Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Представник адвокат Денис Т.Д. в інтересах довірителя [PERSON] звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача: -1\~050 гривень на відшкодування матеріальної шкоди; -35\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди; -вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 25 липня 2020 року позивача на вулиці покусав собака відповідача породи «алабай». Собака був без намордника, відповідач не вчиняв дії на попередження агресії собаки. Опісля, дружина позивача викликала працівників поліції, позивача госпіталізовано. Позивач пройшов курс лікування. На лікування позивачем потрачено 1\~050 гривень, що є вартістю придбаних медикаментів. Протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди яка полягає у душевних стражданнях зовнішній вираз яких полягав у переляку, безсонні, стресі, підвищенні артеріального тиску. В судовому засідання позивач [PERSON] , його представник адвокат Денис Т.Д. позов підтримали, з підстав викладених у такому. Відповідач [PERSON] , його представник адвокат Раврик І.Д. позов заперечили. Заперечуючи позов покликались на те, що собака, який покусав позивача не належить [PERSON] . Згідно тверджень позивача його покусав собака породи «алабай». Відповідач як на час подій так і на даний час утримую собаку породи «кавказька вівчарка». Просили в позові відмовити. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідач здійснює утримання собаки породи «кавказька вівчарка», як на даний час так і на момент інкримінованих діянь, що: - визнається сторонами; - стверджується поданою відповідачем копією медичної картки щеплень собаки; - показаннями свідка [PERSON] за змістом яких він є сусідом позивача та відповідача. Відповідач утримує собаку великого розміру, окрас сірий з чорним. Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн., з конфіскацією собаки. Судом встановлено, що [PERSON] порушив правила тримання собак і котів, а саме 25 липня 2020 року біля 19 год. 30 хв. в с. Бовшів Галицького району порушив правила тримання собак, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини [PERSON] . В період з 25 липня 2020 року по 15 серпня 2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному та албулаторному лікуванні з діагнозом кусані рани правого стегна, живота, що стверджується копіями листка не працездатності, медичною карткою амбулаторного хворого (а.с. 10-13). На придбання медикаментів позивачем здійснено витрати в розмірі 1 001 грн., що стверджується долученими фіскальними чеками (а.с. 7). 3. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє таким. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1\~ст. 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з статтями\~77,\~78,\~79\~та\~80 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з\~статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] утримує службову собаку, що діяльністю - джерелом підвищеної небезпеки. Наслідком не належного утримання собаки заподіяно шкоду здоров`ю позивача. Розміру завданих матеріальних збитків становить 1001 гривень, такий є доведеним. З огляду на те, що суд розглядає справи в межах позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню 1050 грн. на користь позивача на відшкодування майнової шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача позивачеві було завдано моральної шкоди, які виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу здоров`я, оскільки позивач переніс біль, лікування, був порушений звичайний спосіб життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Так, в судовому засіданні доведено той факт, що позивач переляканий нападу собаки, який завдав йому укусів, пройшов курс лікування, переніс стресс, страх, безсоння. Визначаючи розмір завданої шкоди, виходячи із роз`яснень п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин та виходячи з глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань,

Outcome: partial