Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

20 січня 2015 року помер батько позивача [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку по вул. 50-ти річчя Жовтня, 21 в с. Курашівці Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, крім того, має право на обовязкову частку у спадковому майні як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця. Спадкоємцем за заповітом, посвідченим 12 грудня 2014 року секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області за № 73, призначена [PERSON]. Вважаючи, що заповіт від імені [PERSON] був вчинений всупереч його дійсній волі, не міг бути ним підписаний, [PERSON] 28 липня 2017 року звернулася до суду з вимогою про визнання його недійсним. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила: [PERSON] є інвалідом 1 групи з дитинства, вона постійно проживала разом зі своїм батьком [PERSON] у с. Курашівці. 29 листопада 2014 року [PERSON] потрапив до лікарні, а 30 листопада того ж року в лікарню потрапила [PERSON] [PERSON] лежав у відділенні невідкладної (екстреної) медичної допомоги і був виписаний лише 06 січня 2015 року. 20 січня 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті стало відомо, що він, усвідомлюючи, що під його опікою була дочка-інвалід, все своє майно заповів [PERSON] Розуміючи, що така подія, як підписання заповіту в [PERSON] сільській раді в момент, коли [PERSON] лежав у відділенні реанімації, не могла мати місце, а також будучи переконаною, що батько, якби і складав заповіт і при цьому усвідомлював значення своїх дій, ніколи б не позбавив її права спадкувати, вчинивши заповіт на користь сторонньої особи ([PERSON] не є родичкою чи особою, з якою спілкувався [PERSON]С.), [PERSON] спочатку розпочала процедуру прийняття обовязкової частки у спадщині, а тепер вирішила взагалі позбавити [PERSON] можливості мати право спадкувати після смерті [PERSON] На ствердження протиправності дій посадової особи [PERSON] сільської ради, представник позивача подала суду для огляду оригінал заповіту, вчиненого у той же день, що і від імені [PERSON], але з різницею у пять хвилин в часі його посвідчення, вчиненого від імені [PERSON] на користь тої ж [PERSON] [PERSON] пояснила, що, оскільки [PERSON] живе по сьогоднішній день, і дізналася про існування такого заповіту, але насправді не складала і не підписувала такий заповіт, секретар Курашовецької сільської ради анулювала заповіт від імені [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилася. 02 серпня 2017 року подала до канцелярії суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, заявила про визнання позовних вимог і не заперечила, щоб заповіт від імені [PERSON], вчинений 12 грудня 2014 року, був визнаний судом недійсним (а.с. 23). Третя особа на стороні відповідача секретар Курашовецької сільської ради, що в даний час виконує обовязки сільського голови (а.с. 25) [PERSON], у судовому засіданні позов не визнала і пояснила: 12 грудня 2014 року [PERSON] зі своїм чоловіком привезли до сільської ради [PERSON], допомогли йому зайти до неї в кабінет. [PERSON] бажав скласти заповіт. Вона видрукувала стандартного змісту заповіт, [PERSON] його підписав. Вона не памятає, хто писав рукописний текст у заповіті. Дієздатність [PERSON] вона перевірила, запитавши, чи впізнає він її і чи знає він тих людей, які його привезли. Отримавши ствердну відповідь, вона посвідчила заповіт. Присутніми в кабінеті, крім неї і заповідача, були подружжя [PERSON]. В судових дебатах [PERSON] не заперечила проти визнання заповіту недійсним. Заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення за наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер 20 січня 2015 року в смт Муровані Курилівці Вінницької області (а.с. 11, 12). Копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 13) стверджується, що [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. Існує заповіт, вчинений 12 грудня 2014 року [PERSON], посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області [PERSON], яким заповідач на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і те, на що за законом матиме право, заповів [PERSON] (а.с. 14). Ці факти і обставини не оспорюються сторонами. Позивач заперечує можливість існування факту підписання [PERSON] такого заповіту, оскільки в момент підписання він перебував на лікуванні у відділенні невідкладної (екстреної) медичної допомоги,а також ставить під сумнів можливість на той момент усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки приймав медичні препарати, що пригнічували память. За приписами ч. 2 ст. 31 та ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач протягом усього часу судового розгляду може визнати позов. Якщо така позиція відповідача викладена в адресованій до суду заяві, вона приєднується до матеріалів цивільної справи. Відповідач поданою до суду заявою визнала позов і не заперечила, щоб заповіт від імені [PERSON] на її користь був визнаний судом недійсним (а.с. 23). У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 15) та довідкою головного лікаря Комунальної установи «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» № 32 від 14 липня 2017 року (а.с. 22) стверджується, що [PERSON] у період з 29 листопада 2014 року по 06 січня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні відновного лікування з діагнозом - Атеросклеротичний кардіосклероз, правобічна негоспітальна пневмонія ІІІ кл., ПТФС обох нижніх кінцівок. Відповідно до вимог\~ст. 202 ЦК України\~\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а\~\~також\~\~моральним\~\~засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним\~\~і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені\~ст. 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. З огляду на подані до суду сторонами докази, враховуючи, що заповідач на момент складання заповіту не міг перебувати у с. Курашівці, його волевиявлення, викладене у заповіті, суперечить закону, зокрема, нормі Цивільного кодексу України про обовязкову частку повнолітньої непрацездатної дитини, не доведено відповідачем,суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому його слід прийняти. При зверненні до суду з цим позовом позивач не сплатила судовий збір, оскільки на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір за позов фізичної особи немайнового характеру підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено як 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2017 року становить 1600 гривень (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»). Таким чином, з відповідача в дохід держави належить до стягнення 640 гривень.

Outcome: approved