Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

20 червня 2018 року позивач в особі представника звернувся до Любешівського районного суду з даним позовом в якому зазначає, що навколо будинку за місцем його проживання по [ADDRESS] розташована земельна ділянка для ведення особистого селянського підсобного господарства за адресою: [ADDRESS], площею 1,25 га, яка фактично перебуває в користуванні його родини, в таких контурах і такої площі, як від початку 20-х років минулого сторіччя. Із земельної ділянки площею 1,25 га частину ділянки розміром 0,85 га було надано матері його дружини [PERSON] у приватну власність. Після смерті [INFO] [PERSON] земельна ділянка в розмірі 0,85 га перейшла у спадщину його дружини [PERSON] Інша частина земельної ділянки площею 0,40 га на [ADDRESS] в с. Бірки залишилася у його постійному користуванні і він на ній посадив дерева, огородив її, посіяв зернові, використовував і використовує за цільовим призначенням з дотриманням відповідних норм законодавства. Крім цього сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою. Спадкові права інших осіб на оспорювану земельну ділянку не порушені. Сусіди та уповноважені органи, які знали про користування ним земельною ділянкою, не порушували питання про її самовільне використання. Таким чином з 1985 року по даний час він добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на [ADDRESS], що можуть підтвердити свідки. У зв'язку з викладеним, посилаючись на окремі норми законодавства, в ході розгляду справи змінивши позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, що знаходиться на [ADDRESS] за набувальною давністю. Відповідачем Любешівською селищною радою Любешівського району Волинської області подано відзив на позовну заяву, де вона зазначає, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та заперечує проти їх задоволення враховуючи таке. Позивачем до матеріалів позовної заяви не подано жодного доказу, який би підтверджував факт безперервного, відкритого та добросовісного користування спірною земельною ділянкою, що є обов'язковими умовами для реалізації норм інституту набувальної давності. Відповідно до архівних витягів від 06 та 20 березня 2018 року [PERSON] надано земельні ділянки у довічне успадкування площею 1,75 га, однак не вказано адресу розташування цих земельних ділянок, а також їй надано земельну ділянку площею 0,85 га для приватизації, однак вказані витяги не підтверджують добросовісність, відкритість та безперервність користування позивачем спірною земельною ділянкою, про що не можуть свідчити також і довідки Любешівської селищної ради від 26 лютого 2018 року та Любешівського відділення Ковелської ОДПІ України ДФС у Волинській області про сплату ним орендної плати за 2015 рік у розмірі 90 грн., оскільки остання не підтверджує факт внесення такої плати саме за спірну земельну ділянку, а також оренди чи користування нею упродовж 15 років. Звернення 47 громадян - жителів с. Бірки про те, що позивач та його сім'я користуються спірною земельною ділянкою багато років, а також фото із зображенням земельної ділянки із сінокосами та посівами без ідентифікації місця розташування самої ділянки, не є належними доказами безперервного, відкритого та добросовісного користування спірною земельною ділянкою. Разом з тим, рішеннями Любешівської селищної ради від 23.05.2018 року № 2-9/88 та від 25.06.2018 року №2-11/71 за наслідками розгляду заяв позивача відповідно про передачу у власність земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS] та про надання земельної ділянки за набувальною давністю відмовлено. Земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,85 га перебуває у власності дружини позивача [PERSON] Рішенням сесії Любешівської селищної ради від 23.02.2018 року №2-4/126 надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під забудову, яка знаходиться на [ADDRESS] Крім цього, позивач, прохаючи в позовній заяві визнати за ним право власності на вищевказані земельні ділянки, не зазначає їх площу, цільове призначення, кадастровий номер, тощо, що суперечить порядку набуття права власності та права користування на землю. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Позивач подав відповідь на відзив, де зазначив, що відповідач в порушення вимог ст. 178 ЦПК України при надіслані відзиву до суду одночасно не надіслав відзив позивачу та його представнику, не додав документів, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи. Факти добросовісності, відкритості та безперервності володіння ним земельною ділянкою підтверджується доданими фотографіями із зображенням огородженої саме спірної земельної ділянки на якій висаджені дерева, посіяні зернові, листом-зверненням мешканців с. Бірки до депутатів Любешівської селищної ради, довідкою Любешівського відділення Ковельської ОДПІ ДФС України від 03 лютого 2018 року, згідно якої [PERSON] сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою, довідками виконавчого комітету Любешівської селищної ради від 26 лютого 2018 року та Любешівської селищної ради від 02 березня 2018 року про те, ще земельні ділянки площею 1,75 га знаходяться у постійному користуванні родини [PERSON], інвентаризаційною книгою Бірківської сільської ради 1998-2013 років, з якої вбачається, що в користуванні родини [PERSON] перебуває ділянка такої самої площі - 1,75 га (в тому числі 1,25 га - навколо будинку, 0,50 га - за межами села), копією паспорта [PERSON], з якого вбачається, що позивач із 1985 року проживає в [ADDRESS] Крім цього, добросовісність, відкритість та безперервність володіння ним земельною ділянкою можуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON] Вважає, що для прийняття рішення про передачу спірної ділянки [PERSON], відповідач повинен був переконатися, чи не перебуває така ділянка в користуванні інших осіб, якщо перебуває, то провести її вилучення у встановленому законом порядку. Він не припинив користуватися земельною ділянкою за вищевказаною адресою і підстави для цього відсутні. Щодо цільового використання спірної земельної ділянки зазначив, що [PERSON] надано земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 1,75 га, в тому числі 1,25 га навколо будинку та 0,50 га за межами села, а тому, використовуючи земельну ділянку для сільськогосподарського призначення, він не змінював її цільове призначення. Відповідач, зазначаючи у відзиві, що спірна земельна ділянка відноситься за цільовим призначенням до земель громадської та житлової забудови, не вказав, яким чином та коли саме змінилося цільове використання цієї ділянки. Оскільки спірна земельна ділянка не перебуває у власності, то їй не присвоєно кадастровий номер та не зазначено її площу, що не є підставою для відмови у набутті права власності на таку земельну ділянку. Просить позов задовольнити, визнати за ним право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею орієнтовно 0,25 га, за набувальною давністю. Любешівською селищною радою подано заперечення, де вона зазначила, що уточнені позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними і такими, що до задоволення не підлягають враховуючи таке. Відзив на позовну заяву нею скеровано 11 липня 2018 року за вихідним номером 1135/04-04/2-18 до Любешівського районного суду, представнику позивача та позивачу рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення, яке на час подачі цього заперечення не повернулося. Спірна земельна ділянка відповідно до генерального плану забудови с. Бірки (1994 рік) за цільовим призначенням відноситься до земель житлової та громадської забудови, що спростовує твердження про використання позивачем цієї земельної ділянки за цільовим призначенням. Твердження позивача про те, що спірна ділянка огороджена і на ній ростуть висаджені дерева і вона засіяна зерновими культурами не відповідає дійсності, оскільки на ній ростуть дикорослі трави. Згаданий вище лист-звернення жителів с. Бірки Любешівського про те, що земельна ділянка перебуває у родині позивача від початку 20-х років минулого століття викликає сумніви, оскільки справжність підпису останніх не посвідчена нотаріально і вони не могли бути свідками подій сторічної давнини. Довідка Любешівського відділення Ковельської ОДПІ про внесення орендної плати не підтверджує факт відкритості володіння позивачем спірною земельною ділянкою, оскільки у ній не вказано, що саме за земельну ділянку по вул. Вишнева, 28Д позивач сплачував орендну плату. Разом з тим, копія паспорта позивача не підтверджує безперервність володіння ним спірною земельною ділянкою, оскільки він зареєстрований на [ADDRESS] У зв'язку з тим, що позивач не набував права користування спірною земельною ділянкою, підстав для прийняття рішення про її вилучення при передачі її іншій особі не було. Рішення Бірківської сільської ради народних депутатів від 18.11.1992 року про передачу [PERSON] земельної ділянки у довічне успадковане володіння для ведення особистих підсобних господарств площею 1,75га, в тому числі 1,25 га в межах села, не свідчить, що ним охоплюється спірна земельна ділянка і [PERSON] не реалізувала своє право власності на цю земельну ділянку на підставі такого рішення. Також зазначив, що набувальна давність не дає будь-яких переваг чи пріоритетності при передачі земельної ділянки. Враховуючи викладене, вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають до задоволення, у зв'язку з чим просить відмовити в їх задоволенні за безпідставністю. Позивач та його представник під час розгляду справи позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просять їх задовольнити. Представник Любешівської селищної ради Любешівського району позов не визнав із підстав, зазначених у відзиві та запереченні, просить відмовити у його задоволенні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] позов не визнав та пояснив, що йому, як молодій сім'ї, надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] і він її виготовив та має намір збудувати будинок. Позивач і його сім'я має достатньо землі поруч, а там, де йому виділено земельну ділянку, [PERSON] косив сіно для худоби. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову немає. Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що рішенням Бірківської сільської ради народних депутатів Любешівського району від 08 листопада 1991 року [PERSON] надано у довічне успадкування володіння та ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку розміром 1,75 га, в тому числі 1,6 га сільськогосподарських угідь, 0,7 га ріллі та 0,5 га за межами села, що вбачається із архівного витягу від 06 березня 2018 року № 535/01.20 (а.с. 6). Рішенням вказаної сільської ради від 02 квітня 1996 року №8/3-в «Про надання у приватну власність безоплатно земельних ділянок громадянам сільської ради для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування будинку і будівель» [PERSON] передано у власність земельну ділянку розміром 0,85 га, що вбачається із архівного витягу від 20 березня 2018 року № 649/01.20 (а.с. 7). Як убачається із листа відділу у Любешівському районі Міжрайонного управління у Камінь-Каширському та Любешівському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 27 квітня 2017 року № 17-3-0.212-378/166-18 (а.с. 10), відповідно до вищевказаного рішення Бірківської сільської ради, рішенням Бірківської сільської ради від 12 жовтня 2009 року №32/78 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок за спадщиною дружині позивача [PERSON]» передано у приватну власність земельну ділянку за спадщиною, що були надані [PERSON] у приватну власність, а саме 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS] та 0,60 га для ведення особистого селянського господарства біля житлового будинку. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстроване. З метою передачі у власність вищевказаної земельної ділянки за давністю користування, позивач 10 травня та 23 травня 2018 року звертався із відповідними клопотаннями до Любешівської селищної ради (а.с. а.с. 14, 16). На підтвердження давності користування цією земельною ділянкою [PERSON] додав звернення 47 мешканців с. Бірки Любешівського району (а.с. 17). Крім того, додав також фотовідбитки земельної ділянки (а.с. а.с. 20-25). Разом з тим, 11 травня 2018 року [PERSON] звертався до Любешівської селищної ради із заявою про надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,25 га, яка знаходиться на [ADDRESS] (а.с. 39). Рішеннями Любешівської селищної ради від 23 травня 2018 року №2-9/88 (а.с. 38), від 25 червня 2018 року №2-11/72 (а.с. 41) [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність, оскільки рішенням цієї ж сільської ради №2-4/126 від 23 лютого 2018 року на земельну ділянку орієнтованою площею 0,25 га в [ADDRESS] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] (а.с. 43). В силу ст. 41 Конституції України, право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно із ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Такий порядок встановлений: щодо набуття земельних ділянок у власність - ст. 118 ЗК України, щодо набуття в оренду - ст. 123 цього Кодексу, Закон України «Про оренду землі». Згідно роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав », при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється ЗК України, зокрема статтею 119. Так, на підтвердження добросовісності володіння земельною ділянкою по [ADDRESS], позивачем не надано суду доказів про те, що саме ця земельна ділянка входила до складу земельної ділянки, яка була передано безоплатно у приватну власність матері дружині позивача [PERSON], а потім перейшла у власність його дружини [PERSON] на підставі вищезазначених рішень Бірківської сільської ради Любешівського району, у зв'язку з чим така земельна ділянка належала і належить органу місцевого самоврядування так як знаходилася в межах населеного пункту - с. Бірки Любешівського району. Свідки [PERSON], [PERSON] - сусіди позивача та [PERSON] - його дружина, показали суду, що [PERSON] користувався даною земельною ділянкою. Дані показання свідків суд до уваги не бере, оскільки їх неможна покласти в основу рішення і, крім того, вони спростовуються іншими достовірними доказами. Наведене свідчить про те, що позивач міг знати, що володіє цією земельною ділянкою незаконно. Крім цього, довідка видана Любешівським відділенням Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області про те, що [PERSON] сплатив платіж 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» - 90 грн. (а.с. 15), не є доказом того, що він сплатив податок за оренду саме спірної земельної ділянки, а договору оренди цієї земельної ділянки укладеного відповідно до вимог ст. ст. 123, 124 ЗК України, ним не подано. Разом з тим, прохаючи визнати за ним право власності на земельну ділянку за набувальною давністю, позивач не вказав її розміри та площу. Із доданих фотокопій земельної ділянки не вбачається, що на них зображена саме спірна земельна ділянка. Таким чином, позивачем не доведено добросовісності та безперервності володіння земельною ділянкою на [ADDRESS], у зв'язку з чим підстав для задоволення позову немає. Також слід зазначити, що рішенням Любешівської селищної ради від 23 лютого 2018 року № 2-4/126 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,25 га по [ADDRESS] Волинської області. Дане рішення не скасоване, є чинним, що унеможливлює визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю.

Outcome: dismissed