Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

20 грудня 2019 року АТ «СК «Країна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на те, 30.11.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: 1. «ЗАЗ 110217 », державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; 2. «БАЗ 2215» державний номер [NUMBER] . Постановою суду відповідача визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП. Внаслідок ДТП відповідачем було завдано матеріальну шкоду власнику автомобіля «БАЗ 2215» [PERSON] , який звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Країна». Позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 11328,35грн. (платіжне доручення №536 від 27.03.2017), яке просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Страхова компанія «Країна», а також судові витрати. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 30 листопада 2016 року відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль «БАЗ 2215», який належить [PERSON] , зазнав механічних пошкоджень. Постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2016 року винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] . Крім того, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП - залишення водієм транспортного засобу місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Країна» (поліс №АЕ/9519726). Потерпілий [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно з проведеним оглядом автомобіля «БАЗ 2215», ремонтної калькуляції № 42478 та заяви [PERSON] було погоджено розмір страхового відшкодування в розмірі 11838,35 грн. Позивачем було виплачено страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 11328,35 грн (11838,35 грн - 510 грн франшиза), що підтверджується платіжним дорученням №536 від 27.03.2017 та відомістю до нього. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з пунктом 38.1.1. (пп «в») Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених страховиком на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу. До страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено позивачем 27.03.2017, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом позивач звернувся 20.12.2019, цей строк позивачем не пропущено. Таким чином, встановивши що, внаслідок компенсації позивачем шкоди потерпілій стороні у ДТП - [PERSON] (власнику транспортного засобу «БАЗ 2215»), позивач набув право вимоги саме у порядку регресу, а також відсутність інших підстав для відмови у позові, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved