Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

21.08.2019 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви, і до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з 25.12.1999 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , котрий був зареєстрований Відділом РАГС Луганської міської ради за актовим записом № 1054. Позов про розірвання шлюбу перебуває на розгляді. Від даного шлюбу вона та [PERSON] мають дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та малолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказала, що малолітні діти проживають з нею та перебувають повністю на її утриманні. Вона самостійно доглядає, виховує та утримує їх, вживає вичерпних заходів стосовно створення належних умов для їх фізичного, духовного та морального розвитку. З моменту припинення шлюбних відносин, [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Разом з тим, вона не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя дітей, тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Зазначила, що [PERSON] , будучи працездатною особою, може собі дозволити сплачувати аліменти, оскільки аліменти нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не провадиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, не має, натомість, має у власності нерухомість та офіційно працевлаштований. Ухвалою від 22.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 27-28). Ухвалою від 06.02.2020 року розгляд справи відкладено на 10.04.2020 року (а.с. 233). У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідачем 07.10.2019 року подано відзив на позовну заяву, в якому останній свій обов`язок по утриманню дітей визнав, заперечив лише проти заявленого позивачем розміру аліментів з огляду на те, що він одноосібно несе фінансовий тягар з погашення кредиту, в якій проживає вся сім`я, так як це може призвести до неможливості забезпечення подальшого погашення кредиту за квартиру та втрати місця проживання сім`ї, оскільки його кредитне зобов`язання забезпечене іпотекою - квартирою, в котрій проживає вся сім`я. Зазначив, що він, позивач та їх діти проживають разом в одній квартирі, він бере безпосередню участь у фінансуванні всіх потреб сім`ї, включаючи, але не виключно: купівлю ліків, одягу, харчування, оплачує дитячий садок для доньок. Крім того, зауважив, що проводить з дітьми вільний час, організовує для їх розваги та відпочинок, особисто несе витрати по оплаті комунальних послуг в квартирі, де проживає уся родина. Вказав, що квартира, про яку зазначає позивач при зверненні до суду, є квартирою, де всі вони разом проживають, придбана ним в інтересах сім`ї, але він сам погашає кредит за неї. Вважає, що позивач намагається знівелювати його роль як батька щодо його участі у вихованні, спілкуванні з доньками та їх фінансовому утриманні, проте, належних та допустимих доказів на підтвердження такої своєї позиції не надає (а.с. 87-172). 29.01.2020 року позивачем подано письмові пояснення, в яких остання вказала про те, що з 2019 році внаслідок погіршення взаємовідносин між нею та відповідачем, проживаючи в одній квартирі, вони окремо один від одного ведуть свій побут, здійснюють закупівлю продуктів та приготування їжі. Вона фактично забезпечує себе та доньок продуктами харчування, одягом, ліками та готовою їжею, а відповідач, в свою чергу, забезпечує себе та повнолітнього сина, та лише ситуативно приймає участь у забезпеченні малолітніх дітей. Вказала на те, що подані відповідачем чеки не є належними доказами здійснення витрат на дітей, так як вказані закупівлі відповідач здійснював на власну користь. Зазначила, що щоденно несе трати на забезпечення доньок, несе додаткові витрати, пов`язані з модельною діяльністю малолітніх дітей. Вказала, що розмір витрат позивача перевищує розмір його доходів, а отже, він приховує свої реальні доходи, так само як є очевидним, що на себе він витрачає більше, ніж на дітей (а.с. 179-180). 12.02.2020 року відповідачем подані заперечення проти долучення письмових пояснень та доказів, в яких останній просив суд не приймати до уваги письмові пояснення позивача до уваги з огляду на їх непередбаченість нормами чинного ЦПК України та пропуск процесуального строку на їх подання. Зазначив, що підтримує свою позицію, викладену у відзиві на позов, та наголошує, що проживає з позивачем в одній квартирі, ведуть спільне господарство та несуть спільні витрати на господарські потреби та на продукти харчування, він утримував і продовжує утримувати своїх малолітніх дітей, а твердження позивача про те, що він не приймає участі у вихованні дітей, їх матеріальному забезпеченні є свідомим введенням позивачем суду в оману та не відповідає дійсним обставинам справи. Тому, він заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. З матеріалів справи вбачається та не заперечено сторонами у справі, що 25.12.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської міської ради зроблено запис за № 1054 про реєстрацію шлюбу між сторонами у справі (а.с. 17). Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 05.09.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 47-48). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.09.2000 року сторони у справі є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.10.2014 року сторони у справі є батьками малолітньої - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.10.2014 року сторони у справі є батьками малолітньої - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Відповідно до довідки ТОВ «Енергія України» № 7 від 14.01.2019 року [PERSON] займає посаду генерального директора (за сумісництвом), та його дохід за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року склав 42 764,31 грн. (а.с. 18). Відповідно до довідки ТОВ «Компанія Ефективні інвестиції» № 2 від 14.01.2019 року [PERSON] займає посаду генерального директора, та його дохід за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року склав 180 858,82 грн. (а.с. 19). Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 21.03.2003 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 20, 22). Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110318961 від 11.01.2018 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 21). Згідно кредитного договору № А0602 від 11.01.2018 року банком надано позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 065 000,00 строком до 10.05.2036 року на нерухомість в кредит за адресою: [ADDRESS] (а.с. 142-144). 01.03.2013 року [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля в кредит № 530 ФО/V-кр належить автомобіль Touareg V6 TDI (а.с. 23-25). Відповідно до довідки ТОВ «Компанія Ефективні інвестиції» № 11 від 10.2.2020 року [PERSON] займає посаду спеціаліст фінансового відділу, та її дохід за період з 01.01.2019 року по 01.01.2020 року склав 61 800,00 грн. Як встановлено судом та не заперечено сторонами, сторони та їх діти проживають у квартирі [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зі змісту ч. 1 ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вказала на те, що діти перебувають повністю на її утриманні, хоча не заперечила, що відповідач періодично надає допомогу на дітей, проте, така участь є ситуативною. Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позову вказав, матеріально утримує дітей, як і всю сім`ю, так як всі проживають разом, та приймає участь у їх вихованні. Разом з тим, у § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. З огляду на викладене, беручи уваги те, що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини, що, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітніх дітей мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та, виходячи з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, приходить до висновку про можливість задоволення позову, а саме: в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд приймає до уваги той факт, що відповідач визнав свій обов`язок щодо утримання дітей, проте, заперечив проти розміру аліментів, визначений позивачем, оскільки він одноосібно несе фінансовий тягар з погашення кредиту, в якій проживає вся сім`я, так як це може призвести до неможливості забезпечення подальшого погашення кредиту за квартиру та втрати місця проживання сім`ї, оскільки його кредитне зобов`язання забезпечене іпотекою - квартирою, в котрій проживає вся сім`я. Однак, на думку суду, з врахуванням практики ЄСПЛ інтереси дітей перевищують інтереси батьків, і утримання дітей не можу бути поставлене в залежність від зобов`язань батьків. Крім того, розмір 1/3 частини від заробітку є закріпленим на законодавчому рівні мінімальним розміром аліментів на двох дітей і не виконує обмежувальну функцію. До того ж, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. На думку суду, стягнення аліментів в розмірі 1/3 не погіршить становище відповідача порівняно із становищем позивача, і вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей буде відповідати інтересам та потребам останніх. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Натомість, посилання позивача на те, що відповідач приховує свої реальні доходи, є власником нерухомого майна, не доведена перед судом в порядку, визначеному цивільно-процесуальним законодавством, а тому до уваги не приймається. Так само як і не приймає суд до уваги твердження відповідача про сумісний побут з позивачем, адже спільне проживання у квартирі, придбаній під час шлюбу, вказаного не доводить. Посилання відповідача на те, що він матеріально утримує дітей та займається їх вихованням, на думку суду, свідчить про його свідоме ставлення до обов`язків батька, проте, не є безумовною підставою для визначення відсутності підстав для стягнення аліментів. Однак, з врахуванням того, що сімейні відносини з позивачем не склалися, про що свідчить розірвання шлюбу, а також надана в розпорядження суду переписка сторін, на думку суду, стягнення аліментів на утримання дітей сприятиме їх гармонійному емоційному розвитку в умовах, що склалися. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Твердження позивача про те, що діти потребують додаткових коштів, суд не приймає до уваги, оскільки, на думку суду, вказані витрати не входять до складу визначення розміру аліментів, а відносяться до додаткових витрат на дітей, які вирішуються судом окремо від стягнення аліментів. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. На підставі викладеного, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved