Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

21 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 квітня 2014 року, вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 137. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаємного порозуміння. Шлюбні відносини між сторонами припинені у травні 2015 року. З цього часу сторони мешкають окремо. Позивач вважає, що примирення між ним та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. Спір про поділ спільного майна та місце проживання дитини між сторонами відсутній. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розгляд справи провести у його відсутності, позов задовольнити (а.с. 20 ). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутності, зазначила, що проти задоволення позову не заперечує, просила суд після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище «Пронічева».(а.с. 21). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено з матеріалів справи, 09 квітня 2014 року, позивач з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 137, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО №346111 (а.с.5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство з травня 2015 року. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини,\~\~суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON]., збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Компенсації понесених по справі судових витрат позивач не вимагає. Згідно викладеного,

Outcome: approved