Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

21.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку, земельної ділянки площею 0,18 га ,надану для його обслуговування, які розташовані по [ADDRESS], укладений 05.03.2013 року між ним та [PERSON] - дійсним, та визнати за ним право приватної власності на вказане нерухоме майно. Позовні вимоги він мотивував тим, що коли укладався договір купівлі - продажу житлового будинку з власником [PERSON], вони домовились про наступне нотаріальне посвідчення договору, але у подальшому відповідач від нотаріального посвідчення договору ухилився, хоча сторонами виконані всі суттєві умови договору купівлі- продажу житлового будинку. Окрім того, ? частини вказаного будинку, де проживає на даний час позивач, належить йому на праві власності. Земельна ділянка, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку, відповідно до Державного акту старого зразку, належить відповідачу. При зверненні позивача до нотаріального органу з метою посвідчення договору купівлі-продажу, йому було відмовлено через відсутність відомостей по земельній ділянці у Державному земельному кадастрі. Вказані обставини змусили його звернутися до суду за захистом порушеного права на власність. Під час судового розгляду позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити зіславшись на встановлені судом обставини. Відповідач у судове засідання не з»явився та надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та просив постановити рішення у зв»язку з визнанням позову. Наслідки визнання йому зрозумілі. Третя особа у судове засідання не з»явилась та надіслала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, задоволення позову на розсуд суду. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За вимогами ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення позивача, вивчив матеріали справи та заяву відповідача про визнання позову, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи 05.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена письмова угода купівлі - продажу ? частини житлового будинку та присадибної ділянки по [ADDRESS], що підтверджується письмовою розпискою від 05.03.2013 року, засвідченої підписами двох свідків [PERSON], [PERSON] Купівля- продаж між сторонами відбулась за 50 000 грн., які покупець передав продавцю, також сторони домовились до 01.11.2013 року нотаріально посвідчити вказаний договір. З технічної документації на житловий будинок вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності по ? частини [PERSON] та [PERSON], тобто, судом встановлено, що [PERSON], як співвласник майна, мав право ним розпорядитися на власний розсуд. Згідно Звіту про незалежну оцінку майна - житлового будинку, що був предметом купівлі - продажу, його вартість станом на 31 жовтня 2013 року становить 59654 грн. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 656 ЦК України житлове приміщення може бути предметом договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки між сторонами умови договору купівлі-продажу були виконані належним чином - покупець сплатив суму коштів продавцю, а продавець передав всю технічну документацію та ключі від будинку покупцю, після чого [PERSON] розпочав відкрито користуватися всім будинком та земельною ділянкою, наданою для обслуговування, частина житлового будинку, що була предметом купівлі - продажу, знаходиться у власності саме продавця, тому угода купівлі-продажу може бути визнана судом дійсною. Так, згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим, згідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, продавець [PERSON] у подальшому від нотаріального посвідчення договору відмовився, хоча не заперечує про факт його укладення та виконання сторонами всіх суттєвих умов договору. Вказана обставина унеможливлює договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчити нотаріально. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Оскільки позивачем укладений правочин, що не заборонений законом, тому він і є власником придбаного майна. Що стосується визнання права власності за позивачем щодо земельної ділянки розміром 0, 18 га, яка надана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується державним актом серії ІІІ-МК №045386 виданим 5 грудня 1995 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Новопавлівської сільської ради від 28 квітня 1995 року №26 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, з них рілля -0, 12 га, під будівлями - 0, 06 га, то вказана позовна вимога підлягає задоволенню. Як вбачається з Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованого Відділом Дежземагенства у Врадіївському районі Миколаївської області станом на 26.11.13 року, власником земельної ділянки площею 0, 18 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, є [PERSON], нормативна грошова оцінка складає 30596 грн. 38 коп. Згідно довідки Новопавлівської сільської ради №99 від 20.02.2014 року, земельна ділянка розміром 0, 18 га, відповідно до державного акту серії ІІІ-МК №045386 виданим 5 грудня 1995 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Новопавлівської сільської ради від 28 квітня 1995 року №26 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки відділу Держземагенства у Врадіївському районі №722/08-41 від 05.03.2014 року, земельна ділянка площею, 0.1800 га належить [PERSON] на підставі державного акту серії ІІІ-МК №045386, виданого Новопавлівською сільською радою Врадіївського району 05.12.1995 року з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Відомості про вказану земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру, ділянка зареєстрована 13.11.2013 року. Таким чином, встановив, що вказана земельна ділянка саме надана відповідачу для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою [ADDRESS], що підтверджується первинним документом - рішенням виконкому Новопавлівської сільської ради від 28 квітня 1995 року №26, у суду є законні підстави для визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку у зв»язку з придбанням всієї садиби, що розміщена за вказаною вище адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. За статтею 377 ЦК України , до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування. Зазначене положення також закріплено і в ст. 120 ЗК України, яка також передбачає істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв»язку з набуттям права власності на ці об»єкти . Окрім того, за вимогами п.2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України « Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. За ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько- побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Outcome: approved