Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

20 березня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є її батьком. Після розлучення батьків вона проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні. На даний час вона навчається на денному відділенні 1 курсу факультету фінанси та кредит Української академії банківської справи Національного банку України. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги, позивачка просила стягнути з останнього аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує, проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Статтями 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до роз'яснень, що містяться у абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 3). Згідно довідки Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України» від 06 лютого 2015 року [PERSON] з 01 вересня 2014 року є студенткою І курсу денного відділення факультету «фінанси і кредит» вказаного навчального закладу. Строк закінчення навчання 30 червня 2018 року (а. с. 6). Таким чином, судом встановлено, що повнолітня [PERSON], 1997 року народження, здобуває освіту, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Разом із цим, всупереч ст. 60 ЦПК України позивачка не надала суду належних і допустимих доказів, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, що становить 1/4 частину всіх видів його заробітку, а також, що останній має стабільний дохід, у зв'язку з чим з нього доцільно стягнути аліменти у частці від заробітку (доходу). В свою чергу відповідач також не надав суду доказів щодо неможливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині - позивачці у справі, яка продовжує навчання. У зв'язку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 250 грн. щомісячно до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року, починаючи стягнення з 20 березня 2015 року. В іншій частині позову [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. Крім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial