Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

21 липня 2021 року вказана позовна заява надійшла до суду. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6153, згідно з яким запропоновано стягнути з неї, як боржника за Кредитним договором GP-7539944 від 01.04.2015 року, укладеним із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за кредитним договором GP-7539944 від 01.04.2015 року в сумі 28447,49 грн. Крім того, за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату в розмірі 500 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача за цим виконавчим написом становить 28947,49 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, так як відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, та ст.ст. 87 та 88 3У «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, для чого необхідна наявність двох умов: 1) подані документи повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Щодо безспірності заборгованості за кредитним договором, то в матеріалах виконавчого провадження, відкритого на підставі оскаржуваного виконавчого напису, міститься лише оригінал виконавчого напису та копія пропозиції укласти договори (оферта) від 01.04.2015 року. Жодних інших документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, не міститься. При цьому, у виконавчому написі вказано, що вона є боржником за кредитним договором GP-7539944 від 01.04.2015 року, укладеним із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ». Однак в матеріалах виконавчого провадження наявна оферта, яка свідчить про укладення кредитного договору з АТ «ПУМБ», тоді як з АТ «ПУМБ» вона ніяких договорів не укладала. Крім того, на момент вчинення спірного виконавчого напису, на думку позивача, чинне законодавство не передбачало права нотаріуса на вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, оскільки ,як вбачається із спірного виконавчого напису, під час його вчинення нотаріус керувався п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, який постановою КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тоді як постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2021 року. Тому позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не мав права керуватись зазначеною постановою із змінами щодо переліку документів, у зв`язку з чим просила визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу. Ухвалою від 26.07.2021 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 07.09.2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача - адвокат Попова О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, доповнивши, що її довіритель [PERSON] дійсно брала кредит, але у АТ «Банк Ренесанс Капітал» у розмірі 15000 грн. та вказаний борг погашала. З відповідачем АТ «ПУМБ» позивач ніяких договорів не укладала. Крім того, виконавчі написи вчиняються лише на підставі нотаріально посвідчених договорів, тоді як нотаріально посвідчених кредитних договорів позивач не укладала, тому у нотаріуса не було підстав вчиняти оспорюваний виконавчий напис, у зв`язку з чим представник позивача просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак у письмовому клопотанні просив розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами. Свою позицію по суті спору не висловив /а.с.88/. Тому справа розглянута у відсутність представника відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Крім того, від представника відповідача до суду надійшли копії документів, на підставі яких було вчинено вказаний виконавчий напис, а саме: копія заяви про вчинення виконавчого напису №309 від 06.03.2019 року; копія виписки з рахунку [PERSON] за кредитним договором GP-7539944 від 01.04.2015 року; копія пропозиції укласти договори (оферти) від 01.04.2015 року, яку представник відповідача в клопотанні про долучення документів до матеріалів справи назвав копією «кредитного договору GP-7539944 від 01.04.2015 року» /а.с.88, 89, 90, 93/. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Наталії Станіславівні направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою розташування робочого місця нотаріуса, в порядку, передбаченому п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.97/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ,на стороні відповідача, вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до такого. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 13.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис №6153 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором GP-7539944 від 01.04.2015 року, укладеним із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за кредитним договором GP-7539944 від 01.04.2015 року в сумі 28447,49 грн. та суми плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн. /а.с.16/. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58755737 від 01.04.2019 року / а.с.17-18/. Як вбачається з наданих представником відповідача доказів, вказаний виконавчий напис вчинено на підставі заяви представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк» №309 від 06.03.2019 року про вчинення виконавчого напису про стягнення на користь АТ «ПУМБ», яке є кредитором по кредитному договору GP-7539944 від 01.04.2015 року, з боржника [PERSON] ; виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором GP-7539944, а також пропозиції укласти договори від 01.04.2015 року, в якій в розділах «Частина 1» та «Частина 2» вказано: номер кредитного договору - GP-7539944; позичальник - [PERSON] ; кредитор - АТ «Перший Український Міжнародний Банк» /а.с.89, 90, 93/. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону) і правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначене Главою 14 Закону та Главою 16 розділу II Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус мав право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Таким чином, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису - 13 березня 2019 року Перелік передбачав можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, однак кредитний договір GP-7539944 від 01.04.2015 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а окрім того, вказаний кредитний договір містить інформацію про його укладення між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , тоді як у спірному виконавчому написі кредитором вказаний АТ «Банк Ренесанс Капітал», тому суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем відповідних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року по справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19): оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Так як позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, між адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Легіон» та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги №03/06 від 03.06.2021 року, п.п.1.1 якого встановлено, що адвокатське об`єднання зобов`язується надавати [PERSON]. правничу допомогу, а [PERSON] зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги. /а.с.41/. Переліком юридичних послуг, що надаються за Договором, який є Додатком №1 до вищевказаного договору, встановлено, що оплата юридичних послуг здійснюється не пізніше 30 календарних днів після підписання акту наданих послуг /а.с.42/. Додатком №2 до договору «Погодинні ставки спеціалістів Адвокатського об`єднання» встановлено вартість 1 години роботи - 1000 грн. /а.с.43/. На підставі вищевказаного договору про надання правової допомоги, Адвокарським об`єднанням «Адвокатська фірма «Легіон» видано ордер адвокату Поповій Олені Анатоліївні на представництво [PERSON] в Красноокнянському районному суді Одеської області /а.с.32/. 06.12.2021 року складено акт виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги №03/06 від 03.06.2021 року, згідно з яким вартість наданої правничої допомоги за вказаним договором складає 6000 грн., з яких 4000 грн. [PERSON] вже сплачено /а.с.101, 102/. Витрати на правову допомогу, вказані в зазначеному акті прийому-передачі, суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому заява представника позивача в частині їх розподілу між сторонами та стягнення з відповідача підлягає задоволенню. Таким чином, загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає: 6908 грн. (з них: судові витрати по сплаті судового збору - 908 грн; судові витрати на професійну правничу допомогу - 6000 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: approved