Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

20 грудня 2018 року [PERSON] через представника - адвоката Балюру Світлану Вікторівну звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 25 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики у формі розписки, згідно якої позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 800000 гривень для власних потреб зі строком повернення до 25 грудня 2015 року. Вказує, що гроші були передані [PERSON] в день підписання розписки. Враховуючи, що [PERSON] не виконує умови договору належним чином та не повертає грошові кошти добровільно, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. (а.с.21-22) На виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України під час підготовчого провадження судом визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, виклад пред`явлених позовних вимог. Ухвалою суду від 03.04.2019 року підтовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.(а.с.37-38) 14.05.2019 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Пономарьова О.В. та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №554/2402/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. 05.08.2021 року ухвалою суду провадження по справі було поновлено, оскільки обставини, які викликали зупинення у справі перестали існувати. Представник позивача - адвокат Балюра С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач не повертає позивачу грошові кошти, отримані на підставі розписки у строк та в порядку, що встановлені договором. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що стороною відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнаються. Вказав, що дійсно [PERSON] підписував розписку від 25.05.2014 року, надану [PERSON] , проте грошові кошти не отримував. В задоволені позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників та дослідивши надані докази, встановив наступні обставини. 25.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] виникли договірні відносини щодо отримання грошей в позику. На підтвердження отримання грошових коштів позичальником (відповідачем) було складено та підписано розписку. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зі змісту розписки встановлено, що 25.05.2014 року [PERSON] взяв у [PERSON] кошти в сумі 800000 грн. в позику та зобов`язався їх повернути до 25.12.2015 року. Вказав, що кошти взяв без відсотків, на потреби СФГ «Каспрішина А.В.». Крім цього, зазначив, що - «частину коштів сумі поверну в лютому чи березні в 300 (триста тисяч)». Датою складання розписки зазначено 25.05.2014 року. Надана відповідачем розписка містить його особисті дані, номер та серію паспорту. Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання повернення боргу у визначений строк, містить підписи позичальника та його особисті дані, що надають підстави ідентифікувати відповідача. Представник відповідач в судовому засіданні не заперечував, що боргова розписка власноручно складена відповідачем. [PERSON] , вважаючи, що розписка про отримання грошових коштів у позику не має доказового значення і не може свідчити про факт укладення договору позики, оскільки кошти по розписці від 25.05.2014 року йому не передавалися, звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 25.05.2014 року. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03.02.2021 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для визнання договору позики недійсним. Рішення суду набрало законної сили 09.03.2021 року. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] не повернув грошові кошти, отримані на підставі розписки у строк, зазначений у розписці, чим порушив виконання зобов`язання. За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що під час розгляду справи підтвердженні та не спростовані стороною відповідача обставини про наявність договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем, беручи до уваги, що відповідач погодився на умови договору під час отримання позики (сума коштів, обов`язок їх повернення у визначений строк), протягом встановленого терміну за договором позику не повернув, тому є підстави вважати, що зобов`язання відповідача перед позивачем порушені. Зважаючи на викладене, оцінюючи належність доказів по справі, обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved