Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

21 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Новомосковського районного відділу Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України. 23 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], Новомосковського районного відділу Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому, фактично змінила підстави позову, посилалася на ст. 405 ЦК України. 30 травня 2014 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим будинком, вселення в житлове приміщення. Ухвалою суду від 30 травня 2015 року позовна заява [PERSON] до [PERSON], Новомосковського районного відділу Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим будинком, вселення в житлове приміщення були обєднані в одне провадження. Ухвалою суду від 27 липня 2015 року до участі у справі в якості належної третьої особи було залучене Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. 30 липня 2015 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з уточненим зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим будинком, вселення в житлове приміщення. На обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22. Раніше, власником будинку був [PERSON], який 26 липня 2013 року подарував їй, [PERSON] спірне житло. В житловому будинку зареєстрована колишня дружина [PERSON]. [PERSON], яка не є власником будинку, з 2003 року не проживає в спірному житловому приміщенні. Позивач [PERSON] в позовній заяві посилалася на те, що у відповідності до вимог пункту 5 статті 40 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим приміщенням в разі відсутності без поважних причин понад один рік. В звязку з наведеним, [PERSON] просила суд: -визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22; -зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22. В зустрічній позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] з 1964 року зареєстрована в житловому будинку по вул. Сагайдачна № 22 м. Новомосковськ. З приводу користування житловим будинком на протязі тривалого часу ведуться судові тяжби, у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2012 року, відповідача [PERSON] було зобовязано не чинити їй перешкоди в користування будинком. Вона не користується спірним житлом з поважних причин, а саме її колишній чоловік [PERSON] перешкоджає їй користуватися будинком, не визнає її права користування житлом. Рішення суду від 04 вересня 2012 року [PERSON] відмовився виконувати, в звязку з чим, Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040350002872 від 25.04.2013 року внесені відомості про кримінальне правопорушення. В теперішній час в будинку однією сімєю з [PERSON] проживає [PERSON], яка з квітня 2013 року чинить їй перешкоди у проживанні в будинку, з зазначеного приводу вона зверталася з заявою до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. З постанови слідчого їй стало відомо, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], та нібито подарував їй спірний житловий будинок та земельну ділянку. Також, їй стало відомо, що власниками житлового будинку по вул. Сагайдачна № 22 м. Новомосковськ є: [PERSON] власником 11/25 частин; [PERSON] 14/25 частин. У відповідності до ст. 156 ЖК України вона має право користування спірним житловим приміщенням. В вязку з наведеним, в зустрічній позовній заяві [PERSON] просила суд: -зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод їй, [PERSON] в користуванні житловим приміщенням будинком, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22; -вселити її, [PERSON] в житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги, зазначила. що вона є власником житлового будинку, відповідач [PERSON] в будинку не проживає з 2003 року без поважних причин, тому, у відповідності до ст.405 ЦК України може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічні позовні вимоги не визнала, посилалася на те. що вона не перешкоджала [PERSON] користуватися спірним житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. посилалася на те, що рішенням суду від 04 вересня 2012 року відповідача [PERSON] було зобовязано не чинити їй перешкоди в користування будинком, але, рішення суду не виконане. [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] будинок, вони разом перешкоджають їй користуватися цим житлом. Зустрічний позов підтримує в повному обсязі, посилаючись на те, що вона не втратила права користування житловим приміщенням, не користується ним з поважних причин, оскільки їй перешкоджають користуватися будинком, просила суд задовольнити її вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги, посилалися на підстави звернення з позовом, викладені в заяві, просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що возовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] з 2003 року в будинку не проживає, зустрічні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те. що він не перешкоджав [PERSON] користуватися будинком, але, на теперішній час вона не є власником будинку, не проживає в ньому, він проживає в будинку зх. дружиною, тому, [PERSON] не має права користуватися цим житлом. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. У відповідності до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 04 вересня 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесене та набрало законної сили рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів недійсними, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні. Рішенням суду були частково задоволені позовні вимоги, суд зобовязав [PERSON] [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні житловим приміщенням будинком, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22. Рішенням суду встановлено, що 12 квітня 1964 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. На підставі договору дарування 14/25 частин житлового будинку від 07 червня 1971 року та договору дарування 11/25 частин житлового будинку від 06 квітня 1994 року, [PERSON] став власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Сагайдачна, буд. № 22. Таким чином, спірний житловий будинок був особистою власністю [PERSON], також встановлено, що [PERSON] зареєстрована в спірному житловому приміщенні з 1964 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 14 липня 2003 року. 10 лютого 2007 року був повторно укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який розірвано 06 травня 2009 року. Рішенням суду встановлено, що [PERSON] чинив перешкоди [PERSON] в користуванні спірним житловим приміщенням, в звязку з чим судом прийняте рішення про задоволення вимог в цій частині. У відповідності до статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Таким чином, незважаючи на те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, остання не втратила права користування спірним житловим приміщенням, власником якого був її колишній чоловік. Встановлено, що 16 липня 2013 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідності до договору дарування від 26 липня 2013 року, [PERSON] стала власником житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідності до договору дарування від 22 листопада 2013 року, [PERSON] став власником 14/25 частин житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сагайдачна, буд. № 22. Судом встановлено, що [PERSON] рішення суду від 04 вересня 2012 року не виконав, фактично заперечує право [PERSON] на користування спірним житлом. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2013 року Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12013040350002872 від 25.04.2013 року за фактом невиконання [PERSON] рішення суду, було закрите в звязку з відсутністю події кримінального правопорушення. Згідно листа Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області від 24.09.2015 року, постанова про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2013 року Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12013040350002872 від 25.04.2013 року, скасована ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 07.07.2015 року. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні не заперечував того, що [PERSON] не має ключів від житлового будинку. У відповідності до частини 2 статті 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. В той же час, враховуючи те, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо права користування спірним житлом, фактично, [PERSON] не виконав рішення Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 04 вересня 2012 року, яким на нього покладено обовязок не перешкоджати користуватися спірним житлом [PERSON], остання не має ключів від жилого будинку, суд приходить до висновку, що [PERSON] не користується житловим приміщенням з поважних причин, в звязку з чим, відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які визначені частини 2 статті 405 ЦК України. З наведених підстав, суд не бере до уваги надані [PERSON] акти, в яких зафіксований факт не проживання [PERSON] в спірному приміщенні. В звязку з наведеним, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням належить відмовити. У відповідності до ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі., в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про зняття з реєстраційного обліку [PERSON] належить відмовити, оскільки остання не позбавлена права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 1 ЖК України, відповідно до Конституції України, громадяни України мають право на житло. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселеним із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. [PERSON] [PERSON] має право користування спірним житлом, в судовому засіданні встановлений факт того, що [PERSON] та [PERSON] не визнають та перешкоджають її праву, зустрічні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved