Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 17.09.2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] «Добробут АГ» грошові кошти в сумі 8165941,43 грн., в тому числі 6950000 грн. основного боргу, 926326,36 грн. інфляційних збитків та 289615,07 грн. 3% річних. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 20.08.2018 року між ТОВ «Торгагро Сольюшн» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги №08/2018Т, згідно умов якого первісний кредитор (ТОВ «Торгагро Сольюшн») передав, а новий кредитор ([PERSON]Д.) прийняв на себе право вимоги до [PERSON] «Добробут АГ», що належить первісному кредитору за договором позики (поворотної фінансової допомоги) №21/03-16/Д від 30.03.2016 року на суму 6950000 грн. основного боргу та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору позики. У відповідності до вказаного договору позики, укладеного між первісним кредитором (ТОВ «Торгагро Сольюшн») та [PERSON] «Добробут АГ», а також додаткової угоди №1 від 13.05.2016 року до договору, первісний кредитор (ТОВ «Торгагро Сольюшн») надав [PERSON] «Добробут АГ» грошові кошти в сумі 6950000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №249 від 31.03.2016 року та №533 від 13.05.2016 року. Згідно п.4.1 договору позики, строк позики розпочинається з моменту набрання чинності договором і закінчується 30.03.2017 року. Відповідач, у встановлений вказаним пунктом договору строк, свої зобовязання щодо повернення одержаної суми позики не виконав, у звязку з чим виник борг в сумі 6950000 грн., за прострочення сплати якого, станом на 20.08.2018 року, нараховано інфляційні збитки в сумі 926326,36 грн. та 3% річних в сумі 289615,07 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та з наведених в ньому підстав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] «Добробут АГ» [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що станом на 01.11.2018 року у [PERSON] «Добробут АГ» відсутні докази переходу до позивача [PERSON], як нового кредитора, прав у зобовязанні за договором позики. Стверджувала, що ані первісний кредитор, ані позивач не зверталися до відповідача з листами-повідомленнями про зміну кредитора, що у відповідності до положень ч.2 ст.517 ЦК України виключає обовязок відповідача виконувати зобовязання перед позивачем. На думку [PERSON], дані обставини слід розглядати як прострочення кредитора, яке тягне наслідки, передбачені ч.4 ст.613 ЦК України. Окрім того, представник відповідача вважає, що внаслідок прострочення кредитора не відбулось прострочення [PERSON] «Добробут АГ». З огляду на вказане, представник відповідача стверджувала, що на момент звернення до суду, позивач не набув права вимоги перед [PERSON] «Добробут АГ» на повернення коштів, а відтак права [PERSON] не були порушені відповідачем. Оскільки суд не наділений повноваженнями приймати рішення щодо правовідносин, які можуть виникнути у майбутньому, позовні вимоги нового кредитора є передчасними, а тому задоволенню не підлягають. При цьому, у судовому засіданні представник [PERSON] визнала, що [PERSON] «Добробут АГ» отримало від ТОВ «Торгагро Сольюшн» позику в сумі 6950000 грн. та не заперечувала, що відповідач не повернув в повному обсязі позику ані первісному, ані новому кредитору. Також, посилаючись на правові позиції ВСУ, наведені в постановах №3-22гс/16 від 13.04.2016 року та №3-254гм/16 від 25.05.2016 року, щодо характеру договірних відносин між первісним та новим кредиторами, вважала, що укладений між позивачем та ТОВ «Торгагро Сольюшн» договір про відступлення права вимоги від 20.08.2018 року по своїй суті є договором факторингу, оскільки за його умовами відбулося фактичне фінансування зі сторони ТОВ «Торгагро Сольюшн» позивача [PERSON] за рахунок передачі останньому грошової вимоги до [PERSON] «Добробут АГ». Оскільки договір факторингу згідно із вимогами ч.3 ст.1079 ЦК України має особливий субєктний склад, зокрема, фактором може бути виключно банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, на думку [PERSON], позивач [PERSON] не набув і не міг набути право вимоги до [PERSON] «Добробут АГ». Окрім цього, представник відповідача стверджувала, що директор [PERSON] «Добробут АГ» [PERSON] не підписував договір позики (зворотної фінансової допомоги) №21/03-16/Д від 30.03.2016 року, нібито укладений між ТОВ «Торгагро Сольюшн» та [PERSON] «Добробут АГ». 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.09.2018 року відкрито провадження у справі, призначено її до підготовчого судового засідання на 12 год. 16.10.2018 року та визначено учасникам справи строки для подання до суду заяв по суті. Ухвалою від 19.09.2018 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] «Добробут АГ» за адресою: вул. Тітова 1-А, м. Шепетівка Хмельницької області. Ухвалою від 16.10.2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 05.11.2018 року. Вказаною ухвалою судом було повернуто клопотання заявника [PERSON] про відкладення підготовчого судового засідання без розгляду з підстав невідповідності клопотання вимогам ст.182 ЦПК України. 02.11.2018 року представник відповідача, надавши суду відповідні документи в підтвердження її повноважень представляти інтереси [PERSON] «Добробут АГ», надіслала на адресу суду відзив на позов, який просила долучити до матеріалів справи. 02.11.2018 року адвокат [PERSON] подала клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, за результатами розгляду якого суд 29.11.2018 року постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання. В судовому засіданні 29.11.2018 року ухвалено рішення суду по суті справи. Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з огляду на таке. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 30 березня 2016 року між ТОВ «Торгагро Сольюшн» (Позикодавець) та [PERSON] «Добробут» (Позичальник) було укладено договір позики №21/03-16/Д (зворотної фінансової допомоги) (а.с. 8), відповідно до п.п.1.1, 2.1 якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі 4950000 грн., а Позичальник зобовязується повернути позику протягом визначеного цим Договором строку. Пунктами 1.2, 2.2, 4.1 даного Договору закріплено, що позика є безпроцентною, може бути збільшена чи зменшена за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою, а строк позики розпочинається з моменту набрання чинності Договором та закінчується 30 березня 2017 року. Відповідно до п.п. 3.2, 5.4 Договору від 30.03.2016 року 21/03-16/Д (зворотної фінансової допомоги) позика вважається переданою Позичальникові в момент зарахування грошових коштів на рахунок Позичальника в розмірі, визначеному п.2.1 Договороу. При цьому, позика вважається повернутою Позикодавцеві в момент, коли сума, перераховвана з Позичальника (та/або внесених останнім) грошових коштів буде становити 4950000 грн. 13 травня 2016 року між ТОВ «Торгагро Сольюшн» та [PERSON] «Добробут» було укладено Додаткову угоду №1 до договору позики №21/03-16/Д (зворотної фінансової допомоги) (а.с. 9), якою були внесені зміни до п.п. 2.1. та 5.4 основного договору, зокрема, збільшено розмір позики до 6950000 грн. Як вбачається із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 15), 06 грудня 2016 року державним реєстратором були внесені зміни у назву відповідача на підставі протоколу зборів акціонерів [PERSON] «Добробут», згідно п. 9 порядку денного якого було прийнято рішення про перейменування відповідача на [PERSON] «Добробут АГ». На виконання умов вищевказаного договору позики №21/03-16/Д (зворотної фінансової допомоги) ТОВ «Торгагро Сольюшн» перерахувало на рахунок [PERSON] «Добробут» 31.03.2016 року 4950000 грн., а 13.05.2016 року 2000000 грн., що підтверджується карткою рахунку 3771 ТОВ «Торгагро Сольюшн», платіжними дорученнями № 249 від 31.03.2016 року, №533 від 13.05.2016 року (а.с. 10-12) та визнається представником відповідача. Натомість, пунктом 5.5 договору позики передбачено, що Позичальник зобовязаний повністю повернути надану позику не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого п.4.1 Договору, тобто строк повернення позики настав 31 березня 2017 року. Однак, [PERSON] «Добробут АГ» станом на 20 серпня 2018 року свої зобовязання за договором позики не виконало в повному обсязі, що в судовому засіданні також не заперечувала адвокат [PERSON] Окрім цього, судом встановлено, що 20 серпня 2018 року між ТОВ «Торгагро Сольюшн» (Первісний кредитор) та [PERSON] (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №08/2018Т (а.с.13). Згідно п.1.1 даного договору №08/2018Т Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги до [PERSON] «Добробут АГ» (Боржник), що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за договором позики №21/03-16/Д (поворотної фінансової допомоги) від 30.03.2016 року, укладеного між Первісним кредитором та Боржником (надалі Основний договір), на суму основного боргу у розмірі 6950000 грн. та штрафних санкцій, нарахованих у відповідності до умов укладеного договору позики №21/03-16/Д та чинного законодавства України. Також п.1.2 договору №08/2018Т передбачено, що Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобовязань за Основним договором. Сторони погодились, відповідно до ст. 656 ЦК України, що до цього Договору застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють операції купівлі-продажу майнових прав (прав вимоги). Сторони також підтвердили, що цей Договір не оформляє (не передбачає) та/або не документує операцію факторингу, а також не оформляє (не передбачає) та/або не документує частину операції факторингу. Відповідно до п. 2.1 договору про відступлення права вимоги №08/2018Т від 20.08.2018 року, за передане право вимоги до Боржника за Основним договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору суму в розмірі основної заборгованості, згідно умов Основного договору, а саме 6950000 грн. Доказом переходу до Нового кредитора прав вимоги за Основним договором буде підписання цього Договору (п. 4.1). Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання Стронами своїх зобовязань за цим Договором (п. 6.1 Договору). На виконання п. 3.1.2 договору про відступлення права вимоги №08/2018Т від 20.08.2018 року, між ТОВ «Торгагро Сольюшн» та [PERSON], 20.08.2018 року було підписано акт приймання-передачі документів до Договору №08/2018Т про відступлення права вимоги від 20.08.2018 року (а.с. 14) з якого вбачається, що позивач отримав від Первісного кредитора оригінали договору позики №21/03-16/Д від 30.03.2016 року, додаткової угоди №1 до договору позики №21/03-16/Д, платіжних доручень №249 від 31.03.2016 року, № 553 від 13.05.2016 року, картку рахунку 3771. В судовому засіданні сторони визнали, що на момент звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення коштів із [PERSON] «Добробут АГ», останнє не повернуло суму позики в розмірі 6950000 грн. ані Первісному кредитору, ані позивачу. При цьому, представником відповідача не заперечувались заявлені позивачем суми 3% річних та інфляційних збитків з точки зору їх арифметичного розрахунку. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Доводи представника відповідача щодо відсутності у [PERSON] «Добробут АГ» перед Новим кредитором (позивачем) невиконаних зобовязань через неповідомлення Боржника про зміну кредитора за Основним договором суд вважає необґрунтованими з огляду на помилкове тлумачення адвокатом [PERSON] положень Договору №08/2018Т про відступлення права вимоги від 20.08.2018 року та ч. 2 ст. 517 ЦК України. Так, в умовах договорів №08/2018Т та №21/03-16/Д відсутнє будь-яке посилання на обовязок Первісного кредитора отримувати згоду Боржника на заміну кредитора, а лише встановлює обовязок ТОВ «Торгагро Сольюшн» повідомити [PERSON] «Добробуд АГ» (Боржника) про відступлення права вимоги за договором №08/2018Т протягом пяти календарних днів з моменту підписання даного Договору (п. 3.1.4). При цьому, як вбачається із п. 6.1 Договору №08/2018Т про відступлення права вимоги від 20.08.2018 року, останній є консесуальним договором, так як набрання ним чинності не залежить від вчинення стронами договору конкретних дій. Окрім того, згідно статті 512 ЦК України,\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Дані висновки суду грунтується на правовій позиції, висловленій в постанові ВСУ від 23.09.2015 року у справі 6-979цс15. Оскільки з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за договором позики ні новому, ні первісному кредитору, суд відхиляє доводи представника [PERSON] про відсутність у [PERSON] «Добробут АГ» невиконаного зобовязання перед [PERSON], так як неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку повернення позики взагалі. Відтак, позивач має право вимагати від відповідача виконання простроченого зобовязання за договором позики №21/03-16/Д від 30.03.2016 року в розмірі 6950000 грн., внаслідок чого дана вимога підлягає задоволенню. На думку суду, необгрунтованими також є посилання представника відповідача на ст. 612 ЦК України, з огляду на відсутність виконання зобовязання [PERSON] «Добробуд АГ» перед Первісним кредитором, так як положення даної норми застосовуються лише у випадку неможливості боржником виконати свій обовязок через прострочення кредитора. Помилковими та\~незрозумілими суду\~є також\~твердження адвоката\~[PERSON]\~про застосування\~наслідків ч.\~4\~ст.\~613\~ЦК України,\~яка передбачає,\~що боржник\~за грошовим\~зобов'язанням\~не сплачує\~проценти за\~час прострочення\~кредитора,\~оскільки сам\~договір позики\~від 30.03.2018\~року є\~безпроцентним і\~позивач взагалі\~не ставив\~вимоги про\~стягнення із\~відповідача процентів\~за користування\~позикою,\~навідміну від\~3%\~річних,\~які за\~своєю правовою\~природою є\~відмінними від\~процентів за\~користування чужими\~грошовими коштами.\~ Згідно ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не виконав зобовязання за договором позики від 30.03.2016 року перед [PERSON], суд, перевіривши правильність обчислення представником позивача 3% річних й інфляційних збитків вважає, що вимоги про стягнення з [PERSON] «Добробуд АГ» 3% річних у сумі 289615,07 та інфляційних збитків у сумі 926326,36 грн. є підставними, а відтак підлягають задоволенню. Разом з тим, суд відхиляє також заперечення представника відповідача щодо характеру договірних відносин між Первісним та Новим кредиторами, зокрема, про наявність в Договорі №08/2018Т про відступлення права вимоги від 20.08.2018 року ознак договору факторингу, з огляду на таке. Так, ВП ВС у своїй постанові від 11.09.2018 року у справі №909/968/16 надав чітке розмежування природи договорів цесії та факторингу, зробивши наступні висновки щодо застосування норм права, а саме, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб'єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб'єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Відповідно, здійснення фінансування первісного кредитора шляхом купівлі у нього новим кредитором права грошової вимоги, що, зокрема, допускається за договором факторингу (ч. 1 ст. 1084 ЦК України), за відсутності обов'язку у первісного кредитора сплачувати новому кредитору винагороду за надання таких послуг не є підставою для кваліфікації договору факторингу. В такому випадку (відсутність плати первісного кредитора за надані йому послуги) між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги. Як вбачається із змісту положень Договору №08/2018Т про відступлення права вимоги від 20.08.2018 року, зокрема, п.п. 1.1, 1.2, у ТОВ «Торгагро Сольюшн» відсутній обовязок сплачувати [PERSON] винагороду за надані первісному кредитору послуги, а відтак і не відбувається фінансування за рахунок відступлення боргу, оскільки між ТОВ «Торгагро Сольюшн» та позивачем наявні лише відносини купівлі-продажу боргу, тобто цесії. Окрім того, посилання адвоката [PERSON] на порушення вимог до суб'єктного складу договору факторингу та непідписання директором [PERSON] «Добробут АГ» договору від 30.03.2016 року, додаткової угоди від 13.05.2016 року без оспорення дійсності договору позики та відступлення права вимоги є безпідставними, з огляду на презумпцію дійсності правочинів, закріплену в положеннях ст. 204 ЦК України. 5. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~Одностороння відмова\~від зобов'язання\~або одностороння\~зміна його\~умов не\~допускається,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Зобов'язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться. Боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов'язання.\~Боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов'язання,\~на вимогу\~кредитора зобов'язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом.\~Боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 6. Судові витрати. Частина 1\~ст.\~141\~ЦПК України\~передбачає,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. А тому, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 8810,00 грн., слід стягнути із відповідача на користь позивача. Що стосується витрат на надання правничої допомоги позивачу в сумі 10000 грн., які просив стягнути представник [PERSON] в прохальній частині позову, суд не вбачає підстав для їх стягнення, з огляду на висловлену в судових дебатах відмову представника позивача [PERSON] на їх стягнення з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved