Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, від 11.04.2017 року, у загальному розмірі 221 937,49 грн., яка складається: безпосередньо із суми заборгованості 42 550,16 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язання - 140533,15 грн., нарахованих 50% річних від суми простроченого зобов`язання у розмірі 32 990,95 коп., та інфляційних нарахувань у сумі 5 863,23 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після укладення договору позики №2017/04/11 та отримання, строком на три місяця, на засадах зворотності, платності та забезпеченості, оговореної суми позики у розмірі 40 454 гривень., які були еквівалентні на момент надання позики 1502 доларам США, відповідач, свої зобов`язання по поверненню у встановлений договором строк позики із виплатою процентів, виконував не належним чином, у зв`язку із чим виникла зазначена заборгованість. Враховуючи визначені договором штрафні санкції у вигляді пені та штрафу а також інфляційні нарахування у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання , у відповідності до вимог статей 525,526, 549-552,610, 1046, 1049,1050 Цивільного Кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача всю суму заборгованості яка виникла, з відрахуванням з пені 14774,95 грн., яки були сплачені боржником, а також судові витрати, у розмірі судового збору сплаченого при подачі позову, у сумі 3 329,06 грн. Від відповідача надійшов відзив та представник відповідача погоджуючись з фактом наявної заборгованості вважає, щ згідно проведеного розрахунку заборгованості на підставі документів наданих стороною позивача загальний розмір заборгованості складає 40426,46 грн. 2. Процесуальні дії у справі Позов надійшов до суду 19.08.2019 року (а/с 2) зі сплатою судового збору у розмірі 3 329,06 грн. ( а/с 1). Ухвалою суду від 29.08.2019 року було відкрито провадження по справі із розглядом справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін до судового засідання ( а/с 69). У судові засідання 16.10.2019 та 14.11.2019 року відповідач не з`явився, відзиву на позов не надав. Копія ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із додатками, а також судові повістки направлялись судом за місцем реєстрації міста проживання відповідача, згідно отриманих у з відділу адресної довідкової роботи головного управління державної міграційної служби України в Одеській області відомостей ( а/с 68). Від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих стороною доказів, та повідомлено про відсутність заперечень проти заочного порядку розгляду справи. Ухвалою суду від 14.11.2019 року розгляд справи проведений у порядку заочного провадження. Заочним рішенням від 14.11.2019 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики у загальному розмірі 221 937, 49 грн., яка складається з : 42550,16 копійок - тіло позики; 155 308,10 грн. пені за прострочення погашення тіла позики з 11.01.2018 року по 11.01.2019 року; 5 863,23 грн. інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості; штраф за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 32 990,95 грн., а також судові витрати у розмір сплаченого судового збору - у сумі 3 329,06 грн. ( а/с 89). 30.01.2020 року виконавчі листи були отримані представником позивача ( а/с 96). Ухвалою суду від 25.06.2020 року, на підставі заяви відповідача, було скасовано заочне рішення із призначенням справи до судового розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін ( а/с 135). 13.10.2020 року представником відповідача наданий відзив (а/с 155). 28.10.2020 року ТОВ « Фінансова компанія « АРС-Капітал » на виконання ухвали суду від 13.10.2020 року, надані відомості отриманих виплат. У судовому засіданні 19.11.2020 року від представника відповідача подано розрахунок заборгованості на підставі наданих стороною позивача відомостей. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні 11.04.2017 року між ТОВ « Фінансова компанія «АРС-Капітал» та [PERSON] , у простої письмової формі, було укладено договір позики №2017/04/11( а/с 7)- далі по тексту Договор. Відповідно до повідомлення про умови кредитування , з якими до підписання Договору під власний розпис був ознайомлений [PERSON] , та яке складено у відповідності до вимог Закону України « Про захист прав споживачів», метою позики зазначено: для бізнесу ( а/с 48). За змістом опитувальника фізичної особи, заповнення якого [PERSON] яка передувало укладення Договору , зазначено що позичальник працює охоронцем та бажає отримати позику на умовах фінансового кредиту на особисті потрібності ( а/с 49). Згідно з п. З Договору строк дії договору становить три місяці: з 11 квітня 2017 року по 11 липня 2017 року, однак закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. Порядок повернення позики передбачено п. 4 Договору , відповідно до якого: днем повернення позики вважається 11 липня 2017 року, позика повертається в повному розмірі в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця, з урахуванням валютного курсу станом на день платежу ( п.2.5 ). Відповідно до п. 5 Договору, позичальник зобов`язаний повернути позику у строки та у розмірі передбачені Договором; сплатити проценти за Договором у строки та у розмірі, передбачені Договором; сплатити штрафні санкції у разі порушення умов Договору. Розмір процентів за користування грошовими коштами, відповідно до п.2.3 Договору складає 5% місячних (60%) річних, від фактичного розміру позики. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування позикою. Договором також передбачено штрафні санкції за несвоєчасну сплату процентів або несвоєчасне повернення суми позики. Так, відповідно до п.6 Договору, якщо Позичальник своєчасно не сплатив проценти за користування грошовими коштами або своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити Позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі 1% від суми простроченого грошового зобов`язання, за кожний день прострочення з дати виникнення простроченої заборгованості по дату погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення. Відповідно до п. 6.2 Договору позики. Сторони домовились, що пеня за Договором нараховується протягом всього строку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором по день їх виконання. Додатково сторони домовились, що у разі прострочення строку повернення позики або її частини, або процентів за користування позикою, позичальник несе відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, шляхом оплати позикодавцю 50% річних від вчасно несплаченої суми за весь час прострочення. Відповідно до платіжного доручення №381 від 11.04.2017 року з боку ТОВ «ФК «АРС-Капітал» на ім`я [PERSON] переведено 40454,00 грн. ( а/с 25). За період часу з 10.05.2017 року по 10.0.01.2018 року позичальником було сплачено 17 675 грн. - сплату відсотків за користування кредитом, а також з 13.02.2018 року по 13.08.2018 року - 14 450 грн., в якості сплати пені за несвоєчасно виконання грошових зобов`язань за договором позики ( довідка банку про надходження коштів ( а/с 73). У зв`язку ін. неможливістю виконувати свої зобов`язання пор поверненню відсотків та суми позики позичальником, між сторонами були укладені додаткові угоди, якими були внесені зміни до договору позики щодо терміну повернення позики - 12.07.2017 року з визначенням строку виконання зобов`язань 12.10.2017 року ( а/с 12 ) та 11.10.2017 року з визначенням строку повернення позики 11.01.2018 року ( а/с 14). Між сторонами також погоджувались графіки платежів одночасно із угодами про зміни терміну повернення позики ( а/с 13,15). Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 31.07.2019 року заборгованість за договором позики складає: 42550,16 копійок - тіло позики з урахуванням курсового коефіцієнту; 155 308,10 грн. пені за прострочення погашення тіла позики з 11.01.2018 року по 11.01.2019 року; 5 863,23 грн. інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості; штраф за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 32 990,95 грн. ( а/с 20). У наданої представником позивача відомості щодо отримання виплат віл [PERSON] а також згідно пояснень представника позивача у судовому засіданні 19.11.2020 року , з суми заборгованості по пені сторона позивача просить відрахувати 14 774,95 грн., до яких відносяться: - сплачені боржником в якості погашення пені за період з 13.02.2018 року та - переплата у розмірі 324,95 грн. при виплатах за відсотки. Позиція сторони відповідача щодо розрахунку заборгованості викладена у відзиву та розрахунку наданому у судовому засіданні 19.11.2020 року та складається з необхідності відрахування від тіла позики зайво переплачених при оплаті зобов`язань по відсотках за користування позикою, з відрахування від пені суми сплаченої з 13.02.2018 року та суми у розмірі 7346,99 грн. стягнутою виконавцем в період виконання заочного рішення, у застосуванні до розміру неустойки у вигляді пені, штрафу та 50% розміру від розміру грошового зобов`язання вимог Закону України 1734-VIII « Про споживче кредитування», згідно вимог якого розмир неустойки не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, при застосуванні валютного курсу до розміру основної заборгованості не може застосовуватись інфляційні нарахування, а тому загальний розмір заборгованості , яка визнається відповідачем складає 40426,46 грн. Крім того представником відповідача заявлене клопотання про застосування до розміру пені засад розумності у вигляді явно несправедливого розміру пені. 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо отримання, користування і повернення позики а також виконання зобов`язань врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК) Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч.1 ст. 509 ЦК). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності ( ч.1 ст. 546 ЦК). Частинами 1-3 статті 539 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 625 ЦК визначена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За змістом частини другої даної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку. Договір позики вважається укладеним в момент учинення дій щодо передання предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. Відповідно до чч.1 та 2 ст. 207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що, за договором позики, позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу, тобто суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Закон України 1734-VIII « Про споживче кредитування» ( далі Закон 1734-VIII ) визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. За змістом п.1,11 ч.1 ст. 1 Закону 1734-VIII договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей Закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; 2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави ( частина друга стаття третя ) . Згідно ст. 21 Закону 1734-VIII споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. 5. Оцінка судом аргументів сторін та обґрунтування мотивів рішення суду Сторонами визнається факт укладення [PERSON] 11.04.2017 року договору позики №2017/04/11 на виконання умов якого ТОВ « Фінансова компанія «АРС-Капітал» надала позику у розмірі 40454 грн., а позичальник в свою чергу не виконав у повному обсязі умов договору щодо повернення суми позики та сплати відсотків за користування грошима, прострочив ти самим грошове зобов`язання. У відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають додатковому доказуванню. Враховуючи умови договору суд вважає доведеним що на час закінчення дії договору ( згідно додаткових договорів 11.01.2018 року ) розмір заборгованості складав 42550,16 грн. з урахуванням розміру позики у 40454 грн., яка за домовленістю сторін була визначена на день закінчення договору еквівалентною 1502 долара США. Суд критично відноситься до заяви представника відповідача про те, що позивач повинен був при наявності переплат при погашення відсотків за користування позикою, зараховувати дані переплати саме у зменшення розміру прямої заборгованості. Дане твердження не підтверджується а ні умовами договору а ні додатковими угодами а тому зазначені кошти у загальному розмірі 324,95 грн. могли використовуватись позичальником на власний розсуд в умовах погашення заборгованості за даним договором. При розрахунку пені суд приймає до уваги, що позика , яка є предметом розгляду у даної справи має всі відзнаки споживчого кредитування враховуючи протиріччя у двох документах підписаних позичальником перед укладенням договору при зазначенні мети позики - для бізнесу і для власних потреб, та приймаючи до уваги що само повідомлення про умови кредитування складено позивачем у відповідності до вимог Закону України « Про захист прав споживачів» а місцем роботи позичальника зазначено охоронець. Визначення даних обставин має суттєво значення для застосування до спірних правовідносин положень Закону України « Про споживче кредитування», в частині максимально можливого розміру пені. При розгляді вимог про стягнення пені суд також приймає до уваги позицію Верховного Суду викладену у постанові від 02.12.2019 року по справі №924/570/19 , за змістом якої виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме - справедливості, добросовісності, розумності, суд має право зменшити суму належної до стягнення пені. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її правове призначення. Адже неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на споживача й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. У сукупності вимог ст. 21 Закону України « Про споживче кредитування» та правової позиції Верховного Суду суд приходить до висновку що засадам справедливості і розумності буде відповідати пеня у розмірі половини від суми отриманих в якості позики грошей - 20 227 грн. При розгляді вимог про стягнення 50% річних в якості відповідальності за порушення грошового зобов`язання, суд виходить з наступного. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання. Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Таким чином, попри подібність правової природи ст. 549 ЦК (щодо сплати пені і штрафу ) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку , що вимоги про стягнення 50% річних від простроченого зобов`язання у розмірі 32 990,95 грн., яки сторонами погоджені в умовах договору, не є тотожними вимогам щодо стягнення неустойки, є окремим видом компенсації за порушення грошового зобов`язання і підлягають задоволенню у повному обсязі. Також суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення інфляційного нарахування на суму боргу у розмірі 5 863,23 грн., і не приймає заперечення представника відповідача про те, що застосування еквіваленту суми позики і інфляційне нарахування не може застосовуватись одночасно так як приводить до подвійного стягнення , з оглядом на наступне. Врахування зміни курсу гривні до доларам США , як вид компенсації знецінення грошових коштів , яке визначено у договорі застосовувалось позивачем лише під час визначення суми заборгованості на момент закінчення дії договору - 11.01.2018 року, а інфляційні нарахування, у відповідності до вимог ст.. 625 ЦК позивач просить застосувати в якості відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів за період після закінчення дії договору, тому застосування обох видів компенсації але за різний період , на думку суду , є правом позивача , не порушує прав відповідача та не приведе до подвійного відшкодування знецінення грошових коштів. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та стягненню підлягає заборгованість за позикою у розмірі 42 550,16 грн., інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 5 863,23 грн., 50% річних від простроченого зобов`язання у розмірі 32 990,95 грн., та неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язань у загальному розмірі 20 227 грн. Від загальної суми заборгованості слід відрахувати 14 774,95 грн. з яких: 14450 грн. сплачених позичальником в якості погашення пені та 324,95 грн. переплачених під час сплати відсотків а також 7 346,99 грн. стягнутих з боржника державним виконавцем під час виконання заочного рішення суду від 14.11.2019 року, розмір яких підтверджено випискою з рахунку приватного клієнта АБ « Південний» щодо відрахування коштів на погашення виконавчого листа 520/19722/19 ( а/с 161). Враховуючи вищенаведене загальна сума заборгованості за договором позики №2017/04/11 від 11.04.2017 року, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ « Фінансова компанія «АРС-Капітал» складає 79 509,00 грн. 6.Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). В даному випадку судові витрати у вигляді сплаченого під час звернення до суду судового збору у розмірі 3 329,06 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1192,64 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial