Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

20 червня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, які визначені судовим рішенням Київського райсуду м. Одеси від 11.12.2012 року та стягуються з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця м. Оренбург РФ на її користь у розмірі 350 гривень щомісячно і довічно, визначивши розмір цих аліментів грошовою сумою у 2000 гривень щомісячно і довічно. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона та відповідач перебували в шлюбі, який було розірвано в серпні 2010 року. Позивач зазначає, що на підставі ст.ст.76,80 СК України Київським районним судом м. Одеси від 11.12.2012 року (справа № 1512/13441/2012) було постановлено рішення за її позовними вимогами про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів у розмірі 350 гривень. Стверджує, що на теперішній час матеріальний стан відповідача значно покращився, він є військовим пенсіонером, якому розмір пенсії був значно підвищений з 01.01.2018 року. Склад сім'ї відповідача - одна особа, він сам. ЇЇ дохід - пенсія за віком, яка становить 1379,23 грн. щомісячно, та аліменти, які сплачує їй відповідач-350 грн. Вона не працює, має витрати по сплаті комунальних послуг, мешкає та зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS]. Можливості одержання аліментів від повнолітніх доньки та сина у неї немає. У кожного з них склалися свої сім'ї, є неповнолітні діти, також витрати по сплаті комунальних послуг. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 21.06.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 18 липня 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про припинення права на аліменти, які були присуджені рішенням суду. Як вбачається з позовних вимог, [PERSON] просить ухвалити рішення про припинення права [PERSON] на аліменти від [PERSON], які були присуджені за рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.12.2012 року по справі № 1512/13441/2012, задовольнивши вимоги за зустрічним позовом. В обґрунтування свого позову посилається на те, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги тому, що пенсійне забезпечення [PERSON] зараз не тільки відповідає прожитковому мінімуму, але і перевищує встановлений державою прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність. У зв'язку з чим вважає, що [PERSON] ніяк не потребує матеріальної допомоги та не має права на утримання на підставі ч.ч. 2 та 4 ст. 75 СК України. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2018 року було прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про припинення права на аліменти, які були присуджені рішенням суду та об'єднано її в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з'явилась позивач за первісним позовом / відповідач за зустрічним [PERSON], яка первісний позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач / позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, а також на свою неспроможність допомагати колишній дружині. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні як первісного так і зустрічного позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 19 вересня 1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2010 року, справа № 2-4828/2010, було розірвано. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012 року, справа № 1512/13441/2012, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в сумі 350 гривень щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2012 року і довічно. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.04.2013 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19.02.2013 року залишено без змін. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що її матеріальний стан погіршився вона потребує додаткової допомоги, в той час як фінсновий стан відповідача значно покращився. Як вбачається з довідки Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 3236 від 11 червня 2018 року позивач [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі 1379, 23 гривень. Натомість з довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 10.07.2018 року № 1036 вбачається, що розмір пенсії відповідача [PERSON] наразі становить 6 748, 05 гривень. Разом з тим, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 10 ААВ № 780588 [PERSON] має ІІ групу інвалідності, безстроково. Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 75 СК України д ружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Згідно статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі . Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. . Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду. А відповідно до статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме: не надано доказів погіршення її матеріального стану в порівнянні з 2012 роком, не надано доказів погіршення здоров'я, так як і не було надано можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень. При ухваленні рішення по справі суд керується ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» відповідно до якої вбачається, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. За таких обставин, враховуючи, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012 року було стягнуто 350 гривень та позивач отримує пенсію у розмірі 1379, 23 гривень, загальний її дохід становить 1729, 23 гривень. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами, що після ухвалення судового рішення про стягнення розміру аліментів, які присуджено до стягнення з відповідача на утримання позивача, погіршився стан здоров'я позивача, змінилось її матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст. 80 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. Більш того, сторони по справі мають двох повнолітніх дітей, у зв`язку з чим під час розгляду інших справ судами позивачеві неодноразово роз`яснювалось право звернення до суду з позовом до них про стягнення аліментів на утримання матері, однак, позивач зазначеним правом не скористалась, причини не обгрунтувала. Вирішуючи спір по суті, суд не бере до уваги доводи позивача щодо того, що пенсія відповідача збільшилась вдвічи у порівнянні з 2012 роком - часом виненсення рішення про стягнення аліментів, так як відповідач з 17.08.2015 року є інвалідом другої групи безстроково та особою, яка має чисельні захворювання, лікування яких потребує значних витрат. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права на аліменти, які були присуджені рішенням суду, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин Так, частиною 3 статті 82 СК України передбачено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. З аналізу зазначеної норми вбачається, що наявність обставин - припинення потреби одержувача аліментів в матеріальній допомозі та/або припинення можливості платника аліментів надавати матеріальну допомогу - має бути встановлена судом. Кожна з цих обставин може бути предметом спору, тому вона встановлюється судом і підлягає доведенню заінтересованою стороною. Суд з'ясовує наявність зазначених обставин виключно на момент розгляду справи. Про припинення потреби одержувача аліментів в матеріальній допомозі можуть свідчити укладення одержувачем аліментів з третіми особами договорів до вічного утримання, ренти, спадкового договору на умовах надання утримання. Таким чином сімейне законодавство передбачає підстави для припинення права подружжя на утримання за рішенням суду у разі їх підтвердження в ході судового розгляду - це зокрема підстави, передбачені ч. 3 ст. 82 СК України. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. У ході судового процесу позивач за зустрічним позов не довів підставність припинення права відповідачки на утримання. Факт відсутності потреби у аліментах не доведено належними доказами, а твердження того, що одержувач аліментів має дохід, який забезпечує їй встановлений законом прожитковий мінімум не моеу бути підставою для задоволення даного позову. Платник аліментів в суді не довів свою неспроможність надавати матеріальну допомогу. Жодних доказів того, що одержувач аліментів перестала потребувати матеріальної допомоги чи платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу суду не надано, оскільки пенсія позивача значно перевищує пенсію відповідача. Враховуючи наведене, на думку суду, відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 82 СК України, для припинення права відповідача на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, а тому суд відмовляє в задоволенні позову, зважаючи також на те, що [PERSON] проживає разом з сім`єю своєї доньки, яка надає йому матеріальну допомогу (оплачує комунальні послуги у розмірі 1500 гривень, готує їжу тощо), а [PERSON] мешкає одна та вимушена нести витрати на оплату комунальних послуг самостійно. Більш того, суд звертає увагу, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року, справа № 520/16282/14-ц, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 27.08.2015 року, аналогічні позови сторін були також залишені без задоволенні. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права на аліменти, які були присуджені рішенням суду необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed