Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

21.07.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені в розмірі 40980 грн. 90 коп. за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх синів. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21.02.2012 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 350 грн. на кожну дитину щомісячно. Стягнення розпочато з 06.02.2012 року і проводиться до повноліття дітей. 03.04.2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Тлумацького РУЮ [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 31975481. Незважаючи на те, що відповідачу [PERSON] було відомо про рішення Тлумацького районного суду про стягнення аліментів, оскільки він був присутній 21.02.2012 року в залі суду при ухваленні рішення, він тривалий час уникав спати аліментів, тільки 30.10.2012 року останній почав сплачувати аліменти. З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідачем здійснено тільки 6 платежів на загальну суму 9750 грн. 00 коп., а саме: 30.10.2012 року 500 грн., 01.12.2012 року- 6250 грн., 15.08.2013 року 500 грн., 08.10.2013 року 1500 грн., 04.12.2013 року 500 грн., 13.06.2014 року 500 грн. Вважає, що з відповідача [PERSON] повинна бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів у відповідності до вимог ст. 196 СК України, зобовязання по сплаті аліментів носять періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів, обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочення до сплати певної суми аліментів. Згідно проведеного розрахунку пеня за прострочення сплати аліментів за період з 06.02.2012 року по 20.07.2014 року становить 40980 грн. 90 коп. Просила стягнути з відповідача пеню в розмірі 40980 грн. 90 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн. та сплату судового збору в розмірі 417 грн. Заочним рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківськкої області від 26.09.2014 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за спрострочення сплати аліментів на утримання малолітніх дітей за період з 06.02.2012 року по 20.07.2014 року в розмірі 40980 грн. 9 коп. Вирішено питання щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 20.04.2017 року (головуюча Луковкіна У.Ю.) поновлено строк для подання заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення від 26.09.2012 року; заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] задоволено, скасовано заочне рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2014 року; справу № 353/883/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнії синів призначено до судового розгляду в приміщенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області в загальному порядку. 21.04.2017 року протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду дану справу передано судді Лущак Н.І. для розгляду. 18.05.2017 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від позивачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона вказала, що 13.05.2016 року вона уклала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «Мосійчук». Зазначила, що в позовній заяві вона вказала, що відповідачем на її користь на утримання дітей здійснено тільки 6 платежів на загальну суму 9750 грн., а саме: 30.10.2012 року 500 грн., 01.12.2012 року- 6250 грн., 15.08.2013 року 500 грн., 08.10.2013 року 1500 грн., 04.12.2013 року 500 грн., 13.06.2014 року 500 грн., однак фактично кошти згідно розписки в сумі 6250 грн. вона не отримувала і нею помилково була зазначена дата отримання коштів 01.12.2012 року замість 19.03.2012 року. Дана розписка написана нею [PERSON] у звязку з тим, що останній обіцяв не чинити їй перешкод при розірванні шлюбу. У звязку з тим, що рішення Тлумацького районого суду Івано-Франківської області від 26.09.2014 року набрало законної сили 07.10.2014 року їй було видано виконавчий лист, який було звернуто до примусового виконання і 20.10.2014 року головним державним виконавчем ВДВС Тлумацького РУЮ [PERSON] винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 21.03.2016 року в результаті досягнутої усної домовленості з [PERSON], який пеню в розмірі 40980,90 грн. визнав повністю, в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вона написала розписку, в якій зобовязалася перед [PERSON] списати частину пені в розмірі 16000 грн. 21.03.2016 року, шляхом написання заяви до ВДВС Тлумацького РУЮ. Інших 16000 грн. зобовязалася списати після продажу житлового будинку за адресою: вул. Лібрикова, 49 в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської оласті, за умови, що [PERSON] не анулює дану ним довіреність на продаж нею житлового будинку за вказаною адресою. У разі анулювання ним вищевказаної довіреності боргова розписка не буде мати жодної сили і борг списуватись не буде. Крім цього до заяви про перегляд заочного рішення [PERSON] долучено фіскальний чек «Укрпошти» від 24.02.2014 року на суму 1000 грн. на прізвище [PERSON], однак гроші в розмірі 1000 грн. вона не отримувала, їх могли отримати, як мати відповідача [PERSON], так і колишня дружина [PERSON]. В судовому засідання позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому та в заяві, яка надійшла на адресу суду 18.05.2017 року, просила її задоволити та стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 40980,90 грн., втирати на правову допомогу та судовий збір. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON], попередньо подавши заперечення на позов, вказав, що позовну заяву [PERSON] визнає частково, а саме в сумі 969,38 грн., на підтвердження чого додає розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на вказану суму. Зазначив, що свої зобовязання по слаті аліментів згідно рішення суду від 21.02.2012 року [PERSON] виконував частково, у звязку з тим, що часто хворів та потребував додаткових коштів на лікування, однак аліменти сплачував, як на депозитний рахунок ВДВС Тлумацького РУЮ так і безпосередньо [PERSON] Зважаючи, що відповідач у повному обязі не виконував обовязок щодо сплати аліментів у нього утворилася заборгованість. Державним виконавцем було складено розрахунок № 31975481 за період з 06.02.2012 року по 01.03.2016 року та надано його виключно позивачу, а [PERSON] в порушення вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», як боржнику по виконавчому провадженні копія розрахунку надіслана не була. Таким чином, позивачка при нарахуванні пені виходила з даного розрахунку заборгованості по аліментах. Зазначив, що в порушення вимог ст. 196 СК України та Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» позивачкою неправильно розраховано розмір неустойки (пені), оскільки позивачка додавала заборгованість за попередні місяці і таким чином розраховувала пеню, хоча повина була нараховувати пеню на той місяць в якому вона виникла. Ствердив, що державним виконавцем у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, відсутні посилання на розписку від 19.03.2012 року про сплату [PERSON] аліментів в сумі 6250 грн. та квитанцію № 0218 від 24.02.2014 року на сплату аліментів через відділення поштового звязку на суму 1018 грн., на які при складанні власного розрахунку він посилається. Також не визнав позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 700 грн., вказавши, що ФОП [PERSON] фактично приймає участь у справі в якості особи, яка надає правову допомогу, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не можуть бути стягнуті з [PERSON] Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2012 року розірвано (а.с. 181). За час перебування у щлюбі у них, відповідно до свідоцтв про народження, народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с.17-18), де в графі батько вказано [PERSON]. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2012 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 350 грн. на кожну дитину щомісячно. Стягнення розпочато з 06.02.2012 року і проводиться до повноліття дітей (а.с.16). На виконання взаного рішення 21.02.2012 року був виданий виконавчий лист, який звернуто до виконання у ВДВС Тлумацького РУЮ. 03.04.2012 року старим державним виконавцем ВДВС Тлумацького РУЮ [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа ід 21.02.2012 року (а.с. 21). З матеріалів справи встановлено, що відповідач своїх зобовязань по сплаті аліментів повністю не виконав, всієї суми аліментів не сплатив, тільки періодично частково погашував заборгованість, внаслідок чого станом на 06.02.2012 року згідно розрахунку головного державного виконавця ВДВС Тлумацького РУЮ [PERSON] №31975481 заборговність становить 10429 грн. 31 коп. (а.с.24). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не виконував обов'язок щодо сплати аліментів на утримання дітей, покладений на нього судовим рішенням. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Нарахування пені проводиться у випадку прострочення зобовязання, яке в даному випадку виникає із рішення суду. Як встановлено в судовому засіданні, рішення суду від 21.02.2012 року про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі після набрання законної сили звернене стягувачем до примусового виконання 03.04.2012 року. Аналіз ч. 1 ст. 196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це повязано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 6-94цс15, ухваленій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1ст. 355 ЦПК України, викладені наступні висновки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до правил ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відтак, суд звертає увагу на те, що здійснений позивачкою розрахунок розміру пені у спірних правовідносинах проведений не у відповідності з вищезазначеними нормами. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом не встановлено поважних причин щодо зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, тому не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки. Суд не бере до уваги заперечення позивачки в частині не отримання аліментів від відповідача в грудні 2012 року в розмірі 6250 грн., який також врахований державним виконавцем при складанні розрахунку № 31975481, оскільки в матеріалах справи міститься копія заяви позивачки [PERSON], яка адресована начальнику ВДВС Тлумацького РУЮ [PERSON], в якій позивачка ствердила, що одержала від [PERSON] Ю,В. аліменти в сумі 6250 грн. за період з 06.02.2012 року по жовтень 2012 року і ці кошти остання отримала 01.12.2012 року (а.с. 22). Також не заслуговують на увагу заперечення позивачки в частині того, що нею помилково була зазначена дата отримання коштів 01.12.2012 року замість 19.03.2012 року, оскільки у вищевказаній розписці чітко вказано період сплати аліментів та дату отримання коштів. Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача на квитанцію № 0218 від 24.02.2014 року на суму 1018 грн., оскільки в даній квитанції повністю не вказано прізвище, імя та по батькові отримувача коштів та призначення коштів, які перераховуються, крім того оригіналу вказаної квитанції до матеріалів справи також не було додано. Як видно з розрахунку № 31975481 в період з 06.02.2012 року по 20.07.2014 року відповідачем було здійснено 6 платежів на загальну суму 9750 грн. 00 коп., а саме у: жовтні 2012 року 500 грн., грудні 2012 року- 6250 грн., липні 2013 року 500 грн., жовтні 2013 року 1500 грн., грудні 2013 року 500 грн., червні 2014 року 500 грн., тому пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень, грудень 2012 року, липень, жовтень, грудень 2013 року та червень 2014 року нарахуванню не підлягає. Крім того, відповідачем на адресу суду було надіслано оригінал розписки від 19.03.2012 року, згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі 6250 грн. в рахунок сплати ним аліментів на дітей [PERSON] (а.с. 215). Верховний Суд України при розгляді справи № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що розписка від 19.03.2012 року є належним та допустимим доказом на підтвердження передачі відповідачем [PERSON] коштів [PERSON] в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З огляду на вище зазначене, пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2012 року також нарахуванню не підлягає. Отже, виходячи з того, що неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборованість за аліментами за місяць помножена на 1% і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки додається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), вана становить: 2012 рік Лютий: 700 х 1% х 23 = 161 Квітень: 700 х 1% х 30 = 210 Травень: 700 х 1% х 31 = 217 Червень: 700 х 1% х 30 = 210 Липень: 700 х 1% х 31 = 217 Серпень: 700 х 1% х 31 = 217 Вересень: 700 х 1% х 30 = 210 Листопад: 700 х 1% х 30 = 210 Всього за 2012 рік пеня становить 1652 грн. 2013 рік Січень: 700 х 1% х 31 = 217 Лютий: 700 х 1% х 28 = 196 Березень: 700 х 1% х 31 = 217 Квітень: 700 х 1% х 30 = 210 Травень: 700 х 1% х 31 = 217 Червень: 700 х 1% х 30 = 210 Серпень: 700 х 1% х 31 = 217 Вересень: 700 х 1% х 30 = 210 Листопад: 700 х 1% х 30 = 210 Всього за 2013 рік пеня становить 1904 грн. 2014 рік Січень: 700 х 1% х 31 = 217 Лютий: 700 х 1% х 28 = 196 Березень: 700 х 1% х 31 = 217 Квітень: 700 х 1% х 30 = 210 Травень: 700 х 1% х 31 = 217 Липень: 700 х 1% х 20 = 140 Всього за 2014 рік пеня становить 1197 грн. Таким чином, загальний розмір пені з 06.02.2012 року по 20.07.2014 року, коли прострочення сплати аліментів відбувалось з вини відповідача, становить 4753 грн. 00 коп. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачкою при зверненні в суд з позовом у 2014 році сплачено судовий збір в розмірі 417 грн., враховуючи те, що позов задоволено частково, а відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 640 грн. 00 коп., суд важає, що з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 417 грн. (квитанція № 15876.484.1 від 21.07.2014 року, а.с. 1) та витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн. (копія квитанці № 004765 ід 21.07.2014 року). На підставі викладеного, ст.ст. 184, 196 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 49, 549 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,

Outcome: partial