Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

20.03.2019 року до суду в інтересах [PERSON] звернувся адвокат Яровенко Леонід Олександрович з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування своєї заяви, [PERSON] , зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року, було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнано за [PERSON] право власності на трьохкімнатну квартиру під [ADDRESS] , а також право власності на стояночне місце, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення, обґрунтоване тим, що спільне нерухоме майно подружжя було придбано за особисті кошти позивачки [PERSON] Одночасно, заявник вказує, що обставини, встановлені у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року не відповідають дійсним обставинам справи та в повному обсязі спростовуються нововиявленими обставинами, а саме договором позики у формі розписки, що був укладений 10 вересня 2014 року, згідно якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] , грошові кошти у розмірі 2851200 гривень та зобов`язалась повернути позичені кошти у строк до 10 вересня 2017 року, включно. Ухвалою суду від 28.03.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Судом встановлено, що у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами заявником заявлено клопотання про поновлення строку на її подання. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 4 п. 13 Постанови № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року визначив, що клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і заява про перегляд такого судового рішення (у разі поновлення пропущеного строку) розглядаються у різних судових засіданнях, оскільки при їх розгляді доведенню й дослідженню підлягають різні обставини, крім того, докази на їх підтвердження є різними. Враховуючи викладене, у судовому засіданні 18.10.2019 року розглянуто клопотання заявника про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Ухвалою суду від 18.10.2019 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та призначено судове засідання для розгляду по суті заяви [PERSON] В судове засідання з`явився представник заявника [PERSON] , адвокат Дабіжа Олена Анатоліївна, яка підтримала заяву в повному обсязі та просила її задовільнити. В судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] адвокат Головко Катерина Володимирівна, яка заперечувала щодо задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що договір позики, укладений між позивачем [PERSON] та [PERSON] не є нововиявленою обставиною, оскільки рішення суду було ухвалено на підставі визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] Саме тому ані розписка, ані будь-яка інша обставина не мають значення для вирішення справи, оскільки не входять до предмета доказування по справі. Проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що доводи заявника про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05.02.2010 року та ними у шлюбі було придбано наступне майно: трьохкімнатна квартира під [ADDRESS] та [ADDRESS] місце, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року по справі №522/6750/17 (головуючий суддя Тарасов А.В.) було задоволено у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя; визнано за [PERSON] право власності на трьохкімнатну квартиру під [ADDRESS] та стояночне місце, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Зазначене рішення набрало законної сили 23.05.2017 року. Підставою поділу майна подружжя шляхом визнання права власності за [PERSON] на трьохкімнатну квартиру під [ADDRESS] та на стояночне місце, розташоване за адресою: [ADDRESS], стало те, що вищевказане майно було придбано за особисті кошти позивача. В якості нововиявлених обставин, заявником було надано розписку від 10 вересня 2014 року, підписану [PERSON] . Зі змісту вищевказаної розписки, вбачається, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] , грошові кошти у розмірі 2851200 гривень на сімейні потреби та зобов`язалась повернути борг у строк до 10 вересня 2017 року включно. При цьому суд враховує, що як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] під час розгляду справи про поділ майна подружжя не повідомляла суд про наявність вищевказаної розписки, та як стверджує [PERSON] , а [PERSON] не доведено протилежне, він не знав про те, що така розписка існує, та про її наявність дізнався лише отримавши копію позовної заяви [PERSON] до нього, [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів. Тобто, вказана обставина не входила до предмету доказування у справі про поділ майна подружжя та взагалі не була предметом судового розгляду, не встановлювалась при з`ясуванні судом обставин даної справи. Таким чином, на переконання суду, вищезазначена обставина є нововиявленою, має значення для вирішення справи і є істотною для постановлення правильного рішення у справі про поділ майна подружжя, оскільки, в сукупності із іншими доказами спростовує факт придбання трьохкімнатної квартиру під [ADDRESS] та стояночного місця, розташованого за адресою: [ADDRESS], за особисті кошти позивача. Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження легітимності вищевказаної розписки від 10 вересня 2014 року адвокатом [PERSON] до суду був наданий висновок №18-5235 судово-почеркознавчої експертизи від 25 липня 2019 року, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз щодо приналежності підпису та почерку в розписці від 10.09.2014 року [PERSON] . У відповідності до резолютивної частини вищевказаного висновку встановлено, що підпис від імені [PERSON] та рукописний запис [PERSON] (розшифровка підпису) у розписці в отриманні грошових коштів на суму 2851200 гривень, від 10 вересня 2014 року, б/н, виконаний [PERSON] . Щодо договору позики від 10 вересня 2014 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] отримав від [PERSON] в якості позики грошові кошти у розмірі 2851200 гривень для придбання квартири під [ADDRESS] та стояночного місця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, на думку суду, зазначена обставина є новим доказом по справі, а нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Також заявник [PERSON] зазначає, що в судовому засіданні його інтереси на підставі договору доручення та довіреності представляв [PERSON] , який визнав позов. Однак, суд першої інстанції не звернув увагу суду на те, що [PERSON] неналежним чином скористався наданими йому правами та вийшов за межі наданих йому повноважень. Так, пунктом 1.2. договору доручення (на представництво інтересів в суді) від 14 квітня 2017 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , який на той час ще не був адвокатом, встановлено, що за цим Договором Довіритель наділяє Повіреного всіма правами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України для сторони в процесі, окрім права укладати мирові угоди, визнавати позов, відмовлятися повністю або частково від позовних вимог. Таким чином, як стверджує [PERSON] , суд під час розгляду справи не звернув увагу на те, що в її матеріалах відсутні докази того, що спільне сумісне майно подружжя було придбано за власні кошти позивача та прийняв визнання позову від представника [PERSON] , не дивлячись на те, що його дії явно суперечать його інтересам, та у нього відсутні повноваження на визнання позову. Проте, на думку суду, зазначені обставини, хоч і підтверджуються матеріалами справи, проте не є нововиявленими у розумінні ст. 423 ЦПК України. Таким чином, на думку суду, нововиявленою обставиною у зазначеній справі є саме розписка від 10 вересня 2014 року, підписана [PERSON] . У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Оскільки матеріали даної справи не місять належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] особистих грошових коштів для придбання квартири під [ADDRESS] та стояночного місця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також враховуючи те, що вищевказане нерухоме майно подружжя було придбано під час шлюбу на позичені кошти, суд приходить до висновку про необхідність поділу майна подружжя у рівних частках. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами; підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Згідно з п. 4 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Згідно з вимогами ч.2, п.2 ч.3 ст. 429 ЦПК України, справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення. Частиною 4 п.1 ст. 429 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду. Таким чином, враховуючи встановлені у справі нововиявлені обставини, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року про поділ майна подружжя - слід скасувати. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, суд постановляє нове рішення, згідно якого необхідно поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, з урахуванням проведених змін у нумерації квартири (згідно з Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №288 від 06.07.2017 року за зверненням [PERSON] змінено номер квартири [ADDRESS] , та присвоєно їй №9а). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial