Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

20 лютого 2019 року позивач звернувся з вищевказаним позовом та просить суд визнати поновленим на той самий строк та на тих самих умовах договір оренди земельної ділянки, кадастровий [NUMBER] від 30 квітня 2008 року № 82/1 зареєстрований за № 040837500121 від 24.12.2008 року та укладений між ПСП «ТОПАгро» (код: 30898977) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30 квітня 2008 року між ПСП «ТОПАгро» та [PERSON] укладено договір оренди землі №82/1 (надалі за текстом - Договір оренди). Відповідно до Договору оренди в оренду була передана земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER]. Згідно з пунктом 3.1. Договору оренди, його укладено строком на 10 років з моменту його державної реєстрації. Після закінчення строку дії даного Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Договір оренди зареєстрований у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центра Державного Земельного Кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040837500121 від 24.12.2008 року. ПСП «ТОПАгро» належно виконувало обов`язки за умовами Договору оренди, а отже має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. З метою реалізації вищевказаного переважного права на поновлення Договору оренди [PERSON] надсилались листи-повідомлення про бажання орендаря продовжити дію договору разом із додатковою угодою. Станом на 24.01.2019 рік від орендодавця не надійшло відповіді на лист-повідомлення орендаря і за умовами норм ст.33 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди продовжив свою дію на той же строк та на тих же умовах в автоматичному порядку. ПСП «ТОПАгро» продовжує використовувати земельну ділянку та сплачує відповідні кошти до бюджету як платник єдиного податку. Земельна ділянка була оброблена та підготовлена під посів, закуплено відповідні товарні матеріальні ресурси та восени 2018 року земельні ділянки засіяно озимими культурами. Отже, в даному випадку, у сторін договору виникло зобов`язання щодо підписання відповідної додаткової угоди протягом місяця з моменту його автоматичної пролонгації. 24.01.2019 року орендарем підписано текст додаткової угоди та надіслано цю додаткову угоду на підпис орендодавцю. Станом на день подачі позову орендодавець не виконав свого зобов`язання щодо підписання додаткової угоди, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди землі в силу ст.15,16 ЦК України та ч.8 ст.33 ЗУ «Про оренду землі». Дана цивільна справа згідно ухвали суду про відкриття провадження від 12.03.2019 року призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 18.04.2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 04.06.2019 року на 11:00 годину. В судове засідання призначене на 04.06.2019 року на 11:00 годину сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомленні належним чином. Представник позивача Назаренко Л. В . до суду надіслав клопотання від 04.06.2019 року в якому просить суд розглянути справу за наявними у справі доказами з урахуванням обставин викладених у письмових заявах наданих по суті без участі позивача та його представника. На задоволенні позову наполягає, відповідь на відзив на позовну заяву до суду не надсилав. Представник відповідача [PERSON] до суду надіслала заяву від 04.06.2019 року в якій просить суд розглянути справу в письмовому провадженні за матеріалами справи. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на аргументи, що викладені у відзиві на позовну заяву, яку представник відповідача надіслала до суду 15.04.2019 року. Де вказано, що вимоги викладені в позовній заяві ПСП «ТОПАгро» є необґрунтованими та незаконними. Так, відповідачем було повідомлено позивача про небажання продовжувати дію оспорюваного договору оренди землі та направлено 15.03.2018 року на адресу позивача лист-повідомлення про те, що після закінчення дії договору оренди землі відповідач немає намірів на його продовження в подальшому, що підтверджується квитанцією з описом про направлення вказаного листа на адресу позивача. Крім того, відповідач листи-повідомлення позивача про поновлення Договору оренди разом з додатковими угодами від 03.11.2018 року та 25.01.2019 року не отримував, так як ці повідомлення були направлені позивачем не за місцем реєстрації та проживання відповідача. Тобто, твердження в позовній заяві про «мовчазну згоду [PERSON] » на поновлення договору оренди землі немає обґрунтування і не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Крім того, відповідач бажає особисто обробляти земельну ділянку, договору оренди землі ні з ким не укладав, а тому про переважне право орендаря на укладання нового договору оренди землі йтися не може. Позивач восени 2018 року засіяв на земельній ділянці відповідача озиму пшеницю, відповідно до п.3.1 договору оренди землі, в якому вказано, що у разі закінчення строку дії даного договору до моменту збирання врожаю орендарем на земельній ділянці, переданій в оренду, дія даного Договору вражається продовженою до моменту збирання врожаю орендарем. Після збирання врожаю позивачем, відповідач буде особисто обробляти свою земельну ділянку. Про що йшлося й у переписці між сторонами по електронній пошті, а саме: щодо обміну земельної ділянки на іншу, оскільки позивачем уже було засіяно земельну ділянку відповідача озимою пшеницею, а тому на думку відповідача, він вважав, що позивач зрозумів його наміри про небажання продовжувати дію вказаного договору оренди землі. Враховуючи вищевикладене, позивач так і не отримав згоди відповідача на продовження договору оренди землі, а однією з умов ст. 203 ЦПК України є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а тому правових підстав для задоволення позову немає. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із вимогами ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 319, 373 ЦК України власник самостійно визначає спосіб та порядок користування та розпорядження належною йому власністю, зокрема на свій розсуд обирає контрагента за договором та визначає умови договору з ним. Відповідно до Закону України «Про оренду землі» укладання договору оренди не може бути примусом і передбачає право, а не обов`язок на переукладання договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, укладання його при наявності вільного волевиявлення особи, непорушність права власності та здійснення при цьому права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Так, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.05.2002 року земельна ділянка (кадастровий номер [NUMBER] ) загальною площею 3,76 га ріллі, яка розташована на території Новоандріївської сільської ради Новгородківського району, Кіровоградської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогоподарського виробництва належить власнику [PERSON] . 30.04.2008 року між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки №82/1. Відповідно до п.1.1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новоандріївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області (а.с. 6-11). Реєстрація договору проведена в Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центра Державного Земельного Кадастру про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №040837500121 від 24.12.2008 р. Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. п. 3.1. п. III Договору оренди, строк дії договору становить 10 календарних років з моменту його державної реєстрації з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. У разі закінчення строку дії даного Договору до моменту збирання врожаю Орендарем на земельній ділянці, переданій в оренду, дія даного договору вважається продовженою до моменту збирання врожаю Орендарем. Після закінчення строку дії даного Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Таким чином, враховуючи, те, що державна реєстрація договору оренди землі відбулась 24.12.2008 року, то строк дії договору мав скінчитися 24.12.2018 року. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Відповідно до ч. 2-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Так, позивачем було направлено орендодавцю 03.11.2018 року лист-повідомлення про поновлення договору оренди (у порядку передбаченому статтею 33 закону України «Про оренду землі») про намір скористатися переважним правом шляхом поновлення договору оренди на новий строк. До вказаного листа-повідомлення позивач додав проект відповідної додаткової угоди, в якому запропоновано інші умови дії договору, а саме: зазначено інший строк дії договору - 20 років замість 10 років та змінено розмір орендної плати, яка за кожен повний календарний рік використання земельної ділянки становить 11 400, 00 грн.(а. с. 13-14). Протягом місячного строку додаткова угода до договору оренди сторонами укладена не була. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що відповідач не отримував вказаний вище лист - повідомлення про поновлення договору оренди землі від 03.11.2018 року, який згідно копії опису від 05.11.2018 року, направлено відповідачу за адресою: [ADDRESS], а згідно копії інформації про відправлення від 05.11.2018 року, одержувач: фізична особа [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , тобто маються розбіжності в адресах. Крім того, відповідач з 2015 року зареєстрований та проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Даний факт позивачу було вказано у копії листа - повідомлення від 15.03.2018 року, в якому йдеться про те, що відповідач після закінчення дії оспорюваного договору оренди землі, наміру на його продовження або передачу в оренду позивачу в подальшому немає, на підтвердження додано копію опису про направлення вказаного листа на адресу позивача: [PERSON] , [ADDRESS] (а.с. 33-34). Так, згідно копії листа відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ДМС України в Кіровоградській області, який був надісланий на запит суду 11.03.2019 року, відповідач [PERSON] [INFO] дійсно зареєстрований з 15.07.2015 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Жодного підтвердження того, що відповідач отримував лист-повідомлення від 03.11.2018 року разом з проектом додаткової угоди до договору оренди землі №82/1, чи його особисто вручено відповідачеві працівниками «Укрпошти» або він відмовився його отримувати, позивачем до суду надано не було. Крім того, в додатках до позовної заяви наданих позивачем міститься копія видаткового касового ордеру від 28.11.2018 року про отримання відповідачем орендної плати за 2018 рік, що свідчить про зустріч сторін. З письмових пояснень викладених у відзиві на позовну заяву представника відповідача вбачається, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди, згідно п. п. 3.1. п. III, становить 10 років з моменту його державної реєстрації, тобто договір діяв до 24.12.2018 року, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. У разі закінчення строку дії даного Договору до моменту збирання врожаю Орендарем на земельній ділянці, переданій в оренду, дія даного договору вважається продовженою до моменту збирання врожаю Орендарем. Відповідач в листі-повідомленні від 15.03.2018 року повідомив позивача про те, що після закінчення дії оспорюваного договору оренди землі, наміру на його продовження або передачу в оренду позивачу в подальшому немає. Між сторонами велися переговори, згідно електронної переписки від 07.03.2019 року та 26.03.2019 року, яка була долучена представником відповідача до відзиву на позовну заяву, в якій позивач повідомляв про те, що восени 2018 року уже засіяв на даній земельній ділянці озиму пшеницю, а тому пропонував відповідачеві замінити його земельну ділянку на іншу. Тобто, відповідач був впевнений, що позивач зрозумів його наміри про не бажання в подальшому продовжувати дію вказаного договору, оскільки мав намір самостійно обробляти свою земельну ділянку та вважав, що позивач віддасть вказану земельну ділянку після закінчення строку дії договору або після збирання врожаю, як це передбачено самим договором. Згідно копії довідки виданої директором ПСП «ТОПАгро» [PERSON] , на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] ПСП «ТОПАгро» у жовтні 2018 року було посіяно озиму пшеницю. Але вказана земельна ділянка жодного відношення до даної справи немає, оскільки кадастровий номер земельної ділянки, договір оренди відносно якої оспорюється № [NUMBER]. З пояснень відповідача вбачається, що у листі від 15.03.2018 року ним було викладено свою позицію щодо не бажання мати договірні відносини з позивачем, а отже свою волю щодо питання продовження договору оренди ним було вказано. Таким чином, ще до спливу строку дії договору орендодавцем було повідомлено орендаря про свою позицію не продовжувати строк дії договору. Крім того, відповідач не мав жодного наміру укладати договір оренди вказаної земельної ділянки з іншим орендарем, а бажав самостійно її обробляти. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, чинне законодавство не передбачає автоматичного продовження або поновлення договору оренди землі, оскільки існує законодавчо визначений порядок поновлення договору оренди землі та зобов`язання учасників такого договору щодо здійснення певних дій задля продовження або припинення дії договору. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, і відсутності протягом місяця повідомлення орендодавця про наявність заперечень та свого рішення. Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц. Також, 25.01.2019 року позивачем було направлено на адресу відповідача: [ADDRESS] , ще один лист-повідомлення про поновлення договору оренди (у порядку передбаченому статтею 33 закону України «Про оренду землі») про намір скористатися переважним правом шляхом поновлення договору оренди на новий строк, разом з додатковою угодою про поновлення договору оренди землі №82/1 від 30.04.2008 року на строк до 24.12.2028 року і на тих самих умовах, який теж не був отриманий відповідачем, оскільки як було вже вказано з письмових пояснень представника відповідача, відповідач за даною адресою не проживає (а. с. 18-20). Крім того, вказаний лист-повідомлення судом до уваги як доказ не береться, оскільки не зрозуміло, з яких строків встановлених законодавством виходив позивач направляючи його відповідачеві, якщо строк дії договору оренди, передбачений п.п. 3.1. п. III вважається продовженим до моменту збирання врожаю орендарем. А думка, позивача про те, що він продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди, з моменту закінчення його державної реєстрації дійсності не відповідає. Так, відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки, то слід зазначити наступне. Вказана норма законодавства не застосовується, оскільки воля орендодавця щодо заперечень у поновленні договору оренди на новий строк була виказана за спливу договору оренди землі, а отже користування позивачем після спливу строку дії договору оренди є незаконним та буде порушувати права відповідача як власника земельної ділянки. Самим договором оренди передбачено, що він діє не лише до закінчення строку його державної реєстрації, а до збирання врожаю позивачем, який він посіяв в жовтні 2018 року. Щодо мовчазної згоди відповідача на продовження договору оренди землі, то слід зазначити, що мовчазна згода розповсюджується лише на випадки встановлені законом або договором, зокрема, якщо до даного правочину письмова форма є необов`язковою, він може вважатися вчиненим за умови вчинення сторонами таких дій, що засвідчують їхню волю до настання бажаного правового результату. Таким чином, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а отже й позовні вимоги про поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах задоволенню не підлягають. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності з ч.3 п.1 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійно правничу допомогу. В письмовій заяві від 04.06.2019 року представник відповідача просить стягнути з позивача витрати за надання професійної правничої допомоги відповідачу у розмірі 10 000 грн. В зв`язку з чим, суд вважає за необхідне, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на надання відповідачу професійно правничої допомогу, в сумі 10 000 грн., які підтверджуються наданими представником відповідача документами, а саме: квитанцією від 04.04.2019 року на суму 10 000 грн. та розрахунком суми гонорару за надану професійно правничу допомогу відповідачу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved