overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів у розмірі по 1\\4 частині від його заробітку на утримання їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO], тому що добровільно аліментів відповідач не платить, дочка на її утриманні. В суді позивачка доводи позову підтримує повністю. Відповідач позов визнає повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що шлюб між сторонами укладено в 2010 році, проживають окремо. Між сторонами не досягнуто згоди про спосіб матеріального забезпечення їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Позивачка і відповідач мають постійне місце праці. Дані обставини встановлені з доводів позовної заяви та наданими суду письмовими доказами свідоцтвом про народження дочки, свідоцтвом про шлюб сторін, довідкою про місце проживання дочки з позивачкою. Згідно ст.ст. 180, 182,183 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення ними повноліття, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище платника аліментів та дитини, наявність в платника аліментів інших дітей, інші обставини, які мають істотне значення. Суд визначає частку заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

20 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] являється рідним батьком позивача. До повноліття позивача з [PERSON] на користь його матері стягувались на його утримання аліменти. На даний час [PERSON] є студентом ДПТНЗ Дніпропетровського професійного залізничного ліцею, навчання у якому позивач закінчить 28 червня 2015 року. [PERSON] навчається на денній бюджетній формі навчання та отримує стипендію у розмірі 300 грн. на місяць. Під час навчання позивач винаймає житло вартість проживання у якому складає 700 грн. на місяць, що є значно більшою за розмір стипендії та окрім цього потребує витрат на харчування, одяг, учбове приладдя та інше. Ніяких самостійних джерел доходу грошових коштів, окрім матеріальної допомоги з боку матері позивач не отримує, в зв'язку з чим був змушений звернутися до суду з вищевказаним позовом. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на час навчання з у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) по 28.06.2015 року. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву у якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та на підставі ст.ст. 180,191,199 СК України підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. [PERSON] являється рідним батьком позивача. На даний час [PERSON] є студентом ДПТНЗ Дніпропетровського професійного залізничного ліцею, навчання у якому позивач закінчить 28 червня 2015 року. [PERSON] навчається на денній бюджетній формі навчання та отримує стипендію у розмірі 300 грн. на місяць. Під час навчання позивач самостійно винаймає житло вартість проживання у якому перевищує стипендії та окрім цього потребує витрат на харчування, одяг, учбове приладдя та інше. Ніяких самостійних джерел доходу грошових коштів, окрім матеріальної допомоги з боку матері позивач не отримує. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

20 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 червня 2006 року. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки сторони припинили в серпні 2014 року, оскільки вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач просить розірвати шлюб з дружиною. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов і просить шлюб з відповідачем розірвати. Зазначив, що вони тривалий час мешкають окремо один від одного, кожен з них веде самостійне життя. Важає, що поновлювати відносини з дружиною немає сенсу, оскільки подружні почуття між ними втрачені. Не заперечує, щоб син мешкав разом з дружиною, оскільки вона не чинить перешкод у їх з ним стосунках. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, згодна розірвати шлюб з позивачем, оскільки вважає, що подальше спільне життя з чоловіком неможливе. Поновлювати подружнє життя з ним вона не бажає, не бачить майбутнього у їх стосунках. Просить дитину залишити мешкати разом з нею. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки не бажають. Суд вважає, що не можливо зобов'язати їх проживати у шлюбі. Неповнолітню дитину суд вважає за необхідне залишити проживати з матір'ю, оскільки батько згодний з тим, щоб дитина проживала разом з матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

20 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрована вона, її колишній чоловік - відповідач у справі, та їх спільна донька. Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі більше року. Фактично він виїхав до Російської Федерації на заробітки це у 2001 році і залишився там жити. Приїхати самостійно і знятись із реєстраційного обліку він не бажає. Відповідач не сплачує комунальні послуги, на утримання квартири грошей не надсилає, що перешкоджає позивачці оформити субсидію. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вказаній адресі у зв'язку з не проживанням в ньому без поважних причин більше року. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на наведені у позові доводи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відомостей про причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи також те, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з витягу із Державного реєстру Про державну реєстрацію прав від 24.10.2011 року № 31765298 позивачу на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідач [PERSON] перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 1988 року. У 2005 році шлюб було розірвано (а.с. 10). Відповідач зареєстрований у [ADDRESS], але не проживає близько 14 років, що підтверджується актом КП «Служба єдиного замовника» від 24.04.2015 року (а.с. 9). Згідно довідки Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 16.07.2009 року, розшук відповідача [PERSON] як безвісно відсутнього припинений у зв'язку із встановленням місця його перебування у м. Сургут Тюменської області (а.с. 8). У відповідності зі ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, передбачає стаття 391 ЦК України. Відповідно до статті 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При таких обставинах суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки, а відповідача визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], знявши його з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

20 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2002 року. Від шлюбу мають доньку [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2011 року через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів та різні погляди на сімейне життя. Після припинення їх сімейних відносин вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає спільне проживання та збереження шлюбу неможливими. Спір про поділ майна між ними відсутній. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Сазонцева» без змін. Позивач у судове засідання не прибула, до позову додала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності через виїзд за межі міста Маріуполя, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач у судове засідання не прибув, надавши заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 28 вересня 2002 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 717. Також встановлено, що сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 29 листопада 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 316. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці за її бажанням залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

20 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1998 року. Від даного шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який в теперішній час мешкає разом з нею. В травні 2014 року вони з відповідачем припинили спільне проживання, оскільки між ними постійно виникали сварки, що призвело до втрати порозуміння та поваги. Позивач вважає, що сімя з відповідачем розпалась остаточно, зберегти її неможливо. Просить шлюб розірвати, сина [PERSON] залишити мешкати разом з нею, залишити їй прізвище [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свій позов і просить шлюб з відповідачем розірвати, оскільки з серпня 2014 року вони з чоловіком разом не мешкають. Позивач вважає, що сімя розпалась остаточно, не бачить ніякого сенсу зберігати шлюб, оскільки відповідач не йде на взаємні поступки, не займається вихованням сина, не цікавиться родиною. Просить залишити сина проживати разом з нею, прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, згоден на розірвання шлюбу з дружиною, оскільки з серпня 2014 року вони не мешкають разом, за цей час стосунки між ними не налагодились. Поновлювати подружні відносини з дружиною він не бажає. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Сторони проживають окремо один від одного з серпня 2014 року і фактично сімейних відносин між ними не має. Спільним господарством вони не повязані, поновляти сімейні стосунки категорично не бажають. Відповідач визнав позовні вимоги і повертатися до дружини не бажає. Суд вважає, що зобовязати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Суд встановив, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд залишити проживати сина разом з нею. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Виходячи з вимог законодавства, визначати місце мешкання [PERSON] разом з матірю суд вважає не доцільним, оскільки він досяг віку чотирнадцяти років і має право сам визначати місце свого мешкання. Після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

20 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що розпорядженням голови Волноваської райдержадміністрації від 06 квітня 2015 року № 87 неповнолітній онук [PERSON], [INFO] влаштований під її опіку. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 30 липня 2014 року [PERSON], [PERSON] позбавленні батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Відповідачі матеріальної допомоги на утримання дитини не надають у вихованні участі не беруть. На підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство, позивач звертається до суду та просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились. Судові повістки про виклик до суду були направлені рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою проживання відповідачів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії I-НО № 032494, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 764, [PERSON] народився 30 серпня 1997 року, в графі „батьки зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 липня 2014 року, що набрало законної сили 12 серпня 2014 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з Рішення Волноваської районної державної адміністрації № 87 «Про призначення піклувальником над неповнолітнім [PERSON]» від 06 квітня 2015 року, піклувальником останнього призначена [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обовязку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. За таких обставин, передбачених ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. ст. 166 ч.2, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

20 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище [PERSON]. Свої вимоги він мотивує тим, що їхні стосунки поступово погіршувались, в них різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. В шлюбі мають одну малолітню дитину, на утримання якої з нього стягуються аліменти. Позивач, належним чином сповіщений про розгляд справи, до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позов. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частина 1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 26 квітня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, в шлюбі мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO] (а.с.6) Дитина проживає з відповідачкою, а з позивача стягуються аліменти на утримання дитини. Сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання відповідачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

20 травня 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Вказувала, що з 15.05.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], 2012 р.н., яка перебуває на утриманні позивача. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.05.2012 року та від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1374. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved