Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

20 липня 2020 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача. Підставами звернення до суду з позовом стало те, що відповідно до договору купівлі - продажу позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі також зареєстрована хоч і фактично ніколи не проживала відповідач по справі, яка являється дочкою позивач. На даний час місце фактичного проживання відповідача невідоме, адже остання виїхала за межі України у 2016 році після одруження з громадянином Російської Федерації [PERSON] . Добровільно відповідач з реєстрації не знімається , оскільки останні два роки зв`язок з нею відсутній. Позивач вказала, що у зв`язку з тим, що в належній їй квартирі зареєстрована відповідач у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, зокрема, позивач на даний час вирішила переїхати на постійне місце проживання до іншого міста, наразі потенційні покупці квартири позивача надали аванс за майбутнє оформлення договору купівлі - продажу даної квартири, сама позивач вже знялась з реєстрації місця проживання, однак зняти з реєстрації дочку вона не має можливості без її присутності. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що відповідач втратила право користування квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад два роки без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, а тому позивач була змушена звернутись до суду. 19.08.2020 в судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала подану нею позовну заяву та просила її задовольнити з підстав викладених в позові. Представник третьої особи - виконавчого комітету Жмеринської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, заздалегідь надав заяву про розгляд справи у відсутність представника. При вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання судовою повісткою за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.28), в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, відзив не подала. Згідно з положеннями частини 7 та 8 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Відповідності до пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України, за погодження з сторонами судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів у відсутність відповідача та третьої особи. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд не вбачає. Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 28.07.2020 ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін на 19.08.2020. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , що стверджується копіями: договору купівлі - продажу від 10.01.2001 року; копією реєстраційного посвідчення та технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с.6-9). Відповідно до копії довідки від 23.06.2020 [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживає (а.с.10), що також стверджується копією пояснювальної записки від сусідів (а.с.10,11). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). 13.02.1991 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] », що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу та копії свідоцтва про зміну імені (а.с.13-14). Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON]. уклала шлюб з [PERSON] , громадянином Російської Федерації. Після укладення шлюбу [PERSON]. змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.15). В судовому засіданні були допитані також свідки: [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] що належить позивачу. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони містять інформацію про предмет доказування. Мотиви суду. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважної причини не проживає в належній позивачу квартирі, за умови відсутності підстав збереження за нею житлового приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені частиною 3 ст. 71 ЖК України, приходить до висновку, що право власника даного житла - позивача [PERSON] порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України підлягає захисту, а відповідно позов задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати слід залишити за позивачем, як вона того просила.

Outcome: approved