Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

1. виклад позиції позивача та заперечень відповідача: До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 14 червня 2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS], в якій зареєстровані відповідачі. У липні 2012 року відповідачі виїхали з м. Маріуполя на постійне місце проживання, у вказаній квартирі не проживають, у такій відсутні їх особисті речі, за комунальні послуги не сплачували. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідачів у вказаній квартирі, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості оформити право на субсидію, позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловими приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі не скористалися своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направили. 2. заяви і клопотання: клопотання позивача [PERSON] від 18 липня 2018 року про розгляд справи за її відсутності, в якому вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а. с. 14). 3. процесуальні дії суду: Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз'яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив, викликано для допиту свідків: [PERSON], [PERSON] та попереджено їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань (а. с. 8). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 липня 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 4. фактичні обставини справи, установлені судом: Судом установлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 липня 2009 року № 23177939, виданого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], підстава виникнення: договір купівлі-продажу № 532 від 02 червня 2009 року (а. с. 3). З довідки про забезпечення житловою площею від 11 червня 2018 року, виданої ЖБК «Південь», вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS], але не проживають у такій з липня 2012 року (а. с. 4). Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], які проживають у [ADDRESS] та є сусідами позивача, пояснили, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у спірній квартирі з 2012 року. 5. предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 5.1. у суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів та про їх відхилення не заявлено клопотань жодною із сторін. 5.2. представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. 6. оцінка аргументів сторін. Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для захисту житлових прав та права власності позивача. 7. Щодо порушення прав позивача та ким вони порушені, то із змісту підстав позову вбачається, що відповідачами порушуються права позивача як власника квартири. 8. норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS], знайшли підтвердження обставини відсутності відповідачів, які є: донькою та онуками позивача, без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачами, які б указували на поважність такої відсутності останніх, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. 9. Питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується наявною у матеріалах справах довідкою. Відповідно до пп. 2 п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру заяви, яка подана фізичною особою справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлює прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року у розмірі 1762 гривень. Тобто ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою з 1 січня 2018 року становила 704,8 гривень. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до положень ч. 9 ст. 10, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ці витрати підлягають стягненню з відповідачів у дольовому порядку пропорційно до розміру задоволених вимог в дохід держави.

Outcome: approved