Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

21 березня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ DAEWOO T13110 купе-В, 2006 року випуску, зареєстрованого у державному реєстрі МВС д.н. [NUMBER] за [PERSON], [INFO], залишити право власності на ? частину вказаного транспортного засобу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 24.02.1979 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 24.06.2017 року. За час сумісного проживання, на спільні кошти вони придбали автомобіль ЗАЗ DAEWOO T13110 купе-В, 2006 року випуску, зареєстрованого у державному реєстрі МВС д.н. [NUMBER]. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово просила колишнього чоловіка возити її до лікарні, оскільки за станом здоровя їй важко пересуватися загальним транспортом і обіцяла йому не ставити питання про розподіл автомобіля, але він відмовив їй. Після розірвання шлюбу між сторонами не було досягнуто згоди щодо поділу набутого у шлюбі автомобіля, тож позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду. 23 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 30 травня 2018 року. 30 травня 2018 року\~ позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для сплати судового збору. 01 червня 2018 року продовжено розгляд справи у звязку з усуненням недоліків, призначено розгляд справи на 20 червня 2018 року. Позивач подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з вартістю автомобіля визначену відповідачем згодна. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позивача визнає частково, у відзиві на позовну заяву вказав, що вимоги позивача визнав частково, оскільки позивачем не надано підтверджень витрат за отримання правової допомоги в сумі 500,00 грн. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Позивач та відповідач 24 лютого 1979 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ № 477246 виданого Миронівською с/р Первомайського району Харківської області ( а.с.10). Шлюб розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ВЛ № 180510 виданого 24 червня 2017 року Первомайським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.11). Згідно довідки Головного сервісного центру МВС України, станом на 10.01.2018 року згідно з інформацією з бази даних ЄДР МВС за [PERSON], [INFO] зареєстровано ЗАЗ DAEWOO T13110 купе-В, 2006 року випуску ( а.с.12). Відповідно до наданого відповідачем звіту № 3002337_04052018_2291 від 04.05.2018 року «Про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу» ЗАЗ DAEWOO T13110 купе-В, номерний знак [NUMBER] ринкова вартість\~ автомобіля станом на 04.05.2018 року складає 46029,00 грн.(а.с.27-29). З чим погодилась позивач по справі. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення в відповідача на її користь витрат за надання правової допомоги в розмірі 500,00 грн. то вона задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази в підтвердження цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial