overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.09.2007р. вони зареєстрували шлюб у виконкомі Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. З березня 2011р. вони припинили шлюбні відносини. Спільне життя не склалось, на підставі чого просить розірвати їх шлюб. В судове засідання позивач з'явився, позов підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання з'явилася, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд, заслухавши позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 22 вересня 2007 року між сторонами був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 16 та було видане виконкомом Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 22.09.2007 року (а.с. 3). Від цього шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження [NUMBER], яке видане 12.03.2009 року виконкомом Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 4). Між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, спільне життя не можливе та не відповідає інтересам сторін. Після розірвання шлюбу дитина, за взаємною згодою сторін, залишається з відповідачкою. Позов був поданий до суду 20 червня 2014 року та до ухвалення рішення позивачем не відкликаний. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Рішення про розірвання шлюбу постановляється після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В заяві позивач на підтвердження позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № SAMDN00000001767487 від 18.01.2005 року відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював оплату по кредитному договору згідно умов. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06.05.2014 року має заборгованість в сумі 42461 грн. 50 коп., яка складається з: 5228 грн. 43 коп. - заборгованість за кредитом; 37233 грн. 07 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. А тому на підставі вищевикладеного просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, а також витрати понесені по справі (судовий збір) в сумі 424 грн. 62 коп. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою представника позивача - ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи (розрахунок заборгованості, копію договору № SAMDN00000001767487 від 18.01.2005 року, копію банківської ліцензії), суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір і кожна із сторін взяла на себе певні зобов'язання, позивач виконав свої зобов'язання і видав грошову суму в кредит відповідачу, а відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, тобто не здійснював оплату по кредитному договору щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості за договором (а.с. 4) остання оплата відповідачем здійсненна 28.04.2011 року. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06.05.2014 року має заборгованість в сумі 42461 грн. 50 коп. Відповідно до вимог ст. 526, 610, 615 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 42461 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитним договором. В силу статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати понесені ним по сплаті судового збору в розмірі 424 гривні 62 копійки, що підтверджено платіжним дорученням. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2011р. по 31.12.2011р. включно в сумі 2461,80 грн. та моральну шкоду в сумі 4923,60 грн. В судове засідання сторони не з'явились. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в серпні 2010 року позивач був призначений на посаду директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Олімпієць» згідно наказу від 16.08.2010 року № 26-к. В червні 2011 року позивача було звільнено з посади директора ДЮСШ згідно п. З ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу від 10.06.2011 року № 15-к. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 05.12.2011 року позивач був поновлений на посаді директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Чемпіон». Фактичне поновлення відбулось 10.12.2012 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку таке рішення апеляційним судом Чернігівської області не приймалось. З наданого суду позивачем розрахунку ( а.с. 20) вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 2 461, 80 грн. Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача 2 461, 80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з доводами позивача про те, що діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди у вигляді порушень звичайного способу життя і вважає за необхідне стягнути на її відшкодування 250 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми банківського вкладу в розмірі 985,78 доларів США. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем своїх зобов'язань, що виникли з договору банківського вкладу, в частині повернення суми вкладу на письмову вимогу вкладника. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача не з'явився з неповажної причини. До суду не надано доказів відрядження представника відповідача до м.Донецьк, а також неможливості участі іншого представника в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.04.2014 року сторони уклали договір банківського вкладу на вимогу № 2630/29/154694, відповідно до якого позивач вніс на відкритий відповідачем депозитний рахунок грошові кошти в сумі 7000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами (далі - Договір). Відповідно до пункту 1.2 Договору вид депозиту - вклад на вимогу (безстроковий). 26.05.2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми вкладу на першу вимогу. Втім, у порушення вимог Договору відповідач суму вкладу в розмірі 985,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.07.2014 року становить 11543 грн. 48 коп., позивачеві не повернув. Згідно ст..1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В своїй позовній заяві він зазначав, що [INFO] року в с. Зуївці Миргородського району померла його мати [PERSON]. В наслідок її смерті відкрилася спадщина, однак у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, він не подав заяву про прийняття спадщини, посилаючись на те, що пропустив його з поважної причини, оскільки спочатку хвилювався з приводу смерті матері та вважав, що із заявою про прийняття спадщини він має право звернутися до 23.06.2014 року. Вважаючи вказані причини поважними, він просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини терміном 2 місяці. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд визначити йому місячний термін для подання заяви про прийняття спадщини. Представник відповідача, Зуєвецької сільської ради Миргородського району, в судове засідання не з'явився, а звернувся до суду із листом, за змістом якого він позов визнав і не заперечував проти задоволення заяви [PERSON]. Просив справу розглянути у його відсутності. (а.с.21). З огляду на те, що спадкова справ після померлої [PERSON] не відкривалась і ніхто із спадкоємців в порядку та в строки визначені законом спадщини не прийняв ( а.с.18, 20), то суд вважає Зуєвецьку сільську раду Миргородського району Полтавської області належним відповідачем по справі. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом , зазначаючи , що їй на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS] що підтверджується договором дарування від 20.01.1993 року , посвідченого Марківською державною нотаріальною конторою та технічним паспортом від 17.02.1993 року . Відповідач її колишній чоловік ,шлюб з яким розірвано рішенням Марківського районного суду Луганської області 20.03.2014 року , значиться зареєстрованим за вищевказаною адресою ,хоча фактично з початку 2014 року не проживає в будинку. Знятися з реєстрації добровільно відповідач відмовився , чим поставив її у скрутне становище , оскільки вона позбавлена можливості отримати житлову субсидію. Вказані дії відповідача порушують її право власника на свій розсуд володіти, користуватися , розпоряджатися належним майном, в зв'язку з чим позивач просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. Відповідач надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Представник Марківського районного сектору управління державної міграційної служби України в Луганській області надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень не надала . Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із таких підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,що позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS] що підтверджується договором дарування від 20.01.1993 року , посвідченого Марківською державною нотаріальною конторою та технічним паспортом від 17.02.1993 року . Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Марківського районного суду Луганської області 20.03.2014 року. Відповідач з початку 2014 року не проживає з позивачем , але значиться зареєстрованим в її будинку , що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Оскільки ст.16 ЦК України не встановлює вичерпного переліку способів захисту цивільного права , суд може захистити цивільне право чи інтерес іншим способом ,що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.4ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав повністю і це не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись у своїх вимог на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі,який зареєстрований 27 серпня 2011 року виконкомом Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області . Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] ,[INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні, в зв'язку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку. Позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач 31.07.2014 року та 15.08.2014 року в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення . Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При недосягненні угоди про сплату аліментів кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку в частці від заробітку або доходу з урахуванням стану здоров'я і матеріального становища дітей та платника аліментів та інших обставин, які мають істотне значення. Із наданих позивачем доказів встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] ,[INFO] , який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач зазначені обставини не заперечив, тому на підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, мотивуючи свій позов тим, що з відповідачем по справі вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14.06.2013 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, більше аліменти він нікому не платить, тому позивач і звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, причину неявки у судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши письмову згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав, позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 14.06.2013 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області (а.с.2), від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4), яка мешкає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс» (а.с.3). З матеріалів справи вбачається, що дитина повністю знаходиться на утриманні матері, оскільки відповідач матеріальної допомогу доньці не надає. Розмір аліментів, які вимагає позивач відповідає матеріальному положенню відповідача, тому позовні вимоги позивача обгрунтовані, законні та підлягають задоволенню з дати подання позову до суду, тобто з 20.06.2014 року. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином позов обгрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

20.06.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі - [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 02.01.2008 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що співжиття з відповідачем не склалось через постійні побутові конфлікти, непорозуміння та різні погляди на сімейне життя. Вони не підтримують подружні стосунки з травня 2014 року та спільне господарство не ведуть. При таких обставинах [PERSON] вважає, що її шлюб з [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, але направила до суду заяву, якою на задоволенні позовних вимоги наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення і просить справу розглянути у її відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився без поважних причин, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області 02.01.2008 року (а.с.5), сторони уклали шлюб 02.01.2008 року, який зареєстрований Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 05. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка та жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

20.06.2014 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 17.05.1992 року. Від шлюбу є дорослі діти, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Позивачка просить шлюб розірвати оскільки сімейне життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Належно півідомлена про час та місце судового засідання позивачка до суду не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Належно півідомлений про час та місце судового засідання відповідач до суду не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, оскільки він знаходиться за межами України. Відповідач позовні вимоги підтримав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Шлюб між сторонами необхідно розірвати зі слідуючих підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб (а.с. 4) сторони зареєстрували шлюб 17.05.1992 року. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з позовної заяви та заяви відповідача, [PERSON] бажає розірвати шлюб, а [PERSON] проти цього не заперечує. Збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін, миритися вони не бажають. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу. В силу ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Спір про майно на момент розгляду справи в суді у сторін відсутній.

Outcome: approved