Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

21 липня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона та відповідач [PERSON] мають спільного сина - [PERSON] , 2015 року народження. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року відповідач сплачує на користь позивача кошти на утримання сина у твердій грошовій сумі розмірі 900 грн. У зв`язку із тим, що дана сума є мізерною та не забезпечує потреб дитини, позивач звернулася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2020 року цивільну справу № 753/14685/21 передано судді Шаповаловій К.В. 03 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 6 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 6 жовтня 2021 року. 4 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний [PERSON] як представником відповідача. Вказаний відзив не був прийнятий судом до уваги, з огляду на те, що він був підписаний та поданий особою, яка не має підпису таких заяв по суті справи. 6 жовтня 2021 року розгляд справи не відбувся через зайнятість судді у розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно особи у кримінальному провадженні. Судове засідання було призначено на 18 листопада 2021 року. У судовому засіданні 18 листопада 2021 року представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину з 900 грн на ј від усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями у матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив. 18 листопада 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Судом у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, з урахуванням пропуску строку на подання таких доказів (справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження) та неподання суду доказів поважності пропуску строку на подання доказів, визначеного нормами ЦПК України, а також відсутність доказів неможливості подання їх разом із позовною заявою. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, суд розглянув справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, долучені до позову, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що 12 липня 2014 року між позивачем та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану дарницького районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, актовий запис № 1267. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 8-9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1778 (а.с. 10). Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2015 року і до досягнення ним повноліття. Звертаючись із заявою про збільшення розміру аліментів, позивачка вказала, що аліменти в розмірі 900 грн є дуже мізерними, це найменша сума аліментів серед усіх її розлучених знайомих, він нижче від половини прожиткового мінімуму на дитину, що змінився з 2016 року. Також вказала, що відповідач має кошти для того щоб сплачувати більший розмір аліментів, оскільки його друзі стверджують, що він працює, вона знає, що він їздить на відпочинок та пригощає в кафе своїх друзів. Зауважила, що вона витрачає багато коштів на те, що зібрати дитину до школи, а також на додаткові заняття. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Позивачкою до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження погіршення її матеріального становища, чи стану здоров`я, покращення матеріального стану відповідача. Позивачкою, враховуючи те, що її інтереси представляв адвокат, який складав позовну заяву та був присутній у судовому засіданні, не ставилось суду клопотання про витребування доказів щодо доходу відповідача. Зауваження позивачки про те, що на разі змінилось законодавство України та відповідно збільшився мінімальний розмір аліментів, що має стягуватись на утримання дитини з платника аліментів, що є підставою для збільшення розміру аліментів, спростовується таким. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Отже, зміни у законодавстві не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки Сімейний кодекс України зміну розміру аліментів не пов`язує із зміною законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів. Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Аналогічний висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що позивачем не підтверджено належними доказами наявність, визначених статтею 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed