Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

20.08.2015 року [PERSON] міська рада звернулась до Київського районного суду міста [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності, в якій позивач просить суд: визнати спадщину після смерті [PERSON], померлого 20 червня 2009 року, що складається з квартири [ADDRESS] відумерлою; визнати за територіальною громадою в особі [PERSON] міської ради право власності на квартиру [ADDRESS]; витребувати з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS]. В позовній заяві представник позивача [PERSON] міської ради в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24.06.2015 року апеляційним судом Одеської області було ухвалено рішення за апеляційною скаргою [PERSON] міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У вказаному рішенні було встановлено та зазначено, що 20.06.2009 року помер [PERSON], який постійно проживав за адресою: [INFO]; на час смерті якому на праві власності належала квартира [ADDRESS], як члену ЖБК «Вимпел 16». Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015 року скасовано заочне рішення суду першої інстанції від 05.12.2014 року про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та постановлено нове рішення про відмову у задоволення позову [PERSON] Представник позивача зазначив, що наразі заочне рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 05.12.2014 року, яким було визнано право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], скасовано. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання права власності на спадкове майно за [PERSON], виходив з того, що існує рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2014 року яким було встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року зазначене рішення суду скасовано та заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю залишено без розгляду, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції. У звязку з чим представник позивача вважає, що територіальна громада міста [PERSON] є універсальним правонаступником вказаного майна, оскільки вищевказані факти свідчать про відсутність спадкоємців за заповітом чи за законом на спадщину, що відкрилася після, смерті [PERSON] та спливу одного року з часу відкриття спадщини, при цьому на [PERSON] міську раду законодавством покладено обов'язок у судовому порядку визнання цієї спадщини відумерлою при наявності умов і підстав зазначених у статті 1277 Цивільного кодексу України незалежно від того, чи відчужено (незаконно) це майно, або ні. Оскільки спадкоємців у [PERSON] немає, а територіальна громада міста [PERSON] є універсальним правонаступником майна, що відкрилося смерті спадкодавця, відповідно до положень статей 13, 41, 142 Конституції України та статей 16, 321, 327, 286, 1277 Цивільного кодексу України, [PERSON] міська рада має право на захист свого права власності на вищезазначене майно, шляхом його витребування. Представник [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав , просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності. Відповідачі по справі [PERSON] та його представник повторно у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Під час розгляду справи відповідачем були надані заперечення проти задоволення позову, в яких [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] міської ради, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - члену ЖБК «Вимпел 16». Пайовий внесок [PERSON] виплатив у 1992 році, але свідоцтво про право власності [PERSON] не отримував, у встановленому порядку квартиру не зареєстрував. Він з весни 2003 року проживав разом з [PERSON] та його дружиною у якості члена сімї. До квартири він заселився з їх дозволу. Вони були людьми похилого віку та потребували сторонньої допомоги. Він надавав їм матеріальну і фізичну допомогу: забезпечував продуктами, ліками, відвозив до лікарні, прибирав квартиру, робив необхідний ремонт. [PERSON] у квартирі постійно не мешкала, постійно десь зникала. У квітні 2009 року [PERSON] пішла з дому - сказала, що утворила другу сімю і більше ії не бачили. [PERSON] 20 червня 2009 року помер. Відповідач намагався знайти дружину померлого, але марно. Звернувся до міліції з заявою про розшук, але до сьогодні відсутні будь-які відомості про [PERSON] Відповідач також стверджував, що звертався до управління пенсійного фонду у Київському районі де йому було повідомлено, що [PERSON], останній раз отримувала пенсію 20 червня 2009 року, а 01.12.2009 року ії пенсійна справа знята з виплати. Відповідно довідки ЖБК «Вимпел-16» [PERSON] на період смерті чоловіка [PERSON] у квартирі не проживала. Після смерті [PERSON] по цей час він доглядає за його могилою, за його кошти було встановлено памятник, та ограду. [PERSON] при житті заповіту не склав, інших родичів не мав. У звязку з чим, відповідач вважає, що він є спадкоємцем четвертої черги та має право на спадщину. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У відповідності до ст. 169 ЦПК України, судом було ухвалено розгляд справи провести за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши, дослідивши та проаналізувавши усі наявні документи в матеріалах цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 червня 2009 року у віці 83 років [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №188685, виданим Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис №594 від 05.08.2009 року. [PERSON] постійно мешкав, був зареєстрований та був основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], в якій також була зареєстрована його дружина [PERSON], яка на час смерті [PERSON] в ній не проживала, та квартиру з травня 2009 року більше не відвідувала, що підтверджується довідкою ЖБК «Вимпел 16» (а.с.31). Згідно з довідкою ЖБК «Вимпел 16», повідомлено, що квартиронаймачем повністю був виплачений пай на квартиру [ADDRESS], заборгованості по паю немає (а.с.33). Згідно з листом Київського РВ ОМУЮ ГУМВС України в Одеській області, повідомлено, що за заявою [PERSON] було зареєстровано заяву про розшук [PERSON], [INFO]. 17.05.2013 року Таїровським ВМ Київського РВ ОМУЮ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] була оголошена в розшук, як без вісті відсутня ОРД «Р» за №006033 від 17.05.2013 року (а.с.34). Тобто судом встановлено, що за час життя [PERSON] був основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], постійно в ній мешкав, був зареєстрований, повністю виплатив пай, однак за час життя не зареєстрував своє право власності на неї. Згідно з листом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори від 11 листопада 2014 року за №6074/01-16 повідомлено, що згідно з інформаційною довідковою зі спадкового реєстру №38858313 від 11.11.2014 року після смерті [PERSON], померлого 20.06.2009 року спадкова справа не заводилась. Судом також встановлено, що 10.12.2013 року громадянин [PERSON] звернувся до Київського районного суду міста [PERSON] з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з весни 2003 року по 20 червня 2009 року у квартирі [ADDRESS]. Рішенням Київського районного суду міста [PERSON] від 22.04.2014 року заяву [PERSON] задоволено. Встановлено факт того, що [PERSON] постійно проживав однією сімєю разом з [PERSON] з весни 2003 року по день його смерті, а саме до 20 червня 2009 року за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.07.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] міської ради задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 22 квітня 2014 року скасовано. Заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з весни 2003 року по 20 червня 2009 року у квартирі [ADDRESS] залишено без розгляду. Розяснено [PERSON], що він має право на звернення з аналогічними вимогами в позовному провадженні. 05 грудня 2014 року Київським районним судом міста [PERSON] ухвалено рішення, яким на підставі встановленого факту, що [PERSON] постійно проживав однією сімєю разом з [PERSON] з весни 2003 року по день його смерті, а саме до 20 червня 2009 року за адресою: [ADDRESS], за рішенням Київського районного суду міста [PERSON] від 22.04.2014 року, було задоволено позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 20.06.2009 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015 року, апеляційну скаргу [PERSON] міської ради задоволено. Заочне рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 05.12.2014 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Зазначаємо, що відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України,обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У звязку з чим, у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, вищевикладені обставини додатковому доказуванню не підлягають. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до ст.1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Статтею 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 р. № 20, до якої внесені доповнення Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998р. № 15) п.11 б при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судами слід виходити з розяснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього слід враховувати, що: при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року п. 8. якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що за час життя [PERSON], померлий 20 червня 2009 року постійно мешкав в квартирі [ADDRESS], був в ній зареєстрований, виплатив за неї пай, однак за час життя не зареєстрував на неї право власності, тому вказане майно входить до складу спадщини після смерті [PERSON], померлого 20.06.2009 року. Судом також встановлено, що заповіту за життя [PERSON] не залишав, спадкоємців за законом у нього немає. Відповідно до\~ст.1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Щодо заперечень відповідача проти задоволення позову, то суд зазначає наступне. Згідно ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями\~27,\~46 ЦПК України\~передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту\~ст. 27 ЦПК України. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження викладених ним посилань у позові, жодного доказу на підтвердження того, що він належить до кола спадкоємців після смерті [PERSON], померлого 20.06.2009 року, та отримував свідоцтво про право на спадщину. Крім того, суд зазначає, що посилання відповідача у запереченнях проти задоволення позову, а саме про встановлення факту проживання, що [PERSON] постійно проживав однією сімєю разом з [PERSON] з весни 2003 року по день його смерті, а саме до 20 червня 2009 року за адресою: [ADDRESS], не є вимогами, оскільки до вимог чинного законодавства України, сторона має право з вимогами звертатись до суду з відповідним позовом. Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.07.2014 року при скасуванні рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 22 квітня 2014 року та залишені без розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю його з [PERSON] з весни 2003 року по 20 червня 2009 року у квартирі [ADDRESS], було розяснено [PERSON], що він має право на звернення з аналогічними вимогами в позовному провадженні. Доказів звернення [PERSON] до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сімєю його з [PERSON], померлим 20 червня 2009 року, в порядку позовного провадження до суду не надано. З зустрічним позовом в цій справі зі вказаними вимогами відповідач не звертався. Таким чином, спадщина після смерті [PERSON], який помер 20 червня 2009 року, що складається з квартири [ADDRESS], є відумерлою. Відповідно до ч.3\~ст.1277 ЦК України\~спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.\~ При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] міської ради про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності підлягають задоволенню, та слід визнати спадщину після смерті [PERSON], померлого 20 червня 2009 року, що складається з квартири [ADDRESS] відумерлою; визнати за територіальною громадою міста [PERSON] в особі [PERSON] міської ради право власності на квартиру [ADDRESS].\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Суд зазначає, що до суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] заволодів - набув право власності на квартиру [ADDRESS], тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача [PERSON] міської ради в частині витребування з чужого незаконного володіння квартири [ADDRESS], задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем в позовній заяві не були заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial