Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

20.04.2018 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1212Ф. Посилаючись на пункти 1.1., 2.1., 2.3., 3.1.-3.3., 3.5., 3.7., 4.1., 4.9., 5.1., 6.1., 9.4., 9.6. кредитного договору № 1212Ф від 29 лютого 2012 року, Договір застави № 1212Ф/S-1 від 29 лютого 2012 року позивач зазначає про виконання ним зобовязань за договором в повному обсязі щодо надання коштів в сумі 87125 грн. для здійснення часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу автомобілю марки DAEWOO модель NEXIA, тип [PERSON], дата випуску 2001 р., обєм двигуна 1598, колір БІЛИЙ, кузов №XWB3K32CDBA265850, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія САК 393715, видане РВ ДДАІ УМВС України 22.02.2012 року, 21178,13 грн. для здійснення страхування від нещасних випадків та про часткове виконання зобовязань відповідачем щодо повернення отриманих коштів в сумі 50156 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог до позовної заяви додано: Розрахунок суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору №1212Ф від 29 лютого 2012 року [PERSON] на суму 127954,27 грн. з яких 69924,24 грн. неповернута сума кредиту та 58030,03 грн. прострочені відсотки; Розрахунок пені по простроченій заборгованості позичальника [PERSON] у відповідності до кредитного договору №1212Ф на суму 39975,69 грн.; Розрахунок індексу інфляції по простроченій заборгованості позичальника [PERSON] у відповідності до по кредитному договору №1212Ф від 29 лютого 2012 року за весь період виникнення простроченої заборгованості на суму 223696,83 грн. Також в позовній заяві зазначено про несплачені судові витрати на суму 878,52грн. Загальна сума заборгованості за позовною заявою складає 395505,31 грн. Позивачем також зазначено про існування цивільної справи №316/3022/14-ц справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором №1212Ф від 29 лютого 2012 року. Розгляд зазначеної справи закінчився постановою Верховного Суду від 23.01.2018 р. згідно якої відмовлено в задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором. До матеріалів справи додано копію зазначеної постанови Верховного Суду. Позивач належним чином повідомлений про час розгляду справи, у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надійшла заява про підтримання ним своїх позовних вимог та розгляд справи за відсутністю його представника. Представник відповідача [PERSON] повторно в судове засідання не зявився та надав заяву про розгляд справи без його участі та за участі його представника Адвоката [PERSON]. Представник відповідача, адвокат [PERSON] заперечив в задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених в відгуку на позовну заяву, який приєднано до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до частини 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018 р. в справі №316/3022/14-ц зазначено, що «факт неукладеності між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] кредитного договору від 29 лютого 2012 року №1212Ф є обставиною, встановленою судовим рішенням у цивільній справі, у якій брали участь зазначені сторони. Отже ця обставина має преюдиційне значення для даної справи, тобто вона вважається встановленою, такою, що не потребує нового доведення. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обовязків. Тому вимоги ПАТ «Кредобанк» про стягнення з [PERSON] на підставі статей 526, 625, 1054 ЦК України заборгованості за кредитним договором, який є неукладеним, не підлягають задоволенню.» Постановою Верховного Суду в задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення ст.625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Згідно ст.1214 ЦК України особа, яка набула\~майно\~або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються\~проценти\~за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Таким чином дія частини другої ст.625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із безпідставним набуттям майна. Про безпідставність застосування ст.625 ЦК України зазначив Верховний Суд постанові від 23.01.2018 р. в справі №316/3022/14-ц позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1212Ф від 29 лютого 2012 року. Відповідач [PERSON] за договором купівлі-продажу №496 від 23.02.2012 р. отримав автомобіль марки DAEWOO модель NEXIA. Кошти в рахунок часткової оплати було перераховані ПАТ «КРЕДОБАНК» на рахунок ТОВ «ІНТЕРЛІЗИНГ» - продавця за договором купівлі-продажу №496 від 23.02.2012 р. Вказані обставини визнаються сторонами. Договір купівлі-продажу № 496 від 23.02.2012р. в судовому порядку не оспорено і не визнано недійсним. При винесенні рішення суд враховує, що кошти перераховано на рахунок ТОВ «ІНТЕРЛІЗИНГ», тобто вказане товариство фактично отримало зазначені кошти. Згідно пункту 3 листа Верховного Суду України, від 01.03.2015, «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за II півріччя 2014 р.» стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 р. у справі №6- 122цс14). Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення\~учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є\~докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed