Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

21.11.2018 [PERSON] через свого представника адвоката Коваленко Андрія Олександровича звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Національного антикорупційного бюро України, Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» про захист честі, гідності та ділової репутації. Свій позов позивач обґрунтував тим, що 23.10.2018, в ефірі телеканалу новини «24» та в мережі Інтернет, зокрема, зокрема на сайті за доменним ім`ям 24tv.ua, що належить ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» було оприлюднено програму під назвою «Справа детектива». Дійовими особами в даній програмі виступили [PERSON] , що згідно титрів є автором та ведучою вищенаведеної програми, а також [PERSON] , що згідно титрів є діючим детективом НАБ України. Зазначив, що в сюжеті вищенаведеної програми відповідачами поширена недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності, зокрема: 05:35 - 05:38 «… так дійсно під час розслідування нами газової справи нами були виявлені податкові зловживання …» 07:00 - 07:10 «… невже ж цього ніхто не бачив … авжеж бачив, такі схеми, вони обов`язково кидаються в очі …» 07:48 - 07:58 «… однак потім на адресу цих податкових органів надходили листи і рішення голови фіскальної служби про надання розстрочень таким компаніям датовані заднім числом …» 08:10 - 08:20 «… однак детективами в ході слідства з`ясувалось, що навіть до цих інформаційних баз вносилась інформація задніми числами …» 09:23 - 09:38 «… називався узгоджена схема, в цьому документі був викладений алгоритм дій, як діяти місцевим податковим органам для надання незаконних розстрочень компаніям підконтрольним народному депутату» 10:39 - 10:47 «… то скільки ж взагалом незаконні дії [PERSON] тоді голови ДФС його поплічників коштували державному бюджету …» 10:51 - 11:06 «… насправді сума вражає, в результаті проведення досліджень … детективами було встановлено, що розстрочення спричинило збитки державі у розмірі понад 2 млрд. грн. …» 11:08 - 11:43 «… отже не встиг іще висохнути підпис на документах про призначення [PERSON] головою ДФС, як головний податківець звільнив від податків цілком успішний бізнес … він необґрунтовано і незаконно дозволив приватним компанія не платити до бюджету 2 млрд. грн. …» 12:00 - 12:07 «він влаштував цілу театральну виставу щоб уникнути арешту ...» 14:44 - 14:51 «… невже це підозра вклала його на лікарняне ліжко, чи він симулював …» 18:03 - 18:06 «… роль тодішнього голови ДФС [PERSON] в корупційній схемі, яка завдала державі мільярдні збитки …» 18:09 - 18:20 «… але той вирішив вдати тяжко хворого для чого очевидно змовився з працівниками державної лікарні, навіть задіяв народних депутатів аби сховатися від слідства і уникнути арешту …» 21:57 - 22:14 «… виглядає так, що всі ці симулювання хвороби всі ці перешкоджання медперсоналом, народними депутатами його перевезенню, можливо навіть замінування все це було для того щоби розтягнути час до моменту завершення цього терміну 72 години …» 25:27 - 25:34 «… з`ясувалося, що в [PERSON] є другий британський паспорт …» 27:27 - 27:33 «… ми можемо стверджувати, що [PERSON] все таки видавався паспорт громадянина Великої Британії …» 29:25 - 29:34 «… голова ДФС зробив все можливе щоб звільнитися з під варти, від симулювання хвороби до можливо навіть фейкового замінування суду …» 35:07 - 35:14 «… [PERSON] та його захисники зловживають своїми законними правами, щоб звести нанівець роботу детективів …» Вважає, що поширена відповідачами в програмі «Справа детектива» інформація є негативною та недостовірною, такою, що зачіпає його суб`єктивні права та законні інтереси, оскільки містить твердження про вчинення ним дій, яких він ніколи не вчиняв. Вказане порочить його честь, гідність та ділову репутацію, що є порушенням конституційних прав та законних інтересів. Зазначив, що захист його особистого немайнового права можливо здійснити, зокрема шляхом спростування недостовірної інформації, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. Враховуючи зазначене, позивач просив суд: визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію про [PERSON] , яка була розповсюджена в ефірі телеканалу новин «24» та на сайті з доменним ім`ям 24tv.ua, що належить ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс», за посиланням [INFO] під заголовком «Резонансна справа Романа [PERSON]: тільки факти»; зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» (код за ЄДРПОУ: 20765851, адреса: Львівська обл., м. Львів, пл. Галицька, 15) та Національне антикорупційне бюро України (код за ЄДРПОУ: 39751280, адреса: 03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3) протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання рішення законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію про [PERSON] аналогічним способом, оприлюднивши в ефірі телеканалу новин «24» та на сайті за доменним ім`ям 24tv.ua. спростування, шляхом зачитування диктором (ведучим) у програмі «Справа детектива», інформаційного матеріалу такого змісту: «23.10.2018 року в порушення приписів ст. 62 Конституції України (без наявності обвинувального вироку суду) в програмі «Справа детектива» автором та ведучою програми [PERSON] , та детективом Національного антикорупційного бюро України Надією Полховською була поширена недостовірна інформація щодо незаконних дій екс-голови Державної фіскальної служби України [PERSON] ; Спростовуємо зазначену інформацію, повідомляємо, що станом на 23.10.2018 року не існувало жодного належного та допустимого доказу, в тому числі обвинувального вироку, який би встановлював протиправність та незаконність дій екс-голови Державної фіскальної служби України [PERSON] »; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10 000,00 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3171,00 грн. 21.11.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2018 було залишено позовну заяву без руху. 11.02.2019 позивач через свого представника подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Усуваючи недоліки, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 23.10.2018 із засобів масової інформації він дізнався, що в ефірі телеканали новин «24» та в мережі Інтернет, зокрема, на сайті за доменним ім`ям 24tv.ua, що належить ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» за посиланням [INFO] було оприлюднено програму під назвою «Справа детектива». Дійовими особами в даній програмі виступили [PERSON] , що згідно титрів програми, є автором та ведучою вищенаведеної програми, а також [PERSON] , що згідно титрів програми, є діючим детективом Національного антикорупційного бюро України. Позивач вважає поширену відповідачами в програмі «Справа детектива» інформацію негативною та недостовірною, такою, що зачіпає його суб`єктивні права та законні інтереси, оскільки містить твердження про вчинення дій, яких він ніколи не вчиняв. Зазначив, що твердження, які звучали в програмі порочить його честь, гідність та ділову репутацію, що є порушенням його конституційних прав та законних інтересів. У зв`язку з тим, що захист особистих немайнових прав можливо здійснити, зокрема шляхом спростування недостовірної інформації позивач звернувся з позовом до суду. Посилаючись на п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 зазначив, що сюжет програми було поширено в ефірі телеканалу новин «24» та у глобальній мережі Інтернет на веб-сайті з доменним іменем 24tv.ua, тобто інформація була розповсюджена серед необмеженого кола осіб. На підтвердження факту поширення відповідачами спірної інформації, до матеріалів справи позивач додав CD-R диск із записом передачі «Справа детектива», що був наданий ПАТ «ТРК «ЛЮКС» у відповідь на адвокатський запит; роздруковані скрін-шоти з Інтернет - сторінки сайту з доменним іменем 24tv.ua, в яких міститься посилання на створення і розміщення відповідачем спірної інформації. Щодо доказів належності доменного імені 24tv.ua відповідачу - ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» позивач зазначив, що належність доменного імені підтверджується наявністю в Єдиному реєстрі судових рішень наступної інформації, а саме: справа № 914/2583/17, де судом встановлено: «Також, 03.11.2017 року відеозапис даного відео-сюжету викладено на інтернет-сайті «Телеканал новин «24», що також належить ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» у статті під заголовком «Пожежа на нафтобазі під Васильковом: куди зникли обіцянки влади покарати винних» за наступним посиланням: [INFO] У даній статті зазначено також наступне: «Два роки тому під Києвом сталася пожежа на нафтобазі компанії «БРСМ-Нафта» колишнього міністра енергетики часів Януковича- Едуарда [PERSON] », «Два роки тому, коли сталася трагедія на нафтобазі під Васильковом, керівництво держави обіцяло покарати винних та притягнути до відповідальності верхівку компанії «БРСМ-Нафта»«; справа № 914/1943/16, де судом встановлено: «Довідка Центру компетенції УЦПНА від 30.09.2016 року № 27-ДР-ЦК щодо доменного імені 24tv.ua на веб-сайті: http//24tv.ua/, яке належить ПАТ Телерадіокомпанія Люкс», «Зобов`язано приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія «ЛЮКС» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на належному йому сайті [INFO] зазначеної передачі «ЦРУ», в якій міститиметься відповідне спростування, не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням з даної справи законної сили». Посилався на ч. 4 ст. 82 ЦПК України та зазначив, що вищевказане не дає ніякого сумніву, що на сайт з доменним іменем 24tv.ua належить відповідачу ПАТ «ТРК «ЛЮКС». Щодо заподіяної відповідачами моральної шкоди позивач посилався на положення ст. 23 ЦК України та зазначив, що поширена інформація є негативною та недостовірною, такою, що зачіпає його суб`єктивні права та законні інтереси, оскільки містить твердження про вчинення позивачем дій, яких він не вчиняв, що є порушенням його прав та законних інтересів. До призначення на посаду голови Державної фіскальної служби України, позивач досягнув блискучих результатів в кар`єрі, проте поширена відповідачами недостовірна інформація, а також закріплення за ним клейма «злочинець», зводить нанівець ці досягнення, і найгірше, що розповсюджена відповідачами інформація, формує негативну думку суспільства до позивача як людини. У зв`язку з викладеним, саме 10 000 гривень позивач вважає сумою достатньою для нівелювання, загладжування тих душевних страждань та втрат немайнового характеру, яких він зазнав у зв`язку із порушенням його права. Усунувши недоліки, позивач просив суд: визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію про [PERSON] , яка була розповсюджена в ефірі телеканалу новин «24» та на сайті з доменним ім`ям 24tv.ua, що належить ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс», за посиланням [INFO] під заголовком «Резонансна справа Романа [PERSON]: тільки факти»; зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» (код за ЄДРПОУ: 20765851, адреса: Львівська обл., м. Львів, пл. Галицька, 15) та Національне антикорупційне бюро України (код за ЄДРПОУ: 39751280, адреса: 03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3) протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання рішення законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію про [PERSON] аналогічним способом, оприлюднивши в ефірі телеканалу новин «24» та на сайті за доменним ім`ям 24tv.ua. спростування, шляхом зачитування диктором (ведучим) у програмі «Справа детектива», інформаційного матеріалу такого змісту: «23.10.2018 року в порушення приписів ст. 62 Конституції України (без наявності обвинувального вироку суду) в програмі «Справа детектива» автором та ведучою програми [PERSON] , та детективом Національного антикорупційного бюро України Надією Полховською була поширена недостовірна інформація щодо незаконних дій екс-голови Державної фіскальної служби України [PERSON] . Спростовуємо зазначену інформацію, повідомляємо, що станом на 23.10.2018 року не існувало жодного належного та допустимого доказу, в тому числі обвинувального вироку, який би встановлював протиправність та незаконність дій екс-голови Державної фіскальної служби України [PERSON] »; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10 000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2019 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 13.02.2019, також відповідачам було направлено копію заяви з додатками. 29.03.2019 Національним антикорупційним бюро України ( далі - Національне бюро) було подано відзив, в якому заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Національне бюро через засоби масової інформації, на своєму офіційному веб-сайті та інших формах регулярно інформує суспільство про свою діяльність. 23.10.2018 з метою інформування суспільства з питань діяльності Національного бюро про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52017000000000218, працівником НАБ України [PERSON] , в програмі «Справа детектива», висвітлено інформацію щодо стану досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Кримінальне провадження № 52017000000000218 було виділене з кримінального провадження № 42015110000000121 (№ 52015000000000002 від 04.12.2015 в ході досудового розслідування за рішенням прокурора від 15.02.2017 об`єднано з матеріалами досудового розслідування за № 32015000000000149 від 19.06.2015 та в подальшому об`єднано з кримінальним провадженням № 42015110000000121 від 19.03.2015) за підозрою [PERSON] та інших осіб у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 209 Кримінального кодексу України, так званої «газової справи». При цьому у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 42015110000000121 [PERSON] 02.03.2017 було затримано у порядку п. 3 ч. 1 ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У подальшому, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.03.2017 у справі № 760/4358/17 застосовано до підозрюваного [PERSON] , [INFO] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів і визначено розмір застави у розмірі 62 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 100 000,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2017 зазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін. У подальшому, ухвалами слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2017 та від 26.06.2017 продовжено строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного [PERSON] в частині продовження дії обов`язків покладених на підозрюваного, у зв`язку з внесенням застави. У подальшому до суду було скеровано обвинувальний акт щодо позивача. Таким чином, станом на момент виходу програми «Справа детектива» в ефір позивач мав статус обвинуваченого. У відзиві представник Національного бюро посилається на положення ч. 1 ст. 11 та ч. 1 ст. 18 КК України, стосовно того, що терміни «злочин» та «суб`єкт злочину», не пов`язується з можливістю його виключного використання стороною обвинувачення після набрання вироку суду законної сили, а тому сторона обвинувачення використовує визначення КК України та КПК України з моменту початку досудового розслідування і протягом всього періоду формування матеріалів досудового розслідування. Враховуючи вищезазначене, Національним бюро з метою виконання обов`язку щодо інформування суспільства про свою діяльність, було викладено лише достовірну інформацію, яка стосувалася стану досудового розслідування у даному кримінальному проваджені, а тому вона не підлягає спростуванню. З огляду на зазначене, викладені у позовній заяві твердження позивача про недостовірність вищезазначеної інформації та такої, що принижує честь і гідність, та порушує ділову репутацію позивача, є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи зазначене, відповідач - Національне бюро просив суд відмовити у задоволені позовних вимог позивача в у повному обсязі. 19.04.2019 представником ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» було подано відзив, в якому заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. Представник відповідача зазначає, що у позовній заяві позивачем здійснено неправильне тлумачення положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України та вказав, що належним доказом про те, хто є власником веб-сайту є саме Довідка Центру компетенції УЦПНА. Вказує, що в твердження програми «Справа детектива» на тему «Резонансна справа [PERSON]: тільки факти» не згадується безпосередньо конкретна особа, а саме [PERSON] , адже в них наводиться лише загальна достовірна інформація щодо стану досудового розслідування, яке проводилось НАБ України у відомому кримінальному провадженні, в якому позивач має статус обвинуваченого. Висловлювання, які належать ведучій телепередачі [PERSON] містять багатозначні мовно - стилістичні одиниці: словосполучення, які виражені за допомогою різних художніх засобів: метафор, гіпербол, епітетів; слова, які мають різне тлумачення; ймовірність; слова, що виражають оцінку. Тому така інформація у програмі є критичним суб`єктивним оцінюючим судженням телеведучої, яка в такий спосіб оцінювала та коментувала обставини досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо позивача. Також автор програми використовує питальні речення різних видів аби підкреслити, що висловлена нею інформація є припущенням щодо можливої поведінки позивача, а тому взяті з контексту телепередачі оскаржувані висловлювання не можна віднести до фактичних тверджень, і вони не є за змістом Закону України «Про інформацію» та ст. 277 ЦК України, а наведені в позовній заяві висловлювання є оціночними судженнями. Щодо твердження про видачу позивачу паспорта громадянина Великої Британії відповідач-2 посилався на п. 18 постанови Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 та зазначив, що 05.03.2017 Посольство Великої Британії в Україні оприлюднив надісланий українській стороні лист, у якому повідомив, що [PERSON] є громадянином Великої Британії, що підтверджує подвійне громадянство позивача. Щодо моральної шкоди представник відповідача- ПрАТ « Телерадіокомпанія Люкс» зазначає, що позивачем не було доведено протиправність їх дій та заподіяння моральної шкоди не підтверджується жодним доказом. Враховуючи зазначене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволені позовних вимог позивача в у повному обсязі. При цьому представником відповідача до відзиву подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до Ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 24.06.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» у переході до розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивач не надав суду відповідь на відзив. Суд, дослідивши докази , пояснення сторін , що викладені у поданих заявах по суті справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2 ст.16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Судом встановлено, що 23.10.2018 телеорганізацією - Телеканалом новин «24» Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» здійснено трансляцію програми (передачі) з назвою «Справа детектива» на тему: «Резонансна справа [PERSON] : тільки факти». Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 201 ЦК України встановлено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, які охороняються цивільним законодавством. Позивач звертаючись до суду з позовною заявою просить: визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію про [PERSON] , яка була розповсюджена в ефірі телеканалу новин «24» та на сайті з доменним ім`ям 24tv.ua, що належить ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс», за посиланням [INFO] під заголовком «Резонансна справа Романа [PERSON]: тільки факти»; зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» (код за ЄДРПОУ: 20765851, адреса: Львівська обл., м. Львів, пл. Галицька, 15) та Національне антикорупційне бюро України (код за ЄДРПОУ: 39751280, адреса: 03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, 3) протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання рішення законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію про [PERSON] аналогічним способом, оприлюднивши в ефірі телеканалу новин «24» та на сайті за доменним ім`ям 24tv.ua. спростування, шляхом зачитування диктором (ведучим) у програмі «Справа детектива», інформаційного матеріалу такого змісту: «23.10.2018 року в порушення приписів ст. 62 Конституції України (без наявності обвинувального вироку суду) в програмі «Справа детектива» автором та ведучою програми [PERSON] , та детективом Національного антикорупційного бюро України Надією Полховською була поширена недостовірна інформація щодо незаконних дій екс-голови Державної фіскальної служби України [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 1 ст.201 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, зокрема, є честь, гідність і ділова репутація особи. Відповідно до змісту ч.1 ст.302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. За статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №761/6866/16-ц. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснює, що беручи до уваги положення ст.ст.32, 34 Конституції України суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Отже, за ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема, у Рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав, та предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Як вбачається з пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в ньому Верховний Суд України зазначив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. Так, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Відповідно до статтей 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, в них зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Судом встановлено, що позивач є публічною особою і до спірних висловлювань обіймав посаду голови Державної фіскальної служби України, що підтверджується ним самим та наданими матеріалами, а відповідно межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, так як він безпосередньо відігравав важливу роль у діяльності держави і його дії становлять суспільний інтерес. Матеріали свідчать про те, що сторони не заперечували, що спірні висловлювання мали місце під час трансляції програми (передачі) з назвою «Справа детектива» на тему: «Резонансна справа [PERSON]: тільки факти». Суд, оцінюючи обґрунтованість позивачем своїх вимог виходить із того, що, даючи згоду на обрання чи призначення на публічну посаду, особа повинна усвідомлювати, що в силу необхідності дотримання принципів публічності, відкритості та підзвітності влади, що закріплені в статтях 3, 6, 19, 57 Конституції України, її посадова і професійна діяльність буде знаходитися під пильним наглядом суспільства. Межі оцінки і критики вчинків, висловлювань чи бездіяльності публічної особи є значно ширшими, ніж такі межі в оцінці звичайної людини. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст.10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Європейський суд з прав людини 2 червня 2016 року ухвалив Рішення у справі №61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до п.2 ст.10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. Крім того, у зазначеному рішенні Суд також вказує на вищезазначену відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями та зауважує, що для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, так як твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Отже оцінюючи інформацію, яка була трансльована в ефірі телеканалу новин та в мережі Інтернет, за своїм змістом є критичним суб»'єктивним оціночним судженням, оскільки вислови : «… так дійсно під час розслідування нами газової справи нами були виявлені податкові зловживання …», «… невже ж цього ніхто не бачив … авжеж бачив, такі схеми, вони обов`язково кидаються в очі …», « однак потім на адресу цих податкових органів надходили листи і рішення голови фіскальної служби про надання розстрочень таким компаніям датовані заднім числом …», «… однак детективами в ході слідства з`ясувалось, що навіть до цих інформаційних баз вносилась інформація задніми числами …», «… називався узгоджена схема, в цьому документі був викладений алгоритм дій, як діяти місцевим податковим органам для надання незаконних розстрочень компаніям підконтрольним народному депутату», «… то скільки ж взагалом незаконні дії [PERSON] тоді голови ДФС його поплічників коштували державному бюджету …», «… насправді сума вражає, в результаті проведення досліджень … детективами було встановлено, що розстрочення спричинило збитки державі у розмірі понад 2 млрд. грн. …», «… отже не встиг іще висохнути підпис на документах про призначення [PERSON] головою ДФС, як головний податківець звільнив від податків цілком успішний бізнес … він необґрунтовано і незаконно дозволив приватним компанія не платити до бюджету 2 млрд. грн. …», «він влаштував цілу театральну виставу щоб уникнути арешту ...», «… невже це підозра вклала його на лікарняне ліжко, чи він симулював …», «… роль тодішнього голови ДФС [PERSON] в корупційній схемі, яка завдала державі мільярдні збитки …», «… але той вирішив вдати тяжко хворого для чого очевидно змовився з працівниками державної лікарні, навіть задіяв народних депутатів аби сховатися від слідства і уникнути арешту …» , «… виглядає так, що всі ці симулювання хвороби всі ці перешкоджання медперсоналом, народними депутатами його перевезенню, можливо навіть замінування все це було для того щоби розтягнути час до моменту завершення цього терміну 72 години …», «… з`ясувалося, що в [PERSON] є другий британський паспорт …», «… ми можемо стверджувати, що [PERSON] все таки видавався паспорт громадянина Великої Британії …», «… голова ДФС зробив все можливе щоб звільнитися з під варти, від симулювання хвороби до можливо навіть фейкового замінування суду …», «… [PERSON] та його захисники зловживають своїми законними правами, щоб звести нанівець роботу детективів …» не містить повідомлення про конкретні злочини, як вважає позивач, або повідомлення про факт винності позивача у вчиненні певних злочинів. З врахуванням наведених норм матеріального права та прецедентної практики Європейського суду з прав людини суд приходить до висновку про те, що спірні висліви не містять фактичних даних, в тому числі щодо вчинених позивачем злочинів, натомість, у ньому містяться оціночні судження відповідача -ПрАТ « Телерадіокомпанія Люкс» та критика дій позивача, як публічної особи. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідачем-ПрАТ « Телерадіокомпанія Люкс» було використано оціночні судження та припущення щодо викладених у статті відомостей, які фактично є вираженням його суб`єктивної думки і погляду на наведенні у статті факти. Згідно з ч. 1 ст.65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа, стосовно якого (якої) у програмі чи передачі телерадіоорганізації було поширено відомості, які не відповідають дійсності або порушують його (її) права і законні інтереси, має право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) у програмах та передачах даної телерадіоорганізації незалежно від того, було подано заяву з вимогою спростування чи ні. Відповідно до п. 5 Постанови Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь. Відповідно у позовних вимогах позивач вказує, саме на реалізацію його права на відповідь як способу захисту порушених особистих немайнових прав. Позивач повинен довести, що відповідні відомості стосуються саме його, такі відомості є недостовірними та порушують його особисті права. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і [PERSON] , [PERSON] , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. У рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950. На тому, що оціночні судження не можуть бути спростовані, наголосив також Верховний Суд України: відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (абзац 3 п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1). Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Пунктом 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції. Наведена інформація не порушує право позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, оскільки не містить недостовірних даних та таких, що нашкодили гідності, честі та діловій репутації позивача. Відповідно до ч.2 ст. 47-1Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК (435-15) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР). Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Судом оглянуто також відеозапис наданий представником позивача. Проаналізувавши наведену у в ньому інформацію, суд приходить до висновку, що така інформація подана у формі припущень, оціночних суджень, оскільки речення не містять стверджувальних висловів щодо особи позивача. Відповідно до ст.48 ч.4 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» запис передачі у незмінній формі зберігається протягом 14 днів з моменту розповсюдження. Статтею 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» передбачено право громадянина або юридичної особи вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи та право на отримання копії запису фрагменту з відповідною оплатою. Позивач відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» не скористався своїм правом вимоги до телерадіооргнацізації про спростування поширених у її програмі відомостей. Таким чином, поширену відповідачами інформацію суд не визнає недостовірною та такою, що порушує право позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації. Щодо належності веб-сайту на якому була поширена інформація про позивача ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» суд прийшов до наступних висновків. Належність веб-сайту ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» позивач підтверджує цитатами з справ № 914/2583/17 та № 914/1943/16 та посилався на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Проте, позивачем здійснено неправильне тлумачення положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України про обставини, які не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 12 Постанови Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюванної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним доказом про те хто є власником веб-сайту є Довідка Центру компетенції УЦПНА. Стосовно заявлених вимог до відповідача - НАБ України, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» 14.10.2014 № 1698-VII (далі - Закон № 1698) Національне бюро є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1698 одним із обов`язків Національного бюро є здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проведення досудового розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом. Згідно ст. 38 КПК України підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України є органами досудового розслідування (органами, здійснюють дізнання і досудове слідство). Як вказав представник відповідача - Національного бюро вбачається з матеріалів, детективами Національного здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015110000000121 від 19.03.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 205, 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 28 ч. 2, ст. 205-1, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 364 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1698 Національне бюро через засоби масової інформації, на своєму офіційному веб-сайті та в інших формах регулярно інформує суспільство про свою діяльність Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Станом на момент викладення інформації на офіційному веб-сайті Національного бюро щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні, позивач мав статус підозрюваного. Вказана обставина позивачем не оспорювалась. Згідно ч. 1 ст. 11 КПК України злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Відповідно до ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до КК України може наставати кримінальна відповідальність. При цьому, суд погоджується з доводами відповідача, що наведені у нормах КК України визначення, в тому числі терміни «злочин» та «суб`єкт злочину», не пов`язується з можливістю його виключного використання стороною обвинувачення після набрання вироку суду законної сили. Отже, сторона обвинувачення використовує визначення КК України та КПК України з моменту початку досудового розслідування і протягом всього періоду формування матеріалів досудового розслідування. Таким чином, суд вважає, що висловлена інформація 23.10.2018 Національним бюро в ефірі телеканалу новин « 24» та в мережі Інтернет не містить формулювання про встановлену вину позивача у вчиненні злочину, а наголошувалось лише на наявності у слідства даних про участі позивача у вчиненні кримінального корупційного правопорушення, що розслідується детективами Національного бюро. З огляду на викладене вище, суд, з врахуванням всіх доказів наданих сторонами у справі, дійшов висновку про те, що позивачем не доведені обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо порушення його прав з боку відповідачі і щодо наявності підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позову слід відмовити, як необґрунтованого. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed