Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

20 липня 2011 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Партнер», в особі голови [PERSON] (орендар), було укладено договір оренди землі (далі Договір) щодо земельної ділянки з кадастровим № 2323684000:15:012:0001, що належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 063445, виданого головою Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області 20.11.2000, зареєстрованого за № 1028 (п. 1 Договору). Договір укладено строком на 49 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою (п. 8 Договору). Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної вартості, що становить 2\~833,34 грн (п. 9 Договору). Орендна плата вноситься один раз на рік кожного року з 01 жовтня до 31 грудня, за письмовою заявою орендодавця, а також може вноситися авансом за декілька років дії даного Договору (п. 11 Договору). Згідно з п. 38 Договору його дія припиняється, зокрема за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків. 19.10.2011 [PERSON] надала довіреність [PERSON], голові ФГ «Партнер», що було визнано сторонами під час судового розгляду, з питань управління належної їй земельною ділянкою з кадастровим номером 2323684000:15:012:0001, в тому числі з правом одержання зазначеної в договорі орендної плати або натуральної оплати за надану в оренду земельну ділянку. Довіреність видана на 20 років до 19.10.2031, посвідчена приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 1109. У підтвердження виплати орендної плати за Договором у період з 2011 по 2017 роки відповідач послався на видаткові касові ордери від 19.10.2011 № 37 на суму 2\~550,00 грн., від 15.05.2012 № 12 на суму 4\~250,00 грн., від 27.11.2013 № 39 на суму 4\~250,00 грн., від 25.09.2014 № 22 на суму 5\~100,00 грн., від 21.10.2015 № 35 на суму 5\~344,00 грн., від 08.01.2016 № 2 на суму 6\~762,00 грн., від 22.11.2017 № 19 на суму 6\~762,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частин 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими Законами України. Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України до підстав припинення права користування земельною ділянкою віднесено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Під систематичною несплатою орендної плати суд розуміє два і більше випадків її невнесення у строки, визначені договором оренди землі. Позивач зазначає про неотримання ним орендної плати протягом всього строку дії Договору, а відтак відповідач, який зазначає про регулярну виплату орендної плати, має довести зазначену обставину. Так, частиною першою статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 527 ЦК України, кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик непредявлення такої вимоги. Зазначені відповідачем видаткові касові ордери від 19.10.2011 № 37 на суму 2\~550,00 грн., від 15.05.2012 № 12 на суму 4\~250,00 грн., від 27.11.2013 № 39 на суму 4\~250,00 грн., від 25.09.2014 № 22 на суму 5\~100,00 грн., від 21.10.2015 № 35 на суму 5\~344,00 грн., від 08.01.2016 № 2 на суму 6\~762,00 грн., від 22.11.2017 № 19 на суму 6\~762,00 грн. суд визнає такими, що не підтверджують виплату орендної плати позивачу за Договором, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі Положення), що було чинним на момент видачі вищезазначених касових ордерів, касовий ордер це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Пунктом 3.4 глави 3 Положення визначено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обовязковий. За правилом пункту 3.5 глави 3 Положення, у разі видачі окремим фізичним особам готівки за видатковим касовим ордером касир вимагає предявити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. При цьому, за змістом пункту 3.6 глави 3 Положення, видачу готівки касир проводить тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері, а якщо видача готівки проводиться за довіреністю, оформленою у встановленому порядку згідно із законодавством України, у тому числі й особі, що не має змоги у звязку з хворобою або з інших поважних причин проставити підпис власноручно, то в тексті ордера після прізвища, імені та по батькові одержувача готівки бухгалтер зазначає прізвище, імя та по батькові особи, якій довірено одержати готівку. Водночас під час одержання касових ордерів касир зобовязаний перевірити: наявність і справжність на документах відповідних підписів; правильність оформлення документів, наявність усіх реквізитів; наявність перелічених у документах додатків, та у разі невиконання хоча б однієї із зазначених вимог повернути документи для відповідного оформлення (п. 3.12 глави 3 Положення). Вищезазначені касові ордери, на як посилається відповідач, не в повній мірі відповідають вимогам Положення, а саме у видаткових касових ордерах від 19.10.2011 № 37 на суму 2\~550,00 грн., від 15.05.2012 № 12 на суму 4\~250,00 грн., від 27.11.2013 № 39 на суму 4\~250,00 грн. відсутні підписи керівника та головного бухгалтера у відповідних графах та при цьому до вказаних ордерів не додано жодних документів з дозвільним написом керівника. Таким чином, видаткові касові ордери від 19.10.2011 № 37 на суму 2\~550,00 грн., від 15.05.2012 № 12 на суму 4\~250,00 грн., від 27.11.2013 № 39 на суму 4\~250,00 грн. є недопустимим доказами, в розмінні ч. 1 ст. 78 ЦПК України, і не підтверджують виплати орендної плати за період з 2011 по 2013 роки. Слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені тієї особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва. Отже, [PERSON] у період з 2011 по 2013 роки, коли він, як було визнано представником відповідача, був головою ФГ «Партнер», не міг одночасно представляти зазначене фермерське господарство як орендаря, та позивача по справі як орендодавця, оскільки це суперечить положенням ч. 3 ст. 238 ЦК України. Також в усіх наданих відповідачем видаткових касових ордерах не зазначено реквізитів документа, що посвідчує особу одержувача, одержувачем зазначений: «[PERSON] на підставі довіреності № 1109 від 19.10.2011», а підставою «орендна плата за [PERSON]Є.». Виходячи зі змісту вищезгаданих приписів Положення, у видатковому касовому ордері в графі «Видати», у будь-якому разі, мав бути зазначений позивач по справі [PERSON], та після цього її представник, якщо видача готівки проводилася за довіреністю. Проте, у даній справі в усіх наданих відповідачем видаткових касових ордерах одержувачем коштів зазначається лише [PERSON], а прізвище позивача «Антропова» не вказано. Отже, ці касові ордери є підтвердженням видачі грошей безпосередньо [PERSON], а не [PERSON] чи її представнику, що не відповідає нормам ст. 527 ЦК України та умовам Договору, адже наявність довіреності не замінює сторони у зобовязанні, а тому виплата коштів відповідачем мала проводитись кредитору (позивачу) або його представнику. Таким чином, самі по собі видаткові касові ордери від 25.09.2014 № 22 на суму 5\~100,00 грн., від 21.10.2015 № 35 на суму 5\~344,00 грн., від 08.01.2016 № 2 на суму 6\~762,00 грн., від 22.11.2017 № 19 на суму 6\~762,00 грн., з огляду на недоліки в їх оформленні, не є належними та достатніми доказами внесення відповідачем орендної плати за Договором позивачу чи його представнику за період з 2014 по 2017 роки, без підтвердження факту отримання цих грошей безпосередньо позивачем. Проте, відповідач не надав суду доказів отримання орендної плати позивачем, зазначивши у відзиві, що йому невідомо, яким чином [PERSON] розпорядився отриманими коштами. З огляду на викладене, суд визнає доведеним факт систематичної невиплати відповідачем орендної плати за Договором, що є підставою для його розірвання, відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано квитанцію від 07.11.2017 № N15IZ39345, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 640,00 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved