Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

20 квітня 2021 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про припинення трудових відносин. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач на підставі наказу № 05/12-К від 13.01.2012 року, на умовах трудового договору була прийнята в Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на посаду інженера -конструктора 3 категорії в АКБ. 01.01.2013 року, відповідно до Наказу № 01-К від 02.01.2013 року була переведена на посаду інженера-конструктора 3 категорії в архітектурно-конструкторську майстерню №2. 23.04.2013 року, відповідно до Наказу № 83-К від 23.04.2013 року Позивач була переведена на посаду архітектора 3 категорії. В 2017 році виробнича діяльність відповідача була зупинена. Працівники підприємства протягом 2018 року неодноразово зверталися до органів Держпраці у Запорізькій області, м. Запоріжжя з колективним зверненням щодо порушення трудових та конституційних прав. Але, при розгляді цих звернень представники Держпраці не могли зв`язатися з керівництвом відповідача та потрапити до будівлі. Не маючи зв`язку з відповідачем чи його уповноваженою особою, позивач поштою направляв заяву про звільнення за угодою сторін, також направляв заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, які були повернуті. Відповідач не реагує на звернення про оформлення розірвання трудового договору та припинення трудових відносин, так як фактично відсутній за своєю юридичною адресою. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати припиненими трудові відносини між нею та Державним підприємством «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» з ініціативи [PERSON] на підставі ч. ч. 1, 3 ст. 38 КЗпП України; зобов`язати Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» внести до трудової книжки [PERSON] запис про припинення трудових відносин на підставі ч. ч. 1, 3 ст. 38 КЗпП України і повернути трудову книжку. Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 27-28) Ухвалою суду від 20 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 60). Представник позивача - адвокат Земщук О.С. надала суду заяву про проведення судового засідання у її відсутність, на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача по справі у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Вислухавши думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, вислухавши представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на підставі наказу № 05/12-К від 13.01.2012 року, на умовах трудового договору була прийнята в Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на посаду інженера -конструктора 3 категорії в АКБ. (а.с. 6) 01.01.2013 року, відповідно до Наказу № 01-К від 02.01.2013 року [PERSON] була переведена на посаду інженера-конструктора 3 категорії в архітектурно-конструкторську майстерню №2. 23.04.2013 року, відповідно до Наказу № 83-К від 23.04.2013 року Позивач була переведена на посаду архітектора 3 категорії. (а.с. 7-8) 29.09.2020 року за допомогою засобів поштового зв`язку позивачем, на офіційну юридичну адресу відповідача (69095, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Олександрійський район, площа Пушкіна, будинок 4) було направлено відповідну заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання, із зазначенням про внесення відповідного запису до трудової книжки. (а.с. 13) Вказане поштове відправлення позивача від 29.09.2020 р. з вкладеною заявою про звільнення від 28.09.2020 р. відповідачем не отримувалось і було повернуто. 04.03.2021 року [PERSON] звернулася до Головного управління Держпраці у Запорізькій області з запитом, у якому просила перевірити інформацію щодо відсутності за офіційною юридичною адресою ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект», його представника або іншу уповноважену особу щодо отримання та розгляду звернень, заяв, пропозицій, ініціювати проведення перевірки щодо відповідності діяльності ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» законодавству про працю, надати інформацію щодо фактичного місця знаходження представника або іншу уповноважену ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» з питань праці та повідомити про фактичне місцезнаходження моєї трудової книжки. (а.с. 14) 17.03.2021 року Головним управління Держпраці у Запорізькій області було повідомлено, що в результаті перевірки не вбачається можливим провести заходи державного контролю стосовно Відповідача, у зв`язку з відсутністю об`єкта відвідування та уповноважених осіб за місцезнаходження юридичної особи, підприємство не працює, звітності до Мінрегіону не надає. Також було повідомлено, що по факту відсутності об`єкта відвідування за юридичною адресою направлено листа до місцевого відділу Національної поліції ГУ НП в Запорізькій області за вих № 2181/42/04-21 від 01.03.2021 року. (а.с. 15) З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який знаходиться у вільному доступі, встановлено, що ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» (ЄДРПОУ 05482972) не перебуває у процесі припинення. Як випливає з матеріалів справи, на час її розгляду судом трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. Позивач [PERSON] не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує її право на працю, відтак підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до ст. 5-1 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. За приписами статті 38 КЗпП, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник зобов`язаний звільнити також працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань. З урахуванням вищевикладеного, матеріали справи свідчать про те, що позивач, користуючись своїм правом, в установленому законом порядку, попередив відповідача (як власника та уповноважений ним орган) письмово за два тижні, про свій намір припинити трудові відносини, натомість відповідач не виконав свій обов`язок оформити розірвання трудового договору укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. А тому, бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин з позивачем є такою, що порушує трудові права останнього, як працівника. За правилами, встановленими частинами третьою та шостою статті 13 ЦК, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень статті 48 КЗпП, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. Статтею 49 КЗпП передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. З урахуванням викладеного, при звільненні працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язані внести відповідні записи до трудової книжки працівника про звільнення його з роботи і видати йому належно оформлену трудову книжку тощо (ст. 47 КЗпП). Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. ч. 1,3ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За приписами ст. 22 КЗпП, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при припиненні трудового договору залежно від роду і характеру занять не допускається. З наведених вище приписів чинного законодавства вбачається, що елементом конституційного права особи на працю - є право бути звільненим. Відповідно до ст. 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підтвердженою доказами. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved