Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

21.04.2021 [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] являється [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та за спільною заявою останніх поданою до органу реєстрації, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України, [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у її вихованні, стабільного доходу не має, не працює, зловживає спиртними напоями, тому неповнолітня [PERSON] проживає з позивачем, яка є її далекою родичкою. Позивач турбується про дитину, купує одяг, їжу, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Зазначені обставини стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою від 13.05.2021 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.20). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не направив. 11.06.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.31). Ухвалою суду від 14.06.2021 закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду справу по суті на 28.07.2021 (а.с.34), в подальшому розгляд справи відкладено на 13.08.2021 (а.с.47). Судом застосовувалися всі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи, однак вся направлена за останнім відомим місцем проживання відповідача кореспонденція повертається до суду не врученою із зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою», «інші причини» (а.с.43,57), в зв`язку з чим було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик відповідача в судове засідання (а.с.41,52), крім того, повістка про виклик до суду на 13.08.2021 о 15.00 год. була вручена відповідачу через позивача (а.с.53). Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленими про розгляд справи. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що являється далекою родичкою [PERSON] , яка на даний час навчається в смт. Головине Черняхівського р-ну Житомирської обл. [PERSON] зазначила, що отримала опіку над сестрою [PERSON] - [PERSON] . Відповідач не приймає участі у вихованні дитини [PERSON] , не цікавиться її життям, вимагає гроші від дитини, яка отримує пенсію по втраті годувальника, інакше погрожує заблокувати банківську картку, оскільки вона відкрита на його ім`я. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні висловила свою думку стосовно питання позбавлення відповідача батьківських прав. Так, [PERSON] пояснила, що [PERSON] забезпечує її всім необхідним для проживання, а батько взагалі не цікавиться її життям, вимагає пенсію по втраті годувальника, тому не заперечує щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.54). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення позивача, думку неповнолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] народилась [INFO] у м. Радомишль Житомирської обл., її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії Свідоцтва про смерть (видане повторно) від 18.03.2021 серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). 19.03.2021 Данчевою Н.В. , приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, засвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві згідно якої, останній повністю розуміючи значення своїх дій, без будь-якого тиску, погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, відповідно свого волевиявлення, у зв`язку з сімейними обставинами, дає свою згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] , а також просить розглянути справу за позовом до нього без участі. Цією заявою стверджує, що проти задоволення позову, із наведених у ньому підстав не заперечує (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї входить [PERSON] , [INFO] - під опікою (а.с.11,13,14). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітньої дитини [PERSON] від 15.04.2021, остання проживає не за місцем проживання батька, а з [PERSON] , яка забезпечує всім необхідним, утримує, виховує, надає належний догляд. Батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, веде аморальний спосіб життя зі слів дитини. У 2020 році рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки-характеристики від 16.04.2021 за №04-09/9-32 виданої Лутівським старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] в належній 1/2 частині житлового будинку. В даному господарстві з ним зареєстрована дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час навчається. На даний час проживання [PERSON] не має постійного місця роботи, підсобне господарство не утримує, не проводить обробіток земельної ділянки, періодично вживає спирті напої. Дана сім`я неодноразово перебувала на обліку як сім`я, що опинилась в складних життєвих обставинах (а.с.15). Рішенням Радомишльської міської ради Житомирської області від 19.05.2021 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.28,29). Відповідно до акту обстеження соціального стану від 27.07.2021, складеного депутатом міської ради Тужик В.А., в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , останні підтверджують, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає по [ADDRESS] (а.с.58,61). З копії довідки виданої КНП «Обласний протитуберкульозний диспансер» Житомирської обласної ради від 29.07.2021 № 42, [PERSON] , [INFO] , з 18.06.2021 на стаціонарному лікуванні по теперішній час (а.с.59). Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року. № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню неповнолітньої дочки, тому суд вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. З огляду на наведене, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним вихованням, навчанням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись вихованням дочки. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, він має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь особи, яка здійснюватиме догляд за неповнолітньою дитиною [PERSON] або на користь установи, в якій вона перебуватиме, аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 21.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial