Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

20.01.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить йому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою або побудови житлового будинку на праві приватної власності. В належному йому будинку 02.10.2001 року була зареєстрована відповідачка [PERSON] , 1970 року народження, його далека родичка. В будинку відповідачка ніколи не проживала, після реєстрації вона вибула за межі України на заробітки і не повернулась. За даними, що маються, вона мешкає в дальньому зарубіжжі. Де саме, позивачу невідомо, адреси та зв`язку з нею не має. Речей чи іншого майна, які належать відповідачу, в будинку немає. Ніякої домовленості між сторонами про збереження за нею право на проживання на тривалий час не було. Те, що позивач дійсно є власником будинку [ADDRESS] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію якого він надав. Факт реєстрації в будинку відповідача підтверджується копією будинкової книги. Факт тривалого не проживання в будинку відповідача підтверджується довідкою квартального комітету від 07.12.2006 р. та 09.01.2020 р. Таким чином, [PERSON] вважає, що відповідачка втратила право на проживання в належному йому будинку. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності позивача на будинок [ADDRESS] витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2019 р. Згідно копії будинкової книги та довідок квартального комітету від 07.12.2006 року та 09.01.2020 року, відомо що за даною адресою прописана [PERSON] , яка там фактично ніколи не проживала. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст. 405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка з моменту реєстрації з 02.10.2001 року не проживає в будинку [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибула в інше житло, то суд вважає, що вона вважається такою, що втратила право користування ним.

Outcome: approved