Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

20.04.2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. Ухвалою судді від 24.05.2018 року відкрито провадження у справі, визначений відповідачеві строк на подання відзиву на позов. 20.06.2018 року [PERSON], як представником відповідачки, поданий відзив на позов. Ухвалою суду від 22.06.2018 року постановлено проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференцзвязку. У підготовчому судовому засіданні 17 серпня 2018 року [PERSON] не була допущена до участі у справі як представник відповідачки, відповідна ухала постановлена на місці та внесена до журналу судового засідання 17.08.2018 року, про що повідомлено відповідачку. 30.08.2018 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому виклала заперечення проти позову та просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 06.09.2018 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просять\~звільнити позивача від сплати аліментів, які стягнути згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2017 року по справі № 243/5477/17 на користь [PERSON] в розмірі 850 гривень 00 копійок до закінчення навчання, у звязку зі зміною матеріального стану, повязаного з виплатою заборгованості по аліментам, які стягувались з нього до повноліття [PERSON], посилаючись на те,що він на теперішній час не працює, на обліку як безробітній не перебуває, має на утриманні дитину-інваліда, який потребує оперативного лікування, напроти донька та її мати отримали за 2017 рік дохід, який відобразили в декларації.. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні проти\~позову заперечує, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки нормами глави 16 Сімейного кодексу України, яка регулює обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, не передбачено звільнення від сплати аліментів, які стягнуті за рішенням суду на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, також зазначає, що обставини викладені позивачем в позовній заяві приймалися до уваги та були встановлені при ухваленні рішення Словянським міськрайонним судом Донецької області 08.08.2017р., зазначене рішення [PERSON] не оскаржував, тому підстави для звільнення позивача від сплати аліментів відсутні. Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає , що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст.\~12, 13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом за клопотанням учасників провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справі не є обов'язком суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст.182 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В силу вимог ст. 18 ч. ч. 1, 2 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.\~Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення , ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2017 року по справі № 243/5477/17 стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], щомісячно аліменти в розмірі 850 гривень 00 копійок до закінчення навчання в Запорізькому національному технічному університеті, починаючи з 19 червня 2017 року до закінчення навчання 30 травня 2020 року. При ухвалені рішення Словянським міськрайонним судом Донецької області від 08 серпня 2017 року при визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з позивача, суд врахував, що на утриманні [PERSON] перебувають неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; [PERSON] є дитиною-інвалідом з дня народження, та його законним представником є [PERSON], [INFO] Також судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів на користь повнолітньої доньки [PERSON] суд врахував, що [PERSON] не працює, є працездатним, інвалідом не є, дружина відповідача не працює, та при цих обставинах не вбачав передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку сплачувати аліменти. Зазначене рішення [PERSON] не оскаржував, та воно набрало законної сили 21.08.2017 року та підлягає виконанню. Доводи позивача, щодо змін в матеріальному стані, повязаним з отриманням ним боргу в розмірі 30000 грн. для сплати заборгованості по аліментам, як підставу для звільнення від сплати до аліментів, суд до уваги не приймає, оскільки вважає, що на час ухвалення рішення Словянським міськрайонним судом Донецької області від 8 серпня 2017 року судом були встановлені та прийняті до уваги обставини щодо наявності у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 31750,20 грн, а тому отримання ним аналогічної суми у борг для погашення наявної заборгованості на теперішній час - не є зміною його матеріального стану, а є лише фактичною зміною особи кредитора. Факт отримання донькою стипендії у розмірі 11000 грн. за 2017 рік, на думку суду, не є підставою для задоволення позову, оскільки не свідчить про суттєву зміну матеріального стану, крім того, при ухваленні рішення судом 08.09.2017 року питання щодо отримання донькою не досліджувалося, у рішенні суду правова оцінка цій обставині не надана. Крім того,\~ст.\~ 201\~СК України\~передбачено,\~що до відносин між батьками та повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми\~статей 187,\~189-192\~і\~194-197\~цього Кодексу. Норми статті 188 СК України, яка передбачає звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину ( якою у відповідності до ст.6 СК України є особа до досягнення нею повноліття) до даних правовідносин, що виникли між сторонами у відповідності до ст. 201 СК України не застосовується. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я платника або отримувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим СК України, відповідно до статті 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшений за рішенням суду за позовом платника аліментів. Отже, суд вважає, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту в якості звільнення від сплати аліментів, у разі міни матеріального або сімейного стану можливо ставити питання щодо зменшення розміру аліментів, які визначені за рішенням суду, що є предметом самостійного розгляду у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України. При цьому суд вважає, що відмова у задоволені позову не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки позивач має право щодо звернення до [PERSON] з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів у самостійному проваджені . При цьому суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких -не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедент ними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Так, дійсно, в силу вимог ст. 4 ЦПК України [PERSON] мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом в порядку цивільного судочинства у цій справі, оскільки, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб… у спосіб, визначений законом…(ст. 5 ч. 1 ЦПК України). Враховуючи викладене, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що відповідач по справі має можливість надавати позивачці, яка продовжує навчання, матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, за допомогою по безробіттю до органів соціального захисту не звертався, стан здоровя дозволяє нести йому аліментні зобовязання, наявність у відповідача інших утриманців суд враховував при визначенні розміру аліментів (анналогічна правова позиція викладена в ухвалах ВССУ № 621/2023/16-ц від 23.03.2017 року, № 235/2270/16-ц від 12.07.2017 року), а тому позовні вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, які встановленні рішенням Словянського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~ від\~08\~серпня 2017\~року по\~справі №243/5477/17\~не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed