Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

21.12.2018 року [PERSON] звернулась з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що з 28.09.2013 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач не підтримує шлюбні відносини з відповідачем протягом року, непорозуміння з питань подружнього життя створили умови, за яких шлюб фактично припинився, відновлювати стосунки не бажає. Окрім того, позивач стверджувала, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання доньки. Враховуючи викладене, позивач просила шлюб між сторонами розірвати, стягнути на свою користь на утримання дитини аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої позов підтримала, просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, що відповідно до ст.200 ЦПК України дозволяє розглянути справу в підготовчому судовому засіданні. Визнання позову не суперечить закону, не порушує прав інших осіб, що з урахуванням матеріалів справи в порядку ч.4 ст. 206 ЦПК України тягне задоволення позову. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що сторони з 28.09.2013 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №73. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби ОМУЮ, актовий запис №11444). Дитина проживає із матір`ю, знаходиться на її утриманні. Подружні стосунки між сторонами припинені протягом року, сумісне господарство вони не ведуть, не підтримують нормальну атмосферу в сім`ї, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що спільне життя сторін та подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, примирення неможливе, сім`я розпалась, тому відповідно до ст.112 СК України шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначене узгоджується із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якими кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України несуть батьки або особи, які їх замінюють. Відповідач не надає достатньої та регулярної допомоги на утримання дитини, що надає позивачу право на стягнення аліментів за рішенням суду. Угоди про сплату аліментів між сторонами, укладеної відповідно до ст. 189 СК України не існує. Договору про припинення права на аліменти дитини у зв`язку з передаванням права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 190 СК України сторони не укладали. Самостійного доходу, який би повністю забезпечив потреби дитина не має. Вищевикладені обставини не надають відповідачу право на звільнення від аліментів, а останні, за відсутності доказів про працевлаштування відповідача, можуть бути стягнуті в твердій грошовій сумі в порядку ст. 184 СК України. За Законом України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд враховує також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, матеріальний, сімейний стан сторін, працездатний вік кожного із батьків, їх дохід, розмір середньої заробітної плати в м [ADDRESS] Одесі на час ухвалення рішення. Визначаючи в межах позовних вимог розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менш 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved