Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

21.07.2020 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи втратившою право користування. Позов обґрунтовує тим, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Однак позивач не має змоги в повній мірі користуватися належним їй житловим будинком, оскільки в ньому значиться зареєстрованим та проживає відповідач по справі колишній чоловік онуки - [PERSON] , який добровільно знятися з реєстрації та звільнити будинок не погоджується. У зв`язку з наведеним позивач звернулася до суду та просить усунути перешкоди у користуванні належним майно шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Позивач надала суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 квітня 2008 року, [PERSON] отримала у спадок житловий будинок із надвірними будівлями в [ADDRESS] (а.с. 4). Право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 5). Згідно даних довідки Берездівської сільської ради від 03.06.2020, [PERSON] (чоловік онуки) за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з серпня 2018 року (а.с. 6). Рішенням Славутського міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд враховує наступне. Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з п.п.1,2,5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаному з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна Судом встановлено, що відповідач вселився у спірний будинок як член сім`ї позивача, оскільки був одружений із онукою позивача, які разом проживали у спірному будинку, а тому фактично набув права користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. На момент розгляду справи відповідач не є членом сім`ї позивача, а тому не має законних підстав для проживання за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою встановлення сервітуту. Згідно ч. 2, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. На момент розгляду справи відповідач не є членом сім`ї позивача, а тому не має законних підстав для проживання за адресою [ADDRESS] , що є істотною обставиною у розумінні ст. 406 ЦК України. Отже, виходячи з характеру спірних відносин та доведення суду наявності у позивача права власності на житловий будинок, є підстави для задоволення позову щодо виселення відповідача, який не є членом сім`ї позивача та усунення перешкод в користуванні будинком, оскільки визначений позивачем спосіб захисту є правомірним та має за мету відновити порушенні права позивача.

Outcome: approved