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до\~ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод\~\~кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» . У справі «Soering vs UK»\~\~від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції»\~\~Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у\~ст. 1 ЦПК України\~в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання. Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію. По даній справі установлено, що боржник рішення суду не виконує. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірне встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача інфляцію та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, яке покладене на нього рішенням суду. Згідно розрахунку Станом на 23.03.2021 року, інфляційні втрати становлять 26224 грн. 78 коп., 3 % річних - 18478 грн. 83 коп. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню. Загальна сума коштів яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів 44703 грн. 61 коп. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачі не надали докази, які мали підтвердити належне виконання ними рішення суду. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору.

Outcome: approved