Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

19 травня 2021 року Чорноморський національний університет імені Петра Могили звернувся до суду з позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка з 15 вересня 2016 року по 14 травня 2018 року проходила навчання у Чорноморському національному університеті імені Петра Могили, про що був укладений відповідний контракт, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідачки здійснити надання освітньої послуги з отримання ступеню вищої освіти бакалавр заочної форми навчання за спеціальністю «правознавство», а остання була зобов`язана сплатити освітні послуги в розмірі 20400 грн. за строк навчання протягом 2016-2018 років. 14 травня 2018 року [PERSON] було відраховано з навчального закладу у зв`язку із академічною заборгованістю. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачкою не у повному обсязі відшкодовано витрати навчального закладу, пов`язаних з її навчанням, просив стягнути з останньої 9659 грн. в рахунок цих витрат. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, надавши заяви. Позивач, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідачка вказала, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Судом встановлено, що між Чорноморським державним університетом імені Петра Могили, на даний час Чорноморський національний університет імені Петра Могили, та [PERSON] в якості одержувача вищої освіти було укладено договір про надання освітніх послуг № 890/16 від 01 вересня 2016 року, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання здійснити надання навчальних послуг по отриманню вищої освіти за програмами бакалавра заочної форми навчання на спеціальність «правознавство» з 15 вересня 2016 року по 30 червня 2018 року (а.с. 5-6). Відповідно до п. 5.2 договору загальна вартість навчання склала 20400 грн. Згідно з Наказом Університету № 109-СД від 15 вересня 2016 року відповідачку було зараховано в якості одержувача освітніх послуг університету з 15 вересня 2016 року (а.с. 7-8). Відповідно до наказу № 234-С від 11 травня 2018 року відповідачку [PERSON] було відраховано за академічну неуспішність (а.с. 9-10). Також судом встановлено, що, порушуючи умови договору, відповідачка не виконала у повному обсязі свій обов`язок стосовно оплати за надані освітні послуги. Внаслідок цього сформувалася прострочена заборгованість в розмірі 9659 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за навчання (а.с. 11). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2021 року відповідачці була направлена претензія щодо погашення заборгованості за період навчання в університеті (а.с. 12). Разом з тим до теперішнього часу відповідачка добровільно заборгованість не сплатила. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Вищезазначені спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань відповідачкою та направлені на захист майнових прав позивача, а саме: стягнення коштів в якості сплати боргу за надані освітні послуги. Доказів, які б свідчили про сплату відповідачкою у добровільному порядку вказаного боргу матеріали справи не містять. Аналізуючи викладені докази в їх сукупності, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачеві з державного бюджету має бути повернуто 1135 грн (50% суми сплаченого судового збору), решту якого слід стягнути з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved