Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

20 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] у якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 27.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №224. Від спільного життя мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтував тим, що відносини з відповідачем не склалися через постійні непорозуміння в сім'ї. Їх сімейні стосунки погіршилися і вони фактично припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Разом як сім'я вони не проживають. Після припинення сімейних стосунків ні він, ні відповідачка не намагаються поновити. За таких обставин збереження сім'ї є неможливим і буде суперечити їх інтересам, тому він вимушений звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Після припинення їх сімейних відносин вони не мають неприязних стосунків. Між ними досягнуто згоди щодо утримання дитини. Спору про поділ майна не мають. Позивач, [PERSON], в підготовчому судовому засіданні вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю, за підставами, вказаними у позові. Наполягає на їх задоволенні. Вказує, що шлюбні відносини між сторонами припинені та їх відновлення неможливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідачка, [PERSON], в підготовчому судовому засіданні вимоги викладені у позовній заяві визнала в повному обсязі, за підставами, вказаними у позові. Проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають у шлюбі з 27.11.2014 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №224. Від спільного життя мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відносини з відповідачем не склалися через постійні непорозуміння в сім'ї. Їх сімейні стосунки погіршилися і вони фактично припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Разом як сім'я вони не проживають. Після припинення сімейних стосунків ні він, ні відповідачка не намагаються поновити. За таких обставин збереження сім'ї є неможливим і буде суперечити їх інтересам, тому він вимушений звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Після припинення їх сімейних відносин вони не мають неприязних стосунків. Між ними досягнуто згоди щодо утримання дитини. Спору про поділ майна не мають. Відповідно до ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10. 5. п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Враховуючи те, що сторони не проживають разом та часом на примирення жодна зі сторін не скористалася, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов необхідно задовольнити, розірвавши шлюб сторін. Згідно ст. 113 СК україни особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, спільного господарства не ведуть, на примирення не пішли та збереження сім'ї неможливе. Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами. Відповідно до ст. 175 ЦПК України, при подачі позову, зокрема про розірвання шлюбу підлягає до сплати судовий збір, розмір якого встановлюється Законом України «Про судовий збір».

Outcome: approved