Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

21 жовтня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» із вимогою про визнання договору поруки недійсним (а. с. 1-3). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та позивачкою укладеного договір поруки № 860827/ФЛ-П2, за яким вона поручається перед кредитором про належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 860827/ФЛ від 25 липня 2008 року про повернення до 12 липня 2028 року кредитних коштів у розмірі 167832 долари США, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49% річних та інших платежів передбачених договором. Вказаний договір із ВАТ «КБ «Надра» вона не підписувала, поручителем [PERSON] не виступала, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду із вказаним позовом (а. с. 1-3). Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків (а. с. 10). 05 листопада 2020 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 26 жовтня 2020 року, позивачкою усунуто (а. с. 12). Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 годину 00 хвилин 07 грудня 2020 року (а. с. 16), копія якої надіслана учасникам справи 25 листопада 2020 року за вихідним № 25517/20-вих/2/204/1953/20 (а. с. 17). Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року витребувано від ПАТ «КБ «Надра» оригінал договору поруки № 860827/ФЛ-П2 від 25 липня 2008 року, який укладено між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] (а. с. 19). 05 січня 2021 року на адресу суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює виведення з ринку ПАТ «КБ «Надра» - адвоката Цуканової С.Г., надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 29-32), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування відзиву зазначено, що постановою правління Національного Банку України від 05 лютого 2015 року № 83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних. Постановою правління Національного Банку України від 04 червня 2015 року у ПАТ «КБ «Надра» відкликано ліцензію, оголошено процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра». 01 квітня 2020 року за кредитним договором № 860827/ФЛ від 25 липня 2008 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», за яким, відповідно до договору № 860827/ФЛ-П2, поручителем є [PERSON] , право вимоги відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у складі лоту GL3N216953 від 01 квітня 2020 року, у зв`язку з чим вважає, що боржник повинен висувати вимоги до нового кредитора, а не первісного. Крім того, вказано, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, на виконання вимог ухвали суду від 07 грудня 2020 року, не в змозі надати суду оригінал договору поруки № 860827/ФЛ-П2 від 25 липня 2008 року, який укладено між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , оскільки Фонд не володіє первинними документами банку, бо вони до нього останнім не передавалися, а право вимоги відступлено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 68). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 67), причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 66), причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки № 860827/ФЛ-П2 (а. с. 4-5) за яким остання поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 860827/ФЛ від 25 липня 2008 року про повернення до 12 липня 2028 року кредитних коштів у розмірі 167832 долари США, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49% річних та інших платежів передбачених договором. Постановою правління Національного Банку України від 05 лютого 2015 року № 83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а постановою правління Національного Банку України від 04 червня 2015 року № 356 у ПАТ «КБ «Надра» відкликано ліцензію, оголошено процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра». Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Національного Банку України https://bank.gov.ua/ua/news/all/neplatospromojniy-pat-kb-nadra-likvidovuyetsya та є загальновідомою. 01 квітня 2020 року ДП «Прозоро.Продажі» на «голландському аукціоні» здійснено продаж лоту № GL3N216953 «Кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 269 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, 2 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами та 7 беззаставних кредитних договорів», замовником яких, на підставі рішення ФГВФО «Про затвердження умов продажу» від 13 лютого 2020 року № 332, є ПАТ «КБ «Надра». Переможцем вказаних електронних торгів визнано ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», що підтверджено протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-06-000036-b та, за результатами яких ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL3N216953 від 24 квітня 2020 року про відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Вказана інформація розміщена на офіційному сайті ДП «Прозоро.Продажі» https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-03-06-000036-b та є загальнодоступною. Нормою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на наведене, обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими особами. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, банк, як сторона договору та кредитор, має право відступити право вимоги за кредитним договором. Нормою статті 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Згідно з вимогами ч. 5 ст. статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Таким чином, заміна кредитора відбувається й поза межами виконавчого провадження, зокрема у разі відступлення права вимоги. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з аналізу ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, можна зробити висновок, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним, необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на дату звернення позивачки до суду з вказаним позовом, право вимоги за оспорюваним договором поруки у відповідача ПАТ «КБ «Надра» відсутнє, оскільки 24 квітня 2020 року останнім було укладено договір № GL3N216953 про відступлення права вимоги за кредитними договорами новому кредитору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», яке повинно бути відповідачем у справі, а тому ПАТ «КБ «Надра» є неналежним відповідачем у цій справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказано, що щоб визнати відповідача неналежним, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Також ВП ВС у вказаній постанові зазначила про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 вказано, що суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 707/2-1006/2011 вказано про те, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17. Яв вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, зокрема до ПАТ «КБ «Надра», яке є неналежним відповідачем у справі. Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачка клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачкою пред`явлено позов до відповідача ПАТ «КБ «Надра», яке є неналежним відповідачем у справі, клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

Outcome: dismissed