Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

20.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому вказала, що між нею та відповідачем 27.02.2014 року був укладений в простій письмовій формі договір позики на суму 4800 грн., зі строком повернення до 15.03.2014 року. Після вказаного строку [PERSON] борг не повернув. Оскільки відповідач порушив договірні зобов'язання, [PERSON] просила стягнути з нього на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 4800 грн. та судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити позов у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується розпискою про отримання судової кореспонденції, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку: Як вбачається з копії розписки від 27.02.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 4800 грн., які зобов'язувався повернути 15.03.2014 року. ( а.с.6) Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України, допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей, або кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, який є обов'язковим для суду, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, судом встановлено, що 27.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений письмовий договір позики грошей, що підтверджується копією розписки, наданою позивачем до суду. На даний час, відповідач отримані грошові кошти не повернув. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню грошової суми в розмірі 4800 грн. за письмовою розпискою про отримання коштів від [PERSON], яка, відповідно до Закону, є обов'язковою до виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved