overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

\~ \~ 19 серпня 2016 року до Любешівського районного суду із цивільним позовом звернулася [PERSON]. Просить ухвалити рішення, яким розірвати її шлюб з [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що стосунки між подружжям не склались, сторони мають розбіжні погляди на сім'ю тощо. За таких обставин [PERSON] вважає недоцільним подальше збереження шлюбу. На призначену дату судового засідання сторони не з'явилася. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач про причини своєї неявки не повідомив, будь-яких клопотань суду не подавав. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі -- ЦПК). На підставі частини 2 статті 197 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ Дослідженням доказів по справі суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Буснюк) [PERSON] уклали шлюб 11 січня 1992 року у Ветлівській сільській раді Любешівського району Волинської області, про що зроблено актовий запис № 1. У подружжя народилось двоє дітей, які досягли повноліття. \~ \~ Позивач бажає розірвати шлюб. \~ \~ Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ \~ Частиною 2 статті 112 СК визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ \~ Враховуючи обґрунтування позову, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов слід задовольнити. \~ Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до статті 15 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, частини 2 статті 115 СК рішення після набрання ним законної сили слід надіслати у Любешівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області для внесення відомостей про розірвання шлюбу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відповідної відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

19 серпня 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1997 року. Однак спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на суть сімейного життя, виниклу відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти та суперечки. Почуттів любові та взаємоповаги між сторонами не зберіглося. На теперішній час спільне господарство не ведуть, проживають окремо, спір про розподіл майна та визначення місця проживання дітей на теперішній час між сторонами відсутній. Просила позовні вимоги задовольнити та шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з клопотанням слухати справу у їх відсутності, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб може бути розірвано, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя та збереження родини стали неможливими. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим Райгородоцькою селищною радою відділом РАГС Слов'янської райдержадміністрації, актовий запис № 7. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами зникло взаєморозуміння, періодично почали виникати скандали, виникло відсутність взаєморозуміння, зникло бажання збереження родини, почуттів любові та взаємоповаги між сторонами не зберіглося. Спільного господарства сторонами не ведеться, проживають окремо, спір про поділ майна та визначення місця проживання дітей на теперішній час відсутній. Судом надана оцінка кожному доказу, щодо їх належності, допустимості та достовірності. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що в сім'ї дійсно склались складні відношення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи неможливим збереження сім'ї, відповідач не заперечує проти задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтовані, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

19 серпня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в шлюбі з відповідачем в них народився син [PERSON], [INFO] Відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину, з приводу чого між ними склалися спірні правовідносини. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду. З огляду на повторну неявку відповідача в судові засідання 06.10.2016р., 01.11.2016р., а також зважаючи на згоду позивачки щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. З 12.05.2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 12.05.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам'янка-Бузького РУЮ Львівської області, актовий запис № 44. [INFO] року в подружжя [PERSON] народився син [PERSON], про що 01.10.2015 р. складено відповідний актовий запис №16 та 01.10.2015 р. виконавчим комітетом Дернівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати їх малолітню дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відтак, враховуючи вік дитини, а також те, що у суду відсутні відомості про те, що відповідач є непрацездатною особою чи те, що на його утриманні є будь-які неповнолітні чи непрацездатні особи, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку є обґрунтований, справедливий та такий, що підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно також стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

19 серпня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімум на дитину відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 26.09.2009 року. Від цього шлюбу в них народились двоє дітей. Відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати дітей, добровільно допомоги не надає, з приводу чого між ними склалися спірні правовідносини. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав. Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. З 26.09.2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 128077, виданим 26.09.2009 р. Добротвірською селищною радою Кам'янка-Бузького району Львівської області, актовий запис № 37. Від спільного подружнього життя в них народилось двоє дітей: - [PERSON], [INFO],про що 16.10.2012р. складено відповідний актовий запис №56 та 16.10.2012 р. виконавчим комітетом Добротвірської селищної ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, видано свідоцтво про народження серії І-СГ №346438; - [PERSON], [INFO], про що 26.04.2016р. складено відповідний актовий запис №16 та 26.04.2016 р. виконавчим комітетом Добротвірської селищної ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, видано свідоцтво про народження серії І-СГ №495515. Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати їх малолітніх дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відтак, враховуючи вік дітей, а також те, що у суду відсутні відомості про те, що відповідач є непрацездатною особою чи те, що на його утриманні є будь-які неповнолітні чи непрацездатні особи, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку є обґрунтований, справедливий та такий, що підлягає до стягнення з відповідача. На підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

19 серпня 2016 року до Харківського районного суду Харківської області подано позовну заяву [PERSON] до [PERSON], в якому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, вони втратили почуття кохання та поваги один до одного. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій позов про розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, про визнання ним позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1997 року, зареєструвавши його у Дзержинському відділі реєстрації актів громадського стану м. Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 21 листопада 1997 року, актовий запис № 896, серія [NUMBER]. Із тексту позовної заяви і письмових заяв сторін судом встановлено, що сторони не бажають перебувати у шлюбі, відповідач позов визнав, що відповідно до ст. 61 ЦПК України звільняє від обов'язку доказування наявності підстав для розірвання шлюбу, тому відповідно до ст. 112 СК України суд вважає доведеним, що є підстави для розірвання шлюбу, і позов задовольняє в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

19 серпня 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON]. Зазначила, що [INFO] помер [PERSON], з яким вона мешкала разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 1995 року. Разом вони жили у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] належав на праві особистої власності будинок [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання. Протягом двадцяти років у [PERSON] з [PERSON] був спільний сімейний бюджет, сумісне господарство, вони доглядали один за одним, разом робили різноманітні покупки. Також вони разом доглядали за будинком [PERSON] по [ADDRESS], разом робили у обох будинках ремонти, сплачували комунальні платежі. Особисті та побутові речі [PERSON] та [PERSON], документи зберігаються у будинку заявника. Після смерті [PERSON] ніхто не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Заявник [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з травня 1995 року по день його смерті. Встановлення факту смерті необхідно їй для набуття права на спадщину. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву [PERSON] Представник заінтересованої особи - територіальної громади в особі Дружківської міської ради не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Не заперечує проти задоволення заяви. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що їх сусідка [PERSON] з 1995 року проживала з [PERSON] однією сім'єю як жінка та чоловік, вели спільне господарство, сумісний бюджет, були пов'язані сімейним побутом, доглядали один за одним, робили сумісні покупки та інше. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частиною 4 ст. 3 СК України передбачено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 74 Сімейного Кодексу України визначено, що якщо жінка і чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання , належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка ,які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 256 ЦПК України передбачено можливість встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу. Суд встановив, що з травня 1995 року по [INFO] заявник [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] реєстрації без шлюбу. Доказами цього є показанням свідків. Спадщина після смерті [PERSON] не прийнята. Встановлення вищевказаного факту має юридичне значення для заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

19 серпня 2016 року заявник звернулася до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на те, що вона тривалий час зустрічається разом із [PERSON], з яким веде спільне господарство та має спільний бюджет, тобто фактично створили сім'ю та мають намір одружитися. Вона вагітна на 21-22 тижні вагітності та чекає від [PERSON] дитину, який визнає своє батьківство. Її батьки на заперечують проти цього шлюбу. Відділ драцс відмовив їй у реєстрації шлюбу у зв'язку із недосягненням шлюбного віку, тому просить надати їй право на шлюб із [PERSON] та допустити негайне виконання рішення суду. В судовому засіданні заявник свою заяву підтримала повністю, заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заяву визнали повністю, заінтересована особа відділ драцс в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду була оповіщена у встановленому порядку, направила суду заяву з клопотанням слухати справу за її відсутності, заяву визнає повністю. В судовому засіданні заявниця та заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали пояснення, які повністю відтворюють зміст заявлених вимог. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.20 - копія свідоцтва про народження), яких суд повідомив про подання [PERSON] заяви про надання їй права на шлюб та які не заперечують проти задоволення заяви. Заявниця понад рік проживає із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, з яким веде спільне господарство та спільний бюджет. [PERSON] є вагітною (а.с.11 - довідка Баришівської ЦРЛ). [PERSON] визнає себе батьком майбутньої дитини та вони бажають зареєструвати шлюб. Заявниця не досягла шлюбного віку для жінки, а саме, 18 років. Відділ драцс відмовив заявниці у прийнятті заяви на реєстрацію шлюбу у зв'язку із недосягненням шлюбного віку (а.с.8 - відмова). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Сімейного Кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного Кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Заслухавши пояснення заявниці, заінтересованих осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що ранній шлюб [PERSON] відповідатиме її як дитини «найвищим» інтересам. Рішення суду не підлягає до негайного виконання, оскільки ст. 367 ЦПК України не передбачає негайного виконання судового рішення при наданні права на шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

19 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2016 року він є власником квартири №1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На сьогодні за вказаною вище адресою зареєстровані попередні власники житлового приміщення: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Реєстрація вказаних осіб в квартирі не дозволяє позивачу розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує його законні права, тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягавна їх задоволенні. Відповідачі до судового засідання не з'явилися з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином через засоби масової інформації. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що свідчать відмітки в паспортах громадян України (а.с.7-12). З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 20.07.2016 року на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.4). Про це також свідчать відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Реєстрація [PERSON], [PERSON], [PERSON] перешкоджає позивачу здійснювати ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ реєстрації зняття з реєстрації громадян за місцем проживання виконавчого органа Торецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

19 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2016 року вона є власником квартири [ADDRESS]. На сьогодні за вказаною вище адресою зареєстрований попередній власник житлового приміщення та його дружина. Реєстрація вказаних осіб в квартирі не дозволяє їй розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права, тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі до судового засідання не з'явилися з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно статті321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], про що свідчать довідка №б/н від 09.08.2016 року та відомості відділу реєстрації місця проживання виконавчого органу Торецької міської ради (а.с.6,8,9). З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 15.08.2016 року на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.4). Про це також свідчать відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Реєстрація [PERSON] та [PERSON] перешкоджає позивачу здійснювати нею права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ реєстрації зняття з реєстрації громадян за місцем проживання виконавчого органа Торецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщеннямпро визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення підлягає задоволенню.

Outcome: approved