Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

20 липня 2016 року до Словянського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що що 31 серпня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від наведеного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені 15 липня 2016 року внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, просить розірвати шлюб що був зареєстрований 31 серпня 2013 року у виконкомі Світлодарської міської ради м.Дебальцеве Донецької області, актовий запис № 64. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але від неї надійшла заява, у якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить судове засідання провести без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Бойчароєва». Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України судом за місцем фактичного проживання відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами. Але відповідач не з?явився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчить відповідна відмітка на повернутому конверті /а.с.18,19/. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України року судом на адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судових засідань, з роз?ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України. Але відповідач знову не зявлявся до поштового відділення для отримання судової кореспонденції /а.с.21,22,26,27/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 31 серпня 2013 року, шлюб був зареєстрований у виконкомі Світлодарської міської ради м.Дебальцеве Донецької області, актовий запис № 64 /а.с. 4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] /а.с.5/. З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 28.07.2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO], разом із [PERSON], [INFO], фактично проживають за адресою: [INFO] /а.с.8/. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Сімейні відносини у них не склалися, вони постійно сваряться, вони перестали розуміти один одного, виникли суттєві непорозуміння та різні погляди на життя, зникла любов та спільні інтереси. За таких обставин, примирення між сторонами неможливе. В звязку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. У відповідності із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. У відповідності із ст.. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, суд приходить до висновку, що слід його залишити. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 551,20 грн., який відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог\~статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI\~та положень\~статті 88 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з позовом про стягнення аліментів до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved