Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

20 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 11 серпня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, про що зроблено актовий запис за №1036. Під час перебування у шлюбі у них 21 лютого 2004 року народився син [PERSON]. Разом з тим, подружнє життя не склалось через втрату між ними почуття любові та довіри. У звязку із цим, більше одного року кожен з них живе самостійним життям. На даний час вони не приймають жодних спільних рішень та не мають спільного бюджету. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. У звязку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати. Справа слухалась у відсутність сторін, які у підготовче судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Від позивачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Строк на примирення просила не надавати. Також через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просив розгляд справи провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти розірвання шлюбу. Строк на примирення просив не надавати. Враховуючи те, що у підготовче судове засідання не зявились всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 11 серпня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, про що зроблено актовий запис за №1036 (а.с.3). Під час перебування сторін у шлюбі у них 21 лютого 2004 року народився син [PERSON] (а.с.4). Спільне життя сторін не склалось через втрату між ними почуття любові та довіри один до одного. Більше одного року кожен з них живе самостійним життям. Таким чином, суд вважає, що збереження сім»ї неможливе, оскільки сім»я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved