Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

21 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом і попросила стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 300 грн до досягнення сином трьохрічного віку. Свій позов [PERSON] обґрунтувала наступним. 24 вересня 1989 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у справі. Від спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON], який в даний час проживає біля позивачки та знаходяться на її утриманні. Позивачка [PERSON] вказує, що відповідач матеріально забезпечений, має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак ніякої допомоги на утримання та виховання неповнолітньої дитини не надає. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини, однак не визнав позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання дружини, пояснюючи, що він ніде не працює, підприємцем не являється, про що подав копію трудової книжки та довідку з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що у сторін є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого позивачка записана матір'ю, а відповідач батьком. Згідно довідки Томашпільського селищного голови Немировського В.Ф. за № 305 від 29 вересня 2014 року, син [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні матері [PERSON] Дитина сторін, зважаючи на її вік, а саме те, що вона є неповнолітньою, відповідно має незадовільне матеріальне становище. Таким чином [PERSON] зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідачем [PERSON] повністю визнано позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за можливе призначити розмір аліментів, що буде стягуватися з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог частин 2 та 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох річного віку. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, дана норма передбачає виникнення у дружини-матері права на утримання від чоловіка (аліментів) до досягнення дитиною трьохрічного віку за наявності сукупності обставин, передбачених вказаною статтею, зокрема й можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з наведеного, враховуючи те, що відповідач ніде не працює, не є підприємцем, позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнав, оскільки не може надавати таку допомогу, що підтверджується копію трудової книжки та довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, суд приходить до висновку, що в даній частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву [PERSON] пред'явлено до суду особисто 21 жовтня 2014 року. Відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлена на 2014 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., тобто 0,2 розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial