Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

20 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку крім нього зареєстровані також його дружина [PERSON] та син [PERSON] У травні 2014 року відповідач виїхав із зазначеного будинку за межі України. З того часу останній у будинку не проживає, його речі у будинку відсутні. З огляду на викладене, просив суд ухвалити рішення про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій просив слухати справу за його відсутності, з позовними вимогами згоден. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Довідкою, наданою 16 серпня 2018 року Барвінківською міської радою Харківської області, підтверджується, що [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] дійсно зареєстровані та постійно проживають за адресою: [ADDRESS]. Також за вказаною адресою зареєстрований їх син - [PERSON], [INFO]. Останній з січня 2014 року за місцем реєстрації не проживає без поважних причин. За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки, судом було встановлено, що відповідач з 2014 року не проживає без поважних причин у будинку за [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги останнього , визнавши відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved