overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернувся в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] 24 вересня 2011 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 1414. Від представника позивача [PERSON] - [PERSON] до початку розгляду справи надійшла заява в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить справу розглянути без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте подала заяву в якій позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує та просить справу розглянути без її участі.. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 24 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 1414, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Протягом тривалого часу сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Враховуючи, що шлюб існує формально, і це суперечить інтересам сторін, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС покласти на позивача. На підставі ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою у нього не склалося. Відносини між ними погіршились, виникають непорозуміння, сварки, вони проживають окремо біля чотирьох місяців, спільного господарства не ведуть, у зв'язку із чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Вони не мають спільних поглядів на події, які відбуваються на південному сході держави, що також ускладнює їх сімейне життя. Прийнявши погляди та ідеологію незаконного формування ДНР, дружина ображає його. Позивач у судове засідання з'явився і наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачка в суд не з»явилась, оскільки поштове відправлення їй вручено не було із-за відсутності поштового зв»язку із м. Сніжне Донецької області. Разом із тим, позивача повідомила донька про згоду матері на розірванні шлюбу, в телефонному режимі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 11.08.1984 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ Донецької області 19.01.2015 року; від шлюбу мають двої дорослих дітей. У судовому засіданні позивач підтвердив, що примирення з відповідачем не відбулось. Вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних відносин, більш як чотирі місяці. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу зважаючи на їх доведеність і обгрунтованість. Вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 30 серпня1992 року, який було зареєстровано відділом ЗАГСу Луцького міськвиконкому, актовий запис № 1077. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, відсутнє взаєморозуміння. Збереження сім'ї вважає неможливим. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позов з наведених у позовній заяві мотивів, надав суду свідоцтво про народження в нього дитини [PERSON], [INFO] з іншою жінкою [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, щодо розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з в шлюбі з 30 серпня 1992 року, який було зареєстровано відділом ЗАГСу Луцького міськвиконкому, актовий запис № 1077 від 30 серпня1992 року Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], яка на даний час є неповнолітньою. Однак, на даний час сторони не підтримують подружніх відносин. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19 березня 2015 року позивачу та відповідачу було надано строк для примирення терміном на два місяці, до 19 травня 2015 року. Однак, збереження сім'ї не відбулося. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 17 липня 2007 року Самійличівською сільською радою Шацького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача і відповідача, актовий запис №2. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON]. Подружжю видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2007 року. В даному шлюбі у подружжя неповнолітніх дітей немає. Спільне подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, основною причиною розірвання шлюбу є те, що в них різні погляди на життя, в них немає спільних інтересів, відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємовідносини один до одного. Все це в сукупності і призвело до розладу та фактичного припинення шлюбних відносин, які більше року тому фактично між подружжям припинені. На даний час сторони проживають окремо, шлюб існує формально. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому що це суперечить його інтересам, примиритися з відповідачем не бажає, і просить суд позов задовольнити, шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності і позовні вимоги задовольнити повністю. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, подала суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року Самійличівською сільською радою Шацького району Волинської області було зареєстровано шлюб громадян України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №2. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON]. Подружжю видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2007 року (а.с. 5). В даному шлюбі подружжя неповнолітніх дітей немає. Враховуючи те, що сторони певний час подружні відносини не підтримують і підтримувати їх у подальшому наміру не мають, збереження сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що шлюб за вимогою позивача слід розірвати. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір згідно з квитанцією від 20.01.2015 року (а.с. 1). На підставі статей 24, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 12 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис № 238. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. Позивач зазначив, що він та відповідачка з 2008 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, в зв'язку із сварками, непорозуміннями, в теперішній час кожен з них живе своїм життям, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов визнала, просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 12 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 238, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини з 2008 року, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми віку повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з жовтня 2009 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Шлюбні відносини між подружжям припинилися у вересні 2014 року, відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, які проживають з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні, тому [PERSON] вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В наданій суду письмовій заяві позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з жовтня 2009 року позивачка перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (л.с. 4, 5), батьком яких є відповідач. Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, які проживають з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок з утримання неповнолітньої дитини покладається як на матір, так і на батька дитини, як вбачається з письмової заяви відповідача (л.с. 19) він позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 січня 2015 року і до досягнення дітьми віку повноліття, тому суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 09 серпня 2003 року; шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 243. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з жовтня 2014 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. В наданій суду письмовій заяві позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов та просила шлюб розірвати, розглянути справу без її участі, також зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був сповіщений належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі ст. 224 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, взявши до уваги позицію позивачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 09 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 243 (л.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати інтересам сторін, тому позов необхідно задовольнити. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами, тому суд вважає стягнути з відповідача на користь позивачки половину понесених нею витрат на сплату судового збору при зверненні до суду. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20 січня 2015 року та до повноліття дитини. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 22). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 20). Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 1984 року (а.с.2). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; · стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; · наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; · інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя нарівні з позивачем. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 січня 2015 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк», в якому, з урахуванням уточнень (а.с. 16-18), просить стягнути з відповідача на її користь внесок за депозитним договором в сумі 10910,65 доларів США, нараховані проценти станом на 11 листопада 2014 року у сумі 275,38 доларів США, а всього 11186,03 долари США; зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити їй додатково 238,26 доларів США як передбачені договором проценти із простроченої суми та 355,58 доларів США пені за порушення умов договору. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 16 жовтня 2014 року був укладений Договір банківського вкладу № 610020490, за яким позивач розмістив в банку банківський вклад в сумі 10910,65 доларів США на строком на 26 днів з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 9,5 % річних. Грошові кошти були прийняті на депозитні рахунки № 263064608250221/ № 26308110104239; строк їх повернення - 11 листопада 2014 року. Зазначає, що у встановлений строк звернулась до відповідача з письмовою заявою про видачу їй коштів за договором, проте їй відмовили в їх видачі, посилаючись на фінансові труднощі у зв'язку з кризовою економічною та політичною ситуацією в державі. Вважає відмову відповідача щодо повернення їй суми банківського вкладу необґрунтованою та такою, що суперечить чинному законодавству. Позивач в судове засідання не з'явилась. Через канцелярію суду надала заяву, в якій судове засідання просить провести без її участі. Додатково зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд визнає причини його неявки неповажними.

Outcome: approved