Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

20 лютого 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Києво-Святошинська района державна адміністрація, про визнання незаконним рішення, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «УКРГАЗ» було побудовано та введено в експлуатацію підземну автостоянку з приміщенням авто сервісного пункту і криту автостоянку, що підтверджується Сертифікатом відповідності №00001268 від 04 листопада 2010 року, згідно якого засвідчено відповідність закінченого будівництва об`єкта соцкультпобуту в [ADDRESS] загальною площею 11 545,8 кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельним нормам і правилам та підтверджено його готовність до експлуатації. Позивач вказує, що зазначене приміщення з 2010 року обслуговується та перебуває на балансі ТОВ «УКРГАЗ», що підтверджується витягом (довідкою) з балансу та матеріалами щорічної інвентаризації. Позивач зазначає, що прийняв рішення зареєструвати за собою право власності на новостворене нерухоме майно - приміщення автосервісу. В процесі підготовки документації з метою подання відповідної заяви про реєстрацію права власності, за деталізованими даними щорічної інвентаризації, 31 жовтня 2018 року було виявлено, що приміщення експлуатуються невстановленою особою. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежитлове приміщення - автосервісний пункт площею - 147,6 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого 18 березня 2015 року. Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20103189 від 18 березня 2015 року. Позивач вказує, що вважає наведене рішення про реєстрацію права власності незаконним, тому з врахуванням уточнених позовних вимог від 20 травня 2019 року, просив суд визнати незаконним рішення державного реєстратора Камлик Світлани Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №20103189 від 18 березня 2015 року, скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер 35115587, видане 18 березня 2015 року державним реєстратором Камлик Світланою Олександрівною та стягнути з відповідача понесені судові витрати. 19 березня 2019 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі. 20 травня 2019 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області клопотання представника позивача задоволено та постановлено витребувати з Управління з питань надання адміністративних послуг Києво-Святошинської РДА Київської області: інформацію та належним чином завірені копії документів, на підставі яких прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20103189 від 18 вересня 2015 року; належним чином завірену копію прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20103189 від 18 вересня 2015 року; інформацію на підставі чого державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення - автосервісний пункт площею 147,6 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] , здійснено раніше, а саме - 27 лютого 2015 року, ніж прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме - 18 вересня 2015 року. 07 лютого 2020 року державним реєстратором Макаренко В.В. Києво-Святошинської районної державної адміністрації на виконання Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року про витребування доказів, надано наступні документи: копію Договору №М/Н участі у будівництві об`єкту від 05 жовтня 2009 року, копію додатку №1 до Договору №М/Н участі у будівництві об`єкту від 05 жовтня 2009 року, Договору №М/Н бронювання об`єкту від 05 жовтня 2009 року, копію договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-246/2009 від 26 жовтня 2009 року, копію технічного паспорту нежитлового приміщення [ADDRESS] , копію акту прийому-передачі від 23 серпня 2011 року за Договором участі у будівництві об`єкту №М/Н від 05 жовтня 2009 року, копію Витягу із списку інвесторів, які брали участь в інвестуванні об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] , автосервісний пункт, копію акту виконання зобов`язань від 24 листопада 2009 року до Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-246/2009 від 26 жовтня 2009 року. 12 березня 2020 року через канцелярію суду представником відповідача було зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідачем додержано вимоги ст. 331 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимоги Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, а отже Відповідач правомірно заявив про своє право на нерухоме майно, набуте на законних підставах. Вказує, що з позовної заяви та доданої до неї копій документів не вбачається, які саме норми чинного законодавства було порушено Відповідачем, не доведено та не обґрунтовано чим саме Відповідачем порушено майнові права ТОВ «УКРГАЗ» на об`єкт будівництва. Всі інші позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат - є похідним, а тому задоволенню не підлягають. Також представник відповідача надав суду копію свідоцтва про право власності від 18 березня 2015 року, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копію технічного паспорту. 28 травня 2020 року через канцелярію суду представником позивача було зареєстровано відповідь на відзив представника відповідача, від 12 березня 2020 року, в якому зазначила, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06 лютого 2015 року, чинній на дату реєстрації права власності відповідачки на спірний об`єкт, державний реєстратор повинен був: відмовити [PERSON] у реєстрації права власності із оформлення Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, оскільки заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлено право та обтяження такого права, яке вже зареєстровано у Державному реєстрі прав - п.6, п. 1ст. 24 Закону; відмовити [PERSON] у реєстрації права власності із оформлення Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, оскільки документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують - п.4, п. 1ст. 24 Закону: площа та адреса об`єкту нерухомості не булла підтверджена належними документами. Також представник просив долучити до матеріалів справи: копію Рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 25 лютого 2011 року, копію Наказу ТОВ «УКРГАЗ» №54-к від 26 серпня 2011 року та від 29 серпня 2011 року №55-к, детальну інформацію про юридичну особу з Єдиного державного реєстру, копія Акту прийому-передачі від 01 лютого 2009 року, копію опублікованого Проспекту емісії в Бюлетені №239-240 від 22 жовтня 2009 року, копію відповіді на запит адвоката від 15 травня 2020 року, копію реєстраційної справи №17/804 та копію інвентаризаційної справи. 28 травня 2020 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. 02 листопада 2020 року представник позивача було заявлено клопотання про витребування у відповідачки [PERSON] докази придбання 26 380 облігацій серії G відповідно Проекту емісії в Бюлетені №239-240 від 22 жовтня 2009 року та докази оплати вартості 263, 8 кв.м. нежитлової нерухомості у об`єкті за адресою: [ADDRESS] у відповідності до п.п. 1.6, 2.1, 2.2, 3.1, 4.2.3 Договору №М/Н участі у будівництві від 05 жовтня 2005 року, проте позивачем не було надано суду зазначених документів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позовну заяву задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про місце, дату та час судового засідання повідомлений у встановлений законодавством строк. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, дата та час формування інформації 28 січня 2019 року, нежитлове приміщення - автосервісний пункт площею - 147,6 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого 18 березня 2015 року. Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20103189 від 18 березня 2015 року. З матеріалів справи вбачається, що підставою реєстрації права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно були наступні документи: копія Договору №М/Н участі у будівництві об`єкту від 05 жовтня 2009 року, копія додатку №1 до Договору №М/Н участі у будівництві об`єкту від 05 жовтня 2009 року, Договору №М/Н бронювання об`єкту від 05 жовтня 2009 року, копія договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-246/2009 від 26 жовтня 2009 року, копія технічного паспорту нежитлового приміщення [ADDRESS] , копія акту прийому-передачі від 23 серпня 2011 року за Договором участі у будівництві об`єкту №М/Н від 05 жовтня 2009 року, копія Витягу із списку інвесторів, які брали участь в інвестуванні об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] , автосервісний пункт, копія акту виконання зобов`язань від 24 листопада 2009 року до Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-246/2009 від 26 жовтня 2009 року. Проте згідно ч. 3 п. 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року №868, що діяв під час реєстрації права власності відповідачки на спірний об`єкт, у разі придбання безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва є договір купівлі-продажу облігацій та в разі наявності документ, згідно з яким відбулося закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо). У разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва є договір купівлі продажу майнових прав; довідка (виписка) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва та за яким здійснюється державна реєстрація прав, видана особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), про участь заінтересованої особи в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва (у тому числі купівлі-продажу майнових прав); технічний паспор на об`єкт інвестування (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо); завірені особою, що залучила кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), копії (крім випадків подання оригіналів таких документів особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва); документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції (у разі проведення реконструкції об`єкта нерухомого майна); документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна його адреса не змінилася). Документи, зазначені в абзацах третьому-сьомому і дев`ятому-тринадцятому зазначеного вище пункту Порядку, заявникові не повертаються. Таким чином в матеріалах реєстраційної справи відсутні: документи на підтвердження речового права на земельну ділянку, документа на засвідчення факту прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, документа, що підтверджує присвоєння адреси об`єкта нерухомого майна, так як в поданому реєстратору Договорі бронювання об`єкту будівництва від 05 жовтня 2009 року значиться адреса об`єкта: [ADDRESS] , тоді як право власності зареєстровано і видано свідоцтво на об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Тобто подані відповідачем документи на реєстрацію спірного майна не могли слугувати підставою для прийняття рішення про реєстрацію права власності та оформлення свідоцтва на право власності на майно, так як, як ці документи не засвідчують право власності на об`єкт за зазначеною в оспорюваному свідоцтві адресою, а також підписані не уповноваженою особою. Так судом встановлено, що 23 серпня 2011 року Акт прийому-передачі за Договором участі у будівництві об`єкту №М/Н від 05 жовтня 2009 року підписаний [PERSON] . Однак з матеріалів справи вбачається, що станом на 23 серпня 2011 року директором ТОВ «Укргаз» був [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом детальної інформації про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де в розділі «Прізвище, ім`я та по-батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» значиться [PERSON] лише з 29 серпня 2011 року. Суд також звертає увагу, що у відповідності до договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-246/2009 від 26 жовтня 2009 року, відповідачка придбала облігації загальною договірною вартістю 19929,26 грн. та загальною кількістю 12 006 штук. Наведеними облігаціями сплачено 120,06 кв. метрів об`єкту будівництва. Відповідно до ч. 3 п. 3.4 Проспекту емісії, одна облігація серії G надає право на отримання 0, 01 кв. м. корисної площі об`єкта нерухомості (12 006Х0,01). Натомість в матеріалах справи міститься Акт прийому-передачі за Договором участі у будівництві об`єкту №М/Н від 05 жовтня 2009 року, підписаний 01 лютого 2011 року директором ТОВ «Укргаз» [PERSON] і цим документом зафіксовано загальну площу об`єкту 116,2 кв. м. На виконання своїх обов`язків за договором участі у будівництві, ТОВ «Укргаз» передало, а Відповідачем прийнято 116,2 кв.м. об`єкту будівництва, що підтверджується видатковою накладною №РН-001186 від 01 лютого 2011 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, згідно якої відповідач [PERSON] одержала приміщення мийки №№61,62,63 на загальну суму 441 560 гривень. Вказаний факт підтверджується Актом виконання зобов`язань від 24 листопада 2009 року до Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-246/2009 від 26 жовтня 2009 року. З матеріалів справи вбачається, що за Договором участі у будівництві позивач ТОВ «Укргаз» видав відповідачці Акт прийому-передачі від 01 лютого 2011 року до Договору участі у будівництві об`єкту, підписаний директором [PERSON] та [PERSON] . Згідно з матеріалів Реєстраційної справи КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» №17/804 та з матеріалів Інвентаризаційної справи КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» №33364100, заведенні на об`єкт - мийка площею 116,2 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , відповідач реалізувала свої права, що виникли у неї з Договору №М/Н участі у будівництві від 05 жовтня 2005 року, Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-246/2009 від 26 жовтня 2009 року. Також згідно Довіреності від 13 березня 2011 року №1109, [PERSON] уповноважуючи представника представляти її інтереси як власника мийки у підземній автостанції будинку [ADDRESS] визнавала, що загальна площа мийки складає 116,2 кв. метри. Таким чином, право власності, що виникло у [PERSON] на підставі Договору №М/Н участі у будівництві від 05 жовтня 2005 року, Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-246/2009 від 26 жовтня 2009 року, було зареєстроване за останньою 11 травня 2011 року на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 квітня 2011 року, яке видане на підставі Рішення Виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 25 лютого 2011 року №125 зазначена реєстрація і наведене Свідоцтво скасовані не були, а відтак не існує правових підстав для повторної реєстрації за [PERSON] права власності на один і той самий об`єкт нерухомості. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом ( ч.1,2 ст. 328 ЦК ). Відповідно до частин 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до п. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Пунктом 1 ч.1 ст.2 цього Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає, серед іншого, право власності. Частиною 1 ст.5 наведеного Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно ч.1 ст. 8 наведеного Закону в редакції від 06 лютого 2015 року, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації. Частиною 2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06 лютого 2015 року передбачено, що Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06 лютого 2015 року, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов`язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( 703-2011-п ). Згідно ч.1 ст.19 наведеного Закону в редакції від 06 лютого 2015 року, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Частиною 1 ст.24 наведеного Закону в редакції від 06 лютого 2015 року, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до п.6 якого державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява. Згідно п.9 наведеного Порядку разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Відповідно до п.18 цього Порядку за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( ст. 387 ЦК). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, поданими доказами доведено, що у встановленому законом порядку відповідач права власності на об`єкт нерухомого майна - автосервісний пункт площею - 147,6 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не набула, а відак реєстрація за нею права власності на вище вказаний об`єкт є протиправною. Доказів на придбання 26380 облігацій серії G відповідно Проекту емісії в Бюлетені №239-240 від 22 жовтня 2009 року та докази оплати вартості 263, 8 кв.м. нежитлової нерухомості у об`єкті за адресою: [ADDRESS] у відповідності до п.п. 1.6, 2.1, 2.2, 3.1, 4.2.3 Договору №М/Н участі у будівництві від 05 жовтня 2005 року не надала. Таким чином відповідач переконливих заперечень на позов не подала, доводи позивача не спростувала, а тому враховуючи чітко визначену законодавцем процедуру та чітко визначений перелік документів на підставі якої/яких здійснюєтся державна реєстрація права власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо клопотання представників відповідачів про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Під поняттям позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, вказане поняття - це певний період у часі зі спливом якого у особи зникає можливість захистити своє право у судовому порядку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Статтею ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. За загальним принципом проголошеним ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто законодавець заклав презумпцію обізнаності особи про порушення її прав, таким чином обов`язок доказування необізнаності покладено на дану особу. Щодо окремих відносин ст. 261 ЦК України визначені інші обставини початку перебігу строку позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Законодавець не наводить прикладів підстав через які суд може визнати поважними причини пропущення строку позовної давності, таким чином суд самостійно оцінює кожні обставини на предмет поважності. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Укргаз» було побудовано та введено в експлуатацію підземну автостоянку з приміщеннями авто сервісного пункту і криту автостоянку в [ADDRESS]. ТОВ «Укргаз» з 2010 року є власником будівлі як особа, що створила (побудувала) об`єкт відповідно Сертифікату відповідності №00001268 від 4 листопада 2010 року. 18 березня 2015 року відповідач [PERSON] зареєструвала за собою право власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою [ADDRESS] площею 147,6 кв. метрів. Крім того, як встановлено під час судового розгляду ТОВ «Укргаз» не видавав [PERSON] документів для реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт. Відповідач [PERSON] не повідомляла ТОВ «Укргаз» про реєстрацію права власності за собою на спірний об`єкт нерухомості. Позивач, після прийняття рішення зареєструвати за собою право власності на об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою [ADDRESS] та проведення щорічної інвентаризації, 31 жовтня 2018 року виявив, що приміщення експлуатуються невстановленою особою. В подальшому з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач дізнався про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості за відповідачем. А відтак, враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним, що позивач дізнався про порушення свого права лише 31 жовтня 2018 року. До суду з позовом ТОВ «Укргаз» звернулося 20 лютого 2019 року, тобто в межах строку позовної давності. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією.

Outcome: approved