Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

21 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]» (надалі ПАТ «ПУМБ») звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Маріупольського МУЮ ГУЮ України в Донецькій області (надалі ВДВС), третя особа: [PERSON], про звільнення майна з-під арешту. В обгрунтування позову ПАТ «ПУМБ» зазначило, що 31.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] був укладений кредитний договір №6643233. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та відповідачем [PERSON], був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки №6643287 від 31.07.2008 року, відповідно до якого, в іпотеку була передана 3-х кімнатна квартира [ADDRESS]. У звязку з неналежним виконанням кредитних зобовязань, ПАТ «ПУМБ» отримав рішення судів про задоволення вимог банку. На підставі виконавчих листів Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя, були відкриті виконавчі провадження №38921054 та №44898086 щодо стягнення заборгованості з [PERSON] Однак, 29.12.2014 року державним виконавцем ВДВС в рамках вказаних проваджень, були винесені постанови про повернення виконавчого документа, з посиланням на ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». В свою чергу відповідач [PERSON], 17.04.2015 року звернувся до ПАТ «ПУМБ» із заявою про згоду на проведення добровільної реалізації зазначеного предмета іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором №6643233, але при цьому повідомив, що на предмет іпотеки державним виконавцем ВДВС були накладені арешти відповідно до постанов від 09.08.2013 та 30.09.2014 року. Таким чином, ПАТ «ПУМБ» як заставодержатель позбавлений можливості здійснити добровільний продаж предмета іпотеки при наявності згоди іпотекодателя. Посилаючись, зокрема на ст.ст.15, 572 ЦК України, ст.3 Закону України «Про іпотеку», просило суд звільнити з-під арештів, накладених постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] від 09.08.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №38921054 та постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] від 30.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №44898086, майно, належне на праві власності [PERSON] (ІПН [NUMBER]) - 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідач ВДВС надав до суду письмові заперечення. В обгрунтування яких зазначив, що на виконанні ВДВС знаходився виконавчий лист №2-228 від 06.03.2013 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 836763,06 грн. 24.07.2013 року державним виконавцем ВДВС було винесено постанову про стягнення з боржника [PERSON] виконавчого збору, так як борг ним самостійно не було сплачено. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем було встановлено, що [PERSON] належить 3-х кімнатна квартира [ADDRESS], на яку, 09.08.2013 року державним виконавцем було накладено арешт. 29.09.2014 року на виконання ВДВС надійшов виконавчий лист №2-10501/10 від 03.09.2014 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» суми в розмірі 56922,52 доларів США та 120,00 грн. Згідно заяви, ПАТ «ПУМБ» просить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 30.09.2014 року державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. А 07.10.2014 року державним виконавцем ВДВС було винесено постанову про стягнення з боржника [PERSON] виконавчого збору, так як борг ним самостійно не було сплачено. У звязку з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а також наказом Міністерства юстиції України №656/5 від 16.04.2014 року «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», ВДВС не зміг реалізувати арештоване майно відповідача [PERSON] 29.12.2014 року державним виконавцем було винесено постанови про повернення виконавчих документів ПАТ «ПУМБ». ВДВС також зазначає, що відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання. А відповідно до ст.29 Бюджетного кодексу України. виконавчий збір входить до складу доходів Державного бюджету України. Тому реалізація арештованого майна, поза межами виконавчого провадження порушує інтереси держави, щодо поповнення дохідної частини Державного бюджету України у вигляді надходження виконавчого збору, розмір якого складає 83688,31 грн. та 5692,25 доларів США. Крім того, ВДВС вважає, що через те, що стягувачем у виконавчих провадженнях є ПАТ «ПУМБ», то в силу вимог ст.53 Закону України «Про виконавче провадження», його право на заставлене майно не порушено. А звернення [PERSON] до ПАТ «ПУМБ» із заявою про добровільну реалізацію іпотечного майна, порушує вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та ст.388 КК України. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити ПАТ «ПУМБ» в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] письмових заперечень проти позову, а третя особа [PERSON] письмових пояснень щодо позову до суду не подали. В судовому засіданні, представник позивача ПАТ «ПУМБ» [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представники відповідача ВДВС [PERSON] та [PERSON], що діють на підставі довіреності, підтримали позицію, викладену у запереченнях проти позову, у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» визнає, а справу просить розглянути без його участі. Третя особа [PERSON], також подала до суду заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ» не заперечує, а справу просить розглянути без його участі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які зявилися до суду, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31.07.2008 року, між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] був укладений кредитний договір №6643233, про надання кредиту в сумі 50000,00 доларів США (а.с.7-9, 22). Також, 31.07.2008 року, з метою виконання [PERSON] всіх зобовязань за кредитним договором №6643233, між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та відповідачем [PERSON], був укладений договір іпотеки №6643287, відповідно до якого, в іпотеку була передана 3-х кімнатна квартира [ADDRESS] (надалі договір іпотеки). Вказаний договір іпотеки був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], про що зроблено реєстраційний запис №2746. Крім того, вказаний договір іпотеки та права, які за ним виникли, були зареєстровані в Державному реєстрі іпотек, про що надано витяг №20013381 від 31.07.2008 року (а.с. 10-13). Відповідно до ст.2 Закону України «Про іпотеку», законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. Згідно з абз.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частина 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як встановлено судом, кредитний договір №6643233 від 31.07.2008 року, який є основним зобовязанням щодо договору іпотеки, на час розгляду справи в суді, [PERSON] та/або [PERSON] не виконаний. Відомостей про те, що договір іпотеки припинив свою дію, відповідно до п.5.12 договору іпотеки, суду також не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір іпотеки є діючим зобовязанням, яке виникло 31.07.2008 року. З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2013 року відповідно до постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні №38921054, на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS], яка є предметом іпотеки був накладений арешт (а.с.16-17). Також, з матеріалів справи вбачається, що 30.09.2014 року відповідно до постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні №44898086, на все рухоме та нерухоме майно, у тому числі на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, знову був накладений арешт (а.с.18-19). 29.12.2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] у виконавчих провадженнях №38921054 та №44898086, були прийняті постанови про повернення виконавчих документів ПАТ «ПУМБ», у звязку з тим, що на нерухоме майно [PERSON] не може бути звернено стягнення, так як діють Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а також наказ Міністерства юстиції України №656/5 від 16.04.2014 року «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» (а.с.14-15). При цьому, арешт з предмета іпотеки державним виконавцем ВДВС не знімався. 17.04.2015 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача ПАТ «ПУМБ» із заявою про добровільну реалізацію 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], в забезпечення кредитного договору №6643233 від 31.07.2008 року (а.с.20). Проте, реалізувати своє право, [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» не можуть, так як предмет іпотеки знаходиться під вищезазначеним арештами. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 572 ЦК України передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. При цьому, ч.7 вказаної статті передбачає, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Стаття 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Доказів того, що на час розгляду справи в суді, арешти накладені державним виконавцем ВДВС на 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], яка є предметом іпотеки були зняті, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, оскільки іпотека щодо 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] у ПАТ «ПУМБ» виникла раніше накладання арештів державним виконавцем на вказане нерухоме майно. А також через те, що ПАТ «ПУМБ» відповідно до іпотеки має право задовольнити забезпечені нею вимоги, в даному випадку зобовязання за кредитним договором №6643233 від 31.07.2008 року, за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Обмеження права ПАТ «ПУМБ» на пріоритетне задоволення своїх вимог, поза межами примусового виконання, за рахунок предмета іпотеки, зокрема через необхідність стягнення сум виконавчого збору та/або інших витрат державної виконавчої служби, законом не передбачено. Суд не приймає до уваги посилання представників ВДВС на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки реалізація предмета іпотеки планується за добровільно згодою власника майна відповідача [PERSON], про що останнім подана заяво до Пат «ПУМБ». Суд також не приймає до уваги посилання представників ВДВС на ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, до якого було включено м.Маріуполь, було зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014. Щодо наказу Міністерства юстиції України №656/5 від 16.04.2014 року «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», то суд вважає, норми ЦК України та Закону України «Про іпотеку» мають вищу юридичну силу, та не можуть бути ним обмежені. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] не заперечує проти позовних вимог, у тому числі й в частині стягнення з нього суми судового збору в розмір 243,60 грн., суд вважає, що судовий збір може бути стягнутий з нього у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved