Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

20 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» в подальшому змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог зазначив, що 12 липня 2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування майна «АХА Будинок» № 1104/010205, на підставі якого відповідач застрахував належне позивачу на праві власності майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Страхова сума, згідно з Варіантом 4 пункту 2.1. Договору страхування складала 60000 грн. для нерухомого майна, 20000 грн. для внутрішнього оздоблення та 20000 грн. для домашнього майна. Загальна страхова сума за договором страхування складає 100000 грн. У відповідності до п. 5.1. Договору страхування за цим Договором страховими випадками визнаються втрата (загибель) або пошкодження майна в результаті: Пожежі, Задимлення, Вибуху, Удару блискавки, Падіння пілотованих літальних об`єктів або їхніх частин, Стихійних лих, Дії води, Стороннього впливу, Протиправних дій третіх осіб. Внаслідок стихійного лиха, яке трапилось 19.05.2014 р., було пошкоджено дах застрахованого будинку, цегляну стіну, водостічну систему, навіс над вхідними дверима та ролети на вікнах. Після повідомлення позивачем відповідача про зазначені пошкодження будинку відповідач визнав вказану подію страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням застрахованого майна. Згідно з Розрахунком страхового відшкодування від 02.06.2014 р., складеного відповідачем, сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті позивачу, склала 598 грн. Не погодившись із розміром страхового відшкодування позивач неодноразово зверталася до відповідача про надання їй розрахунку суми страхового відшкодування та документів, які були підставою для цього розрахунку. Після звернення позивача працівниками відповідача було складено новий Кошторис відновлювального ремонту, згідно з яким вартість відновлювального ремонту склала 783 грн. Листом № 8567/26ЦВ від 06.10.2014 р. відповідач повідомив позивача, що сума страхового відшкодування складає 283 грн. (783 грн. 500 грн. франшизи). Позивач відмовилась отримати страхове відшкодування у визначеному відповідачем розмірі та звернулась до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту експертного дослідження. Згідно з Висновком № 2208-15 від 28.08.2015 р. експертного будівельно-технічного дослідження, складеного судовим експертом І.М. Гіріч, вартість будівельних робіт по відтворенню пошкоджень житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , складає 15498 грн. Відповідач відмовився враховувати наданий позивачем Висновок № 2208-15 від 28.08.2015 р. та повідомив позивача, що цегляна стіна, ролети та навіс є зовнішнім оздобленням застрахованого будинку, а тому у відповідача не виникає обов`язку зі сплати страхового відшкодування внаслідок їх пошкодження. Через відмову відповідача сплатити страхове відшкодування у розмірі, передбаченому умовами договору страхування, позивач звернувся до суду із позовом у якому з врахуванням заяви про збільшення позовних від 12.05.2020 р. просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 10545,52 грн., збитки від інфляції у розмірі 13544,67 грн., річні у розмірі 1896,46 грн., витрати, пов`язані з оплатою експертних послуг у сумі 3686,40 грн., витрати на проведення призначеної судом судової будівельно-технічної експертизи на суму у розмірі 6864 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував. Крім того, представником відповідача до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на своє непогодження із висновком призначеної ухвалою суду від 20 червня 2018 року судової будівельної експертизи. Також відповідач не погоджується із позовними вимогами про стягнення з нього збитків від інфляції та річних, а також судових витрат по справі, зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» є правонаступником всіх прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування». Ухвалою від 16 листопада 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування прийнято до свого провадження суддею Федоріщевим С.С. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 12 липня 2014 р. між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є відповідач у справі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», було укладено Договір добровільного страхування майна «АХА Будинок» № 1104/010205, на підставі якого відповідачем було застраховано належний позивачу на праві власності будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Страхова сума, згідно з Варіантом 4 пункту 2.1. Договору страхування складала 60000 грн. для нерухомого майна, 20000 грн. для внутрішнього оздоблення та 20000 грн. для домашнього майна. Загальна страхова сума за договором страхування складає 100000 грн. Згідно з п. 5.1. договору страхування страховим випадком за цим договором, зокрема, визнається стихійне лихо. Внаслідок стихійного лиха, яке трапилось 19.05.2014 р., було пошкоджено дах застрахованого будинку, цегляну стіну, водостічну систему, навіс над вхідними дверима та ролети на вікнах. Позивач належним чином повідомив відповідача про подію, що мала ознаки страхової, після чого відповідач визнав вказану подію страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням застрахованого майна, визначивши розмір страхового відшкодування, яке підлягало виплаті позивачу, у сумі 598 грн., а після перерахунку у сумі 283 грн. Позивач відмовилась отримати страхове відшкодування у визначеному відповідачем розмірі та звернулась до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту експертного дослідження. Згідно з Висновком № 2208-15 від 28.08.2015 р. експертного будівельно-технічного дослідження, складеного судовим експертом І.