Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

1. Позиція сторони позивача. 03.05.2018 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною», згідно до якого заявив позовні вимоги про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод йому, [PERSON] , у спілкуванні та вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , визначивши способи його участі у вихованні дитини шляхом: - побачень кожної суботи у відсутності матері дитини без обмеження часом, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , та повертаючи за цією адресою; - побачень в дні державних свят у відсутності матері дитини без обмеження часом, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , та повертаючи за цією адресою; - спільного відпочинку протягом двох тижнів в літку за відсутності матері дитини, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , та повертаючи за цією адресою; - побачень в день народження дитини з 14.00 годин до 16.00 годин у відсутності матері дитини, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , та повертаючи за цією адресою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що сторони перебували у період 09.08.2011 року у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішення суду 03.05.2017 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу між сторонами, залишився проживати з матір`ю. Він як батько намагається активно приймати участь у житті та вихованні сина, але з боку відповідачки чиняться перешкоди, що спонукало його на звернення до органу опіки та піклування, для встановлення порядку побачень, які також не було дотримано відповідачем. Позивач неодноразово намагався побачитися з сином, телефонував та відправляв смс-повідомлення, відправляв листи до відповідача з метою домовитися про день, час та місце побачень, що підтверджується відповідними поштовими квитанціям, описами вкладення у цінні листи, скріншотами з офіційного сайту Укрпошти. Також, я разів приїздив за місцем проживання Відповідача з єдиною метою зустрітися з моїм сином. Однак відповідач постійно відмовляла в його проханнях про зустрічі з сином, зазначаючи причини, які не можливо було сприйняти як поважні. Навіть тоді, коли відповідач і давала свою згоду на побачення із сином, то по приїзду за адресою відповідача в погоджений день та час, позивач не міг побачитися з сином, так як повідомлялися вигадані обставини, які перешкоджали запланованим зустрічам з сином. Одного разу, коли він приїхав в погоджений з відповідачем день та час день побачень із сином, він не зміг цього зробити, так як Відповідач разом з сином виїхала на деякий час в зону АТО без його на то згоду. Після цього позивач змушений був розшукувати свого сина. На адвокатський запит, він отримав підтвердження перетинання їх сином державного кордону України. Вважає такі дії відповідача направленими на умисне порушення його прав. Також, ця ситуація негативно впливає на психологічний стан сина, так як перешкоджає розвитку нормальних стосунків між батьком та сином, чоловічому спілкуванню, та підтримання соціального зв`язку між ним та сином. Позивач посилається на те, що він як в період шлюбу так і після його розірвання, сумлінно виконував свої обов`язки по вихованню, розвитку та утриманню своєї дитини. Для підтримання матеріального благополуччя своєї родини, в тому числі і для створення належних умов проживання, розвитку сина якого він працював. При цьому, завжди знаходив час для виховання сина. По теперішній час він надає відповідачу матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина [PERSON] , сплачуючи аліменти, що підтверджується копіями відповідних квитанцій. Як свідомий громадянин позивач зазначає на розумінні своїх батьківських обов`язків у прийнятті участі у вихованні дитини, а як людина, що має почуття, має дуже велике бажання виховувати свого сина, спілкуватися з ним, віддавати любов та турботу. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування зі малолітнього сина [PERSON] спричинить йому шкоду не існує. Створення Відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною порушує не тільки права його як батька, а в першу чергу порушує права самої дитини та суперечить інтересам дитини. Тому враховуючи що добровільно узгодити позицію між ним та позивачем до порядку спілкуванні з сином він не може, а відповідач не дотримується встановлення порядку визначеному Розпорядженням Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 16-р від 19.02.2018 року, тому він вимушений звернутися із даним позовом, який просить задовольнити. 2. Позиція відповідача. Позовні вимоги є необґрунтованими та такими що стороною відповідача не визнаються. Так як Розпорядження Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 16-р, яким було визначено порядок участі позивача та побачень із сином, було ухвалено 19.02.2018 року. Але позов подано в період травня 2018 року, тобто вже через три місяці, за які з боку відповідача жодних перешкод у спілкування між позивачем та сином не чинилося, а сам позивач не проявляв ініціативи та бажання на таке спілкування. Сторона відповідача не оспорює факт перебування у шлюбі та народження спільного сина [PERSON] , [INFO] , щодо інших обґрунтувань, то вони не відповідають фактичним обставинам та стороною відповідача не визнаються. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено наступне: З серпня 2016 року сторони поживають окремо, [PERSON] разом з сином: [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] , а відповідач проживає: за адресою: [ADDRESS] . В серпні 2016 року відповідач - [PERSON] разом з сином [PERSON] приїхали з зони АТО до [ADDRESS] , де проживав [PERSON] , але позивач повідомив про своє рішення припинити шлюб з відповідачем, та окреме проживання, не цікавлячись, де і як буде проживати відповідач із сином, та їх матеріальне забезпечення, що вимусило відповідача з сином [PERSON], шукати інше житло, яке згодом знайшла у м. Кам`янське Дніпропетровської області. З серпня 2016 року і по теперішній час, позивач не цікавиться житлово-побутовими умовами сина, питаннями його розвитку та виховання. Позивач не відвідував сина ані у дошкільному закладі, ані в початковій школі, навіть не був присутній на першому дзвонику у першому класі, на яке запрошували його приїхати. Позивач не цікавиться захопленнями сина, який приймає участь у гуртку, не відвідує його виступи та концерти. Останній жодного разу не запропонував будь-якого варіанту відвідування сином ані дошкільного закладу, ані шкільного закладу, ані позашкільного закладу, спортивних секцій та інше. Щодо здоров`я дитини [PERSON] ставиться безвідповідально, та на звернення відповідачки до позивача з питань лікування дитини, дозволів на виїзд дитини для лікування, проведення оперативних втручань дитині, позивач ігнорує, не приймаючи це до уваги і допомоги в цьому не надає, за стан здоров`я сина не переймається, і не цікавиться, самоусунувшись від цих питань. Заявлена позиція позивача [PERSON] що він бажає бути дуже хорошим батьком, дуже часто спілкуватись з сином, не відповідає фактичним обставинам, так у період з листопада по грудень 2016 року [PERSON] просив зустрічей з сином тільки тоді, коли до м. Верхньодніпровськ для переоформлення пенсії приїздила його мати [PERSON] .. З грудня 2016 по березень 2017 року декілька разів [PERSON] забирав сина [PERSON] на цілий день до м. Верхньодніпровськ, де водив сина у кіно разом зі своєю співмешканкою [PERSON] та її сином. Бували зустрічі, коли мій син був цілий день з сином співмешканки [PERSON] у м. Верхньодніпровськ в орендованій квартирі. За розповідями сина, він постійно грав на планшеті, а тато - [PERSON] займався ремонтом своєї машини. Після цих візитів їх син [PERSON] був роздратований, міг говорити образливі слова на адресу відповідачки, посилаючись на те, що так про мене виражається [PERSON] . У цей період я неодноразово просила у [PERSON] матеріальної допомоги на лікування сина, на що отримувала тільки відмову. У період з квітня по серпень 2017 року була лише одна-дві зустрічі з сином [PERSON], ініціатором яких була мати [PERSON] , коли вона приїздила до м. Верхньодніпровськ. На початку вересня у сина виявила захворювання лівого вуха, які вимагали хірургічного втручання. Була призначена планова операція на 02.10.2017 року у міській лікарні № 7 у м. Кам`янське, про що позивач був повідомлений завчасно, але участі ні моральної ні матеріальної позивач в цьому не взяв, та станом здоров`я сина після операції навіть не поцікавився, сина не підтримав, жодного разу не дзвонив і жодного разу не відвідував сина у лікарні. Пізніше позивач казав, що повідомлення відповідача щодо стану здоров`я сина він вважав жартом. У період з листопада по грудень 2017 року був черговий приїзд матері [PERSON] до м. Верхньодніпровська, і тому відбулася одна зустріч у присутності відповідачи позивача, матері позивача та їх сина [PERSON] . Зустріч була не довгою, оскільки у сина - [PERSON] були заняття з логопедом і було вже пізно. Вказана зустріч відбулася в кафе торгового центру «ЦУМ», під час якої [PERSON] дозволяв собі виражатись нецензурними словами у присутності сина на адресу відповідача, погрожував, що звернеться до суду про позбавлення її батьківських прав щодо сина. На мої вимоги припинити розмовляти на підвищених тонах, позивач не реагував. Після цієї зустрічі син по дорозі додому був сильно пригнічений, ввечері за вечерею почав істерику та повторював всі висловлювання [PERSON] . У період кінця січня по середину лютого 2018 року відповідач із сином їздила у м. Ровеньки, Луганської області, знаходилися там тиждень. За цей час [PERSON] погрожував, що позбавить її батьківських прав на сина. Позивач, знаючи про те, що є нотаріально посвідчений дозвіл на вивезенню сина [PERSON] в зону АТО, навмисно приховав цей факт і поки вони перебували у родичів у зоні АТО, написав заяву в ювенальну поліцію Заводського району м. Кам`янське про те, що відповідач незаконно вивезла дитину на непідконтрольну територію України. По приїзду до м. Кам`янське, відповідачка [PERSON] відвідала фахівця Ювенальної поліції і дала роз`яснювальні свідчення, та показала оригінал нотаріально завіреного дозволу на вивезення дитини. [PERSON] для свого виправдання сказав, що просто забув, коли і кому він надавав дозвіл У лютому-березні 2018 року [PERSON] звернувся із заявою до Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, з метою встановлення порядку зустрічей із сином [PERSON]. В період з березня по квітень 2018 року відбулися зустрічі їх сина [PERSON] із позивачем [PERSON] , коли останній забирав сина на цілий день з 09.00 години до 17.00-18.00 години у м. Верхньодніпровськ. Коли син повертався від батька, то був у пригніченому стані, повідомив що під час перебування у батька, між сином та сином співмешканки [PERSON] , який є старшим за віком від [PERSON] , та фізично сильнішим, відбувалися бійки, образи, в тому числі і на її як матері дитини адресу. Сам позивач поводився грубо, та образливо щодо неї як до матері їх сина. Намагаючись завчасно узгоджувати дати зустрічей, позивач не враховував зайнятості сина як у дошкільних так і спортивних гуртках, а призначені зустрічі, постійно змінював, пояснюючи незручність побачень. Такі зустрічі сина з батьком, коли останній його забирав до себе додому у м. Верхньодніпровськ, закінчилися нервовим зривом сина, та погіршення його психічного та емоційного стану, усунути які вдалося шляхом звернення до психолога, який тривалий період виводив сина з пригніченого емоційного стану. Зі свого боку відповідач просила врахувати ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, який своєю процесуальною поведінкою підтверджує що заявлений позов є лише можливістю тиску на відповідачку, яка заявила позовні вимоги майнового характеру щодо спільного майна подружжя та його поділу, після чого і з`явився даний позов. Що жодних перешкод з боку відповідача не здійснюється позивача у спілкуванні з сином, але ці зустрічі не відбуваються або з об`єктивної причини - хвороби сина, або його знаходженням на виступах, або на навчанні, а частіше з вини самого позивача, який не може дотримуватися встановленого порядку Органом опіки і піклування. Важливим є ставлення позивача до стану здоровя та життя дитини, так як позивач протягом 2016-2019 років не переймався станом здоров`я дитини, не приймав участі у його лікуванні та проведенні профілактичних заходів, не відвідував навчальні заклади, спортивні секції та гуртки де син приймає участь. Заявлені позовні вимоги про зустрічі в усі свята та двотижневий відпочином, не є конкретизованими і не передбачають спосіб та місце спілкування з дитиною, не враховані дані про вік, стан здоров`я сина. Заявляючи вимоги щодо порядку зустрічі у день народження сина з [PERSON], позивач взагалі підтверджує ігнорування бажань дитини, та його право провести цей день не тільки в зручний спосіб для позивача, а разом із матір`ю, іншими родичами, друзями дитини. Заявлені позовні вимоги, будуть матиме негативні наслідки як для стану здоров`я дитини та дотримання безпечних і нешкідливих умов його розвитку, виховання та навчання сина, режиму навчального процесу, умов фізичного розвитку та зміцнення здоров`я, не враховує режим дня дитини, необхідність своєчасного харчування та відпочинку, прийому ліків та медичних процедур, про що позивач взагалі не піклується, та не має жодного уявлення про стан здоров`я сина. Відповідач не заперечує проти участі батька у вихованні сина, але у спосіб, визначений Розпорядженням Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 16-р від 19.02.2018 року. Вважає, що при вирішенні спору щодо присутності матері під час зустрічей батька з дитиною, важливе значення мають вік, стать дитини, її стан здоров`я., та психологічні наслідки таких зустрічей без участі матері, а тому просить врахувати наданий висновок психолога та його свідченням під час судового розгляду, врахував що внаслідок дій самого батька та його ставлення для сина, для дитини важливо жити в зручному та устаткованому миру своєї родини, в яку входить саме мати, що у дитини найбільша прив`язка до матері, син не виключає бажання бачитися з батьком, але в присутності матері. 3. Свідок, з боку відповідача, [PERSON] суду повідомила, що працює вихователем у дошкільному закладі який відвідував [PERSON] , [INFO] , з 01.01.2017 року і по 31.08.2018 року. Дитину характеризує з позитивної сторони. З батьків знає матір дитини, яка дуже відповідально ставиться до виховання, розвитку сина, та його потреб. Батька дитини бачила один раз, коли той навідував дошкільний заклад, але до групи де знаходилася дитина не приходив та з дитиною не спілкувався. В період лютий-березень 2018 року [PERSON] став поводитися не відповідно до своєї поведінки, що виразилося в гніві дитини, роздяганні при всіх, зкидання зі столу посуди, агресивної поведінки, що раніше до цього не було йому притаманне. Коли дитина на тихій годині лягала до ліжка, то навіть побоювався закривати очі, був дуже знервований. Після цього мати звернулася до психолога, і стан дитини почав відновлюватися. 4. Свідок, з боку відповідача [PERSON] , суду повідомила що є психологом, до якого звернулася [PERSON] за консультативною допомогою щодо сина [PERSON] Спілкування та дослідження питання психологічного обстеження дитини, проводилося з 20.03.2018 року, та складений був висновок 06.11.2018 року. Дитину [PERSON] , охарактеризувала позитивно, зазначив, що його інтелектуальний розвиток відповідає віковій нормі дитини старшого дошкільного віку, на період 2018 року. Наявність у [PERSON] зазначених вище особливостей спілкування і взаємодії із дорослим дозволяються стверджувати, що рівень сформованості у нього комунікативної компетентності відповідає темпу його інтелектуального розвитку, а спілкування, як форма діяльності, вже розвинулося у нього в позаситуативно-пізнавальну форму спілкування із дорослим. Це стало можливим через те, що дорослий, який опікується [PERSON], виразно виявляє зацікавленість до процесу виконання ним певних видів діяльності та досягнутих в процесі цього результатів; заохочує його до дій; виявляє свою прихильність до нього. Зазначені комунікативні ознаки мовленнєвої поведінки свідчать про благополучний емоційний розвиток [PERSON] , який, у свою чергу, є свідченням якості його взаємодії з тими дорослими, які утворюють для нього соціально-підтримуюче оточення. Аналіз результатів дослідження ставлення [PERSON] до кожного з батьків за допомогою вище зазначених методів та методик показав, що соціально- підтримуюче оточення для [PERSON] створюють його матір - [PERSON] , вітчим ( [PERSON] ) та дід ( [PERSON] ); [PERSON] . встановила таку ієрархію стосунків, яка відповідає потребам та інтересам розвитку [PERSON] . Форми звертання та іменування цих людей під час розповідей [PERSON] про своє житті а саме, - «мама», «дедуля»,«мой папа». Вітчим взаємодіє із [PERSON] не формально, а реалізовує суто батьківські функції («мужские - рос.)», задає правило поведінки; створює ситуації, які тільки і формують у дитини здатність до ініціативи та протистояння груповому тиску. Окремо маємо зазначити, що своїх матір та вітчима [PERSON] сприймає як подружню неподільну пару і свою сім`ю. [PERSON] «планував» відпочинок, мандрівку лише у трьох - «с папой и мамой!». Про свого рідного батька [PERSON] , [PERSON] вперше розповів під час виконання малюнку «Моя сім`я у минулому» за методикою «Сімейна соціограма». Так, у колі, що мало позначати простір його сім`ї, [PERSON] намалював тільки себе матір. Фігури, зображених [PERSON] людей, розвернуті одна до одної і, відповідно, до коментаря [PERSON] , «игрались». За власної ініціативи [PERSON] пояснив, що вони раніше жили разом із папою [PERSON] , але той увесь час був на роботі. Потім батько зустрів жінку [PERSON] , яку він не хоче пригадувати. Ставлення батько до [PERSON] пригнічувало почуття [PERSON] до батька. Він повідомив що з початку бажав зустрічей з батьком, їздив до нього, але в нього є інший син, з яким батько примушував влаштовувати перемоги за те що б гратися на планшеті, а інший хлопець був більш сильним та доросліше за нього. У батька хто більш сильніше, той і отримує планшет. Але в останній раз, він не дав іншому хлопцю перемогти, так як потрібно було перемогти, бо він чув як [PERSON] ображала його матір, а висловилася на її адресу « [PERSON] ». [PERSON] дуже переймався цим, та не міг зрозуміти як [PERSON] намоглася так назвати його маму, і чому батько не захистив ні його ні матір. Більше він не бажав бачитися з батьком, де він живе. Після таких розмов, [PERSON] нестримно плакав та потребував заспокоєння. Він намагався стримувати свої почуття декілька разів вибачався за свої сльози, а, вгамувавши почуття, запитав, чи не знає психолог як йому захистити маму від неї « [PERSON] » ?! В процесі подальшої роботи [PERSON] декілька разів «виходив» на тему «Моє дитинство», однак жодного разу в них ні в яких стосунках не проявляв себе разом із його батьком. В роботі з [PERSON], батьком для нього на час досліджень є вітчим, до якого він відчуває повагу і почуття як сина до батька, щодо рідного батько то його він називає батько [PERSON] , і не сприймає його як частину свого життя, не відчуває до нього теплих почуттів. Тимуру гармонійно в мирі який є в його житті, і який нерозривно існує в колі матері, вітчима який є для нього батьком, і дідуся. Саме таке коло людей утворює його устаткований, гармонійний мир, який утримує його від хвилювань, і є щасливим. На час досліджень, можливо з впевнено зазначити що рідний батько, своїм ставленням до сина, у ситуації під час перебування [PERSON] вдома у батька, без підтримки люблячих його людей, де дитина фактично сам на сам опинився у ситуації коли він вимушений сам захищати себе і матір, так як не відчув підтримки від батька, та з врахуванням ставленням батька у присутності [PERSON] до нової жінки батька, створив відчуття відторгнення дитиною батька як такого та не сприйняття його як особи, яка є захистом для дитини і його матері. Для батько дуже потрібно відновлювати довіру у сина, та поступово налагоджувати з ним стосунки. Вирвати дитину від матері, та з кола життя дитини, яке є дня нього його світом, без врахуванням його думки та бажань, буде матиме негативні наслідки для самої дитини, що може бути непередбачуване. А тому лише поступові кроки, та співпраця двох батьків для підтримання у очах дитини єдності та відновлення дружніх стосунків, може надати можливість для роздуму з врахуванням бажання самої дитини на окремі від матері дитини, побачення між [PERSON] та батьком, і на території самої дитини. Бо дім батька для дитини не є прийнятним і з ним в нього пов`язані самі найгірші почуття для дитини. 5. Процесуальні питання повязанні з розглядом справи. 03.05.2018 року позивачем подано позовна заява. 04.05.2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийнято позовну заяву до провадження, в порядку загального позовного провадження. 20.09.2018 року з боку позивача долучені докази по справі. 20.09.2018 року з боку відповідача подано відзив на позов, та докази з боку відповідача. 05.11.2018 року з боку позивача подано відповідь на відзив, з дорученням додаткових доказів. 21.11.2018 року з боку відповідача подано клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] .. 21.11.2018 року з боку відповідача долучені додаткові докази, в тому числі висновок за результатами психологічного обстеження на звернення [PERSON] психологом [PERSON] , який наданий 06.11.2018 року. 18.02.2019 року з боку представника позивача - адвоката Серебрякова Е.С. подано клопотання про допит дитини під час судового розгляду. 18.02.2019 року 3-ою особою, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Органом опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради подано висновок № 9-06/160 від 18.12.2018 року про визначення [PERSON] способу участі у виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 18.02.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до судового розгляду справи по суті. 14.05.2019 року з боку представника позивача - адвоката Серебрякова Е.С. подано заяву про відкликання клопотання про допит дитини під час судового розгляду, яку підтримала сторона відповідача. 6. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] з 09.08.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 року (а.с. 10-12). Зі змісту рішення вбачається що фактично [PERSON] став проживати окремо від дружини та сина починаючи з 2014 року. Від шлюбу, сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Як встановлено в ході судового розгляду, та підтверджено сторонами, дитина постійно проживає з матір`ю, що також підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 року (а.с. 10-12). Згідно до довідки від 25.10.2016 року № 0000012449 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 9), дитина [PERSON] , разом із матір`ю дитини зареєстрований за адресою квартира [ADDRESS] . У квітні 2018 року [PERSON] звернувся із зверненням до служби у справах дітей Кам`янської міської ради щодо прийняття рішення з порядком його зустрічей з сином (а.с. 14). Розпорядженням адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 16-р від 19.02.2018 року, за заявою [PERSON] розглянуто питання про порядок побачень з малолітнім сином (а.с. 13), згідно до якого визначено [PERSON] порядок побачення з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , таким чином: чотири вихідних дні на місяць за попередньою домовленістю з матір`ю та урахуванням потреб дитини. В період лютого 2018 року [PERSON] , з адвокатом [PERSON] , зверталися до органу поліції з приводу вивозу дитини у зону АТО (а.с. 21-22). За фактом перевірки заяв [PERSON] , встановлено відсутність у діях [PERSON] будь-яких ознак адміністративного та кримінального правопорушень, та розгляд матеріалів за зверненням ЖЄО № 2682 від 06.02.2018 року закінчено та матеріали списані до справи. 17.03.2018 року було зареєстровано ЖЄО № 5932 від 17.03.2018 року (а.с. 70), за заявою [PERSON] про те, що по пр . [ADDRESS] [PERSON] погрожувала фізичною розправою [PERSON] . Згідно до характеристики з ДНЗ № 2 «Веснянка» (ас.. 71), підтверджено відвідування дошкільного закладу дитиною [PERSON] , 2012 року народження, якому надано позитивна характеристика. Що дитиною цікавиться лише мати. Мається зауваження що у лютому - березні з`явилися у дитини ознаки агресії, не зрозумілий протест, неадекватна поведінка до однолітків, з`явився страх до оточуючого середовища (биття посуду , безпідставно, знімання штанів, показ статевих органів, ображання однолітків). 06.11.2018 року надано висновок за результатами психологічного обстеження на звернення [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , проведений психологом [PERSON] , кваліфікація викладач-дослідник з педагогіки і психології, стаж роботи за спеціальністю тридцять п`ять років, (а.с. 137-162), згідно до висновків якого: Відповідь на перше запитання: Чи є у [PERSON] , [INFO] , індивідуально-особистісні особливості, що потребують особливої уваги з бог батьків й вихователів та створення особливих умов навчання та виховання? Так, у [PERSON] , [INFO] , є індивідуальні - особистісні особливості, що потребують створення особливих умов навчання та виховань Ці особливості обумовлені змінами у діяльності центральної нервової системи, гг кваліфіковані як «мінімальна мозкова дисфункція». Відповідь на друге запитання: Хто з дорослих утворює для [PERSON] соціально-підтримуюче оточення? Соціально-підтримуюче оточення для [PERSON] утворюють його матір - [PERSON] , вітчим - [PERSON] та дід - [PERSON] Відповідь на третє запитання: Яким чином сімейна ситуація, індивідуальні - психологічні особливості матері ( [PERSON] ) та батька ( [PERSON] ), особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та переживання благополуччя їх сина - [PERSON] ? Емоційно-позитивні, дружні стосунки [PERSON] зі своєю матір`ю ( [PERSON] ) їх взаємна довіра і розуміння допомогли [PERSON] пережити період горювання через втрату батька ( [PERSON] ) як члена сім`ї; фазу стабілізації нової для [PERSON] сім`ї у складі матері - [PERSON] та його самого, а згодом - прийняття, як члена сім`ї, вітчима. [PERSON] створила для [PERSON] простір, у якому останній не переживає почуття ізольованості, самотності, а навпаки, переживає позитивні почуття прийняття, власної значущості, безпеки, емоційного контакту з близькою йому людиною. Позиція [PERSON] , її пояснення того, що відбувається, забезпечує [PERSON] переживання психологічного комфорту і безпеки. Відповідь на четверте запитання: Чи є специфічні психологічні особливості у ставленні [PERSON] до батьків разом та до кожного окремо; інших членів родини? Якщо є, то в чому вони виражаються? Так, у ставленні [PERSON] до батьків разом та до кожного окремо є специфічні психологічні особливості. Якість контакту, який існує між [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] , свідчить, що для [PERSON] його матір - є головним джерелом емоційного тепла та своєчасної підтримки. [PERSON] є тим дорослим, хто забезпечує [PERSON] потребу у неформальному спілкуванні і з яким у нього склалися довірчі стосунки. Своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] не сприймає як подружню пару. На момент проведення психологічного обстеження [PERSON] не виявляв стосовно свого батька - [PERSON] , ознак неприйняття, ворожого ставлення до нього. Ставлення до батька - [PERSON] , у [PERSON] є специфічним: образ батька представлений у свідомості [PERSON] , однак він не відчуває безперервності, позитивної забарвленості контакту з батьком. Тому [PERSON] не був включений [PERSON] до кола дорослих людей, які утворюють стосовно нього соціально підтримуюче оточення. Відповідь на п`яте запитання: Чи є ознаки, що дозволяють припустити вплив одного з батьків на формування у [PERSON] негативної думки про іншого батька? Якщо є, то в чому вони виражаються? Ні, ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу матері ( [PERSON] ) на формування у [PERSON] негативної думки про батька ( [PERSON] ), у [PERSON] , не виявлено. На момент проведення дослідження жодної з восьми ознак емоційного відчуження дитини, наявність яких дозволяє стверджувати, що один з батьків психологічно впливає на дитину, формуючи у неї негативну думку про іншого батька, у [PERSON] , не виявлено. Згідно до Висновку Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 9-06/160 від 18.12.2018 року (а.с. 175-176), підтримано розпорядження адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 16-р від 19.02.2018 року, за заявою [PERSON] , та вирішено залишити [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: чотири вихідних дні на місяць за попередньою домовленістю з матір`ю та урахуванням потреб дитини. 7. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України). Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Частинами другою третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства», враховує особу батька та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ч. 4 ст. 19 СК України, - При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 5, 6 ст. 19 СК України). 8. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що мати дитини створює йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім, який прагне також як і він спілкуватися з ним, що є для нього не привичним не бачити сина та необхідним, а зміна звичного порядку спілкування з сином, створює страждання як для дитини так і для батька. З такою позицією позивача не можливо погодитися, з врахуванням досліджених доказів, а саме згідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 року (а.с. 10-12), підтверджено встановленими фактами під час судового розгляду, що [PERSON] починаючи з 2014 року жив окремо від існуючої у нього родини, яка складалася із дружини [PERSON] та сина [PERSON] . Згідно до показів свідків [PERSON] , [PERSON] , підтверджено та наголошено, що саме мати є для дитини [PERSON] , [INFO] , близькою людиною яка віднесена до соціально-підтримуючого оточення, що батько [PERSON] не асоціюється у дитини як частина його життя. Згідно до свідчень свідка [PERSON] як вихователя групи де займався малолітній [PERSON] , підтверджено що дитиною піклувалася мати дитини, а батько дитину у групі не навідував, не приводив до садочку та не забирав, в життям дитини не цікавився, що також підтверджено характеристикою ДНЗ № 2 «Веснянка» (а.с. 71). Як встановлено в ході судового розгляду, сторони не мають спору щодо місця проживання дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , а спір стосується порядку спілкування та участі батька у житті дитини. Як встановлено згідно до пояснень сторони відповідача, батько не відвідує заняття сина, не цікавиться його спортивними та творчими досягненнями, не приймає участі у соціальному житті дитини, не відвідує заходи святкування з дитиною, в тому числі не відреагував на запрошення прибути на святкування свята Першого дзвоника дитини, зазначені обставини стороною позивача не спростовані, а зазначено, що запропоновані дні і часи з боку матері дитини, не є прийнятними для батька, як позивача, так як позивач мешкає за межами міста і є працюючою особою. Також сторона позивача, на роз`яснення права на уточнення своїх позовних вимог, залишила їх у первинній формі, не здійснив уточнення порядку, черговості, часу заявлених зустрічей, пославшись на приорете тне право спілкування з дитиною на кожну суботу, в дні державних свят без обмежень часом, спільних відпочинок протягом двох тижнів в літку, та побачень в день народження дитини з 14.00 до 16.00 години у відсутність матері. Зазначені вимоги є такими що не враховують баланс спів розмірності бажань батьків, та інтересів самої дитини, її віку, розпорядку дня, зайнятості в учбовому процесі, її соціального життя, та є такими що виходять за межі розумності, враховуючи висновок психологу, та стан здоров`я дитини, для якого його життя пов`язано з матір`ю, тим більш у день його народження, відокремлюючи її від дитини; крім того, враховуючи кількість державних свят, які також припадають і на робочі та учбові дні, встановити заявлений порядок, обмежить правом дитини на участь у навчальному процесі, та зробить умови у разі перешкоди таким вимогам з боку матері підставою для притягнення її до відповідальності передбаченої законом, що усугубить становище як матері так і дитини, та є неспіврозмірними з потребами та заявленими вимогами. Не оспорюючи право обох батьків на прийняття участі у житті сина та його вихованні, суд в цілому погоджується з Розпорядженням та Висновком органу опіки та піклування, яким визнано право батька та дитини на спілкування, але не може прийняти визначений порядок, так як таким порядком не враховано звичний та устаткований спосіб життя дитини та її спілкування з батьком, що є необхідним для дитини, їх емоційно-психологічний зв`язок, та потреби дитини у участі матері під час таких спілкувань, внаслідок дії (бездіяльності) проявленої батьком під час зустрічей без участі матері, що нанесло негативні наслідки психологічному стану дитини, що підтверджується відповідачкою [PERSON] , свідками [PERSON] , [PERSON] , характеристикою ДНЗ № 2 «Веснянка» (а.с. 71), висновком від 06.11.2018 року за результатами психологічного обстеження на звернення [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , проведений психологом [PERSON] , кваліфікація викладач-дослідник з педагогіки і психології, стаж роботи за спеціальністю тридцять п`ять років, (а.с. 137-162). Зазначені обставини встановлені в ході судового розгляду та підтверджено доказами дослідженими під час судового розгляду підтверджено, що зустрічі з батьком дитина бажає проводити, але не на умовах відокремлення його від матері, та не на території батька, де умови є несприятливими та мають негативну окраску для самої дитини, а тому такі зустрічі, враховуючи психологічне ставлення дитини до батька, без відновлення довірливих стосунків між ними, необхідним та в інтересах дитини проводити виключно на території яка сприйнятна та комфортна для дитини, та за участі матері, яка є для нього особою яка віднесена до соціально-підтримуючого оточення [PERSON] , [INFO] . Також, з боку позивача не наведено свій графік роботи та зайнятості, який би дозволив визначити без завдання обмежень та шкоди звичного і устаткованого режиму життя дитини, а тому вирішуючи це питання, судом приймається як переважне право, право дитини на непорушність зручних та комфортних умов її життя, для забезпечення нормального та гармонійного його розвитку, що не обмежує обох батьків брати участь у житті сина, та бути її частиною. Тому, з урахуванням рекомендацій органу опіки та піклування, висновку психолога, для забезпечення фактору стабільності, який надає дитині можливості нормально розвиватись, враховуючи вік дитини, її режим дня, стан здоров`я, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, звичайного ритму життя дитини та такий що буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку, а тому якщо дитина буде категорично заперечувати проти побачень з батьком та проведення з ним певного часу, ніхто не має права його до цього примушувати, тим більш за умови участі у таких спілкуваннях осіб, які є неприйнятними для дитини, і у присутності яких дитина відчуватиме пригнічення.

Outcome: partial