Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

21.10.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, уточнивши 14.06.2016 р. позовні вимоги, просить встановити, факт, що він є сином [PERSON], яка померла 16.12.1997 року, визнати, що [PERSON] за життя належала на праві приватної власності однокімнатна квартира [ADDRESS] та визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті матері, обґрунтовуючи вимоги тим, що 16.12.1997 р. померла його мати [PERSON], якій належала зазначена квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства Орендного будівельно-монтажного підприємства «Криворіжпівнічрудбуд» згідно з розпорядженням № С-111 від 23.12.1993 р.. Вказане свідоцтво не було належним чином зареєстровано його матірю за життя у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Інші спадкоємці, крім нього, у померлої відсутні. Нотаріус не видала йому свідоцтво про право на спадщину, оскільки спадкове майно належало померлій, але не було зареєстровано згідно законодавства, яке діяло на момент його оформлення, а також у зв'язку із існуючими розбіжностями у прізвищах спадкодавця і спадкоємця. Представник позивача надав заяву про підтримку позову, а також про розгляд справи за його та позивача відсутності. Представник відповідача надав заяву про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, тобто фактично визнавши позовні вимоги, просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи докази: копії: паспорта громадянина України [PERSON]; свідоцтва про смерть [PERSON]; свідоцтва про народження [PERSON]А; дублікату свідоцтва про право власності на житло; постанови від 17.09.2015 про відмову у вчиненні нотаріальної дії; звіту про незалежну оцінку; лист від 16.11.2015 р. голови Тернівської районної у місті [PERSON] ради; копії: довідки № 535 від 12.06.1998 р. Криворізького БТІ; розпорядження про видачу дублікату свідоцтва про право власності; ордеру житлово-комунального відділу; лист від 13.10.2016 р. державного нотаріуса щодо спадщини після смерті [PERSON]; інформаційну довідку від 13.10.2016 р. зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори); інформаційну довідку від 13.10.2016 р. зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); копію заповіту (а.с. 4, 5, 6, 7, 8, 9, 19, 33, 34, 35, 59, 60, 61, 62), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. 16.12.1997 р. померла [PERSON], спадкоємцем за законом, якої став позивач, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому визнається таким, що прийняв спадщину. Інші спадкоємці у померлої [PERSON] відсутні. [PERSON] на праві власності належала однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] у зв'язку з тим, що спадкове майно, яке належало померлій, не було зареєстровано згідно законодавства, яке діяло на момент його оформлення, а також у зв'язку із існуючими розбіжностями у прізвищах спадкодавця і спадкоємця. Судом встановлено, що у паспорті громадянина України прізвище заявника українською мовою зазначено як [PERSON], російською Симонов. У свідоцтві про народження заявника його прізвище російською мовою зазначено як Симонов, мати російською мовою [PERSON]. У свідоцтві про смерть матері заявника її прізвище українською мовою зазначено як [PERSON]. У теперішній час у заявника виникла необхідність встановити факт родинних відносин з його матірю для реалізації його права на спадщину. Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, оскільки встановлення факту повязано з метою заявника прийняти спадщину, та неможливістю отримання ним документу, що підтверджує факт родинних відносин у інший спосіб. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 349 ЦК України (1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику про спадкування» з позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутись особа лише в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, визнання відповідачем, позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 391, 1218, 1220, 1223, 1261-1265, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст. 349 ЦК України (1963 р.),

Outcome: approved