Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В листопаді 2018 р. позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. Відповідачем у справі є її колишній чоловік, з яким вона перебувала у шлюбі до 30.12.2009 р. В 2008 р. відповідач припинив проживання в квартирі, проте з реєстрації не знявся. На її неодноразові звернення до відповідача знятися з реєстрації не реагує. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, власником якого являється позивач. У своєму відзиві відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав частково та вказав, що дійсно не проживає у квартирі з лютого 2008 р. і не сплачує комунальні платежі. В цій квартирі проживають його діти та колишня дружина. Крім того вказує, що в п.2.16 договору купівлі-продажу вказано, що покупець, тобто [PERSON], на даний час перебуває у шлюбі з [PERSON], який дає згоду на купівлю квартири, що підтверджується заявою останнього. Тому, в даному випадку квартира є спільною сумісною власністю. Крім того, квартира є предметом застави за договором іпотеки між [PERSON] і ПрАТ «[PERSON] Аваль». Також вказує, що на прохання [PERSON] для можливого оформлення субсидії він надав в листопаді 2018 р. довідку Сасанівецької сільської ради про фактичне його місце проживання. В даний час він співмешкає з [PERSON], громадянкою [PERSON] Федерації, в належному їй будинку та укладати шлюб з нею наміру не має. Іншого житла крім спірного квартири у нього немає. Просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, розгляд справи проводиться у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила, що її колишній чоловік з 19.09.2008 р. не проживає у її квартирі, не сплачує комунальні та інші платежі, нічим не допомагає ні їй ні своїм дітям. З колишнім чоловіком вона перебувала у шлюбі з 14.07.1984 р. по 2009 р. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 13 грудня 2018 року до суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року позовну заяву прийнято та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 10 год. 30 хв. 16.01.2019 р. 16.01.2019 р. розгляд справи відкладено на 11.00 год. 12.02.2019 р. за клопотанням позивача. 12.02.2019 р. розгляд справи не відбувся за клопотанням представника позивача та призначено судове засідання на 11.00 год. 12.03.2019 р. 12.03.2019 р. розгляд справи не відбувся за клопотанням представника позивача та призначено судове засідання на 11.30 год. 28.03.2019 р. 28.03.2019 р. розгляд справи відкладено на 11.30 год. 25.04.2019 р. за клопотанням представника позивача. 28.03.2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача на позов. 25 квітня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення у справі. 3. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 30 грудня 2009 р. про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7). Позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2005 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно належить квартира №14 за адресою: вул.Петровського, 11 в м.Полонному. (а.с.8-9) Дана квартира придбана позивачем в період шлюбу з відповідачем [PERSON] про що свідчать пояснення сторін та не заперечується ними. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Доводи позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання в квартирі №14 за адресою: вул.Н.С.Говорун 11 в м.Полонному Хмельницької області задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У силу частини четвертої статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним, позивач як власник житлового будинку має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON], як власник спірної квартири, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб,\~прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 частина 1 ЦПК України). Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як встановлено судом, квартиру позивачем було придбано в період шлюбу. Після розірвання шлюбу сторони розподіл майна подружжя не проводили. Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття квартири №14 за адресою: вул.Н.С.Говорун 11 в м.Полонному Хмельницької області у власність, встановлено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Встановлено, що квартира№14 за адресою: вул.Н.С.Говорун 11 в м.Полонному Хмельницької області є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, отже відповідач є співвласником вказаної квартири. Частинами першою, другою\~статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що\~квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі. Вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для\~\~визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з того, що відповідач не втратив право власності\~\~на вказану квартиру, в силу вимог статей\~319,\~321 ЦК України. За таких обставин, положення частини 2 ст.405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed