Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

20.04.2016 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 17 487, 08 грн., з яких 17 234, 00 грн. - сума позики, 172, 34 грн. інфляційні втрати, 80, 74 грн. сума 3% річних та судові витрати в розмірі 551, 20 грн. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог, покликається на наступні обставини: 25 січня 2016 року [PERSON] надано в позику [PERSON] грошові кошти в розмірі 17 234,00 гривень, які відповідач зобовязувався повернути в термін до 25.02.2016р., що підтверджується власноруч написаною ним розпискою від 25.01.2016р. Однак, [PERSON] домовленості не виконав, суму отриманої позики коштів до сьогоднішнього дня не повернув, тим самим порушив взяті на себе зобовязання, які виникли в нього з моменту отримання грошових коштів. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте подав заяву в якій просить суд розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, подав на адресу суду заяву про відкладення судового розгляду в звязку з сімейними обставинами. Проте суд не визнав цю причину поважною, оскільки позивач не надав суду документального підтвердження поважності неявки. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Так, судом встановлено, що [PERSON] дав розписку [PERSON] із рукописним текстом наступного змісту: Я, [PERSON], [INFO], [NUMBER] виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області, іпн. [NUMBER] отримав в якості позики кошти в сумі 17\~234 грн. 00 коп. (сімнадцять тисяч двісті тридцять чотири гривні 00 коп.) в [PERSON]. Кошти зобовязується повернути до 25.02.2016 року у м.Львові. Зазначений рукописний текст розписки підписаний [PERSON] в присутності двох свідків. За вказаних вище обставин, суд вважає, що факт отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у загальному розмірі 17\~234 грн. 00 коп. (сімнадцять тисяч двісті тридцять чотири гривні 00 коп.) доведений повністю. Оскільки позивач вказує, що зазначені вище кошти в розмірі 17\~234 грн. 00 коп. (сімнадцять тисяч двісті тридцять чотири гривні 00 коп.) були отримані відповідачем у власність для їх використання та в подальшому повернення в такому ж обсязі, суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики у відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України. Судом встановлено, що при укладені сторонами договору позики, про що свідчить розписка відповідача, сторонами не дотримано форми такого договору. Проте, на підтвердження укладення між сторонами договору позики суду представлено розписку відповідача зазначену вище. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобовязання. Встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення коштів отриманих за договором позики укладеного між [PERSON] та [PERSON], в повному обсязі, про що свідчить наявність у позивача оригіналу боргового документу розписки підписаної власноручно [PERSON]. Судом встановлено, що на час подання позовної заяви прострочення боргу згідно з договором позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] - складає 1 місяць. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно математичного підрахунку, а саме: сума втрат від інфляції за березень 2016р. становить 172,34 грн.: 17 234,00 грн. (сума простроченого грошового зобов'язання станом на 25.02.2016р.) х 101,0% (індекс інфляції за березень 2016р.) : 100% = 17 406,34 грн. (проіндексована сума) - 17 234,00 грн. (сума простроченого грошового зобовязання) = 172,34 грн. (втрати внаслідок інфляційних процесів). Сума 3% річних від простроченого грошового зобовязання за період з 25.02.2016р. по 21.04.2016р. становить 80,74 грн. : 17 234,00 грн. (сума простроченого грошового зобов'язання станом на 25.02.2016р.) х 3% х 57 (кількість днів прострочки) : 365 (кількість днів в році) : 100% = 80,74 грн. (сума 3% річних за період з 25.02.2016р. по 21.04.2016р.). За вказаних вище обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню. У відповідно до ч. 1 ст. 84, ч. 1 ст. 85, ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтвердженні понесені останнім судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved