Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

1 квітня 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1286 грн. щомісячно із зобов'язанням перегляду суми згідно змін в законодавстві про державний бюджет на поточний рік та компенсації (аліментів за минулий час) за період з 1 квітня 2012 р. з розрахунку 309,60 грн. в місяць в загальному розмірі 11145,60 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що після розірвання шлюбу син проживає з нею, а батько матеріальної допомоги на його утримання добровільно не надає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач жодного разу не бачив сина і коштів на його утримання взагалі не надає. Про добровільну сплату відповідачем аліментів домовитися не вдалося, так як він змінив телефон і за місцем реєстрації не проживає. Щомісяця на харчування дитини вона витрачає приблизно 1500 грн., на одяг - 200 грн., на розваги та інші потреби - 300 грн., на оплату дитячого садка - 260 грн., на підготовку до школи - 320 грн. Відповідач [PERSON] позов визнав частково пояснивши, що після розлучення з позивачем у нього проявився психічний розлад, а тому лікар порадив йому уникати будь-яких стосунків з колишнім оточенням, в тому числі і з колишньою дружиною. Саме тому він не зустрічається з сином. Раніше кошти на утримання сина він передавав через своїх батьків. На даний час він втратив роботу і перебуває на утриманні батьків, а тому у змозі сплачувати аліменти в розмірі 300 грн. Вимоги про стягнення аліментів за минулий час не по визнав пославшись на те, що раніше позивач жодних претензій до нього з приводу несплати аліментів не пред'являла. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2008 р., від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Рішенням суду від 10 жовтня 2011 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 2). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю і перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою ЖБК «Метробудівник-3» (а.с. 4) і не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу батько не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. З наданих відповідачем [PERSON] доказів вбачається, що з лютого 2015 р. він ніде не працює і офіційно підтверджених доходів не має. Відсутність офіційної роботи і стабільного доходу, які свідчать про нерегулярний і мінливий дохід відповідача, згідно з приписом ст. 184 Сімейного кодексу України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи конкретну суму, яка підлягає стягненню з [PERSON] в якості аліментів, суд враховує приписи ст. 141 Сімейного кодексу України щодо рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини та пояснення позивача про розмір щомісячних витрат на дитину. При цьому витрати на оплату додаткової підготовки дитини до школи суд не відносить до обов'язкових витрат на дитину вважаючи, що ці витрати є додатковими витратами, які можуть бути стягнуті з відповідача при наявності доказів їх понесення. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованим розмір аліментів в сумі 1000 грн., який наближений до встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років. Вимоги про зобов'язання щорічного перегляду розміру аліментів не ґрунтуються на законі. Відповідно до положень ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Підстав для стягнення аліментів за минулий час суд не вбачає, оскільки доказів на підтвердження того, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача і ухилення останнього від їх сплати, як це передбачено ч. 2 вищевказаної статті, позивач не надала. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач за законом звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial