Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

21.04.2017 р. [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.04.2015 р. позивач уклав з ПАТ «Фідобанк» договір №153566218901027 про надання споживчого кредиту в розмірі 19893,62 грн. Після підписання договору та відкриття поточного рахунку № [NUMBER] , позивач звернувся до каси для видачі йому грошових коштів, однак він їх не отримав, при цьому представник банку повідомив, що грошові кошти зараховані на рахунок, але автоматична система банку відмовляє у їх знятті з рахунку. В свою чергу, після декількох невдалих спроб зняти з рахунку грошових коштів, позивач повідомив працівника банку про відмову від договору №153566218901027, який прийняв усне повідомлення та відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист споживачів» оформила його в письмовій формі. Таким чином, позивач дотримався всіх умов розірвання укладеного договору та був запевнений, що договір розірвано. Однак, банк договір не розірвав, заливши заяву позивача поза увагою і продовжував обслуговувати договір №153566218901027 про надання споживчого кредиту. З урахуванням викладеного, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивач просить суд розірвати договір №153566218901027 про надання споживчого кредиту, укладений 29.04.2015 р. між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] ; зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внести інформацію про розірвання договору №153566218901027 про надання споживчого кредиту, укладений 29.04.2015 р. між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] , до бази даних. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 26.06.2017 р. відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 05.09.2018 р. справу вирішено передати за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва. Ухвалою від 12.11.2018 р. було прийнято до розгляду суддею Савицьким О.А. дану позовну заяву та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Треті особи в судове засідання не з`явились, до суду своїх представників не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 29.04.2015 р. [PERSON] уклав з ПАТ «Фідобанк» договір № 1535661218901027 про надання споживчого кредиту в розмірі 19893,62 грн. зі строком користування кредитними коштами до 29.04.2015 р. та сплатою відповідних процентів. Після підписання договору та відкриття поточного рахунку № [NUMBER] позивач звернувся до каси банку для отримання кредитних коштів, однак позивача працівником банку було повідомлено, що вони зараховані на рахунок, однак автоматична система банку відмовляє в їх знятті. А тому, позивач вирішив скористатися своїм правом на відмову від договору споживчого кредиту відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», письмово повідомивши банк (відповідача) про відмову від щойно укладеного кредитного договору № 1535661218901027. Проте, у грудні 2015 року позивачу стало відомо, що відповідач залишив його заяву поза увагою, так як на його мобільний телефон надійшло смс повідомлення про заборгованість за договором № 1535661218901027 від 29.04.2015 р. У зв`язку з чим, 17.12.2015 р. він звернувся до банку з листом про надання інформації щодо виникнення заборгованості та за яким договором проводиться її розрахунок. 12.01.2016 р. відповідачем була надана відповідь на звернення позивача у якій банк зазначив, що розірвання позичальником договору в односторонньому порядку у зв`язку з відсутністю необхідності користування споживчим кредитом протягом 14 днів з моменту отримання ним договору, було можливе за умови внесення позичальником суми кредиту на рахунок для погашення заборгованості визначений в пункті 1.7 договору. Також, банк зазначив, що на момент подання заяви про відмову від укладення кредитного договору, доступний залишок кредитних коштів по рахунку позичальника з урахуванням списання страхового платежу становив 18700,00 грн. Крім того, додав до листа виписку по рахунку позивача, з якою на думку банку вбачається списання коштів з рахунку, тобто користування кредитом, при цьому банк вважає, що позичальником не було погашено в 14 денний строк заборгованості, а тому договір не був розірваний банком. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що не користувався коштами, які надійшли на його рахунок у день укладання договору, оскільки він цього ж дня подав письмову заяву про відкликання згоди на укладення кредитного договору, а тому банк повинен був розірвати з ним договір. Відповідно до п.1, 2 ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на день виникнення спору) споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Як встановлено під час розгляду справи, позивач в день укладення договору № 1535661218901027 від 29.04.2015 р. подав заяву про відмову від укладення кредитної угоди, при цьому відповідно до виписки по особовому рахунку позивача № [NUMBER] , в цей же день надійшли кредитні кошти в сумі 19896,62 грн., проте позивач не здійснював будь-які операції по рахунку, зокрема щодо користування коштами, однак банк отримавши таку заяву договір не розірвав, а 12.05.2015 р., 10.06.2015 р., 10.07.2015 р., 10.08.2015 р., 10.09.2015 р., 12.10.2015 р., 10.11.2015 р., 11.12.2015 р., 12.01.2016 р. здійснював списання страхового платежу та відсотків за користування кредитом. Разом з тим, представник відповідача у своїх поясненнях, зазначив, що при поданні позивачем заяви про відмову від укладення кредитної угоди, останній повинен був повернути отримані ним кошти банку, однак кошти банку не були повернені, так і не було розпорядження від позивача про перерахування коштів з власного поточного рахунку на рахунок для повернення кредитних коштів, передбачений пунктом 1.7. договору. Крім того, відповідно до п.1.13 кредитного договору банком було знято з рахунку позивача страховий платіж, який також повинен був бути повернутий позивачем. Пунктами 3-5 частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на день виникнення спору) передбачено, що з відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші збори у зв`язку з відкликанням згоди. Тобто, з аналізу вказаної норми виходить, що у разі відкликання позичальником згоди на укладення договору останній повинен повернути кредитодавцю саме одержані кошти з урахуванням відсотків за користування. Однак, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач з рахунку № [NUMBER] відкритого для надання кредиту за договором, кошти фактично не отримував, та вони продовжували залишатися на відкритому у відповідача рахунку, доказів протилежного стороною відповідача надано не було. При цьому, виписка з рахунку № [NUMBER] вказує лише на зарахування кредитних коштів на рахунок, але не фактичне його отримання, крім того судом встановлено, що будь-яких дій з коштами позивач не здійснював. Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені у справі обставини, враховуючи, що позивач у день укладення договору подав заяву про відмову від його укладення, при цьому кредитними коштами, а ні в день укладення, а ні в будь-який інший день він не користувався, суд вважає, що позивач виконав умови статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а договір про надання споживчого кредиту № 1535661218901027, укладений 29.04.2015 р. між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] необхідно розірвати з дня його укладення, тобто з 29.04.2015 р. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні вимоги про зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внести інформацію про розірвання договору №153566218901027, укладеного 29.04.2015 р. між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] , до бази даних, оскільки така вимога заявлена до третьої особи по справі, а в силу положень ЦПК України суд розглядає позовні вимоги пред`явлені лише до відповідача. Також, в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial