Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

21.08.2017 року до суду звернулася позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Московчук А.М., з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідачів [PERSON] , і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] 26.09.2017 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. 02.10.2017 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.11. 2017 року. 09.11.2017 року розгляд справи відкладений до 20.12.2017 року. 20.12.2017 року розгляд справи відкладений до 14.02.2018 року 14.02.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зупинене провадження у справі. 14.06.2019 року поновлене провадження у справі. справа призначена до розгляду на 05.09.2019 року. 05.09.2019 року справа не розглядалась в зв`язку з неявкою сторін. Розгляд справи відкладений до 07.11.2019 року. 07.11.2019 року справа не розглядалась в зв`язку з відрядженням судді Справа призначена до розгляду на 20.12.2019 року. 20.12.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 19.02.2020 року. 19.02.2020 року розгляд справи відкладений до 02.04.2020 року. Позивачем подана уточнена позовна заява про зменшення позовних вимог, з числа відповідачів виключений [PERSON] 02.04.2020 року розгляд справи відкладений до 19.05.2020 року 19.05.2020 року розгляд справи відкладений до 17.08.2020 року 17.08.2020 року розгляд справи відкладений до 13.10.2020 року. 13.10.2020 року розгляд справи відкладений до 07.12.2020 року 07.12.2020 року розгляд справи відкладений до 02.02.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 02.02.2021 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог за уточненою позовною заявою позивач просить визнати відповідача, [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є єдиним власником житлового будинку з господарськими будівлями спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаному домоволодінні окрім неї зареєстрована її мати, [PERSON] та дядько [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , більше 19 років не проживає за місцем своєї реєстрації. Вона та її мати неодноразово звертались до відповідача з проханням знятись з реєстраційного обліку. Оскільки відповідач протягом тривалого часу фактично проживає в м. Кам`янське там працює і ніяким чином не пов`язаний з місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] Реєстрація відповідача в належному їй будинку перешкоджає їй розпорядитись даним будинком. Відповідач взагалі не обговорював з власником будинку питання стосовно свого перебування і проживання у вищезазначеному будинку, його оренди, а позивачка не надавала згоди відповідачу з цих питань Позивачка самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному їй будинку так як для цього потрібна присутність та згода відповідача, що й стало підставою звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В минулих судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що він періодично буває в даному будинку. В будинку частина належить його батькові, який не заперечує проти його реєстрації в будинку, тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник відповідача Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився. подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог не надав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явилась. В минулих судових засіданнях позовні вимоги підтримувала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 вересня 2016 року та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В належному позивачеві домоволодінні зареєстрований з 2012 року її дядько, [PERSON] , що підтверджується даними домової книги та адресної довідки. За доводами позивача відповідач не проживає в будинку позивача протягом 19 років. Даний факт підтверджується довідкою виконавчого комітету м. Верхівцеве від 12.08.2017 року в якій зазначено, що [PERSON] ,. за адресою: [ADDRESS] не проживає. Актом від 01.04.2018 про те, що [PERSON] , за вказаною вище адресою не проживає з 2001 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачеві будинку в тому числі і періодичного, наміру користуватись ним, відповідач суду не надав. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів того, що йому належить право власності на значний вище будинок та, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. Також не надано доказів, про те. що право власності на частину зазначеного будинку зареєстроване за батьком відповідача, який не заперечує проти реєстрації в відповідача у вищевказаному будинку. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно рішення суду про визнання [PERSON] , таким, що втратила право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн.

Outcome: approved