Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

21 жовтня 2009 року [PERSON] звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, зокрема просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2011 року позов задоволено частково. Виділено [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя у володіння та користування: незавершений будівництвом житловий будинок у смт. Більшівці Галицького району Івано-Франківської області, вартістю 117 819 гривень, магазин «[INFO]», вартістю 60 590 гривень 30 коп., що по [ADDRESS], а всього майна на суму 178 409 гривень 30 коп.. Виділено [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя у володіння та користування: гараж для автомобілів, вартістю 69555 гривень 50 коп., що по [ADDRESS]; автомобіль марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 47722 гривні; пральну машинку марки «VIRPUL» вартістю 500 гривень; телевізор марки «LG», вартістю 500 гривень; кухонний набір «Ольга», вартістю 800 гривань та м'яку частину, вартістю 1000 гривень, а всього майна на суму 120077 гривень 50 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 10000 гривень компенсації різниці вартості виділеного майна. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із [PERSON] в доход держави 1633 грн. 10 коп. судового збору. Стягнуто із [PERSON] в доход держави 1300 гривень 78 коп. судового збору та 120 гривень витрат з інформаційно -технічного забезпечення розгляду цивільних справ. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2011 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Галицького районного суду від 06 вересня 2011 року змінено в частині стягнення грошової компенсації. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 29 165 грн. грошової компенсації за різницю вартості присудженого майна. В решті рішення суду залишено без зміни. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 6 вересня 2011 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 листопада 2011 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому судовому розгляді, в обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано 15 листопада 1991 року. Шлюбі народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось і припинено фактичні шлюбні відносини та розірвано шлюб 15 липня 2009 року. В шлюбу набули майно, зокрема: - магазин «[INFO]», який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - гараж для автомобілів, вартістю 69 555 гривень 50 коп., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - - автомобіль марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер кузова вартістю 47 722 гривні; - земельну ділянку на якій почали будівництво в [ADDRESS]; - пральну машину, - телевізор марки «LG» - кухонний набір «Ольга», - м'яку частину, - комп'ютер. Просить поділити майно, що є у спільній сумісній власності подружжя застосувавши принцип рівності та виділити їй, зокрема: - магазин «[INFO]», який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - земельну ділянку на якій почали будівництво в [ADDRESS]; - пральну машину, - комп'ютер. В судовому засіданні представники позивача: адвокат [PERSON] та мати позивача [PERSON] позов підтримали частково. Зокрема, з врахуванням вартості оціненого майна просили виділити позивачу ?? ідеальну частину магазину «[INFO]», незавершене будівництво в [ADDRESS] Відповідач, його представник - адвокат [PERSON] позов визнали частково. Просили визнати за відповідачем право власності на магазин «[INFO]», гараж для автомобілів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер [NUMBER]. Щодо решти майна, зокрема незавершеного будівництва в [ADDRESS], пральної машини, телевізора марки «LG», кухонного набору «Ольга», м'якої частини, просили визнати право власності на таке за позивачем. Згаданий ком'ютер просили не відносити до спільного майна подружжя, оскільки такий був подарований матір'ю відповідача дітям сторін. Свою позицію обґрунтували необхідністю врахувати при поділі майна подружжя наявність боргів за договорами позики на час припинення фактичних шлюбних відносин та факт погашення даних боргів відповідачем після припинення фактичних шлюбних відносин. Зокрема, відповідач покликається на те, що в квітні 2005 року позичив у [PERSON] кошти в розмірі 18 000 доларів США, а також в [PERSON] кошти в сумі 2 000 доларів США, які витратив на придбання магазину «[INFO]». Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, його представника, суд встановлює наступні факти, події та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач 15 листопада 1991 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2009 року (т. 1 а.с. 10). В шлюбі мають двох дітей, дочку [PERSON], [INFO] (т. 1 а. с. 9) та сина [PERSON], [INFO] (т. 1, а.с. 8), місце проживання яких згаданим рішенням визначено разом з матір'ю. Фактично після розірвання шлюбу син почав проживати з батьком, а дочка з бабою - матір'ю позивача, що визнається сторонами. Зі змісту згаданого рішення суду встановлено, що ведення спільного господарства сторонами припинено за два роки до часу розгляду справи, тобто на початку 2007 року. Пунктами 23 -24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя судам надано роз'яснення, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодекс про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що позивачем та відповідачем припинено спільного ведення господарства як подружжям на початку 2007 року, після чого сторони почали проживати роздільно. За час шлюбу подружжям набуто наступне майно: - 46/100 (сорок шість сотих) ідеальних частки нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбаного за договором купівлі-продажу від 26 травня 2005 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВИТОК» та [PERSON]. Вартість даного об'єкту згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи проведеної в 2014 році станом на червень 2010 року складає 162 296 грн. (т.3 а.с. 2-9). - незавершений будівництвом житловий будинок у [ADDRESS]. Вартість даного об'єкту згідно висновку судової будівельно-технічної товарознавчої експертизи від 10 червня 2014 році складає 117 819 грн. (т. 1 а.с. 69-89). - гараж для автомобілів,., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вартість даного об'єкту згідно висновку судової будівельно-технічної товарознавчої експертизи від 10 червня 2014 році складає 69 555,5 грн. (т. 1 а.с. 69-89). - автомобіль марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер кузова [NUMBER]. Вартість даного втомобіля згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 10 червня 2014 році складає 47 722 грн. (т. 1 а.с. 105-114); - пральну машинку марки «VIRPUL» вартістю 500 гривень; - телевізор марки «LG», вартістю 500 гривень; - кухонний набір «Ольга», вартістю 800 гривань, - м'яку частину, вартістю 1000 гривень. Даний обсяг спільного майна подружжя, а також визначена вартість пральної машинки марки «VIRPUL», телевізора марки «LG», кухонного набору «Ольга», м'якої частини визнається сторонами. Суд не відносить до спільного майна подружжя персональний комп'ютер наявність якого не заперечується сторонами, оскільки не надано доказів придбання такого за кошти подружжя, і згідно пояснень відповідача такий є подарунком його матері внукам. При поділі спільного майна подружжя суд застосовує принцип рівності. Виділенні кожному з подружжя частини майна суд враховує вимоги сторін про виділення їм у власність конкретного майна, а такої фактичне перебування майна в користуванні кожного зі сторін після розірвання шлюбу. Відтак суд вважає за доцільне: Виділити [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність: - 23/100 (двадцять три сотих) ідеальних частки нежитлового приміщення, вартістю (виділеної частки) 81 148 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбаного за договором купівлі-продажу від 26 травня 2005 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВИТОК» та [PERSON]; - незавершений будівництвом житловий будинок у [ADDRESS], вартістю 117 819 грн., а всього майна на суму 198 967 грн. Виділити [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність: - 23/100 (двадцять три сотих) ідеальних частки нежитлового приміщення, вартістю (виділеної частки) 81 148 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбаного за договором купівлі-продажу від 26 травня 2005 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВИТОК» та [PERSON]; - гараж для автомобілів, вартістю 69 555 гривень 50 коп., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - автомобіль марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер кузова вартістю 47 722 гривні; - пральну машинку марки «VIRPUL» вартістю 500 гривень; - телевізор марки «LG», вартістю 500 гривень; - кухонний набір «Ольга», вартістю 800 гривань, - м'яку частину, вартістю 1000 гривень, а всього майна на суму 201 225 гривень 50 коп. Різницю вартості виділеного майна суд вважає за можливе покрити грошовою компенсацією. Згідно висновку судової будівельно-технічної товарознавчої експертизи від 10 червня 2014 році (т. 1 а.с. 69-89), нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (магазин «[INFO]») реально поділити на дві частини у співвідношенні ? та ? після часткового переобладнання та перепланування. Враховуючи те, що на час розгляду справи реальний поділ не здійснено, у сторін відсутні дозвільні документи для проведення реконструкції суд визначає ідеальні частки кожному із сторін та залишає об'єкт у спільній частковій власності. Як зазначалось вище, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Судом критично оцінюються доводи відповідача, його представника про наявність боргів подружжя за договорами позики на час припинення фактичних шлюбних відносин, враховуючи те, що такі не підтвердженні належними доказами. Згідно наявного в матеріалах справи копії договору позики від 26 квітня 2005 року (т. 1 а.с. 190) вбачається, що [PERSON] позичив в [PERSON] 18 000 доларів США, передача яких була здійснена до підписання договору. Аналізуючи зміст договору, мета позики коштів в договорі не зазначена, участі в укладенні такого (надання згоди на укладення) [PERSON] не брала. Зі змісту договору вбачається, що сторони домовились про нотаріальне посвідчення такого, однак таке не здійснено. Відповідно до ч. 4 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відтак договір не слід вважати укладеним, таким що породжує права та обов'язки. Представлену відповідачем [PERSON] розписку [PERSON] від 21 серпня 2013 року про повернення [PERSON] суми боргу отриманої в позику [PERSON] та [PERSON] на покупку магазину суд не бере до уваги, враховуючи те, що така суперечить змісту поданої відповідачем згаданої копії договору позики та на думку суду зміст розписки носить ситуативний характер. Суд не бере до уваги розписку [PERSON] про повернення [PERSON] боргу в сумі 2 000 доларів США, оскільки така не містить відомостей щодо дати складання, не здобуто доказів на підтвердження факту укладення договору позики в інтересах подружжя. Щодо отримання кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк», то з представленої відповідачем довідки вбачається, що такий отримано за договором від 19 грудня 2007 року, тобто укладеним після припинення ведення спільного господарства. Доказів на підтвердження розміру такого судом не здобуто. Представники позивача, а також позивач в скерованих на адресу суду запереченнях (маніфесті) заперечує факт позики відповідачем коштів в інтересах подружжя, зокрема на купівлю нежитлового приміщення магазину «[INFO]». По справі слід провести розподіл судових витрат між сторонами в порядку визначеному ст. 88 ЦПК України, враховуючи ставки судового збору на час пред'явлення позову. На підставі наведеного та

Outcome: partial