overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказав, що на підставі ордера на жиле приміщення №027529 від 03.03.2011р. йому належить квартира, розташована за вищевказаною адресою. В квартирі крім нього зареєстрована також [PERSON] Однак, з дня реєстрації вона не мешкає в спірній квартирі, так як виїхала на постійне місце мешкання до Республіки Калмикія. Реєстрація відповідача є перешкодою для нього у розпорядженні в повному обсязі належною йому квартирою. Внаслідок цього порушується його право на користування і розпорядження власністю. Позивач надав заяву, в якій позов підтримав та наполягав на його задоволенні, просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача також надала заяву, в якій позов визнала та просила справу розглянути за її відсутності. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Власником квартири, яка розташована в [ADDRESS], на підставі ордера на жиле приміщення №027529 від 03.03.2011р., є позивач [PERSON] (а.с.6). За вищевказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON], 1986р.н. /а.с.11/. Відповідач зареєстрована у спірній квартирі, яка належить позивачу, однак з березня 2011р. не проживає у ній, що підтверджується актом обстеження від 20.12.2016 року. Згідно ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, втратила зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч.1 ст.71 ЖК України втратила право на користування цим житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернувся з позовом про скасування арешту з спадкового майна. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.10.2015 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріальної контори, після чого йому стало відомо, що на це майно накладено арешт, відповідно до постанови Жовтневого ВДВС м. Маріуполя від 09.03.2002 року б/н., у звязку з тим, що за [PERSON] значаться невиконані виконавчі документи, видані Дніпропетровським окружним Адміністративним судом, про стягнення з СПД ФО [PERSON] на користь держави боргу у сумі 106627,00грн, а також видані Адміністративною комісією ММР про стягнення з [PERSON] коштів на користь держави у розмірі 51грн. Однак, його мати ніколи не була зареєстрована субєктом підприємницької діяльності. Також позивач в заяві вказує на те, що ним було надано запит до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, та було зясовано, що також є зареєстрована [PERSON], але у місті Дніпропетровську. У звязку з цим, позивач просить суд скасувати накладене обтяження на квартиру та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справу. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заперечення на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за його відсутності, та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства. У запереченнях вказує на те, що згідно бази даних ЄДРВП за [PERSON] значаться не виконані виконавчі документи, а саме: виконавчий лист №13314/10/0470 від 14.05.2012 року, виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення з СПД ФО \~[PERSON] на користь держави боргу у розмірі 106627,00грн. та постанова по справі про адміністративне правопорушення № 2510 від 12.10.2011 року, видана Адміністративною комісією ММР про стягнення з [PERSON] коштів на користь держави у розмірі 51грн. Зазначивши також що,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 24.04.2004 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через несумісність характерів, втрату поваги один до одного, з вересня 2015 року сторони разом не проживають і сім`я фактично розпалась. Від шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишаться проживати з позивачем. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов визнає в повному обсязі. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить залишити їй після розірвання шлюбу її шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідач не надає допомоги на утримання їх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], просить стягнути аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку до досягнення ними повноліття та на своє утримання в розмірі 500 грн.щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Позивач надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги змінила, просить стягнути аліменти лише на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача. Відповідач надав заяву про визнаня позовних вимоги на утримання дітей в розмірі 1/3 частини. [PERSON] являється батьком малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується їх свідоцтвом про народження. Відповідно до довідки виданої виконкомом Оникіївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 20.12.2016 року, малолітні діти проживають біля матері та перебувають на її утриманні. Отже, в порушення вимог ст. 180 СК України, відповідач не допомагає утримувати своїх дітей, іншим особам аліменти не платить, позов визнав, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 12.09.2014 року. Від шлюбу мають малолітню доньку Мілену, [INFO]. З липня 2016 року сімейні стосунки між ними припинені через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на шлюбне життя. Відновлення сімейних відношень вважає неможливим, на примирення позивачка не згодна. Просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.09.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №304, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають доньку Мілену, [INFO]. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.107 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали, справи суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні та позов підлягає задоволенню, тому що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 17.07.2006 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З квітня 2016 року сімейні стосунки між ними припинені через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на шлюбне життя. Відновлення сімейних відношень вважає неможливим, на примирення позивачка не згодна. Просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.07.2006 року у Богатирській сільській раді, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.107 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали, справи суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні та позов підлягає задоволенню, тому що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

20.12.2016 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 2- травня 2011 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №287. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який мешкає з нею. Сумісне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння між ними. Різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки по веденню сумісного господарства та вихованню дитини, різних погляди на принципи моралі. У зв'язку з цим в сімї траплялись сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими один одному. Сумісне господарство не ведеться з травня 2016 року. Фактично шлюбні стосунки припинені з травня 2016 року. Просила розірвати шлюб. До судового засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище - [PERSON]. Відповідач до судового засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що шлюбні стосунки припинені з травня 2016 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

20.12.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, уточнивши який, вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від спільного життя мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, просила: стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття ; стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, до закінчення ним навчання. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 169, 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебувають у шлюбі з 06 вересня 1997 року, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання [PERSON] необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідач, не надає добровільної допомоги на утримання повнолітнього [PERSON], який продовжує навчання, коли відповідно до ст. 199 СК України, у батьків є обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

20.12.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельні ділянки площею 1,6412 га., кадастровий номер 7422280500:06:000:2354, площею 0,6430 га., кадастровий номер 7422280500:06:000:3854, які розташовані на території Атюшівської сільської ради Коропського району, Чернігівської в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 20.01.2013 року. В обґрунтування позову зазначила, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно (земельні ділянки), у звязку з помилкою в написанні прізвища спадкодавця в державному акті на право власності на земельну ділянку замість, «Халімон» вказано «Халимон». У судове засідання сторони не зявились, при цьому позивачка просить розглянути справу без її участі. Позов підтримує. Відповідач надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. 20 січня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 203693). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 754544, виданого на підставі розпорядження Коропської районної державної адміністрації за № 233 від 14.10.2004 року [PERSON] є власником земельних ділянок площею 1,6412 га., кадастровий номер 7422280500:06:000:2354, площею 0,6430 га., кадастровий номер 7422280500:06:000:3854. За повідомленням Коропської державної нотаріальної контори спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її донька- Бірдус [PERSON], яка прийняла спадщину. Проте позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 754544 прізвище спадкодавця помилково зазначено «Халимон» замість «Халімон». Згідно п «г» ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

20.12.2017 року [PERSON], зацікавлена особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. Із заяви вбачається, що [PERSON], [INFO] є матір'ю заявниці. [INFO] вона померла у віці 68 років. Заявницею для державної реєстрації смерті матерібули подані документи до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, який за результатами їх розгляду відмовив у державній реєстрації смерті. Заявниця просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки міста Макіївка Донецької області, громадянки України, яка померла [INFO] у місті Макіївка, Донецької області, Україна у віці 68 років від хронічної серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу. Заявниця до суду не з'явилася, але надала суду заяву з проханням справу слухати за її відсутності та про те, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Зацікавлена особа - представник Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області до суду не з'явилася. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі, що підтверджується: довідкою про смерть № 457 від 08.11.2017 року (а.с. 3), копією лікарського свідоцтва про смерть № 457 від 08.11.2017 року (а.с. 4), копіями паспорта (а.с. 5-7), копією свідоцтва про одруження (а.с. 8), копіями свідоцтва про розірвання шлюбу та про одруження (а.с. 9), копією свідоцтва про народження (а.с. 10), копією свідоцтва про поховання (а.с. 11), копією договору про організацію та проведення поховання (а.с. 12), відмовою у проведенні державної реєстрації смерті (а.с. 13), та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 315 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності з п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, встановлення такого факту вирішується в судовому порядку. Згідно п.2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Суд вважає доведеним факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки міста Макіївка Донецької області, громадянки України, яка померла [INFO] у місті Макіївка, Донецької області, Україна у віці 68 років від хронічної серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу. На підставі викладеного,

Outcome: approved