Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

20.03.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом з вимогою стягнути на його користь з відповідача коштів за депозитним договором, інфляційних втрат та 3 % річних в зв'язку з невиконанням зобов'язання. В своїй заяві позивач вказа, що між ним та Кредитною спілкою «Глобинська» (далі КС «Глобинська») було укладені договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «ВКЛАД СТРОКОВИЙ» № 5 від 17 січня 2017 року терміном дії до 16 лютого 2018 року на суму 49500 грн. та договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «ВКЛАД СТРОКОВИЙ» № 9 від 18 січня 2017 року терміном дії до 16 лютого 2018 року на суму 49500 грн. Після закінчення терміну дії договорів він звернувся до КС «Глобинська» з вимогою повернути йому грошові кошти, а також відсотки за зазначеним договором, разом з тим відповідач не виконав його вимогу про повернення коштів. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 07 травня 2018 року (а.с.21), стягнути з відповідача на його користь заборгованість за депозитними договорами № 5 та № 9 в сумі 99000 грн. відсотки за депозитними договорами в сумі 24131,25 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 7864,51 грн., 3 % річних в сумі 1113,24 грн. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися подали суду заяви в яких просили справу розглядати у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився подав суду пояснення стосовно позовної заяви (а.с.15-16). Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за депозитними договором. Між [PERSON] та КС «Глобинська» було укладено договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «ВКЛАД СТРОКОВИЙ» № 5 від 17 січня 2017 року терміном дії до 16 лютого 2018 року на суму 49500 грн. (далі Договір № 5) та договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «ВКЛАД СТРОКОВИЙ» № 9 від 18 січня 2017 року терміном дії до 16 лютого 2018 року на суму 49500 грн. (далі Договір № 9) (а.с. 6,7). Як вбачається із письмового пояснення, відповідач не заперечує, що після закінчення терміну дії зазначених договорів вклади позивачу не повернуто. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справ, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено в ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строку (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За змістом ст.ст. 526 та 1058 Цивільного кодексу України, зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що строк дії Договору № 5 та Договору № 9 сплив, відповідач не повернув позивачу у зазначений в договорах термін суму вкладу, а тому останні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судом встановлено, що розмір вкладу по Договору № 5 та по Договру № 9 складає 49500 грн. по кожному, позивачем заявлено вимогу про стягнення вкладу на зазначену суму, тому позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків за депозитними договорами суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за депозитними Договорами відповідно до п. 1.3 встановлена процентна ставка в розмірі 22,5% річних. В своїх письмових поясненнях позивач зазначає, що відсотки по договорах зараховувалися на Додатковий пайовий внесок, отже відсотки в сумі 11077,00 грн. вважаються виплаченими, залишок невиплачених відсотків за Договором № 5 становить 4151,57 грн. та по Договору № 9 становить 4152, 00 грн., тому відповідач заперечує проти стягнення з нього відсотків. Відповідно до п.п. 4 п. 2.3 Депозитного договору, виплата процентів здійснюється Вкладнику щомісяця. Як вбачається з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони в Договорах визначили сплату відповідачем на користь позивача відсотків за користування депозитом та строк їх виплати. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано відповідачем жодного доказу на виконання умов договору в частині виплати позивачу відсотків за депозитним договором, графіки розрахунків (а.с. 17-18) є односторонніми документами Кредитної спілки та не свідчать про отримання позивачем відсотків за Договорами . До посилань представника відповідача в письмових поясненнях на те, що КС «Глобинська» виступає податковим агентом вкладника, як на підставу для стягнення відсотків у меншому розмірі на суму 18% податків та 1,5 % військового збору, суд відноситься критично з огляду на таке. Пунктом 18.1. ст.18 Податкового Кодексу України визначено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Згідно п.163.1. ст.163 Податкового Кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Із зазначених норм законодавства вбачається, що доходи оподатковуються під час їх виплати або надання, але не під час вирішення питання про стягнення сум у зв'язку з невиконанням умов договорів. Отже, за підрахунками суду відповідач має заборгованість перед позивачем за відсотками: за Договором № 5 в розмірі 12052,91 грн. (49500х22,5%х395:365); за Договором № 9 в розмірі 12022,40 грн. (49500х22,5%х394:365). Позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків за Договорами на загальну суму 24131,25 грн., разом з тим, за підрахунками суду, заборгованість за Договорами № 5 та № 9 становить 24075,31 грн., тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, а саме за Договором № 5 на суму 12052,91 грн. та за Договором № 9 на суму 12022,40 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних в зв'язку з невиконанням зобов'язання. Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов'язальні відносини, що склалися між сторонами на підставі Договору №5 та Договору № 9 мають майново-грошовий характер, тому у цьому випадку, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань. Виконанням проведеним належним чином необхідно вважати отримання коштів кредитором або перерахування їх на його рахунок. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с.22-23), в останньому він невірно зазначає період з якого необхідно рахувати розмір інфляційних втрат та 3 % річних, крім того, невірно зазначає розмір заборгованості на який необхідно їх нараховувати. Суд розраховуючи інфляційне збільшення боргу та 3% річних враховує те, що інфляційного збільшення боргу починається з першого дня наступного місяця після останньої сплати боржником боргу в межах заявлених позивачем вимог, оскільки інфляційне збільшенням боргу є збільшення розміру заборгованості у порівняні з попереднім місяцем. Розрахунок інфляційного збільшення боргу проводився з урахуванням Листа Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та розмірів індексів інфляції, опублікованих в газеті «Урядовий кур'єр». Формула, яка застосовувалася при розрахунку інфляційного збільшення боргу (сума боргу Х % індексу інфляції - сума боргу : днів у місяці Х кількість прострочених днів у відповідному місяці). Формула, яка застосовувалася при розрахунку 3% річних (сума боргу Х 3% річних Х днів прострочених)/ днів у році) Судом встановлено, що за підрахунками суду інфляційне збільшення суми боргу за Договором № 5 складає 944,86 грн. та за Договором № 9 становить 944,86 грн., позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційного збільшення суми боргу за Договрами № 5 та № 9 на загальну суму 7864,51 грн., тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме на суму визначену розрахунками суду: за Договором № 5 та № 9 на суму 944,86 грн. по кожному. За підрахунками суду, 3 % річних становить за Договрами № 5 та № 9 по 207,00 грн., разом з тим позивачем заявлено позовну вимогу в цій частині на загальну суму за Договорами 1113,24 грн., тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму за підрахунками суду. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Outcome: partial