Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

21 лютого 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 27 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 290 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що 27 липня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них 24 листопада 2013 року народилась донька [PERSON], яка проживає з матірю та перебуває на сумісному утриманні батьків. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з 2016 року. Причиною розпаду сім'ї, є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 27 липня 2013 року уклали шлюб (арк.с.6). Від шлюбу у них 24 листопада 2013 року народилась дитина [PERSON], яка проживає разом з позивачкою (арк.с.11). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з 2016 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який було сплачено позивачкою при подачі позовної заяви і який підтверджується квитанцією (арк.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved