Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

20.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат до [PERSON] 21.02.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивачкою зазначено, що з 27.09.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюб зареєстровано Печерським районним у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, актовий запис № 453709. Від шлюбу сторони у справі мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Її ж місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , де вона фактично проживає з дочкою. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що самостійно намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати дочку, але у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною не має можливості працювати. Крім того, дитина має проблеми зі здоров`ям, вирішення яких потребує значних додаткових фінансових витрат. Відповідач проживає окремо від неї та дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного утримання дочки та від її утримання до досягнення дитиною трьох років. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, на її користь 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] трьох років, а також 19 583, 51 грн. понесених додаткових витрат на дочку. 17.03.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач [PERSON] заперечує проти заявлених вимог з огляду на наступне. Так, відповідач зазначає, що надає матеріальну допомогу на утримання дочки у формі грошових переказів та покупок необхідних речей для дитини, що підтверджується виписками з банку та скрін фото переписки між ним та позивачкою. Щодо розміру аліментів на утримання дочки, заперечував проти розміру 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, вважає його завищеним, просив стягнути ј частину всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. З приводу аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, заперечував у повному обсязі, оскільки, наразі, він не працює, перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому не має можливості утримувати дружину. Також заперечував проти стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки вважає, що витрати про які заявила позивачка - це не додаткові витрати, а витрати, які батьки повинні нести щомісячно в рівних частинах. У судовому засіданні 24.03.2021 року сторони відсутні. Позивачка [PERSON] просила завершувати розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про їх уточнення. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши подані сторонами заяви по суті справи та докази на їх підтвердження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 27.09.2018 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано Печерським районним у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, актовий запис № 453709. Від шлюбу сторони у справі мають дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де вона фактично проживає з дочкою [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що самостійно намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати дочку, але у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною не має можливості працювати. Крім того, дитина має проблеми зі здоров`ям, вирішення яких потребує значних додаткових фінансових витрат. Відповідач проживає окремо від неї та дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного утримання дочки та від її утримання до досягнення дитиною трьох років. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, на її користь 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] трьох років, а також 19 583, 51 грн. понесених додаткових витрат на дочку. Відповідач [PERSON] заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, просив стягнути 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. З приводу аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, заперечував у повному обсязі, оскільки, наразі, він не працює, перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому не має можливості утримувати дружину. Також заперечував проти стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки вважає, що витрати про які заявила позивачка - це не додаткові витрати, а витрати, які батьки повинні нести щомісячно в рівних частинах. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями 180, 181, 182, 183 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття ; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття ; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наразі судом встановлено, що дочка сторін у справі проживає з матір`ю, остання виконує свої обов`язки щодо її виховання, розвитку, лікування та матеріального забезпечення. Батько дитини є працездатним, однак участі у вихованні дочки та її ж матеріальному забезпеченні на належному рівні не приймає. Додані відповідачем до відзиву виписки з банку та скрін фото переписки між ним та позивачкою, як докази на спростування заявлених позивачкою вимог, суд не приймає до уваги, оскільки зі змісту виписок з банку не зрозуміло призначення переказів, крім того, відправником не є сам відповідач та не зазначено отримувача. Щодо скрін фото переписки, зі змісту останньої не можна встановити, що відповідач постійно приймає участь у матеріальному забезпеченні дочки, надана переписка стосується окремого одиничного випадку та не є систематичною. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а [PERSON] є її батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач має сплачувати аліменти на дитину в розмірі, що складає одну четверту заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зазначені відповідачем обставини, як підстави для відмови у позові не стосуються заявлених вимог та не спростовують їх, оскільки [PERSON] має право на утримання від свого чоловіка [PERSON] до досягнення дитиною трьох років. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною трьох років. Звертаючись до суду з позовом, позивачка також просила стягнути на її користь 19 583, 51 грн. додаткових витрат, понесених на дочку, на підтвердження зазначеної суми надала відповідні докази (а.с. 43-70). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідач [PERSON] заперечував проти стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки вважає, що витрати про які заявила позивачка - це не додаткові витрати, а витрати, які батьки повинні нести щомісячно в рівних частинах. Однак, суд не приймає до уваги заперечення відповідача. Судом встановлено, що дитина [PERSON] тяжко хворіє (діагноз фіксація спинного мозку), що вимагає значних додаткових витрат на її лікування, позивачкою надано докази на підтвердження понесених нею додаткових витрат, а відтак заявлені вимоги в цій частині також підлягають задоволенню судом. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідач [PERSON] має сплатити на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн. за кожну вимогу, а разом 2 522, 40 грн., оскільки вимог заявлено три. На підставі викладеного,

Outcome: partial