Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

20 березня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою (уточненою 18.10.2018р.) до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шосткинської міської ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання права власності на нерухоме майно та поділ будинку в натурі. В обґрунтування позову зазначає, що сторони мають на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині) житловий будинок [ADDRESS] . До вказаного будинку позивач самочинно здійснила прибудову, за рахунок якої збільшилась загальна площа будинку та відповідно частка позивача у ньому, а тому [PERSON] просить визнати за нею право спільної часткової власності на 57/100 частин спірного будинку та інші 43/100 частин за відповідачем. Крім того, за вказаною адресою позивач самочинно, на належній їй земельній ділянці, здійснила будівництво гаражу, позначеного на схематичному плані літерою «Ж», літньої кухні, позначеної на схематичному плані літерою «Е», сараю, позначеного на схематичному плані літерою «З». Посилаючись на те, що зведені об`єкти відповідають вимогам пожежної безпеки, під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні, та екологічні норми, з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб, а тому просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на спірну нерухомість та з її урахуванням здійснити сторонам виділ часток будинку [ADDRESS] . Шостка з господарськими будівлями та спорудами, у натурі. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги задовольнити та судові витрати залишити за нею. Відповідач в судове засідання також не з`явився, надав заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позов визнав. Представник третьої особи - Шосткинської міської ради в судове засідання не з`явився, 04.10.2018р. надав до суду відзив, в якому зазначив, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду, просить справу розглядати без його участі, при цьому акцентував увагу на тому, що здійснене будівництво у вигляді прибудови до житлового будинку, гаражу, літньої кухні та сараю, розташоване по межі земельної ділянки, внаслідок чого порушуються містобудівні норми. Представник третьої особи - управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в судове засідання не з`явився, до суду надав письмові пояснення, в яких просив розглядати справу без його участі, посилаючись на норми законодавства додатково зазначив, що наразі у управління відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинного будівництва, в той же час вважає, що системне врегулювання питань, порушених у позовній заяві, можливе в рамках судового розгляду. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З технічного паспорту, виготовленого станом на 25.01.2018 року, вбачається, що по [ADDRESS] розташовані житлові будинки, позначені на схематичному плані земельної ділянки літерами «А-1» та «А1-1» (даний об`єкт хоча й позначений на плані двома літерами, проте фактично є одним будинком [ADDRESS] ) з погосподарськими будівлями та спорудами: гаражем, позначеним на схематичному плані літерою «Б», сараєм, позначеним на схематичному плані літерою «В», літньою кухнею, позначеною на схематичному плані літерою «Г», навісом, позначеним на схематичному плані літерою «Д», погрібом з шийкою, позначеним на схематичному плані «Пг», погрібом, позначеним на схематичному плані «Пг», огорожею, позначеною на схематичному плані «№1,2», а також самочинно збудованими: прибудовою, позначеною на схематичному плані літерою «а3», гаражем, позначеним на схематичному плані літерою «Ж», літньою кухнею, позначеною на схематичному плані літерою «Е», сараєм, позначеним на схематичному плані літерою «З» /а.с.19-21/. Будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам, по 1/2 частині кожному /а.с. 8-9, 13-15/, при цьому будинок та господарські споруди розташовані на земельних ділянках, належних на праві власності відповідачу (кадастровий номер [NUMBER] ) та позивачу (кадастровий номер [NUMBER] ) /а.с.10-12/. Судом встановлено, що сторони самостійно узгодили порядок користування відповідними частинами житлового будинку, тобто фактично сторони мешкають та ведуть господарство окремо. Частина житлового будинку, якою фактично користується позивач, розташована на земельній ділянці, що перебуває у власності останньої (кадастровий номер [NUMBER] ) та має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач здійснила прибудову (позначену на схематичному плані «а3») до тієї частини будинку, якою вона користується, за рахунок якої загальна площа житлового будинку [ADDRESS] збільшилась з 97,0 кв.м. до 108,5 кв.м., а також на належній їй земельній ділянці здійснила будівництво гаражу (позначений на схематичному плані «Ж»), літньої кухні (позначеної на схематичному плані «Е») та сараю (позначеної на схематичному плані «З») без відповідного дозволу та належно затвердженого проекту. З довідок Шосткинського міськрайвідділу Держслужби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 06.02.2018р. № 81, Шосткинського міськрайонного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 05.02.2018 № 24-01/74 вбачається, що самочинно здійснене будівництво у вигляді прибудови до житлового будинку, що позначена у технічному паспорті «а3», гаражу - «Ж», літньої кухні - «Е», та сараю - «З» по [ADDRESS], не порушує санітарних норм, протипожежний режим дотримується /а.с. 29, 30/. При цьому, з висновку відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 12.02.2018 № 07 вбачається, що вказане домогосподарство розташоване по межі земельної ділянки, внаслідок чого порушуються містобудівні вимоги, разом з тим будівництво об`єктів, позначених в технічному паспорті літерами «З» та «Ж», можливе за письмовою згодою сусідів. Так, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] , в якій остання зазначає, що вона проживає в будинку [ADDRESS] , є сусідкою [PERSON] та цією заявою надає останній дозвіл на будівництво господарських будівель (гаражу, сараю) на межі з її земельною ділянкою /а.с.27/. Також, аналогічну заяву надав й відповідач по справі, який у цій заяві також не заперечував проти будівництва і прибудови до будинку /а.с. 49/. Підписи на вказаних заявах підтверджені представником квартального комітету Тихомировою А.І. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 1 статті 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Відповідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснив, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Так, на підставі досліджених судом доказів, встановлено, що зазначені об`єкти самочинного будівництва розташовані на земельній ділянці, що належить позивачу, не порушують санітарних норм, дотримано протипожежний режим, не порушують прав інших осіб, при цьому наявність порушення містобудівних норм, з урахуванням письмової згоди сусідів на будівництво таких об`єктів, не є істотними в даному випадку, а тому суд дійшов висновку про можливість визнання права власності позивача на самочинно збудовані об`єкти нерухомості. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Зважаючи, що дані об`єкти були збудовані за згодою другого співласника, суд вважає за правомірне, з урахуванням наведених законодавчих приписів, визнати за позивачем право спільної часткової власності на 57/100 частин спірного житлового будинку, а за відповідачем - на 43/100 його частин. Вирішуючи питання про наявність підстав для поділу спірного житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд виходить з такого. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1,2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 367, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що поділ (виділ частки) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку жилого будинку, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Як вже встановлено, частки співвласників спірного будинку були рівними (по 1/ 2 за кожним), а порядок користування ним умовно визначений сторонами задовго до подачі даного позову. Після набуття сторонами права спільної часткової власності на цей будинок його загальна площа була збільшена на 11,5 кв.м. (з 97,0 кв.м. до 108,5 кв.м.) за рахунок здійснення позивачем прибудови до тієї частини будинку, якою вона фактично користується, що стало наслідком збільшення частки позивача (57/100). Проте, вказані зміни жодним чином не вплинули негативно на право спільної часткової власності відповідача, оскільки хоча його ідеальна частка й стала меншою (43/100), проте в натурі залишилась незмінною. При цьому, з висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна [ADDRESS] вбачається, що у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться: частина будинку, загальною площею 46,9 кв.м., що відповідає 43/100, в т.ч. житлова площа 33,0 кв.м. (житлові кімнати №2-3, 2-4, 2-5), підсобна площа 10,9 кв.м. (кухня №2-1, вбиральня №2-2), підсобна не опалювальна площа 3,0 кв.м. (веранда №ІІІ), також на земельній ділянці сарай «В», гараж «Б», літня кухня «Г», погріб «Пг», навіс «Д», 1/2 частина огорожі «N 1», у користуванні [PERSON] : частина будинку, загальною площею 61,6 кв.м., що відповідає 57/100, в т.ч. житлова площа 36,9 кв.м. (житлові кімнати №1-4, 1-5, 1-6), підсобна площа 17,8 кв.м. (коридор № 1-1, кухня №1-2, санвузол №1-3, веранда №1-7), підсобна не опалювальна площа 6,9 кв.м. (тамбур №І, прихожа №ІІ), також на земельній ділянці погріб «Пг1», сарай «З», гараж «Ж», літня кухня «Е», 1/2 частина огорожі «N 2» /а.с.24/. Саме таким чином й визнано за можливе здійснити поділ об`єкту, та аналогічного поділу відповідно до часток сторін просить позивач у своєму позові. Так, відповідач, визнавши позов, погодився на запропонований позивачем та визнаний технічно можливим варіант поділу в натурі часток у спірному домоволодінні. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а тому вважає можливим позов задовольнити повністю. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved