Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

19 січня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач по справі зареєстрована в квартирі, але фактично не проживає у ній з 03.11.2009 року, витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг не несе. Реєстрація останньої мала лише формальний характер. Право на проживання відповідач набула у зв`язку з реєстрацією шлюбу із сином позивача [PERSON] , однак з 01.02.2020 року шлюбні стосунки вони припинили. Рішенням Жовтоводського міського суду від 03.11.2020 шлюб між ними було розірвано. Особистих речей відповідача у квартирі немає, її фактичне місце проживання позивачу не відоме. При цьому, [PERSON] став власником квартири до реєстрації їх шлюбу, тому дану квартиру не можна вважати сумісною власністю подружжя. В той же час, реєстрація місця проживання відповідача в квартирі створює для позивача перешкоду у користуванні майном, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг. Також, реєстрація відповідача унеможливлює отримання житлової субсидії. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року по справі було відкрито провадження та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача, у визначений ухвалою про відкриття провадження по справі строк, відзиву на позов до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору про обмін квартир від 03.07.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної контори Морозюком В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2975, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с.17). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №1/1-82 від 15.01.2021 року, виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані проживаючими [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 04.12.2020 (а.с.18-19). З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 09.12.2020 року, засвідченого сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 03.11.2009 року фактично не проживає громадянка [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ,посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а її реєстрація створює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Оскільки відповідач не проживає і не користується даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявила наміру проживати у будинку вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved