Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

21 квітня 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням(а.с. 1-4). Ухвалою судді від 30 квітня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду(а.с.16-17). Ухвалою суду від 14 травня 2020 року до участі у справі залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області(а.с.25-26). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надав відповідну заяву (а.с.23). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, представник належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.30-31). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, представник належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.22). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с. 28), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положеньстатті 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є комунальною власністю, не приватизована, позивач [PERSON] є наймачем зазначеної квартири, що також підтверджується ордером на житлове приміщення № 667 від 03 вересня 1998 року (а.с. 7) Згідно довідки № 3165 від 08 листопад 2018 року, виданої Відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради, у квартирі [ADDRESS] окрім позивача [PERSON] також зареєстрований [PERSON] (а.с.10). З грудня 2018 року відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, про що 14 квітня 2020 року складено відповідний акт (а.с.6). Він фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. Разом з тим, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved