Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» (далі ТОВ «Очаківський райагрохім»). Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації № 49 від 28 лютого 2005 року [PERSON] одержав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,19 га за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. У травні 2016 року позивач дізнався про існування договору оренди вказаної земельної ділянки, який нібито було укладено ним з відповідачем. Посилаючись на те, що спірний договір було підписано від імені [PERSON] іншою особою, яка не мала права на здійснення правочинів від його імені, просив визнати недійсним вказаний договір оренди землі, скасувати його державну реєстрацію, та зобовязати відповідача повернути земельну ділянку її власнику шляхом підписання акту приймання-передачі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Так, позивач пояснив, що договір оренди землі від його імені підписала невідома йому особа, ніяких повноважень на укладення та підписання договору оренди належної йому земельної ділянки він нікому не надавав. Представник відповідача в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнала, стверджуючи, що договір оренди земельної ділянки та акт приймання-передачі були підписані особисто [PERSON] Представник третьої особи - управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. На підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації № 49 від 28 лютого 2005 року [PERSON] одержав державний акт серії ЯА № 068801 на право власності на земельну ділянку площею 3,19 га за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акту. Звернувшись 24 травня 2016 року до ТОВ «Очаківський райагрохім» із заявою про повернення йому земельної ділянки для власного використання, позивач одержав письмову відмову із посиланням на наявність договору оренди вказаної земельної ділянки, укладеного від його імені з відповідачем. Як вбачається з копії договору оренди землі, без номера та дати, між [PERSON] та ВАТ «Очаківський райагрохім» (після перейменування - ТОВ «Очаківський райагрохім») було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,19 га, строком на 20 років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Очаківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 листопада 2012 року за № 482510004004247. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 321, 387 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 2 , ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обовязок доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, покладається на позивача. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. Як підстава для визнання договору оренди недійсним та повернення земельної ділянки, позивачем та його представником як в позовній заяві так і в судових засіданнях зазначалось про те, що [PERSON] не підписував договір та акт приймання-передачі земельної ділянки. При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів ними не надано. Ухвалою суду від 02 лютого 2017 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо виконання підпису у вищевказаному договорі оренди землі та акті приймання-передачі [PERSON] чи іншою особою. Для проведення експертизи надано 10 оригіналів документів з вільними зразками підпису [PERSON] та відібрані судом експериментальні зразки його підпису. У звязку з недостатньою кількістю порівняльного матеріалу, експертом заявлено клопотання про додаткове надання не менше, ніж 15 вільних зразків підпису [PERSON] в оригіналах документів, про що позивачеві та його представнику було розяснено в судовому засіданні. Однак вказану вимогу позивач та його представник не виконали, зазначивши про відсутність таких документів, у звязку з чим проведення експертизи є неможливим по причині ненадання необхідної кількості порівняльного матеріалу. Таким чином, позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] не підписував оспорюваний договір оренди та акт приймання-передачі. З врахуванням викладених обставин, суд вважає недоведеними позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його державної реєстрації та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed