Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

20.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила виселити його з кімнати гуртожитку Новоград-Волинського міськрайонного територіально медичного об'єднання (далі - Лікарня). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач, її колишній чоловік, систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для неї та інших проживання в гуртожитку , хоча в кімнаті не зареєстрований і вселився в неї, як її чоловік. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила суду, що кімнату в гуртожитку отримала від Лікарні для проживання разом зі своїми дітьми, а відповідач вселився в неї, ще будучи її чоловіком. Однак після розлучення виселятись з кімнати [PERSON] не бажає і постійно вчиняє сварки. Відповідач заперечив щодо його виселення з кімнати, мотивуючи тим, що не має іншого житла. Представник ІІІ особи, Лікарні, в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Пояснила, що гуртожиток, в якому проживає колишнє подружжя [PERSON] разом зі своїми дітьми, належить Лікарні, кімната позивачем не приватизована. З позовними вимогами про виселення відповідача з кімнати гуртожитку, Лікарня, як власник та балансоутримувач гуртожитку, до суду не зверталась. Заслухавши пояснення сторін та представника ІІІ особи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає не задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач разом зі своїми чотирма дітьми на підставі ордеру № 9 була поселена у кімнату [ADDRESS] в 2002 році у зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з підприємством - власником (балансоутримувачем) гуртожитку, де вони були зареєстровані і проживають на законних підставах. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Відповідач вселився в гуртожиток, як член сім'ї позивача, де став постійно проживати в ньому з родиною без реєстрації. 20.05.2003 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. У трудових відносинах з Лікарнею відповідач ніколи не перебував, поселився до позивача за згодою завідуючої гуртожитком, договір найму цього житла не укладав. Даний факт сторонами не оспорюється, визнається та не підлягає доказуванню (ч.1 ст. 60 ЦПК України). Статтею 132 ЖК України передбачено підстави виселення з гуртожитку. Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися досуду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Нормами ст. 16 ЦК України передбачено, що, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів. Обираючи способом захисту виселення відповідача з гуртожитку, позивач, в силу ст. 10 ЦПК України, зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Сторонами у житлових правовідносинах, зокрема в позовах про виселення з гуртожитків, виступають власники останніх, які є позивачами у цій категорії справ, та мешканці гуртожитку, які є відповідачами. Оскільки позивач не є власником гуртожитку, в неї відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом про виселення відповідача з гуртожитку, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed