Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

20 березня 2018 року, [PERSON], звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій, з метою отримання спадщини, як спадкоємиці за заповітом від 23.12.2003 р. (реєстр. № 05-01/187), який залишив на її імя [PERSON], померлий 17.01.2004 р., в чому їй було відмовлено нотаріусом у звязку з пропущенням строків на прийняття спадщини, передбаченими ст. 1270 ЦК України, просила суд, встановити юридичні факти родинних відносин її та батька (заповідача) [PERSON], померлого 17.01.2004 р. та спільного постійного проживання її зі спадкодавцем (заповідачем) [PERSON], померлим 17.01.2004 р. на протязі останніх 6 років до смерті останнього. В судове засідання заявниця не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, поштовим повідомленням про вручення судової повістки з викликом до суду, причини неявки суду не повідомила, однак надала суду свою письмову заяву, в якій повністю підтримала доводи своєї заяви та просила суд, слухати справу за її відсутності (а.с. 34,37). Представник заінтересованої особи Березівської державної нотаріальної контори Одеської області ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, поштовим повідомленням про вручення судової повістки з викликом до суду, причини неявки суду не повідомив (а.с. 33). Представниця заінтересованої особи Овідіопольської селищної ради Одеської області в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] та проханням про слухання справи за її відсутності (а.с. 35-36). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до умов ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених у ч. 2 цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Пунктами 7,15 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - встановлено, що відповідно до п.1 ст.273 (1502-06) ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Судом встановлено, що 23.12.2003 р. [PERSON] склав заповіт (реєстр. № 05-01/187), посвідчений секретарем Ставківської с/р Березівського району Одеської області, за яким, належну йому земельну ділянку, розташовану на території Ставківської с/р в розмірі 3,16 га, масив № 6, ділянка № 10, яка належала йому згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 071826 від 25.06.2003 р. та все належне йому майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому за законом і на що він матиме право заповідав [PERSON] (заявниці) (а.с. 11,12). По матеріалам справи, судом було встановлено, що заявниця, яка народилась [INFO], після укладення шлюбу змінила своє дівоче прізвище «Дулько» на «Сидорова» згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 457386 від 13.06.1981 р. - є донькою спадкодавця [PERSON], померлого 17.01.2004 р., який фактично проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу з матірю заявниці [PERSON], померлої 01.09.1997 р., а тому у свідоцтві про народження заявниці серії IV-УР № 1150526 від 07.08.1962 р. відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, а тому суд вважає встановленим і доведеним документально юридичний факт батьківства [PERSON] щодо його доньки [PERSON], яка має по батькові «Яківна» (а.с. 7). Суд зясував, що на день своєї смерті 17.01.2004 р., спадкодавець [PERSON] проживав в житловому будинку № 111 по вул. Т. Шевченка в смт. Овідіополь, і за вказаною адресою заявниця зареєстрована у встановленому законом порядку і постійно проживає, що зокрема підтверджується довідками Овідіопольської с/р та виписками з погосподарської книги (а.с. 5-6,15,16,18-29). Мати заявниці [PERSON] померла 01.09.1997 р. (а.с. 9). Таким чином, суд дійшов висновку, що на час відкриття спадщини, заявниця постійно проживала зі спадкодавцем, а отже прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, фактично вступивши до її управління. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, заявниця отримала відмову (розяснення) нотаріуса щодо пропущення строку на прийняття спадщини і рекомендацію звернення до суду з позовом про визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини. Однак, заявниця обрала інший, передбачений законом спосіб захисту своїх прав, а саме встановлення вищевказаних фактів, що мають юридичне значення (а.с. 14). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, підтвердженої документально, і яка підлягає задоволенню.

Outcome: approved