Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

20.12.2018 року до суду звернулась [PERSON] з уточненим в ході судового розгляду позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 15.05.2009 року вона уклала з [PERSON] шлюб, під час якого її та її неповнолітнього сина [PERSON] . [PERSON] зареєстрував у належному йому будинку [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу вона з дитиною продовжувала проживати у зазначеному будинку. В 2017 році вона виїжджала на постійне проживання до м. Києва. Коли у грудні 2018 році вона повернулась до м. Слов`янська, то не змогла потрапити до будинку, оскільки замки були змінені. У зв`язку з чим, просить суд вселити її та її сина до житлового будинку [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком. 21.12.2018 року до суду звернувся [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , з зустрічним, уточненим в ході судового розгляду, позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . 14.05.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, в рішенні суду було зазначено, що [PERSON] разом з сином у спірному будинку не мешкають з 13.05.2012 року, спільного господарства не ведуть. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2015 року було виключено з актового запису про народження дитини [PERSON] ( [PERSON] ) відомості про батьківство [PERSON] , а тому, відповідачі за зустрічним позовом не є членами родини останнього; фактично не проживають за місцем своєї реєстрації більш ніж шість років, виїхали на інше постійне місце проживання; їх особистих речей в будинку не має, вони не беруть участі в оплаті комунальних платежів. Просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] . [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутність за участю її представника - адвоката Дьяченко О.В. Представник [PERSON] - адвокат Дьяченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги останньої підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а в задоволенні позовних вимоги [PERSON] , [PERSON] просив відмовити. Також вказав, що [PERSON] не мешкає у спірному житловому приміщенні з 2014 року через початок бойових дій у м. Слов`янську. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , [PERSON] у 2015 році уклала шлюб з іншим чоловіком та тривалий час мешкала у м. Києві. [PERSON] бажала в`їхати до спірного будинку у 2017 році, але [PERSON] чинив в цьому перешкоди, а [PERSON] не мала можливості з ним зв`язатися. Представник [PERSON] , [PERSON] - адвокат Бондаренко Д.В. в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, в задоволенні первинних позовних вимог [PERSON] просив відмовити з аналогічних підстав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення просили врахувати висновок органу опіки та піклування (а.с.190). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона знайома з [PERSON] багато років. З 2011 по 2016 роки вона обіймала посаду квартальної у районі, де розташований спірний будинок та працювала на посаді помічника [PERSON] у період з 2010 по 2015 роки, через що часто відвідувала спірний будинок, допомагала по господарству. Вказала, що [PERSON] разом з сином виїхала з будинку у 2012 році та більше в будинку не мешкали, а [PERSON] проживав у будинку до 2016 року. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються копією домової книги будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , витягом з державного демографічного реєстру щодо реєстрації міста проживання № 1455-1793139-2018 (а.с.8, 69-71). Вказані обставини також не заперечуються сторонами по справі. Згідно заяви про реєстрацію місця проживання та талону реєстрації місця проживання вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірному будинку за письмовою згодою власника (а.с.7-9) Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.05.2013 року по справі № 2/243/1253/2013 було розірвано шлюб, укладений 15.05.2009 року між [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не підтримують шлюбні стосунки з 13 травня 2012 року (а.с. 39) Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2015 року по справі № 243/6049/14 було виключено з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , ( [PERSON] ) відомості про батьківство [PERSON] (а.с. 42-46) Вказані судові рішення набрали законної сили, їх тексти містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень з повним доступом. Згідно свідоцтва про народження, що видане повторно 07.07.2015 року, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про народження, що видане повторно 06.03.2019 року, вбачається факт зміни прізвища дитини; батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.110). З Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 144660146 та № 144664437 від 09.11.2018 року вбачається, що на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення суду 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , а 3/4 частини належать [PERSON] (а.с.61-62). Згідно Акту № 921 від 20.12.2018 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Северний» м. Слов`янська, [PERSON] та [PERSON] з травня 2012 року по теперішній час не мешкають у будинку [ADDRESS] (а.с.64). 14.12.2008 року [PERSON] подала заяву на ім`я начальника Слов`янського ВП ГУНП України в Донецькій області, в якій просила вжити заходів до невідомих осіб, яки перешкоджають їй у доступі до будинку [ADDRESS] (а.с. 11-12). Вказані обставини також підтверджені листом начальника Словенського ВП ГУНП України в Донецькій області № Д-9аз від 29.01.2019 року (а.с. 112). Згідно висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради від 08.04.2019 року № 29/03-593 є недоцільним позбавлення права користування житловим приміщенням неповнолітнього [PERSON] (а.с. 123-126). Суд виходить з вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі за зустрічним позовом вселились у спірний житловий будинок в якості членів сім`ї (дружина та син власника житлового будинку - [PERSON] ) і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), а також у постанові від 16 жовтня 2019 року по справа № 243/9627/16-ц. [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] тривалий час не проживають разом з [PERSON] та перестали бути членами його сім`ї, як власника нерухомості. Так саме, судом не встановленого, що останні є членами сім`ї другого власника житла - [PERSON] . Набуваючи вказаного висновку, суд враховує наступні обставини. Так, судом встановлено, що 14.05.2013 року було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; а рішенням від 27.05.2015 року відомості про батьківство [PERSON] виключено з актового запису про народження дитини [PERSON] . [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] припинила проживання у спірному будинку, уклала шлюб з іншим чоловіком, переїхала мешкати до місті Київ. Вказані факти вбачаються з пояснень представника [PERSON] - адвоката Дьяченко О.В., наданих ним у судовому засіданні, а також тексту позовної заяви [PERSON] . Факт не проживання [PERSON] та її неповнолітнього сина у спірному житловому приміщенні з 2012 року у повній мірі підтверджується показаннями свідка [PERSON] , актом № 921 від 20.12.2018 року та рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 14.05.2013 року по справі № 2/243/1253/2013 про розірвання шлюбу. Отже, [PERSON] та її неповнолітній син не є членами сім`ї власників житла, не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з власниками будинку, ведуть з ними спільне господарство, а тому, є такими, що втратили право користування спірним житловим будинком. Будь-яких доказів на підтвердження факту намагання [PERSON] в`їхати до спірного будинку у період з 05.07.2014 року до 14.12.2018 року суду не надано. Доводи представника [PERSON] про те, що остання вимушено була позбавлена можливості мешкати у спірному будинку через бойові дії, заслуговують на увагу лише у період до 05.07.2014 року, тобто до дати офіційного звільнення м. Слов`янська. Надані адвокатом Дьяченко О.В. картки реєстрації особи суд розцінює як підтвердження первинної реєстрації [PERSON] та її сина у спірному будинку (а.с.145-146). Проте, вказані картки реєстрації особи не містять згоди власників житла на повторну перереєстрацію дитини та суперечать змісту Домової книги спірного будинку, яка також не містить відповідних відміток про перереєстрацію [PERSON] у будинку 11.08.2015 року (а.с.69-71). Враховуючи зазначену правову позицію, викладену Верховним судом, суд набуває висновку, що звернення [PERSON] до поліції 14.12.2018 року не є підтвердженням факту чинення останній перешкод у праві користування спірним житлом, оскільки на той час таке право у [PERSON] вже було відсутнє. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити через їх безпідставність, а позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] мають бути визнані такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки їх право користування будинком перешкоджає власникам житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Стосовно висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради від 08.04.2019 року № 29/03-593 щодо недоцільності позбавлення права користування житловим приміщенням неповнолітнього [PERSON] , суд зазначає таке. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В силу ст. 160 СК України, місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітній [PERSON] у спірному житлі не мешкає. Залишення неповнолітнього зареєстрованим у спірному будинку суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. Враховуючи, що суд дійшов до висновку, що [PERSON] втратила право користування спірним жилим приміщенням, а [PERSON] є дитиною останньої, залишив постійне місце проживання разом з нею, суд вважає, що, [PERSON] слід також визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Позивачі за зустрічним позовом не наполягають на стягнення з відповідачів за первинним позовом судового збору.

Outcome: approved