Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

21 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 22 травня 2015 року у сумі 110 000 грн.; за договором позики від 18.12.2015 року у сумі 122 500 грн., за договроом позики від 25.11.2016 року у сумі 53 000 грн., за договором позики від 01.02.2017 року в сумі 18 949 грн., 3 % річних від простроченої заборгованості у сумі 10 800 грн., судові витрати по справі у сумі 3600 грн., кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 грн., а всього грошових коштів на загальну суму 389 400 грн. Ухвалою суду від 13.11.2018 вищевказаний позов залишено без руху. 27.11.2018 позивач надав уточнений позов, у якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 22 травня 2015 року у сумі 110 000 грн.; за договором позики від 18.12.2015 року у сумі 122 500 грн., за договроом позики від 25.11.2016 року у сумі 51 797,40 грн., за договором позики від 01.02.2017 року в сумі 18 898, 95 грн., а всього грошових коштів на загальну суму 303 196,35 грн. (а.с. 30-31). В обгрунтування уточненого позову [PERSON] зазначив, що 22 травня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 110 000 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 22 вересня 2015 року. 18 грудня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 122 500 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 18 квітня 2016 року. 25 листопада 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 51 797 грн., які зобов`язався повернути до 05 грудня 2016 року. 01 лютого 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 18 898,95 грн., які зобов`язався повернути за першою вимогою. У встановлені строки та до сьогоднішнього часу відповідач борг не повернув, ухиляється від свого обов`язку боржника, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 303 196,35 грн. Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року провадження за вищевказаним позовом відкрито в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. 33, 34). 05 лютого 2019 року відповідач надав письмовий відзив по справі до Ленінського районного суду м. Харкова (а.с. 54-55). У відзиві відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме в сумі, еквівалентній 5 700 доларів США, посилаючись на те, що за розписками від 18 грудня 2015 року та від 25 грудня 2016 року гроші були частково повернуті позивачеві, у сумі, що еквівалентна 2000 доларів США. Повернення грошових коштів відбувалося в присутності [PERSON] , який готовий надати про це свідчення в суді. 1 лютого 2017 року відповідач взяв у борг позивача грошові кошти у розмірі 700 доларів США, зобов`язуючись при цьому їх повернути, однак у договорі позики відсутня дата повернення грошових коштів. В разі відсутності строку виконання договору позики, позикодавець зобов`язаний звернутися з вимогою про повернення грошових коштів, а вже після досудового врегулювання звертатися до суду. На даний час борг відповідача перед позивачем складає 5 700 долларів США. Стосовно розписки від 22 травня 2015 року відповідач просив відмовити у задволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском трирічного строку звернення до суду, який сплив 23 вересня 2018 року, а з позовом позивач звернувся 27 листопада 2018 року. 15 лютого 2019 року [PERSON] надав заперечення на відзив по справі до Ленінського районного суду м. Харкова (а.с. 65-66). У запереченнях на відзив [PERSON] зазначив, що 19 вересня 2018 року він поштою направив до суду позов, який було отримано судом 21.09.2018, у зв`язку з чим вважає, що строк звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за розпискою від 22 травня 2015 року він не пропустив. Щодо розписок від 18.12.2015 та 25.11.2016 зазначив, що відповідач вводить суд в оману, стверджуючи про погашення частково сум боргу у розмірі 2000 доларів США, доказів повернення боргу не надав. Щодо розписки від 01.02.2017 позивач зазначив, що він поштою направляв претензію про повернення суми боргу, про що приєднав до матеріалів позову підтвердження. 13 травня 2019 року [PERSON] надала заяву, у якій просила зупинити провадження у справі № 642/5173/18 на шість місяців для визначення спадкодавців, оскільки її чоловік - позивач [PERSON] помер [INFO] та вона є спадкоємицею першої черги. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 4108 (а.с. 102). Ухвалою суду від 05 червня 2019 року провадження у справі було зупинено до 27 вересня 2019 року до залучення до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] , який вибув з процесу у зв`язку зі смертю (а.с. 105-106). Як вбачається із наданої відповіді Першої Харківської міської державної нотаріальної контори за вих. № 3658/02-14 від 13.09.2019 після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , заведеної Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 20 травня 2019 року, спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, зазначеного спадкодавця є: дружина - [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 15 грудня 2009 року (заява № 802 від 20 травня 2019 року). Відомості про інших спадкоємців станом на 13 вересня 2019 року в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с. 110). Ухвалою суду від 27 вересня 2019 року поновлено провадження у зазначеній справі та в порядку ч. 1 ст. 55 ЦПК України залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] - спадкоємицю за законом [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . До судового засідання 27 вересня 2019 року [PERSON] не з`явилася. Надала через канцелярію суду заяву з додатками про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] . У заяві зазначила, що підтримує позовні вимоги та просила розглянути справу у її відсутність (а.с. 110). Відповідач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відзив на позов міститься в матеріалах справи (а.с. 54, 55, 107). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлене наступне. 22 травня 2015 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] передав відповідачу грошові кошти в розмірі 110 000 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 22 вересня 2015 року. Грошові кошти були передані 22 травня 2015 року в момент підписання розписки (а.с. 57). 18 грудня 2015 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] передав відповідачу грошові кошти в розмірі 122 500 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 18 квітня 2016 року. Грошові кошти були передані 18 грудня 2015 року в момент підписання розписки (а.с. 58). 25 листопада 2016 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] передав відповідачу грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 51 797 грн., які зобов`язався повернути до 05 грудня 2016 року, оскільки курс долара за даними НБУ станом на 05.12.2016 складає 25, 8987 грн. за 1 долар. (а.с. 84). Грошові кошти були передані 25 листопада 2016 року в момент підписання розписки (а.с. 59). 01 лютого 2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] передав відповідачу грошові кошти в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 18 898,95 грн., оскільки станом на 02.02.2017 року 1 дол. США складав 26,9985 (а.с. 32), які зобов`язався повернути за першою вимогою. Грошові кошти були передані 01 лютого 2017 року в момент підписання розписки (а.с. 60). Укладення договорів позик підтверджується оригіналами розписок відповідача від 22 травня 2015 року, від 18 грудня 2015 року, від 25 листопада 2016 року, від 01 лютого 2017 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України (а.с. 57-60). Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно умовам договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позивальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Суд вважає, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що гроші за розписками від 18 грудня 2015 року та від 25 грудня 2016 року були частково повернуті у сумі 2000 доларів США. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином, згідно вимог діючого законодавства наявність розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі і є належним доказом виконання боржником взятих на себе обов`язків по розпискам. Стосовно посилання відповідача про застосування строку позовної давнини до розписки від 22 травня 2015 року суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2018 року [PERSON] поштою направив до суду позов, який було отримано канцелярією 21.09.2018 (а.с. 2, 18). Строк повернення коштів за розпискою від 22 травня 2015 року - до 22 вересня 2015 року. З урахуванням вимог ст. 257 ЦК України, останнім днем подачі позову до суду за вимогою про стягнення коштів за розпискою від 22 травня 2015 року є 22 вересня 2018 року. На підставі викладеного, суд вважає, що [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за розпискою від 22 травня 2015 року звернувся у межах позовної давності. Крім того, стосовно розписки від 01 лютого 2017 року без зазначення строку повернення боргу, [PERSON] звертався до відповідача з претензією повернути суму боргу за його першою вимогою (а.с. 10). До того ж відповідач визнає суму боргу, зазначену у розписці від 01 лютого 2017 року. Станом на день ухвалення рішення суду відповідач не виконав свої зобов`язання за борговими розписками, що свідчить про його не бажання повертати належні позивачу гроші і порушення ним зобов`язання щодо їх повернення за договорами позик. Також в судовому засіданні судом було встановлено що [PERSON] з 15 листопада 2008 року до часу смерті до 13 березня 2019 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 94). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зобов`язання за договором позики не припиняються внаслідок смерті позикодавця, оскільки не є нерозривно пов`язаним з його особою (ст. 608, 1219 ЦК України). Як зазначалось вище з довідки Першої Харківської міської державної нотаріальної контори за вих. № 3658/02-14 від 13.09.2019 після померлого [INFO] [PERSON] спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, зазначеного спадкодавця є: дружина - [PERSON] (заява № 802 від 20 травня 2019 року). Відомості про інших спадкоємців станом на 13 вересня 2019 року в матеріалах спадкової справи відсутні, у зв`язку з чим ухвалою суду від 27.09.2019 останню було залучено до участі у справі як правонаступника [PERSON] . Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За правилом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на наведене, суд вважає, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь правонаступника [PERSON] суму заборгованості за договорами позик від 22 травня 2015 року, від 18 грудня 2015 року, від 25 листопада 2016 року, від 01 лютого 2017 року у розмірі 303 196, 35 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3031,96 гривень.

Outcome: approved