Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

20.09.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій вона просить суд визнати відповідача таким, що втрати право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилається на те, що 04.02.1982 року батьку сторін, [PERSON] , було видано ордер на квартиру [ADDRESS] . Крім нього в ордері також були вказані члени сім`ї. Мати сторін померла [INFO] , батько - [INFO] . До 2019 року в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані позивач: [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , її неповнолітній син [PERSON] (2004 року народження), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , її неповнолітня донька [PERSON] (2008 року народження). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.06.2019 року визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] 2008 року народження, такими що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що квартири 45 та 46 є окремі житлові приміщення. В кв. 45 встановлено окремі газовий лічильник, та лічильник на воду. На теперішній час в 3 кімнатній кв. № 45 (площею 43,4 кв.м.) зареєстровані та мешкають [PERSON] (наймач типовий договір найму житла укладене 23.09.2020 року), та її син [PERSON] . А в 2 кімнатній кв. № 46 (площею 27,6 кв.м) мешкає [PERSON] (наймач типовий договір найму житла укладено 07.04.2021 року) (її неповнолітній син [PERSON] 2004 року народження) та другий син [PERSON] . Позивачка зазначає, що в паспортах вказаних осіб реєстрація була вказана кв. 45-46. 20.07.2021 року [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] 2004 року народження знялись з реєстрації за адресою [ADDRESS] , та зареєструвалися за адресою [ADDRESS] . Тобто на даний час: в 3 кімнатній кв. № 45 (площею 43,4 кв.м.) зареєстровані та мешкають [PERSON] (наймач типовий договір найму житла укладено 23.09.2020 року), та її син [PERSON] . А в 2 кімнатній кв. № 46 (площею 27,6 кв.м.) зареєстровані та мешкають [PERSON] (наймач типовий договір найму житла укладено 07.04.2021 року) (її неповнолітній син [PERSON] 2004 року народження). [PERSON] (відповідач) досі зареєстрований за адресою квартирою [ADDRESS] . Позивачка посилається, що на даний час вже не існує адреси [ADDRESS] , є дві окремих квартири - 45 та 46 . Два роки тому відповідач виїхав з квартири 46 та на даний час там не мешкає. А в квартирі 45 відповідач не мешкав з дня його народження, особисті речі в приміщенні відсутні, він не оплачує комунальні платежі, не приймає участь в утриманні майна. Місто його мешкання на теперішній час не відомо, від спілкування він ухиляється. Врегулювати конфлікт без звернення до суду неможливо. Через те, що у квартирі зареєстровані інші особи, які там не мешкають, позивачка не може повно користуватися своїми правами: оформити субсидію, подати документи на приватизацію майна та інше. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 28.09.2021 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, прийнято вищезазначену позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі за вказаним позовом, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки - адвокат Білов І.В. надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти заочного розгляну справи. Відповідач, який неодноразово належним чином повідомлявся про розгляд справи, в тому числі через оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2021 року постановлено проводити заочний розгляд даної справи. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] , сім`я якого складається з 12 чоловік, видано 04.02.1982 року Виконавчим комітетом Міської ради народних депутатів м. Миколаїв ордер № 852, на право зайняття 5 кімнат в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.10.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.06.2019 року по справі № 490/1478/18, що набрало законної сили 26.07.2019 року, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на момент винесення рішення, була основними квартиронаймачами житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Крім того, вказаним Рішенням визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З копії Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що його виготовлено на ім`я [PERSON] . Житлова площа складає 43,4 кв.м. З копії Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що його виготовлено на ім`я [PERSON] . Житлова площа складає 27,6 кв.м. Поряд з цим, згідно копії Заяви [PERSON] , посвідченої 09.12.2019 року приватним нотаріусом ММНО Машковою С.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 1139, він дав свою згоду на переоформлення особового рахунку щодо квартири [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] Також згідно копії Заяви [PERSON] , посвідченої 09.12.2019 року приватним нотаріусом ММНО Машковою С.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 1138, він дав свою згоду на переоформлення особового рахунку щодо квартири [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] Рішенням Виконавчого комітету ММР № 469 від 10.06.2020 року змінено договір найму житлового приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї та укладено окремі договори найму на вимогу членів сім`ї наймача: [ADDRESS] із 5 кімнат, житловою площею 71,0 кв.м., наймачем якої значився [PERSON] , який помер, за взаємною згодою членів сім`ї вирішено укласти окремі договори найму: - на 3 кімнати житловою площею 43,4 кв.м. наймачем квартири вважати [PERSON] , складом сім`ї із 2 осіб (вона, син); - на 2 кімнати житловою площею 27,6 кв.м., наймачем квартири вважати [PERSON] , складом сім`ї із 3 осіб (вона, два сини). Згідно копії Розпорядження Управління комунального майна ММР від 18.09.2020 року, передано КЖЕП Центрального району м. Миколаєва та закріплено на праві господарського відання комунальне майно - неприватизовану квартиру у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: квартиру № 45 . Крім того, згідно копії Типового договору № 39 найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду від 23.09.2020 року КЖЕП Центрального району м. Миколаєва надає наймачу та членам його сім`ї, а саме: [PERSON] (наймач), [PERSON] (син), у безстрокове користування житло - 3 кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 43,4 кв.м. Згідно копії Типового договору № 26 найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду від 07.04.2021 року КЖЕП Центрального району м. Миколаєва надає наймачу та членам його сім`ї, а саме: [PERSON] (наймач), [PERSON] (син); [PERSON] (син), у безстрокове користування житло - 2 кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 27,6 кв.м. Згідно копії Довідки Управління комунального майна ММР № 1696/10/01/08/20 від 25.09.2020 року, виданої [PERSON] , згідно архівних матеріалів, міський орган приватизації, не приймав розпоряджень щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії Довідки Управління комунального майна ММР № 1913/10/01/08/20 від 30.10.2020 року, виданої [PERSON] , згідно архівних матеріалів, міський орган приватизації, не приймав розпоряджень щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії Розпорядження Управління комунального майна ММР № 52р від 25.03.2021 року, передано КЖЕП Центрального району м. Миколаєва та закріплено на праві господарського відання комунальне майно - неприватизовану квартиру у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: квартиру № 45-46 . Згідно копії Акта від 07.09.2021 року, підписаного сусідами позивачки та посвідченого ТОВ «Центральний 1», сусіди підтверджують інформацію, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з дня народження і до теперішнього часу. Приватних речей вищевказаної особи в помешканні не знайдено. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015 року. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання у квартирі [ADDRESS] , проте не проживає в ній та не користується нею понад шість місяців. Судом не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивачки щодо проживання відповідача в даному жилому приміщенні протягом зазначеного часу. Також не встановлено будь-яких поважних причин відсутності відповідача у квартирі та підстав для збереження за ним права користування даним жилим приміщенням. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Слід зазначити, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи викладене, позов можна вважати обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved