Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

20 жовтня 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 71-72 ЖК УРСР, ст. ст. 16, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить усунути позивачу перешкоди у користуванні правом власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідно до договору дарування серії НРА № 911538 від 07 травня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі № 475, позивач набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . З 18 вересня 2018 року за згодою попереднього власника [PERSON] у вказаній квартирі зареєстрована, проте не проживає [PERSON] , яка виїхала за межі України. За комунальні послуги вона не сплачує та догляд за квартирою не здійснює. Позивач самостійно утримує квартиру. Реєстрація відповідача у квартирі позивача позбавляє останнього розпоряджатися своєю власністю в повній мірі, зокрема, позивач вимушений нести більші витрати на оплату комунальних послуг. З наведених підстав просив усунути перешкоди у користуванні ним правом власності на житлове приміщення - квартиру за адресою: [ADDRESS] ., шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою судді від 27 жовтня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24 листопада 2021 року. Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 грудня 2021 року. 07 грудня 2021 рок судовий розгляд справи було відкладено на 16 грудня 2021 року на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що квартира, право власності на яку він набув з 07 травня 2021 року, є його особистою власністю. Відповідач [PERSON] - його колишня дружина, з якою він перебував у шлюбі з 27 грудня 2013 року по 04 вересня 2018 року. У вересні місяці 2018 року, після розірвання шлюбу, відповідач мала намір виїхати за кордон з метою працевлаштування і їй необхідна була реєстрація місця проживання в Україні. Тому за згодою його старшого сина [PERSON] , який був на той час власником вказаної квартири, він та відповідач домовилися, що остання зареєструє своє місце проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , на строк - два роки виключно для сприяння її працевлаштуванню за кордоном. Відповідач була зареєстрована у цій квартирі, але жодного дня там не проживала. У вересні 2018 року вона виїхала на роботу в Чехію, де працює і по теперішній час. Минуло вже три роки, але своєї обіцянки знятися з реєстрації відповідач не виконала. Строк домовленості з відповідачем щодо її реєстрації у спірній квартирі сплив 24 вересня 2020 року. Відповідач приїжджала у м. Славутич на початку квітня 2021 року, проживала або у своєї матері, або у сестри, які мешкають у м. Славутичі, але у спірній квартирі не з`являлася та наміру проживати в ній не виявляла. Від відповідача йому відомо, що вона хотіла придбати квартиру у Чехії, а тому на думку позивача повертатися до України [PERSON] не збирається. У зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача у спірному житловому приміщенні, позивач позбавлений права розпорядитися своєю квартирою на власний розсуд. Крім того, він оплачує житлово-комунальні послуги, які нараховуються також і на відповідача. За наведених обставин вважає, що відповідач порушує його право власності на спірну квартиру, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за зареєстрованим місцем проживання, проте згідно з трекінгом поштових відправлень АТ «Укрпошта» відправлення не вручене під час доставки. Відзив на позов відповідач до суду не направила. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надала. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив заочне рішення у справі відповідно до ухвали суду від 16 грудня 2021 року. Свідок [PERSON] суду показала, що з позивачем [PERSON] знайома з 2019 року, оскільки підтримує дружні стосунки з його дружиною [PERSON] та часто буває у них в гостях за адресою: [ADDRESS] , номер будинку не пам`ятає. За два роки жодного разу не бачила у квартирі речей, які б належали не її господарям. Крім позивача та його дружини [PERSON] у квартирі нікого іншого не бачила. З відповідачем [PERSON] вона не знайома. Свідок [PERSON] суду показав, що відповідач [PERSON] - колишня дружина його батька [PERSON] , позивача у справі. Раніше, коли сторони були у шлюбі, вони усі разом мешкали за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу вказану квартиру було продано. Вони домовилися, що [PERSON] буде тимчасово зареєстрована разом зі своїм сином у його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації у цій квартирі [PERSON] та її син [PERSON] жодного дня в ній не проживали, їхніх речей у квартирі ніколи не було. Згоду на реєстрацію [PERSON] та її сина у зазначеній квартирі він надав на проханням батька. Син відповідача добровільно знявся з реєстрації у вказаній квартирі, а відповідач [PERSON] до цього часу там зареєстрована. 07 травня 2021 року він подарував квартиру своєму батькові [PERSON] , тепер вона належить йому. Відповідач приїжджала у м. Славутич на початку квітня 2021 року і він з нею спілкувався. Про свої наміри повернутися до України та жити у м.Славутичі відповідач йому не повідомляла, навпаки, говорила, що їй подобається жити в Чехії. Жодних інших домовленостей, крім тимчасової реєстрації відповідача у вказаній квартирі, з відповідачем не було. Наміру заселитися та проживати у цій квартирі у відповідача також не було, перешкод їй у цьому ніхто не чинив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є дружиною позивача [PERSON] з 10.07.2021 року, але з 2019 року фактично проживає разом з ним у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Весь цей час у цій квартирі, крім її чоловіка, були зареєстровані, але не проживали жодного дня, колишня дружина позивача [PERSON] та її син [PERSON] . Останній два місяці тому знявся з реєстрації, а [PERSON] зареєстрована до цього часу. Жодних її речей у квартирі немає та ніколи не було. Оплату за комунальні послуги здійснює тільки її чоловік виключно з їхнього сімейного бюджету. Від чоловіка їй відомо, що відповідач у вказаній квартирі ніколи не проживала та працює за кордоном. Про наміри відповідача проживати у цій квартирі їй не відомо, але перешкод відповідачу у користуванні цією квартирою ніхто не чинив. Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з договором дарування, посвідченим 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 475, [PERSON] (дарувальник) безоплатно передав, а [PERSON] (обдарований) прийняв у власність належну дарувальнику квартиру за номером [ADDRESS] ( а.с. 14-14). Право приватної власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно 07\~травня 2021\~року,\~що підтверджено\~витягом з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності №255720418\~від 07\~травня 2021\~року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 286469763 від 24 листопада 2021 року (а.с. 47-49). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 05 жовтня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , з 08 квітня 2021 року постійно, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 18 вересня 2018 року постійно (а.с. 12). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 21 жовтня 2021 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 18 вересня 2018 року по теперішній час (а.с.21). Як вбачається з позовної заяви та підтверджено позивачем у судовому засіданні, він самостійно сплачує житлово-комунальні послуги, які надаються йому за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до актів про не проживання від 08.04.2021 року, 08.07.2021 року, 08.10.2021 року, [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає, її особисті речі у квартирі відсутні (а.с.15-17). Як вбачається з копії паспорта відповідача серії [NUMBER] та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04 вересня 2018 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2013 року по 04 вересня 2018 року (а. с. 1-9,46). У судовому\~засіданні встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~була зареєстрована\~у житловому\~приміщенні \~квартирі,\~розташованій за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~за домовленістю\~з її\~колишнім власником\~на строк\~два роки,\~який сплив\~24\~вересня 2020\~року.У позивача як теперішнього власника вказаного жилого приміщення будь-які домовленості щодо порядку користування відповідачем вказаним житловим приміщенням відсутні. Як зазначено у ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 цього Кодексу). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 цього Кодексу). Згідно із ст. 346 ЦК України право власності припиняється в результаті відчуження власником майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~379\~ЦК України житлом\~фізичної особи\~є житловий\~будинок,\~квартира,\~інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. За правилом ч. 1 ст.\~29\~цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Стаття 6\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання» зобов`язує\~громадянина України,\~а також\~іноземця чи\~особу без\~громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. За правилом ч. 1 ст.\~7\~цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть задоволені іншим способом. Згідно з постановою Верховної\~Ради України\~від 17.07.2020\~року «Про\~утворення та\~ліквідацію районів» м. Славутич знаходиться в складі Вишгородського району Київської області. Факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні з вересня 2018 року підтверджено показаннями свідка [PERSON] , з 2019 року - показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та з квітня 2021 року - дослідженими у судовому засіданні актами про не проживання від 08.04.2021 року, від 08.07.2021 року, від 08.10.2021 року. Зазначені обставини свідчать про те, що житлові права відповідача не порушені, тому що обставин, які б підтверджували те, що позивач чи інші особи чинять відповідачу перешкоди у користуванні спірною квартирою, судом не встановлено. З досліджених у судовому засіданні доказів суд вважає встановленим, що відповідач відсутня в квартирі з вересня 2018 року по теперішній час, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження її права користування на час її відсутності після спливу двох років з часу її реєстрації у спірній квартирі немає. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір в сумі 908 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved