Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

20 квітня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачами зобов'язань відповідно до умов договору. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 02-36/814 від 22 березня 2016 року, належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, не використав наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, на електронну пошту суду ним подано письмову заяву, в якій він підтримує позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.34/. У позовній заяві зазначено, що 18 травня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 200/621/-0770, відповідно до умов якого [PERSON] наданий на умовах повернення, строковості, платності кредитні кошти зі сплатою 17 % річних на строк до 17 травня 2013 року. Банк свої зобов?язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії перед позичальником виконав, надавши відповідачу перший і єдиний транш у сумі 130000 грн. 04 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 200/621-0770 від 18.05.2006 р., за якою розмір процентної ставки встановлений на рівні 18 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 18 травня 2006 року року між банком і відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 200/621-0772, за яким відповідач [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобов'язання щодо солідарної відповідальності перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, в строки та в порядку, передбаченому договором. У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 11.02.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 48319,22 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 18881,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9815,07 грн., пеня за несвоєчасність повернення кредиту 10020,67 грн., пеня за несвоєчасність повернення відсотків 1339,67 грн., розмір інфляційних втрат за кредитом 7288,14 грн., розмір інфляційних втрат за відсотками 974,40 грн. Виходячи з наведеного, посилаючись на положення статей\~525-526, 541, 543, 610-612, 625, 1054 ЦК України, статей 3, 15, 88, 107, 109, 118 ЦПК України\~та протиправність дій відповідачів, якими суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просить суд стягнути з [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 48319,22 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378 грн. та витрати, пов?язані із публікацією оголошення про виклик відповідачів у пресі у сумі 630,00 грн. /а.с.41/. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON] /а.с.15-18/, що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання відповідачів (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідачів було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.43/. Окрім того, відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом публікації оголошення про виклик відповідача на офіційній веб-сторінці Слов?янського міськрайонного суду /а.с.36/. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] недобросовісно здійснюються їх процесуальні права, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідачів, а тому, відповідно до положень ст.ст.\~169,\~224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1\~статті 224 ЦПК України\~розглядати справу за відсутності відповідачів у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами частини 1\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 18 травня 2006 року юридична особа акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», і [PERSON], [INFO], уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 200/621-0770, відповідно до умов якого [PERSON] надані на умовах забезпеченності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 130000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 17 % річних, на строк до 17 травня 2013 року, Позичальник зобов'язався погашати кредит та проценти щомісячними платежами /а.с.7-11/. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 травня 2006 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], уклали договір поруки № 200/621-0772, за яким відповідач [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] зобов?язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, в строки та в порядку, передбачених кредитним договором № 200/621-0772 від 18.05.2006 р. /а.с.12-14/. Судом встановлено, що кредитний договір та договір поруки укладені у письмовій формі. Зазначені договори підписані уповноваженими на це посадовими особами ПАТ «Укрсоцбанк», та особисто [PERSON], [PERSON], зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі\~статті 629 ЦК України\~ці договори є обов'язковими для виконання. Статтею 204 ЦК України\~проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. ПАТ «Укрсоцбанк» повністю виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] грошові кошти у тимчасове користування. Відповідно до п.7.3 кредитного договору № 200/621-0772 від 18.05.2006 року, він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань /а.с.7-11/. 04 липня 2008 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», і [PERSON], [INFO], уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 200/621-0770 від 18.05.2006 р., відповідно до якої сторони домовилися встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 18 % річних /а.с.19/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № 200/621-0770 від 18.05.2006 року вбачається, що станом на 11.02.2016 року позичальник має заборгованість за кредитом у сумі 18881,20 грн. /а.с.4-6/. Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 17 % річних. Відповідно до п.2.5 кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця. /а.с.7-11/. Відповідно до додаткової угоди № 1 з 04.07.2008 р. процентна ставка за користування кредитними коштами складає 18 % річних. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 11 лютого 2016 року нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 9815,07 грн. /а.с.4-6/. Відповідно до пункту 4.2 кредитного договору у разі допущення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі, визначеному п.2.4 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, /а.с.7-11/. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами за період з 10.02.2015 р. по 10.02.2016 р. станом на 11 лютого 2016 року нарахована пеня за несвоєчасність погашення кредиту у сумі 10020,67 грн. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами за період з 10.02.2015 р. по 10.02.2016 р. станом на 11 лютого 2016 року нарахована пеня за несвоєчасність погашення відсотків у сумі 1339,73 грн. /а.с.4-6/. Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. забороняється нарахування пені та / або штрафів на основну суму заборгованості із зобов?язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого входило м. Горлівка Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р. Згідно із підпунктом 5 пункту 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м.Горлівка Донецької області. Згідно положення ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на публічний розгляд його справи. Згідно з положенням ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до п. 3.4 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 ЦПК України (справа № 1-10/2004) виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об?єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Таким чином, відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. за період з 14.04.2014 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов?язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та / або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов?язань за кредитними договорами і договорами позики за весь період проведення антитерористичної операції, тобто з 14 квітня 2014 року і до дня набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Враховуючи те, що [PERSON] з 1997 року і по даний час зареєстрований у [INFO], суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р., тобто Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню з 14 квітня 2014 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасне погашення відсотків задоволенню не підлягають, оскільки заборгованість з пені виникла 3 10 лютого 2015 року. Відповідно до положення ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами за період з лютого 2015 року по січень 2016 року включно, станом на 11 лютого 2016 року нараховані інфляційні втрати за неповернутим кредитом у сумі 7288,14 грн. і відсотками у сумі 974,40 грн. /а.с.4-6/. Суд визнає правильним представлений ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] по заборгованості за кредитом, по заборгованості по процентами за користування кредитом, а також інфляційні витрати за кредитом та за відсотками за кредитним договором № 200/621-0770 від 18.05.2006 року. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушувалися умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. За правилами статей\~525,\~526\~і\~527 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель\~\~поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за\~\~порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 04 липня 2008 року, укладеної між позивачем та [PERSON], розмір процентної ставки за користування кредитними коштами збільшено до 18 % річних. Даних про те, що сторони кредитного договору повідомили поручителя про збільшення обсягу зобов'язання, тобто виплати процентів за користування кредитними коштами в більшому обсязі, матеріали справи не містять. Таким чином суд приходить до переконання про припинення поруки 04 липня 2008 року у зв?язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя. Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] задоволенню не підлягають. У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані того, що відповідач [PERSON] вживав заходів для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу\~статті 60 ЦПК України\~\~докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачене укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредитними коштами та інфляційних втрат за неповернутим кредитом і відсотками підлягають задоволенню у повному обсязі, а позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту і несвоєчасне погашення відсотків задоволенню не підлягають. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 1378 грн. Відповідно до роз?яснень, викладених у п.36 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1054,02 грн. Відповідно до роз?яснень, викладених у п.49 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до\~статті 88\~ЦПК України, тобто підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у повному обсязі у сумі 630,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial