Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

20.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 628,94 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 13.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 197,72 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими банком умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк виконав свої зобов'язання належним чином. В результаті невиконання відповідачем умов кредитного договору, згідно наданого розрахунку, станом на 18.03.2015 року заборгованість складає 13 628,94 грн., із них: 6 197,73 грн. - заборгованість за кредитом; 1995,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1239,50 грн. - заборгованість за пеню та комісію; 4194,14 грн. - залишок за несплаченим штрафом. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних в позові, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що 13.06.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил продукту кредитних карт, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6 197,72 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також відповідач погодилась з тим, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими банком умовами та правилами, тарифами будуть складати кредитний договір між нею та банком (а.с. 6 - 30). Позичальник зобов'язувався повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до заяви, генеральної угоди та умов. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач - свої зобов'язання належним чином не виконує, оскільки почав допускати прострочення по платежам (а.с. 4). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що при укладенні договору кредиту сторони досягли згоди щодо його умов у відповідності до чинного законодавства, які є обов'язковими до виконання ними. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Обов'язок відповідача виконувати належним чином умови укладеного з банком кредитного договору у встановлений цим договором строк, передбачено статтями 526, 527, 530, 1054 ЦК України. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, через невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, станом на 18.03.2015 року заборгованість складає 13 628,94 грн., із них: 6 197,73 грн. - заборгованість за кредитом; 1995,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1239,50 - заборгованість за пеню та комісію; 4196,14 - залишок за несплаченим штрафом. Оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання належним чином, то банк-кредитор має право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору. Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Із наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач не виконує належним чином умови договору. Як підтверджено матеріалами справи, банком вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору кредиту, а оскільки відповідач умов договору не виконує, то банк-кредитор мав право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору. Наданий банком розрахунок станом на 18 березня 2015 року відповідає умовам кредитного договору (а.с.4), не викликає сумнівів щодо його правильності і не спростований відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що загалом вимоги банку задоволені на суму в повному обсязі, відповідач має відшкодувати банку судові витрати в розмірі 243,60 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved