Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

20.06.2017 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначали, що 11.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір № МL-400/181/2007, на загальну суму кредиту 44200,00 дол.США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком до 11.06.2017 року. Одночасно в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки № SR-400/156/2007, № SR-400/157/2007. Крім того , в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та [PERSON] , [PERSON] 11.06.2007 року укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на порушення відповідачами кредитних зобов`язань та виникнення станом на 01.06.2017 року заборгованості у загальному розмірі 20549,60 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 540666,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом -15354,69 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 403986,50 грн., заборгованість по сплаті відсотків -5194,91 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 136679,64 грн., Банк просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказану суму заборгованості та звернути стягнення на заставлене майно за іпотечним договором а саме квартиру [ADDRESS] , шляхом її продажу на прилюдних торгах, за початковою ціною не нижче вартості предмету іпотеки, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна. Ухвалою суду від 24.07.2017 року провадження у справі було відкрито. 06.10.2017 року відповідач [PERSON] надала суду заперечення на позов, в яких зазначила, що є співвласницею квартири [ADDRESS] . Співвласником квартири є її син [PERSON] , який уклав з Банком кредитний договір, зі змістом якого вона не була ознайомлена. Вважає, що позов необґрунтований оскільки Банком не надано доказів існування заборгованості за договором, належних розрахунків заборгованості за кредитом та відсотками, розмір яких неодноразово змінювався без її повідомлення. 03.04.2019 року представник Банку надав суду заяву про збільшення позовних вимог, та в зв`язку з тривалим розглядом справи, просили стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01.04.2019 року становить 24681,49 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 671561,20 грн., з яких заборгованість за кредитом -15354,69 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 417787,34 грн., заборгованість по сплаті відсотків 9326,80 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає -253773,86 грн., та в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того 03.04.2019 року представник Банку, на виконання ухвали суду від 16.11.2018 року про витребування доказів, надав суду додаткові докази по справі, а саме: докази фактичного отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 44200 дол.США, а саме: кредитну заявку, меморіальний ордер №15 про видачу готівки, додатковий договір до договору про кредитування поточного рахунку від 30.07.2007 року; розгорнутий розрахунок заборгованості станом на 01.04.2019 р.; виписки з особового рахунку по боржнику [PERSON] КД № МL-400/181/2007 з 11.06.2007 року. 13.05.2019 року представник відповідача Гурко С.В. надав суду заперечення на заяву Банку про збільшення позовних вимог, в яких зазначив, що збільшення розміру заборгованості за кредитом та відсотками є неправомірним, оскільки нарахування заборгованості має здійснюватися лише у межах строку дії кредитного договору, тобто до 11.06.2017 року, подальше нарахування заборгованості є порушенням вимог ст. ст. 1048, 1050 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 28.03.2018 року. Крім того, зазначив що додаткові докази по справі надані Банком з порушенням встановлених строків, надані докази є неповними і з них неможливо перевірити правильність розрахунку заборгованості. У судове засідання представник Банку не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності [PERSON] , у задоволенні позову просять відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного. 11.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір № МL-400/181/2007, на загальну суму кредиту 44200,00 дол.США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком до 11.06.2017 року. Фактичне отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 44200 дол.США підтверджується кредитною заявкою від 30.07.2007 року, меморіальним ордером №15 про видачу готівки, додатковим договором до договору про кредитування поточного рахунку від 30.07.2007 року. Одночасно в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки № SR-400/156/2007, № SR-400/157/2007, відповідно до яких останні зобов`язались відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та [PERSON] , [PERSON] 11.06.2007 року укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] . В зв`язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 01.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 20549,60 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 540666,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом -15354,69 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 403986,50 грн., заборгованість по сплаті відсотків -5194,91 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 136679,64 грн. 06.02.2017 року відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] була направлена досудова вимога про добровільне погашення суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Отже, стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобовязання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15. Таким чином суд вважає що з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 20549,60 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 540666,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом -15354,69 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 403986,50 грн., заборгованість по сплаті відсотків -5194,91 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 136679,64 грн., яка виникла станом на 01.06.2017 року. Розмір суми заборгованості підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Разом з цим суд не вбачає підстав для стягнення суми заборгованості яка була розрахована Банком станом на 01.04.2019 рік ( відповідно до уточненої позовної заяви) у розмірі 24681,49 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 671561,20 грн., з яких заборгованість за кредитом -15354,69 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 417787,34 грн., заборгованість по сплаті відсотків 9326,80 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає -253773,86 грн., оскільки зазначений розмір заборгованості нарахований після спливу передбаченого договором строку кредитування та датою остаточного повернення кредиту. Зазначена позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 28.03.2018 року ( справа № 444/9519/12), відповідно до якого: «Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбувається під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України)» (п. 32 Постанови). 2. «строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання» (п. 35 Постанови). 3. згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 4. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики». (п. 50 Постанови). 5. «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування» (п. 53 Постанови). 6. «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання» (п. 54 Постанови). Відповідно до ч.1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Відповідно до таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття 2 ЦК України) співмірність заборгованості та предмета іпотеки необхідно оцінювати з урахуванням конкретних обставин справи: розміру боргу та характеристики предмета застави. Матеріали справи містять погоджену між іпотекодавцями та іпотекодержателем у розумінні частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціну продажу предмета іпотеки 326369,00 грн. (п.4.4. іпотечного договору від 11.06.2007 року), що за відсутності інших наданих сторонами доказів є достатнім для виконання судом вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу за початковою ціною, визначеною сторонами при укладанні договору відповідає вказаному правому висновку Великої Палати Верховного Суду, з урахуванням розміру заборгованості та вартості предмета іпотеки визначеної сторонами. Разом з тим діючим законодавством передбачено, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом позасудового застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». При цьому, вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу. Звертаючись до суду з позовом, Банк просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною не нижче вартості предмета іпотеки. Отже, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною предмета іпотеки 326369,00 грн. Враховуючи зазначені вище норми Закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що через невиконання відповідачами основного зобов`язання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Доводи представника відповідача [PERSON] , про надання Банком додаткових доказів по справі з порушенням строків зазначених в ухвалі суду від 16.11.2018 року, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до наданих Банком письмових пояснень, ухвала суду про витребування доказів ними була отримала лише 22.02.2019 року (вх.№88-400-02/68-БТ), та в зв`язку з перебуванням документації у Головному офісі Банку потребувалась більше часу ніж надано судом. Крім того посилання відповідача [PERSON] на не ознайомлення з кредитним договором від 11.06.2007 року, суд також не приймає до уваги, оскільки Договір іпотеки від 11.06.2007 року містить в собі посилання на істотні умови кредитного договору, який був укладений між Банком та [PERSON] , та в забезпечення виконання якого був укладений Договір іпотеки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 8110,00 грн..

Outcome: approved