Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

21.01.2019 позивач [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 42 909,16 (сорок дві тисячі дев`ятсот дев`ять) гривень 16 копійок, з яких 34 166 (Тридцять чотири тисячі сто шістдесят шість) гривень 16 копійок - вартість відновлювального ремонту, 2 015 (Дві тисячі п`ятнадцять) гривень 00 копійок - вартість експертних послуг по визначенню розміру матеріальної шкоди, 792 (Сімсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок - вартість перегляду та запису відео ДТП, 936 (Дев`ятсот тридцять шість) гривень 00 копійок - вартість омивання кузова та розбирання, 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок - витрати на проведення автотехічного дослідження обставин та механізму ДТП. 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок та вирішити питання щодо стягнення судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.01.2017 о 18:20 годині в м. Києві по бульвару Дружби Народів, 42 за участю транспортного засобу «Субару» з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водій [PERSON] та транспортного засобу «БМВ» з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження та винним у вказаній ДТП було визнано [PERSON] . Вартість реального збитку завданого власнику автомобіля БМВ Х3, н.з. [NUMBER] , [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.01.2017, складає 142 409,16 грн (133 666,16 грн + 2 015,00 грн + 936,00 грн + 792,00 грн + 5 000,00 грн). Так, ПрАТ «СК «Страховий капітал» 12.12.2017 та 17.12.2018 здійснило страхове відшкодування на користь власника автомобіля марки «БМВ», н.з. [NUMBER] , в розмірі 99 500 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, за вирахуванням франшизи у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок, що підтверджується листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.12.2018 за № 13028/13-12. Оскільки, сума матеріальної шкоди перевищує межі ліміту, то різницю відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди необхідно стягнути на користь позивача з [PERSON] у сумі 42 909,16 грн (142 409,16 грн розмір шкоди, завданої правопорушенням - 99 500,00 грн розмір шкоди, що виплачена ПрАТ «СК «Страховий капітал»), що послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Одночасно позивачу внаслідок винних та неправомірних дій [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яку [PERSON] просить стягнути з останнього. 21.01.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 22.01.2019 для вирішення питання про відкриття провадження. Ухвалою судді від 30.01.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, на підставі статті 274 ЦПК України. 14.02.2019 ухвалою суду було перейдено до розгляду справи в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання. 22.02.2019 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому вбачається, що відповідач вимоги не визнає, вказує на їх необґрунтованість та просить призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу. 18.03.2019 представником позивача було подано відповідь на відзив. Ухвалою суду від 29.07.2019 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу по матеріалам цивільної справи №757/2552/19-ц проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6. 21.01.2020 року Київський науково-дослідний інститут судових експертиз направив до суду лист від 15.01.2020 № 27357/19-54 разом із матеріалами справи, зі змісту якого вбачається, що ухвала про призначення експертизи залишена без виконання, внаслідок того, що оплата здійснена не була. 24.01.2020 ухвалою суду було відновлено провадження у справі. Ухвалою від 27.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано. За вказаних обставин суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судовим розглядом встановлено, що 02.01.2017 о 18:20 годині в м. Києві по бульвару Дружби Народів, 42, за участю транспортного засобу «Субару» з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водій [PERSON] та транспортного засобу «БМВ» з номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відносно водія [PERSON] 02.01.2018 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 121683, відповідно до якого своїми діями [PERSON] порушив п.10.3, 2.3(б) Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП. Відносно водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 121682, відповідно до якого своїми діями [PERSON] порушив п.2.3(б), 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП. 27.10.2017 Печерський районний суд міста Києва виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення № 757/7972/17-п за ст.124 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 121682 від 02.01.2017, складеним відносно [PERSON] , відповідно до якої провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27.02.2018 постанова Печерського районного суду міста Києва від 27.10.2017 залишена без змін. 11.10.2018 Печерський районний суд міста Києва виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення № 757/7283/17-п за ст.124 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 121683, складеним відносно [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України, докази мають бути належними, допустимими, достовірними, а їй сукупність достатньою. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В свою чергу, процесуальне законодавство визначає випадки, коли сторони звільняються від доказування обставин (фактів), на які вони посилаються, як на підставу свої правових вимог та заперечень. Тобто ці обставини (факти) апріорі розглядаються як достовірні. Саме до такої категорії відносяться обставини, які були встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. На час настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме 02.01.2017 цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Страховий капітал» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AK/2576884, що підтверджується інформацією з офіційного інтернет-сайту Моторного (транспортного) бюро України. Згідно з даними вказаного полісу встановлена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати,пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до п. 34.4 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти Відповідно до Звіту № 01/17/ФО про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 19.01.2017 (далі - Звіт № 01/17/ФО), виконаного ТОВ «Агенція «Експертиза та оцінка» (оцінювач [PERSON] ), вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу БМВ Х3, н.з. [NUMBER] , (позивачу [PERSON] ) становить 133 666,16 грн. Відповідно до платіжного доручення № 116 від 19.01.2017, вартість послуг оцінювача зі Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 19.01.2017 про оцінку автомобіля БМВ Х3, н.з. [NUMBER] , становить 2 015,00 грн. Для визначення вартості матеріального збитку необхідно було здійснити часткове розбирання транспортного засобу для встановлення внутрішніх пошкоджень. Тому 12.01.2017 на технічній станції «АВТ Баварії» було проведено обмивання кузова автомобіля та розбирання автомобіля і складання попереднього кошторису кузовних пошкоджень після ДТП. Згідно з актом виконаних робіт № 362300 від 12.01.2017 та квитанцією № 4551220029 від 12.01.2017, вартість омивання кузова та розбирання становить 936,00 грн. Позивач [PERSON] також понесла витрати в розмірі 792,00 грн., з яких 480,00 грн за перегляд відео ДТП з камери 36, м. Київ, на перетині площі Героїв Великої Вітчизняної війни та бул. Дружби Народів за 02.01.2017 о 18:19 год., що підтверджується актом приймання передачі наданих послуг № 40 від 04.01.2017 і квитанцією № 10980957 від 04.01.2017, та 312,00 грн запис відео ДТП (1 хв.) після перегляду камери 36, м. Київ, на перетині площі Героїв Великої Вітчизняної війни та бул. Дружби Народів за 02.01.2017 о 18:19 год., що підтверджується актом приймання передачі наданих послуг № 41 від 04.01.2017 і квитанцією № 10981666 від 04.01.2017. Після отримання відеозапису ДТП [PERSON] понесла витрати на проведення автотехічного дослідження обставин та механізму ДТП у розмірі 5 000,00 грн, які були оплачені чоловіком позивача - [PERSON] . Оплата підтверджується квитанцією №0.0.790548366.2 від 20.06.2017. Таким чином, вартість реального збитку завданого власнику автомобіля БМВ Х3, н.з. [NUMBER] , [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.01.2017, складає 142 409,16 грн (133 666,16 грн + 2 015,00 грн + 936,00 грн + 792,00 грн + 5 000,00 грн). 21.08.2017 [PERSON] подала до ПрАТ «СК «Страховий капітал» заяву про виплату страхового відшкодування (справа № 1955). Так, ПрАТ «СК «Страховий капітал» 12.12.2017 та 17.12.2018 здійснило страхове відшкодування на користь власника автомобіля марки «БМВ», н.з. [NUMBER] , в розмірі 99 500 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, за вирахуванням франшизи у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок, що підтверджується листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.12.2018 за № 13028/13-12. Частиною 1 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1. ч.2 статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Приписами ч.1. ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до Правової позиції Верховного суду України у справі 6-2808цс15, №6-725цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Дану позицію також підтверджено Постановою новоствореного Верховного Суду Постановою по справі №344/10730/15-ц 14 лютого 2018 року. Відповідно до ч.5 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону № 1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Встановлені обставини та зазначені норми законодавства вказують на обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача шкоди, завданої правопорушенням, з урахуванням розміру франшизи (500 грн), встановленої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з частиною першою ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, відповідно до ч. 1, п. 3 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 15 000 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з близькими людьми, а саме з чоловіком [PERSON] та дітьми, один з яких є інвалідом дитинства, душевних стражданнях, у зв`язку з пошкодженням майна. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи те, що відповідач своїми неправомірними діями порушив права позивача, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінює розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у 2500 грн. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. З огляду на зазначене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про часткову обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково. Окрім вказаного, суд вважає за необхідне зауважити, що на виконання вимог статті 134 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем було надано орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, а відтак це спростовує доводи відповідача, що позивач не надав доказів, які б підтверджували б сплату послуг з надання правничої допомоги. Так, за правилами статті 141 ЦПК України судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн., підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45409,16 грн.) з відповідача у розмірі 10 615, 56 грн.

Outcome: partial