Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

21.10.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 47048,53 грн. за кредитним договором б/н від 26.11.2013, посилаючись на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала Заяву №б/н від 26.11.2013, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Мотивуючи порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, як наслідок, станом на 12.08.2020 виникла заборгованість у розмірі 47048,53 грн., яка складається: 47048,53 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 47028,53 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 2102,00 грн. У прохальній частині позовної заяви позивач вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. До позову додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.73,74). 03.11.2020 на запит суду надійшла інформація, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.80). Ухвалою від 04.11.2020 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу 08.12.2020 без повідомлення сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву (а.с.82-83). Копію ували направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви та додатками на 39 арк. (а.с.86), однак 03.12.2020 направлена судом кореспонденція повернулася до суду не врученою адресату із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за зареєстрованою адресою проживання 02.12.2020 (а.с.87). У визначений судом строк відповідач відзив до суду не направив, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 7 ч. 13 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою\~статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»\~та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.56-60). Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~26.11.2013\~між АТ\~КБ «ПриватБанк»\~та [PERSON] \~було укладено\~\~кредитний\~договір б/н\~шляхом підписання\~Заяви,\~в якій\~остання підтвердила\~свою згоду\~на те,\~що підписана\~заява разом\~із Пам`яткою\~клієнта,\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг,\~а також\~Тарифами,\~складає між\~сторонами Договір\~про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві (а.с.16). На підтвердження зазначених у позовній заяві обставин позивач надав: розрахунки заборгованості (а.с.6-11,12-13), виписку за договором №б/н станом на 14.08.2020 (а.с.61-71), Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с.15), Довідку про термін дії виданих [PERSON] кредитних карток (а.с.14), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.17), Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.18-52). Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по кредиту, суд виходить з наступного. З виписки за договором № б/н укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом\~(а.с.61-71). Розрахунки заборгованості складаються з двох частин. Так, за період з 22.12.2015 по 30.09.2019 вбачається, що заборгованість за наданим кредитом становить разом 64390,17 грн., при цьому в зазначений період погашено заборгованості за поточним тілом кредиту 240496,21 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 8179,86 грн., погашено заборгованість по пені 350,00 грн. Заборгованість за тілом кредиту складає 61876,78 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 2513,39 (а.с.6-11). Згідно розрахунку в період з 01.10.2019 по 12.08.2020 станом на 12.08.2020 за вказаний період погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 19979,06 грн., погашено заборгованості за відсотками 800,00 грн., погашено заборгованості по простроченим відсоткам 27836,87 грн. Заборгованість складається: 47048,53 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 47028,53 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.12-13). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.11.2013, посилався на «Умови та правил надання банківських послуг» та «Тарифи банку» як невід`ємні частини спірного договору. Проте, надані позивачем Умови та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 26.11.2013 з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника. Позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення [PERSON] на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір кредиту, розмір відсотків, строк повернення, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому, із наданих позивачем розрахунків вбачається, що із сплачених клієнтом на погашення заборгованості коштів 28636,87 грн. банком безпідставно стягнуто на погашення заборгованості за відсотками та 350,00 грн. стягнуто пені. За період з 29.12.2015 по 12.08.2020 витрати клієнтом кредитних коштів фактично складають 263146,29 грн., а сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості за цей же період становить 277642,00 грн., що значно перевищує суму витрачених коштів у вказаний період коштів згідно наданого розрахунку (14495,71 грн. переплата). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Інший висновок за наявних обставин не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Outcome: dismissed