Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

21 серпня 2014 року [PERSON], звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 20 серпня 2008 року. Від шлюбу мають дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які знаходяться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, в розмірі 1/2 частини заробітної плати (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення ними повноліття, так як відповідач ухиляється від їх утримання в добровільному порядку. У судове засідання позивачка не з'явилася, подавши до суду заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує із підстав, які наведено у позові. Відповідач у судовому засіданні заявлені до нього позовні вимоги не визнав та надав пояснення суду про те, що він сам на даний час потребує засобів до існування так як хворіє. Допомогу позивачці надає, однак доказів належного утримання дітей не має. У нього на утриманні є дитина на яку він вже сплачує кошти на її утримання (аліменти). Просить відмовити позивачці у задоволенні заявлених нею вимог. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2008 року (а.с.9). Від шлюбу, у них народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], батьками яких є [PERSON], та [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей.(а.с.6-8). Діти проживають разом із позивачкою та знаходиться на її матеріальному утримані, оскільки відповідач не надає належної допомоги, як батько, на утримання дітей, проживає окремо від сім'ї (а.с.5). Відповідач проживає від сім'ї і дітей з травня місяця 2014 року окремо та ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню дітей, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток. Не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, хоча має таку можливість, оскільки є фізичною здоровою особою, не хворіє на хронічні захворювання, має постійне місце роботи, працює художником у ДП «Олевське лісове господарство» м.Олевськ вул.Пушкіна Житомирської області, де має відповідну заробітну плату (а.с.4), і має можливість утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Однак самоусунувся від виховання та утримання дітей поклавши (скинувши) свій обов'язок батька утримувати дітей до досягнення ними повноліття лише на їх матір - [PERSON] Доказів відносно утримання дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] у добровільному порядку відповідач у судовому засіданні суду не надав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 2 статті 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.191 зазначеного Кодексу слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище та порушує їхнє право на достатній життєвий рівень а тому аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved