Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

21.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що за 2014 рік вона придбала дитині речі на суму 2287 гривень, оплатила перебування сина у літніх таборах відпочинку на суму 8540 гривень та витратила на лікування дитини 1162,57 грн., а загалом 11989,57 грн. Оскільки присуджених з відповідача аліментів недостатньо для утримання дитини, добровільно половину додаткових витрат відповідач нести відмовляється, відповідач не має інших неповнолітніх дітей, є працездатним, на підставі ст. 185 СК України просила задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала вимоги, зазначені у позовній заяві та наполягала на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, які зводяться до наступного. Оскільки він сплачує позивачці аліменти за рішенням суду, не дав їй дозволу на вивіз дитини за кордон, подання нею даного позову є способом помститися йому за це, а відправка дитини у літні табори відпочинку є способом усунути його від спілкування із сином. Відповідачка співмешкає із чоловіком, в якого є дитина на рік молодше від їхнього сина, а тому всі ці речі могли купуватися для дитини співмешканця позивачки. Відсутні призначення лікаря. Просив відмовити у позові за його безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], а позивачка його матір'ю (а. с. 4). Сторони перебували у шлюбі між собою, який розірвано 25.01.2013 року. За статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачкою належним чином доведено, що в період перебування сина на стаціонарному лікуванні в КЗ «Херсонська дитяча клінічна лікарня» з 17.04.2014 року по 25.04.2014 року вона витратила на лікування 499,98 грн. (а. с. 5, 8), а також сплатила 3500 гривень за перебування дитини в таборі відпочинку «Жемчужина» в період з 24.06.2014 року по 07.07.2014 року за направленням Херсонської міської організації «Федерація плавання міста Херсона», а тому суд вважає за необхідне стягнути половину цієї суми з відповідача як з батька дитини. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачка не надала суду доказів того, що перебування сина в таборі «Дельфін» з 16.07.2014 року по 03.08.2014 року за що нею було сплачено 5040 гривень пов'язано з лікуванням сина чи розвитком його здібностей. Також не доведено необхідність придбання ліків на суму 662,59 грн. для лікування сина, оскільки доказів його хвороби в період придбання ліків та відповідних лікарських призначень суду не надано. Стягнення коштів (чи їх частини), витрачених на придбання речей для дитини чинним законодавством України не передбачено і може бути компенсовано відповідачем лише добровільно. На підставі викладеного,

Outcome: partial