Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

20 березня 2020 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що рішенням Рівненського районного суду від 20 березня 2007 року між нею та відповідачем було розірвано їхній шллюб. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2005 року було стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання їх дітей. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2011 року за її позовом до [PERSON] було збільшено розмір аліментів. На даний час її та дитини матеріальне становище є складним, а матеріальне становище відповідача значно покращилося, він офіційно працевлаштований та має постійний заробіток, в зв`язку з чим позивачка просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача в іі користь на утримання іх дочки [PERSON] , 2005 року народження аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У поданих до суду заявах сторони просять справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За таких умов розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. За змістом ст.ст. 10. 11, 60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено судом, підтверджується відповідним свідоцтвом, сторони розлучилися 19 квітня 2007 року , від шлюбу мають двох дітей одна з яких є неповнолітньою: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про її народження сторони є її батьками, донька проживає зматір`ю та на її утримання з відповідача стягуються аліменти в розмірі 400 гривень щомісячно. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст. 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції Про права дитини незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст. 27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскільки з відповідача вже стягуються аліменти, але їх розмір є недостатній то з врахуванням зміни матеріального становища відповідача, визначений сторонами розмір стягнення з відповідача аліментів на дитину при взаємному обов`язку батьків утримувати дітей є обґрунтованим та підлягає стягненню, тому позов підлягає до задоволення. Визначений розмір аліментів відповідає засадам розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 вищевказаної Постанови Пленуму ВС України. При визначенні розміру аліментів суд згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року враховує думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, має можливість виплачувати аліменти, не має інших зобов`язань матеріального характеру, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача. На підставі наведеного, ст.ст.182 - 201 СК України,

Outcome: approved