Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

21 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», Банк) звернулось з зазначеним позовом до Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Донецька (далі - ВДВС Київського РУЮ м. Донецька), вказавши [PERSON] в якості третьої особи. Посилаючись на діючі норми законодавства про заставу, забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив звільнити з під арешту та виключити з акту опису і арешту від 09 грудня 2011 року предмет застави - автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, 2006 року випуску, чорного кольору,VIN код (заводський номер кузова): [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], та на підставі договору застави № 738/1 від 28 грудня 2006 року знаходиться в заставі ПАТ КБ «Надра», на яке звертає стягнення ВДВС Київського РУЮ м. Донецька на користь третіх осіб. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ВДВС Київського РУЮ м. Донецька, третя особа - [PERSON] про зняття арешту з майна відмовлено. З вказаним рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку наявних доказів, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів скарги апелянт вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, набрало законної сили рішення Київського районного суду м. Донецька від 13 грудня 2012 року, оскільки підстави позовів є різними, а саме: підставою для зняття арешту з предмета застави раніше було повернення виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON], а при пред'явленні позову, за яким було винесене оскаржуване судове рішення, підставою позову є намагання Банком скористатись правами заставодержателя, що передбачені Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення майна з під арешту та виключення з акту опису і арешту від 09 грудня 2011 року, що передбачено на ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Судом не прийнято до уваги те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про заставу», ст.ст.12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Банк, як заставодержатель зареєстрованої заяви, має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед іншими особами, заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Зареєстровані права та вимоги на рухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації, а відповідач звертаючи стягнення на предмет застави, без участі Банку порушує права заставодержателя. Окрім того, відповідно до ст. 60 Закону України «Пор виконавче провадження», ПАТ «КБ «Надра», як заставодержатель, має право звернутися до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. В судовому засіданні представник ПАТ «КБ «Надра» Першин О.О. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Представник ВДВС Київського РУЮ м. Донецька в судове засідання апеляційного суду не з'явився, але про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою та надіслав повідомлення електронною поштою про розгляд справи без його участі (а.с. 129, 131, 133). Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою (а.с.112). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п.п.3 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра») та [PERSON] з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 201/2006/840-КА/738 від 28 грудня 2006 року укладено договір застави № 738/1, предметом якого є автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, 2006 року випуску, чорного кольору,VIN код (заводський номер кузова): [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] (а.с.16). Заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 17 березня 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 201/2006/840-КА/738 від 28 грудня 2006 року в сумі 41 555,30 доларів США, що еквівалентно 322 012,04 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн., стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 201/2006/980-ПКП/б від 11 січня 2008 року в сумі 28 667 грн.60 коп. (а.с.7). На примусовому виконанні ВДВС Київського РУЮ м. Донецька перебував виконавчий лист №2-698, виданий 30 березня 2010 року Київським районним судом м. Донецька, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ Надра»заборгованості у розмірі 352 499, 64 грн. 09 грудня 2011 року державним виконавцем ВДВС Київського РУЮ м. Донецька при примусовому виконанні виконавчого листа №2-698 в присутності представника Банку описано і накладено арешт на автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]( а.с. 69). 28 травня 2012 року ВДВС Київського РУЮ м. Донецька була отримана заява «КБ Надра» про повернення без подальшого виконання виконавчого листа №2-698 від 30 березня 2010 року, виданого Київським районним судом м. Донецька про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ Надра»заборгованості у розмірі 352 499, 64 грн. На підставі викладеного та п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 01 червня 2012 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка разом з виконавчим документом направлена на адресу Банку ( а.с. 28 - 29). Проте, на час розгляду справи виконавчий збір та витрати боржником не погашені, в зв'язку з чим арешт, накладений на майно боржника ВДВС Київського РУЮ м. Донецька, не знятий та у державній виконавчий службі перебуває зведене виконавче провадження ВП № 33486309 про стягнення з [PERSON] на користь стягувачів, які не є заставодержателями, іншої суми заборгованості у розмірі 616 776,10 грн. (а.с. 18-19). Як випливає з рішення Київського районного суду м. Донецька від 13 грудня 2012 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ВДВС Київського РУЮ м. Донецька, третя особа -[PERSON] про звільнення заставного майна з під арешту відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано суду відомостей про погашення виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних з виконанням, а відповідно до вимог ст. 50 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, крім випадків нестягнення виконавчого збору чи витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив з того, що позивач порушив строки оскарження дій державної виконавчої служби більш ніж на рік, та є не скасоване судове рішення, що набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, до наступного часу не стягнуто виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, а тому немає підстав для звільнення майна з-під арешту та виключення з акту опису та арешту від 09 грудня 2011 року. Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного. Як вбачається з позовної заяви від 21 серпня 2013 року, Банк звернувся з позовом до ВДВС Київського РУЮ м. Донецька, виходячи з того, що він є заставодержателем майна, а накладення арешту на автомобіль, що є предметом застави, порушує його права (позивача), а тому, посилаючись на ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», Банк просив звільнити з під арешту та виключити з акту опису і арешту від 09 грудня 2011 року предмет застави - автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, 2006 року випуску, чорного кольору,VIN код (заводський номер кузова): [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з інших підстав, які наведені вище. Втім, відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Однак, власником майна є третя особа [PERSON], а позивач не є власником майна, тому, посилаючись на ст.60 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», позивач обрав не належний засіб захисту свого права. Посилання позивача на інші норми законодавства про заставу, забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень не дають підстав для вирішення питання про задоволення позову про зняття арешту з майна, оскільки регулюють інші питання. Тому апеляційний суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» слід відмовити з тих підстав, що останній обрав неналежний спосіб захисту свого права. За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, на підставі п.п.3 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ВДВС Київського РУЮ м. Донецька про зняття арешту з майна з підстав, вказаних вище, частково задовольнивши апеляційну скаргу позивача.

Outcome: partial