Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

20 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просить: - позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 січня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Харківським міським ВД РАЦС ГТУЮ у Харківській області складено актовий запис № 02. Шлюб розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2020 року. Від цього шлюбу позивач з відповідачем мають дитину [PERSON] , [INFO] . З лютого 2019 року відповідач остаточно припинив спілкування з позивачем та дитиною [PERSON] , матеріальної допомоги не надає. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] . Аліменти [PERSON] не сплачує. Позивач зазначає, що дитина мешкає разом з нею та сама утримує дитину. [PERSON] , як батько дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не підтримує навіть телефонного зв`язку ані з нею, ані з дитиною. Також зазначає, що [PERSON] ніколи не відвідував дитячий садок, не приймав участі в оплаті дитячого садка, не відвідував збори, не спілкувався з лікарем дитини. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню спільної дитини. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі; залучено Службу у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та Службу у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області до участі у справі в якості третіх осіб; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; встановлено строки для подання заяв по суті спору. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Службу у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області на Службу у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області. 19 серпня 2021 року від представника служби у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби. 08 вересня 2021 року від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування, та про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року задоволено клопотання позивача та відповідача про виклик свідків; закрито підготовче провадження та призначено справу № 643/7025/21 до судового розгляду; в судове засідання викликано учасників справи та свідків. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Пояснив, що бажає приймати участь у житті дитини. Треті особи повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання представники третіх осіб не з`явилися. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивача. Зазначила, що зі слів [PERSON] , відповідач не надає жодної матеріальної допомоги не надає. Вихованням Ніколь займається лише позивач. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідача. Позивач не дає можливості матеріально допомагати [PERSON] . На неодноразові телефонні дзвінки позивач не відповідає. Зазначила, що [PERSON] постійно намагається знайти контакт з позивачем щодо участі у вихованні [PERSON] , у тому числі і для надання матеріальної допомоги, проте позивач ігнорує такі намагання її сина. Свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивача. Зазначив, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки дитину не відвідує та не надає матеріальної допомоги. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, встановив таке. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлено, що позивач та відповідач з 05 січня 2017 року перебували у зареєстровано шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 30 травня 2017 року). Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення донькою повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 серпня 2019 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2020 року у справі № 643/3883/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки від 08 серпня 2019 року, виданої Пархомівським сільським головою, [PERSON] є мешканцем села Пархомівка Краснокутського району Харківської області і має склад сім`ї: дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно акту від 02 квітня 2021 року складеного депутатом Краснокутської селищної ради Халіною О. М., в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , що зі слів сусідів [PERSON] разом з донькою [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , а фактично з 25 лютого 2019 року по 30 серпня 2019 року проживали в [ADDRESS] у домогосподарстві матері [PERSON] . За період проживання і по цей час батько малолітньої дитини [PERSON] не з`являвся, участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, фінансової допомоги не надавав, до себе за місцем проживання (м. Харків) не забирав, не телефонував, життям доньки не цікавився. Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 429 Харківської міської ради» від 09 березня 2021 року № 26, за час перебування у цьому закладі [PERSON] , батько дитини не відвідував заклад освіти, не спілкувався з вихователями групи, не цікавився рівнем розвитку та поведінкою доньки, не брав участі в батьківських зборах. Згідно відповіді КНП «МДП № 15», [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з січня 2020 року. До поліклініки Ніколь приводить виключно мати, [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6). При цьому, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України під ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, свідчить на те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути підставою лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Разом з цим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку батька, неможливо, і лише при наявності вини в діях останнього. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, 58), яку у цій справі було висловлено відповідачем у підготовчому судовому засіданні. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Зі змісту Висновку № 485 від 07 вересня 2021 року наданого Департаментом служб у справах дітей, який було затверджено на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради слідує, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Фактично мати з малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] , мешкають за адресою: [ADDRESS] , де створені всі належні умови для виховання та повноцінного розвитку дитини. Місце проживання батька дитини, [PERSON] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради, малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців поліклініки з січня 2020 року. До закладу малолітню приводить виключно мати, [PERSON] . Згідно з довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 429 Харківської міської ради», за час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в комунальному закладі, батько дитини, [PERSON] , не відвідував заклад освіти, не спілкувався з вихователями групи, не цікавився рівнем розвитку та поведінкою доньки, не брав участі в батьківських зборах. Також у Висновку зазначено, що у Єдиному реєстрі боржників, [PERSON] , є боржником зі сплати аліментів. Відтак, враховуючи викладене вище,

Outcome: dismissed