Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

20 серпня 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом в якому зазначає, що рішенням Камінь-Каширського районного суду від 06 серпня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області залишене без змін, вирішено стягнути із [PERSON] на його користь борг в сумі 41000 грн. На виконання вказаного рішення суду Камінь-Каширським районним судом 10 жовтня 2014 року видано виконавчий лист, який скеровано до Камінь-Каширського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області. Постановою від 29 липня 2016 року вказаний виконавчий лист залишений без виконання. Відповідач на час розгляду справи вказаний борг не сплатив. Враховуючи наведене, посилаючись на окремі норми законодавства, просив суд стягнути із відповідача на свою користь 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі 3696,74 грн., втрати від інфляції у розмірі 15227,04 грн. та на користь держави судові витрати. Позивач на розгляд справи не з'явився, на підготовчому судовому засіданні подав заяву, де просив справу розглянути без його участі та пояснив, що [PERSON] проживає у м. Львів, де й працює. Має станцію зареєстровану на нього та автомобіль, якого переоформив на інших осіб. Гроші в нього позичав на будівництво будинку і на даний час [PERSON] всіляко уникає його. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби міста Львів. [PERSON] свідомо не хоче отримувати повісток про виклик до суду. Просив позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином викликаний до суду на розгляд справи через опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик, двічі на підготовче судове засідання та на розгляд справи не з'явився, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом установлено, що рішенням Камінь-Каширського районного суду від 06 серпня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року залишене без змін (а.с. а.с. 3, 4), вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 41000 грн. З метою примусового виконання вказаного рішення Камінь-Каширським районним судом 10 жовтня 2014 року був виданий виконавчий лист (а.с. 7) на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП №46745081. Постановою від 29 липня 2016 року головного державного виконавця Камінь-Каширського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області названого виконавчого листа було повернуто стягувачу без виконання (а.с. 8). Постановою старшого державного виконавця Залізничного відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області [PERSON] прийнято виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 9). На даний час рішення Камінь-Каширського районного суду від 06 серпня 2014 року не виконане. Згідно із ст. 509 ч. 1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 598 ч. 1 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені ст.ст. 611, 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню підлягають витрати від інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання встановленого вищевказаним рішенням суду за період з 15 серпня 2015 року по 15 серпня 2018 року, які становлять 14842 грн., що вбачається із розрахунку: 41000 грн. * (0,992*1,023*0,987*1,020*1,007*1,009*0,996*1,010*1,035* 1,001* 0,998* 0,999*0,997*1,018*1,028*1,018*1,009*1,011*1,010*1,018* 1,009*1,013* 1,016*1,002*0,999* 1,020*1,012*1,009*1,010*1,015* 1,009*1,011*1,008*1,000* 1,000*0,993*1,000) = 55842 грн.; 55842грн. - 41000грн. = 14842грн. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням названого грошового зобов'язання, відповідач повинен сплатити 3% річних від простроченої суми за той же період, які становлять 3693,37 грн., що вбачається із розрахунку: 41000грн. * 3 * 1096 днів (прострочення) : 365 днів (у році) : 100 = 3693,37 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати від інфляції за період з 15 серпня 2015 року по 15 серпня 2018 року в розмірі 14842 грн. та 3% річних від простроченої суми такої заборгованості за вказаний період в розмірі 3693,37 грн., а всього 18535,37 грн. Задовольняючи позов, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує із відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 1762 грн., який визначений з урахуванням ст. 4 ч. 2 п. 2 Закону України «Про судовий збір». На підставі наведеного та

Outcome: partial