М. Гіріч, вартість будівельних робіт по відтворенню пошкоджень житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , складає 15498 грн. Відповідач відмовився враховувати наданий позивачем Висновок № 2208-15 від 28.08.2015 р. та повідомив позивача, що пошкоджені цегляна стіна, ролети та навіс є зовнішнім оздобленням застрахованого будинку, а тому у відповідача не виникає обов`язку зі сплати страхового відшкодування внаслідок їх пошкодження. Після отримання відмови щодо перерахунку розміру страхового відшкодування позивач звернулась із цим позовом до суду. Ухвалою суду від 20 червня 2018 року, залишеною без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2018 р., у справі призначено судову будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експерта судом було поставлено наступні питання: -яка вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок стихійного лиха житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в цінах які діяли станом на 19 травня 2014 року? -яка вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в цінах які діяли станом на 19 травня 2014 року з урахуванням зносу? Відповідно до Висновку експерта № 821/822-19 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 201/1044/17 вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , в цінах які діяли станом на 19 травня 2014 року з урахуванням зносу складає: 11045,52 грн. з 20% ПДВ (Одинадцять тисяч сорок п`ять грн. 52 коп.) Отже, за вирахуванням передбаченої п. 2.4. Договору страхування франшизи у сумі 500 грн. розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача складає: 11 045 грн. 52 грн. 500 грн. = 10545,52 грн. Суд критично відноситься до заперечень відповідача про те, що Висновок експерта № 821/822-19 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи було складено судовим експертом Власенко К.П. Дніпропетровського НДІСЕ без врахування умов договору страхування, а тому на думку відповідача цей Висновок не може бути належним, достатнім та допустимим доказом по справі. Суд зазначає, що Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5, які регулюють питання проведення, зокрема, судової будівельно-технічної експертизи, не передбачають обов`язку дослідження судовим експертом договорів страхування об`єктів нерухомого майна. Крім того, Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року, якою було призначено судову будівельно-технічну експертизу у справі, експерта не було зобов`язано при проведенні експертизи враховувати умови договору страхування. Отже, суд вважає вимогу позивача про стягнення страхового відшкодування у сумі 10545,52 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18 зазначила, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Верховний Суд у Постанові від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказав, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги позивача про стягнення збитків від інфляції і річних також підлягають задоволенню. Заява відповідача про застосування строку позовної давності, в якій відповідач зазначає про те, що збитки від інфляції та річні є штрафними санкціями, є безпідставною і судом не приймається. Як вбачається з матеріалів справи спеціалістом відділу врегулювання збитків відповідача [PERSON] 02 червня 2014 р. був складений Розрахунок страхового відшкодування у розмірі 283 грн. Згідно з п. 9.1. Договору страхування рішення про виплату або відмову у здійсненні страхового відшкодування приймається Страховиком протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання Заяви на виплату страхового відшкодування і всіх необхідних документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, та оформлюється Страховим Актом, який кваліфікує подію, як страховий (не страховий) випадок, та в якому зафіксований розмір завданих збитків і сума страхового відшкодування. Відповідно до п. 9.2. Договору страхування якщо випадок визнано страховим, страхове відшкодування виплачується протягом 10 (десяти) робочих днів з дня складання Страхового Акту. Оскільки відповідач визнав випадок страховим та станом на 02 червня 2014 р. визначив суму страхового відшкодування, він повинен був скласти Страховий Акт та згідно з п. 9.4. Договору страхування протягом 10 (десяти) робочих днів з дня складання Страхового Акту, тобто до 18 червня 2014 р. повинен був виплатити позивачу страхове відшкодування. Отже, з 18 червня 2014 р. починається прострочення відповідача у виплаті страхового відшкодування, яке триває по 13 травня березня 2020 р., що складає період тривалістю 2188 днів. За даними Держкомстату України індекс інфляції у липні 2014 р. квітні 2020 р. склав: Загальний індекс інфляції у липні 2014 р. квітні 2020 р. склав 228,44 %. Загальна сума грошового зобов`язання відповідача з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 18 червня 2014 р. по 13 травня березня 2020 р. складає: 10545,52 грн. Х 228,44 % = 24090,19 грн. Збитки від інфляції (різниця між сумою грошового зобов`язання Відповідача з урахуванням індексу інфляції та сумою грошового зобов`язання Відповідача без урахування індексу інфляції) складають: 24090,19 грн. 10545,52 грн. = 13 544,67 грн. Річні за період прострочення відповідача з 18 червня 2014 р. по 13 травня березня 2020 р. (2188 днів) від суми грошового зобов`язання відповідача без врахування індексу інфляції в розмірі 10545,52 грн. складають: 10545,52 грн. / 100 % Х 3 % / 365 днів Х 2 188 днів = 1896,46 грн. Крім того, позивачем понесено витрати, пов`язані з оплатою послуг Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз на суму 3686,40 грн., а також витрати на оплату вартості призначеної судом судової будівельно-технічної експертизи на суму у розмірі 6864 грн. Також позивачем понесено витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 9/20 від 12 травня 2020 р. з додатками та банківською квитанцією про оплату зазначених витрат. В силу ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, витрати, пов`язані з оплатою експертних послуг, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved