Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

19 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що сторони з 25.06.2005 року по 26.08.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , яка проживає з ним та знаходиться на його утриманні, оскільки відповідач з 9 липня 2015 року виїхала на проживання до Російської Федерації. Дочка навчається в Харківській гімназії №46 ім. М.В. Ломоносова та додатково з 2017 року з метою розвитку фізичних здібностей та навичок відвідує гурток айкідо та отримує додаткові платні освітні послуги, які не входять до загальноосвітньої, безоплатної програми навчання. На забезпечення вказаних потреб дитини ним за період з 01 січня 2018 року по 31 травня 2018 року понесені та документально підтверджені додаткові витрати в розмірі 5225 грн., а саме: на відвідування гуртка «Айкідо» в сумі 2500 грн. ( по 500 грн. щомісячно), індивідуальні заняття (додаткові платні освітні послуги) - в сумі 1975 грн. (по 395 грн. щомісячно), та оплати безповоротної фінансової допомоги в благодійний фонд «Натхнення» згідно з умовами навчання в даному закладі освіти в розмірі 750 грн. ( по 150 грн. на місяць). У зв`язку із чим на підставі вимог ст. 185 СК України позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] Ѕ частину понесених ним витрат в сумі 2612 грн. 50 коп. Також просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., а всього просив стягнути - 4112,50 грн. Подалі позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Коваленко М.В. в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю сторони відповідача, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю, недоведеністю та безпідставністю. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідно до ст. 185 СК України той із батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З аналізу зазначеної правової норми можна зробити висновок, що додаткові витрати на дитину стягуються до досягнення нею повноліття. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувальні витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладене в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права . викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Факт понесення позивачем [PERSON] додаткових витрат на дитину за період з 01 січня 2018 року по 31 травня 2018 року, що пов`язані з розвитком здібностей доньки, підтверджуються наданими копіями квитанцій ФОП [PERSON] за відвідування дитиною гуртка айкідо в сумі 2500 грн. (по 500 грн. щомісячно), а також довідкою Харківської гімназії №46 ім. М.В. Ломоносова про сплату [PERSON] додаткових платних освітніх послуг в сумі 1975 грн. за період з 1 січня 2018 року по 31 травня 2018 року за ученицю 7-Б класу [PERSON] та копіями платіжних доручень: за № 99250763261290198803 від 16.01.2018 на суму 395 грн., за № Р24А367025973А01199 від 07.02.2018 на суму 790 грн., за № Р24А384285376А96942 від 11.03.2018 (а.с. 8, 10-17). У відповідності до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У зв`язку із вищезазначеним та згідно вимог ч. 1 ст. 185 СК України суд вважає, що розмір участі матері у цих витратах має бути співмірним з понесеними та документально підтвердженими витратами позивача [PERSON] , тобто у рівних частинах - у сумі 2237,50 грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Між тим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення оплати безповоротної фінансової допомоги в благодійний фонд «Натхнення» згідно з умовами навчання дочки в закладі освіти в розмірі 750 грн. ( по 150 грн. на місяць) слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до пп.14.1.257 ст.14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами (зокрема, договором пожертви, регламентований ст. ст.729,730 ЦК України) або без укладення таких договорів. Законом України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» визначено, що благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Серед сфер здійснення благодійної діяльності є освіта. Статтею 79 Закону України «Про освіту» визначено, що джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути: державний та місцевий бюджети, плата за надання освітніх та інших послуг відповідно до укладених договорів, плата за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані на замовлення підприємств, установ, організацій, інших юридичних та фізичних осіб. Ще видами фінансування діяльності закладу освіти законом встановлено добровільні внески у вигляді коштів, матеріальних цінностей, нематеріальних активів, одержаних від підприємств, установ, організацій, фізичних осіб; інші джерела, не заборонені законодавством. Питання введення додаткових освітніх послуг у навчальних закладах розглядаються лише за згодою (заявою) батьків дитини або осіб, які їх замінюють, за рахунок коштів батьків або осіб, які їх замінюють, фізичних та юридичних осіб на основі угоди між батьками та навчальним закладом. Прийом благодійних внесків від фізичних і юридичних осіб відбувається виключно на добровільній основі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 р. № 1222 (із змінами) «Про затвердження Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування». Матеріали справи не містять достовірних доказів про те, що відповідач [PERSON] надавала згоду на сплату безповоротної фінансової допомоги в благодійний фонд «Натхнення» згідно з умовами навчання у Харківській гімназії №46 ім. М.В. Ломоносова. Таку згоду відповідно до довідки Харківської районної благодійної організації «Натхнення» від 15.05.2019 за №6 (а.с.9) та банківськими платіжними дорученнями від 16.01.2018 на суму 150 грн.. від 07.02.2018 на суму 300 грн., від 11.03.2018 на суму 300 грн. ( а.с.10 зв., 11зв.,12 зв.) висловлював лише позивач [PERSON] , який добровільно на свій розсуд сплатив безповоротну фінансову допомогу в благодійний фонд «Натхнення» згідно з умовами навчання в даному закладі освіти в загальному розмірі 750 грн. У зв`язку із цим стягнення з відповідача [PERSON] Ѕ частини вказаної суми не передбачено діючими нормами права. Відповідно до статті 19 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція висловлена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19), і яку суд застосовує в цьому рішенні відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України. Згідно квитанції №11/НН від 19.06.2019 та витягу з договору № б/н про надання правової допомоги від 18.06.2019, укладеного між адвокатом Мазницьким М.М. та клієнтом [PERSON] , останній сплатив 1500 грн. за складання адвокатом позову про стягнення додаткових витрат на дитину,консультацію з сімейного права (за період січень-травень 2018р.). Виходячи з об`єму та змісту позовної заяви, ціни позову та значенням справи для сторін, обсягу консультацій по справі, відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд вважає достатнім розміром суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, 600 гривень. Оскільки позовні вимоги [PERSON] судом задоволено частково, то відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню понесені ним витрати за правничу допомогу в сумі 513 грн. 90 коп. Пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» регламентує, що позивачі у справах про стягнення оплати додаткових витрат на дитину звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Розмір судових витрат складається з судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. Частина 6 статті 141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. (мінімальна ставка судового збору, передбачена п/п 1 п.1 ч.2 ст. 4Закону України «Про судовий збір»)

Outcome: partial