Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

20.05.2019 р. позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить розірвати шлюб між сторонами, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути судові втрати з відповідача, та державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 01.09.2012 року між сторонами було укладено шлюб, від якого останні мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Поступово сімейні відносини між сторонами почались погіршуватись, та між сторонами втрачено почуття любові та поваги, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, оскільки між сторонами згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини не досягнуто. Відповідачем подано до суду відзив, в якому він не заперечує проти розірвання шлюбу, та зазначає, що згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, оскільки відповідач займається вихованням дитини, та надає дитині необхідну матеріальну допомогу, та єдиним джерелом доходу відповідача є його заробітна плата, а тому відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, та просив ухвалити рішення із урахуванням обставин та пояснень, викладених у його відзиві на позовну заяву. 20.05.2019 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 22.05.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усуненні недоліків, які усунено позивачем 04.06.2019 року. 11.06.2019 року судом здійснено електронні запити до Реєстру територіальної громади м. Харкова, відповіді на які надано 11.06.2019 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2019 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.08.2019 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначеного до судового розгляду по суті. Сторони вступили у шлюб 01 вересня 2012 року, який був зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 546. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони на примирення не згодні, відповідач в своєму відзиві позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, та просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу без надання строку на примирення. Згідно з ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В силу ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один пере одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК). Частинами 3 та 4\~статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.\~111, ч. 1 ст.\~112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, від так збереження сім`ї на підставі наведених вище норм права є неможливим, а строк на примирення сторони не просять. З урахуванням особливого характеру сімейних відносин, встановлених фактичних взаємин подружжя, категоричного заперечення позивача проти збереження шлюбу, та згоди на це відповідача, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. За заявою позивача суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. (ст. 181 СК України). За змістом\~статті 183\~СК України розмір\~аліментів визначається\~у частці\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до статті 184\~СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За положеннями частини другої статті 182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатним, та працевлаштованим, інших аліментних зобов`язань не має, зі стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи, інших обставин, що мають істотне значення не встановлено. Враховуючи встановлені судом обставини, що стосуються матеріального стану відповідача, при чому суд зазначає, що доказів розміру витрат, які несе позивач або відповідач на утримання власної дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, до суду надано не було. Істотних обставин, які б перешкоджали виконанню відповідачем своїх батьківських обов`язків належним чином, немає. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині частково, а саме стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а в іншій частині що стосується визначення розміру аліментів не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд відмовляє у урахуванням встановлених обставин судом, що не позбавляє позивача в подальшому звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів., та підстав для визначення аліментів в даному випадку у твердій грошовій сумі у суду не має, оскільки позивач заперечує категорично проти цього, та відповідач отримує на разі стабільну заробітну плату, та його дохід не є мінливим або нерегулярним, так як доказів цього надано зі сторони відповідача не було. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Також суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах актів цивільного стану, оскільки вказані витрати не відносяться до судових, та підстав для їх стягнення за приписами ЦПК України не існує. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів.

Outcome: partial