Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

20.01.2017 року до Червонозаводського райнного суду м . Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], в якій просила розірвати шлюб, зареєстрований 13.08.2011 року між нею та відповідачем. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 13.08.2011 року, зареєстрований у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного упрвління юстиції у Херсонській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 590 . Від шлюбу дітей не мають. Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з відповідачем більше не проживають разом, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Фактичні шлюбні відносини припинили у січні 2016 року. Вважає, що подальше спільне життя подружжя не можливе. Шлюбні відносини з відповідачем остаточно припинені. Також позивач зазначила, що спір щодо розподілу майна відсутній. У судове засіданні позивачка не з'явилася, але звернулася до суду в позовній заяві з проханням у якому просить розглянути справу за її відсутністю та розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач у судове засіданні не з'явився, але до суду надав письмову заяву у якій просить розглянути справу за його відсутністю, проти позовної заяви не заперечує. Суд, вивчивши заяву та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved