Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

19 серпня 2021 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначила, що 28 травня 2020 року дала у борг відповідачці грошові кошти, в розмірі 2500 доларів США та 1000 євро. Відповідачка зобов`язалася повернути кошти до 01 жовтня 2020 року зі сплатою відсотків за їх користування 250 доларів США щомісяця починаючи з 01 липня 2020 року, однак до теперішнього часу борг не повернула. На підставі зазначеного просила суд стягнути з відповідачки борг за позикою за курсом Національного Банку України на час укладення договору, в розмірі 97265,6 грн., несплачені відсотки за період з 01 липня 2020 року до 01 серпня 2021 року, в розмірі 94500,7 грн. та витрати на оплату судового збору, в розмірі 1917,66 грн. Позивачка в судове засідання направила заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву не направляла, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 28 травня 2020 року відповідачка склала розписку, за якою взяла у борг у позивачки 2500 доларів США та 1000 євро, із зобов`язанням повернути позику до 01 жовтня 2020 року та виплатою кожного першого числа місяця, починаючи з 01 липня 2020 року, відсотків за користування позикою, в розмірі 250 доларів США (а.с.27). Свої зобов`язання з повернення позики відповідачка не виконала, про що свідчить наявність у позивачки боргового документу, кошти за позикою та відсотки позивачці не повернула. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору. Судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, надана позивачкою розписка від 28 травня 2020 року у розумінні ЦК України, є договором позики. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення боргу визначений сторонами в розписці закінчився 01 жовтня 2020 року, однак відповідачка суму коштів, у розмірі 2500 доларів США та 1000 євро отриманих в борг, позивачці до цього часу не повернула. Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення боргу, а тому позовні вимоги позивачки щодо стягнення з неї заборгованості за основним боргом позики, за офіційним курсом Національного Банку України станом на час укладення договору 28 травня 2020 року - 27,0002 грн., в розмірі 97215,6 грн., з яких 67500,5 грн. еквівалент 2500 доларів США, а 29715,10 грн. еквівалент 1000 євро, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідачки щомісячних процентів, то частиною 1 ст1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Крім того, ч.2 вказаної статті передбачає, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З цього слідує, що відсотки за позикою виплачуються лише в межах дії договору позики. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. За умовами договору позики, укладеного між сторонами та оформленого розпискою, відповідачка зобов`язалася щомісяця кожного першого числа сплачувати позивачці 250 доларів США в період з 01 липня до 01 жовтня 2020 року, а тому її заборгованість за відсотками складає 1000 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 травня 2020 року 27,0002 грн., складає 27000,2 грн. Враховуючи вимоги позивачки про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, в розмірі 3500 доларів США за період з 01 липня 2020 року до 01 серпня 2021 року з урахуванням курсу Національного Банку України станом на час укладення договору позики - 28 травня 2020 року, суд дійшов висновку, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, в розмірі 1000 доларів США, лише за період дії договору з 01 липня до 01 жовтня 2020 року, що за вказаним курсом НБУ 27,0002 грн. складає 27000,2 грн. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачки а користь позивачки витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1242,16 грн.

Outcome: partial