Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

20\~вересня\~2021\~рокудо Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Веломото ЛТД» про визнання права власності на моторолер. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.10.2012 року придбав у відповідача ТОВ «Веломото ЛТД» моторолер марки НТ150Т-11, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] за суму 4429 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ЄГП №149924 від 01.06.2008 року. Договір укладено в простій письмовій формі, що оформлений довідкою-рахунком, продавцеві перераховано вартість товару, кошти отримані, а транспортний засіб прийнято. В подальшому, звернувшись з заявою про реєстрацію моторолера, отримав відмову. Так, на теперішній час позивач не може зареєструвати моторолер у встановленому законом порядку в територіальному сервісному центрі, у зв`язку з чим був змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 24.09.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику осіб. Позивач та представник ТОВ «Веломото ЛТД» у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв щодо розгляду справи за відсутністю сторін суду не надано. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 23.11.2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що\~01.10.2008 року [PERSON] придбав у ТОВ «Веломото ЛТД» моторолер марки НТ150Т-11, двигун № [NUMBER] (двигун № [NUMBER] ), шасі № [NUMBER] (шасі № [NUMBER] ), вартістю 4429,00 грн., про що ТОВ «Веломото ЛТД» видано йому довідку-рахунок серії ЄГП №149924 від 01.06.2008 року, але не здійснив реєстрацію транспортного засобу. Лише у 2021 року позивач звернувся до ТСЦ №6842 РСЦГ СЦМВС в Хмельницькій області для державної реєстрації транспортного засобу, однак у здійсненні такої реєстрації йому відмовлено через зміни в законодавстві, що виключають можливість підтвердження правомірності придбання транспортного засобу на етапі його реєстрації довідкою-рахунком, а саме з того, що із переліку документів, що були підставою для реєстрації транспортних засобів виключено довідки-рахунки. Наведене змусило позивача звернутися до суду із даним позовом. Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання за позивачем права власності на об`єкт рухомого майна на підставі статті 392 ЦК України, яка передбачає, що позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою або якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Тобто, передумовою для звернення з позовом про визнання права власності на майно на підставі названої статті є сумніви у належності позивачеві цього майна, які виникають у інших осіб, неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втрата належних правовстановлюючих документів на майно. Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів та конкретних обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові № 6-318цс15 від 24.06.2015 р. та Верховний Суд у постановах від 21.11.2018 р. у справі №920/615/16, від 07.08.2019 р. у справі №902/869/17. Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постановах від 02.05.2018р. у справі №914/904/17, від 07.06.2018р. у справі №912/111/14 від 07.06.2018р., від 11.06.2019р. у справі №918/1400/14, від 05.12.2019р. у справі №914/73/18, вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є саме оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Зважаючи на приведене, вирішальне значення для розгляду даної справи має дослідження питання щодо набуття позивачем права власності на вказаний моторолер, що потребує звернення до відповідних законодавчих положень. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях спеціальних нормативних актів. За загальним правилом статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 34 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (в редакції чинній на час вчинення правочину) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок та інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (в редакції чинній на час вчинення правочину; далі - Порядок) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплена печаткою довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, законодавцем був визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Разом з тим, приписи статті 34 Закону України «Про дорожній рух» та Порядок не пов`язують момент реєстрації транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах із набуттям особою права власності на нього, а тільки регулюють та встановлюють обов`язки продавців та покупців транспортних засобів щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу, тощо. Дані висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №910/11266/17, що є обов`язковою для застосування судами. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач набув право власності на моторолер марки НТ150Т-11, двигун № [NUMBER] (двигун № [NUMBER] ), шасі № [NUMBER] (шасі № [NUMBER] ), на підставі відповідного договору купівлі-продажу, укладеного з ТОВ «Веломото ЛТД», але не здійснив реєстрацію транспортного засобу протягом встановленого строку. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В даному випадку позивач придбав моторолер у відповідності до вимог законодавства (чинного на час придбання такого), але на даний час позивач позбавлений можливості зареєструвати транспортний засіб через те, що Постановою КМУ №941 від 18.11.2015р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» довідки-рахунки виключені з переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, що в свою чергу, позбавляє його у повній мірі реалізувати своє право власності на об`єкт рухомого майна (моторолер), а отже таке його право має бути захищено в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved