Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

21 лютого 2020 року Співак А.І., який є представником акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України»), звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідача 45 035 грн 40 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № 507975915. В обґрунтування позову зазначив, що 22 серпня 2018 року сторони уклали вищезазначений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав від АТ «Державний ощадний банк України» кредит у розмірі 11 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 16 січня 2020 року перед позивачем виникла вищевказана заборгованість. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 103). Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив (а.с. 55). Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 серпня 2018 року між АТ «Державний ощадний банк України», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви про приєднання №507975915, заяви на встановлення кредитної лінії (Кредиту), паспорту споживчого кредиту, а також таблиці визначення сукупної вартості споживчою кредиту та реальної процентної ставки. Відповідно до умов вказаного договору, банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в межах кредитного ліміту в сумі 11 000 грн. під 0,001% річних строком на 60 місяців. У вказаному договорі сторонами було обумовлено сплату позичальником комісійної винагороди за зняття готівкових коштів, наданих у кредит, в розмірі 3,2% від використаної частини встановленого кредитного ліміту (а.с. 31-36). З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом на 16 січня 2020 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 45 035 грн 40 коп., з яких: 31 402 грн 98 коп. - заборгованість за кредитом, 9 325 грн 35 коп. - заборгованість за по процентам, 277 грн 02 коп. - комісія, 412 грн 51 коп. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 182 грн 63 коп. - 3% річних від суми прострочених відсотків, 246 грн 54 коп. втрати від інфляції (а.с. 7-16). Судом також встановлено, що останній раз [PERSON] вносив кошти на погашення заборгованості за вказаним договором в сумі 22 грн 28 коп. в грудні 2018 року (а.с. 7). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2 102 грн 00 коп., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 1). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2 102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved