Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

19 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом до Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області просила встановити факт належності домоволодіння по [ADDRESS] на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на будинок «Г-1» загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. з прибудовою «г», сарай «В», погріб «в», погріб «И», вбиральню «Д», сарай - прибудову «Е», сарай-прибудову «З», господарські споруди «№1-2», що знаходяться ро [ADDRESS] . Визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на самочинно збудованим сарай «Ж» по [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позов послалася на те, що [INFO] в смт. Ромодан Миргородського району, помер її батько [PERSON] . [INFO] батько успадкував житловий будинок з господарчими будівлями по [ADDRESS] . 3 1989 року по 2006 рік, з огляду на аварійний стан успадкованого будинку та будівель, він замість старого збудував новий будинок «Г-1» загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 27.1 кв.м. з прибудовою «г», сарай «В», погріб «в», погріб «И», вбиральню «Д», сарай- лрибудову «Е», сарай «Ж», сарай-прибудову «З», господарські споруди «№1-2». Сарай «Ж» батько збудував самочинно без дозвільних документів. Земельна ділянка на якій збудовано даний будинок та споруди не приватизована. Старий будинок та споруди, які були успадковані батьком, з огляду на аварійний стан, згодом зруйнувалися. Згідно відмітки у технічному паспорті на будинковолодіння сарай «Ж» можлива надійно та безпечно експлуатувати. Після смерті батька вона прийняла спадщину з огляду на її постійне проживання з ним. Коли вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини на будинок, їй в цьому постановою було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлого спадкодавця на нього. Зважаючи на відсутність правовстановлючого документу про право власності на будинковолодіння на ім`я батька, наявності в ньому самочинно збудованого нерухомого майна, виникає необхідність у встановленні факту належності йому на праві власності зазначеного майна та визнання за нею права власності на нього в порядку спадкування. Ухвалою судді від 24.02.2020 прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 04.05.2020 підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовільнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника, заперечено проти позову не має (а.с. 45). Представник третьої особи Державна архітектурно - будівельна інспекція України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 50) Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. [INFO] в смт. Ромодан Миргородського району помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.03.2007 (а.с. 6). [PERSON] є батьком позивача [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 29.07.1977, де батьком вказаний [PERSON] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, де вказано про зміну прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 20 лютого 1967 року [PERSON] успадкував житловий будинок з надвірними господарчими будівлями по [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 13.09.2019 [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживала дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно спадкової справи та постанови державного нотаріуса Другої миргородської державної нотаріальної контори від 23.01.2020 земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] не приватизовувалася і знаходиться в комунальній власності (а.с. 13, зворот). Відповідно до спадкової справи після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала [PERSON] (а.с. 30). Постановою державного нотаріуса Другої миргородської державної нотаріальної контори від 23.01.2020 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с. 13). Виникнення права власності у спадкодавця [PERSON] регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР ,затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті18 лютого 2002 року за № 157/6445 із змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами гл.7 закону «Про нотаріат» та у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. В листі Державної реєстраційної служби від 12.03.2013 року №95-06-15-13 «Щодо державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 1992 року» визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до технічного паспорта до 1992 року збудовані такі об`єкти домоволодіння: сарай «В», погріб «И», вбиральня «Д», сарай-прибудова «Е», сарай - прибудова «З», сарай «Ж» (а.с. 8-10). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за заповітом , і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої, четвертої статті 376 ЦК України необхідно зробити висновок, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо дотримання цільового призначення земель, а й до випадків, коли відсутнє таке порушення, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм права, викладених у зазначених частинах статті 376 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником під уже збудоване нерухоме майно. При цьому необхідно ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене підлягає встановленню факт належності на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок «Г-1», веранду «г», погріб «в», колодязь №1, газопровід №2, що знаходяться по [ADDRESS] та визнання за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок «Г-1», веранду «г», погріб «в», колодязь №1, газопровід №2, що знаходяться по вулиці по [ADDRESS] , які збудовані до 1992 року. В задоволенні позовних вимог про встановлення факту належності на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] сараю «В», погребу «И», вбиральні «Д», сараю-прибудови «Е», сараю прибудови «З» та визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на сарай «В», погріб «И», вбиральню «Д», сарай-прибудову «Е», сарай - прибудову «З» та на самочинно збудований сарай «Ж» необхідно відмовити, оскільки вищезазначені самочинно збудовані добудови та господарські споруди побудовані на земельній ділянці, яка не перебуває у користуванні позивача [PERSON] та не перебувала у користуванні спадкодавця [PERSON] та відсутні відомості про дотримання будівельних, санітарних, екологічних та пожежних норм та правил під час їх будівництва. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: partial