Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

20 січня 2020 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 1. Обґрунтування позову: Позивачка з відповідачем 08 липня 2006 року зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Розлад сімейного життя стався через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені з 2017 року. Вважає, що їх шлюбні відносини втрачені остаточно та примирення неможливе. Просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] 2. Судовий розгляд: Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Просила суд не надавати строк для примирення, оскільки збереження сім`ї вважає неможливим, після розірвання шлюбу прізвище просила залишити без змін [PERSON] . Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з`явився, від якого до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. 3. Оцінка фактичних обставин та позиція суду: Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, ч.4 цієї статті передбачає, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 08 липня 2006 року, актовий запис №425. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом з п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, та примирення сторони вважають неможливим. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Доказів того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суду не надано. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що від позивачки [PERSON] до суду не надійшло клопотання щодо зміни прізвища, відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу суд залишає прізвище позивачці без змін [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, ч.3 ст.141 ЦПК України передбачає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 гривень. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved