Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. Процесуальні дії у цивільній справі. У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 24 листопада 2007 року вона уклала шлюб із [PERSON] [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , а [INFO] народився син - [PERSON] . Однак, [PERSON] не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб. Також, оскільки відповідач не бере участь в утриманні дітей, [PERSON] також просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, а також, оскільки батько дітей [PERSON] проживає у м.Донецьк, а позивач з дітьми фактично проживає у м.Бориспіль, та відповідач декілька разів висловлював бажання взяти дітей до себе, з урахуванням проведення на території Донецької області бойових дій, просить визначити місце проживання дітей з матір`ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 30 серпня 2021 року (а.с.18) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 вересня 2021 року (а.с.28) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Позивач направила заяву від 19.11.2021, в якій просила справу слухати без її участі, підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.34). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не надав, повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті суду (а.с. 30, 37). Представник служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради Павленко Л.В. направила на адресу суду заяву, в якій позов підтримала, також надала висновок (а.с.31). 2. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 24 листопада 2007 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьку, про що був складений відповідний актовий запис №1160. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 7, 8). Позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 23.10.2014 року №3249000103 (а.с.12) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 03.09.2021 (а.с.25) за адресою: [ADDRESS] проживають позивач, донька [PERSON] , син [PERSON] , [PERSON] , мати позивача. Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються главою 11 «Припинення шлюбу», главою 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» та главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» СК України. 3. Норми права, якими керувався суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджують у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 4. Мотиви, якими керувався суд при вирішенні спору. Встановлено, що [PERSON] не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Примушування позивача до шлюбу з [PERSON] не допускається. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розірвати. Також встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання дітей сторін. Ця обставина є достатньою підставою для стягнення з [PERSON] аліментів на їх утримання. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] має поганий стан здоров`я або тяжке матеріальне становище, а також на його утриманні перебувають інші діти та непрацездатні особи. З огляду на це, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача допустимо стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 19 серпня 2021 року, дати направлення позову на адресу суду, і до дня досягнення старшою дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є цілком достатнім для належного забезпечення та гармонійного розвитку дітей, та відповідає визначеному ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України розміру аліментів, який може бути стягнутий з платника аліментів у безспірному порядку. Рішенням виконавчого комітету міської ради 11.10.2021 № 797 було погоджено висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання малолітніх дітей (а.с.32). З висновку (а.с.33) встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю у найманому житлі за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для життя, розвитку та відпочинку дітей, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 23.09.2021 № 196. Відповідно до довідки № 163/21 від 17.09.2021 громадянка [PERSON] працює начальником лабораторії з контролю виробництва в департаменті якості в ТОВ «Асканія-Пак», має стабільний заробіток та спроможна утримувати дітей, забезпечувати їх нагальні потреби. [PERSON] відповідально ставиться до збереження життя дітей, має здатність усвідомлювати труднощі та долати їх, батьківський потенціал на належному рівні, що підтверджується актом оцінки потреб сім`ї від 20.09 2021. Відповідно до довідки від 01.09.2021 № 155 малолітня [PERSON] є ученицею 8-А класу Бориспільського академічного ліцею. Малолітній [PERSON] відвідує дитячий дошкільний заклад «Росинка», відповідно до довідки від 01.09.2021 № 113. З урахуванням викладеного, суд, вважає, що місце проживання доньки та сина сторін належить визначити з їх матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 5. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, пов`язане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1816 гривень 00 копійок за дві вимоги немайнового характеру. Ця обставина підтверджується квитанцією від 17.08.2021 (а.с.13). Пред`явлений нею позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1816 гривень 00 копійок. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в частині стягнення аліментів.

Outcome: approved