Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

20.08.2018 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 03.03.2014 року уклало з [PERSON] кредитний договір № 140303-093821 (далі Договір), за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. Відповідно до п. 3.3 Договору відповідачка зобовязана повернути отримані кошти в розмірі 2 000 грн. 00 коп., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 560 грн. 00 коп. у строк до 16.03.2014 року. Відповідачкою відповідно до п. 2.3. умов Договору 14.03.2014 року частково було сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 480 грн. 00 коп. та пролонговано договір до 28.03.2014 року. Надалі відповідачкою 27.03.2014 року сплачено відсотки за користування кредитом в сумі 520 грн. 00 коп. та пролонговано договір до 10.04.2014 року. 11.04.2014 року відповідачка частково сплатила відсотки пені за прострочення заборгованості у розмірі 40 грн. 00 коп., відсотки за користування кредитом 560 грн. 00 коп. та було пролонговано договір до 25.04.2014 року. В подальшому, відповідачкою 24.04.2018 року було сплачено відсотки за користування кредитом в сумі 520 грн. 00 коп. та пролонговано договір до 08.05.2014 року, при цьому вона зобовязалась повернути кредит разом із відсотками в розмірі 2\~000 грн. 00 коп. Згідно п. 6.2. Договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Відповідачка не надала своєчасно ТОВ «Служба миттєвого кредитування» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У звязку із порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідачка станом на 01.08.2018 року має заборгованість в сумі 64\~400 грн. 00 коп., яка складається з: 2\~000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 560 грн. 00 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 61\~840 грн. 00 коп. заборгованості за пенею. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 64\~000 грн. за кредитним договором № 140303-093821 від 03.03.2014 року та судові витрати в сумі 1\~779 грн. 62 коп. Ухвалою суду від 21.08.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на підставі ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Відповідачці направлені копії позовної заяви, додатків до неї та запропоновано подати відзив на позовну заяву і докази. Відповідачка [PERSON] 29.10.2018 року подала відзив на позов, у якому визнала позов лише в частині стягнення заборгованості за відсотками, мотивуючи тим, що дійсно отримала кошти у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 03.03.2014 року в сумі 2 000 грн. 00 коп. та відповідно до п.3.3 Договору повинна була повернути кошти та сплатити проценти за користування у розмірі 560 грн. 00 коп., тобто всього 2\~560 грн. 00 коп. до 16.03.2014 року. Нею 16.03.2014 року було сплачено грошові кошти у розмірі 2\~560 грн. 00 коп., однак, через відсутність світла в приміщенні в день її оплати, працівник установи не зміг належним чином оформити платіж, а видав їй памятку із зазначенням суми платежу. Також вважає, що нарахування неустойки у вигляді пені з розрахунку 2 % від суми кредиту за кожен день прострочення платежу суперечить законодавству України, а тому із розрахунку пені з урахуванням ставки НБУ розмір пені слід зменшити до 2 988 грн. 01 коп. Позовні вимоги просить задовольнити частково та стягнути з неї на користь позивача заборгованість за відсотками 560 грн. 00 коп. та 2\~988 грн. 01 коп. пені. Представником позивача 13.11.2018 року подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач умови договору виконав, надав [PERSON] грошові кошти, письмово повідомив про умови кредитування, але у встановлений договором строк вона не виконала свої зобовязання, борг та відсотки не повернула, у звязку з чим їй правильно нараховані штрафні санкції згідно умов договору та норм ЦК України. Відповідачка ухиляється від добровільної сплати заборгованості, на телефонні дзвінки не відповідає. Наполягав на повному задоволенні позову і заперечував надходження коштів від відповідачки 16.03.2014 року, посилаючись на те, що памятка не є платіжним документом. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. За положеннями статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між сторонами 03.03.2014 року був укладений Кредитний договір № 140303-093821, за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 2 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 560 грн. 00 коп. Відповідно до п. 3.3 Договору відповідачка зобовязана повернути отримані кошти в розмірі 2 000 грн. 00 коп., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 560 грн. 00 коп. у строк до 16.03.2014 року. У позові ТОВ «Служба миттєвого кредитування» стверджує, що 14.03.2014 року, 27.03.2014 року, 11.04.2014 року, 24.04.2014 року відповідачка частково сплачувала відсотки за користування кредитом, відсотки пені за прострочення заборгованості та відповідно до п. 2.3 Договору пролонгувала договір останнього разу до 08.05.2014 року і з того часу припинила погашати заборгованість та реагувати на вимоги про повернення боргу. Пунктом 2.3. Договору встановлено, що на підставі заяви позичальника, поданої кредитодавцю не пізніше ніж за 2 робочих дні до дати повернення кредиту, кредитодавець, діючи на власний розсуд, має право шляхом повідомлення позичальника надати йому відстрочення щодо повернення кредиту на строк не більше 14 календарних днів. У цьому випадку позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному п. 3.1. даного Договору та проценти за час наданої відстрочки. [PERSON] повернення кредиту змінюється шляхом укладання сторонами Договору про внесення змін до цього Договору. Таким чином, відстрочення сплати заборгованості за кредитом може відбуватись лише за заявою позичальника, а відстрочення щодо повернення кредиту відбувається шляхом повідомлення. Оформлюється відстрочення шляхом укладення сторонами Договору про внесення змін до цього Договору. Відповідачка у відзиві оспорювала факти пролонгації, відстрочення, дати повернення кредиту тощо. Позивачем на підтвердження зазначених обставин не надано жодного доказу. Зокрема, не надано заяв, повідомлень позичальника або Договору про внесення змін до діючого Договору. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивач не довів зазначені вище обставини належними і допустимими доказами. Також судом встановлено, що відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 01.08.2018 року сума заборгованості за Договором складає 64 400 грн. 00 коп., з яких: 2 000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 560 грн. 00 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 61 840 грн. 00 коп. заборгованість за пенею. Суд вважає, що розмір і дати погашення заборгованості відповідачкою підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, з якого вбачається, що [PERSON] 27.03.2014 року відшкодувала в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 520 грн. 00 коп.; 11.04.2014 року сплатила відсотки пені за прострочення заборгованості 40 грн. 00 коп. та відсотки за користування кредитом 560 грн. 00 коп.; 24.04.2018 року нею було сплачено відсотки за користування кредитом 520 грн. 00 коп. Відповідачкою такі обставини не спростовані. Копія памятки, наданою відповідачкою, № 140303-093821 від 16.03.2014 року не є платіжним документом (чеком, ордером, накладною тощо) навіть при погашенні боргу через касу, не містить всіх необхідних реквізитів, тому не є належним доказом сплати позичальником певної суми коштів. Враховуючи наведене суд вважає обґрунтованим розрахунок заборгованості по договору за кредитом та по відсоткам за користування кредитом, що наданий позивачем. Разом з тим суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення неустойки з таких підстав. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14) ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків. З матеріалів справи вбачається, що за розрахунком позивача заборгованість за пенею становить 61 840 грн. 00 коп., що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Конституційний Суд України у справі №7-рп/2013 року від 11.07.2013 року виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Суд враховує також і той факт, що позивач тривалий час не використовував своє право на стягнення заборгованості в судовому порядку, що і стало причинною нарахування непомірно великої суми неустойки. Враховуючи положення ст. ст. 3, 509, 551, 627 ЦК України, засади справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що вимога про стягнення неустойки (пені) підлягає частковому задоволенню. Розмір пені слід зменшити до розміру заборгованості за кредитом та відсотками, тобто стягненню підлягає пеня в сумі 2\~560 грн. 00 коп. З урахуванням\~зазначеного з\~відповідачки на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~заборгованість за кредитним договором № 140303-093821 від 03.03.2014 року в сумі 5 120 грн. 00 коп., яка складається з: 2 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 560 грн. 00 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 2\~560 грн. 00 коп. пені. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 141 грн. 48 коп.

Outcome: partial