Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

19 серпня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до [PERSON] про стягнення з заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 14 грудня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 30 червня 2017 року має заборгованість у сумі 74 858 грн 01 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 5 796 грн 40 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 61 758 грн 85 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 500 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн, штрафу (процентна складова) у сумі 3 552 грн 76 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, та суму сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 1600 грн. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. Зазначає, що перебіг строку позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Вважає, що оскільки судом не було з'ясовано строк дії картки, висновки суду про відмову в задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності є передчасними. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із положень статей 256, 267, 526, 530, 543, 549, 551, 554, 610-612, 1049, 1050, 1054 ЦК України та тих обставин, що у зв'язку з тим, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за укладеним з відповідачем кредитним договором від 14 грудня 2007 року вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем було зроблено 26 липня 2014 року в сумі 100 грн, а позивач звернувся у суд з позовною заявою про захист свого порушеного права 05 серпня 2017 року, після спливу трьох років з дати внесення відповідачем останнього платежу, тому суд прийшов до висновку, що банком пропущений строк, у межах якого він мав звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості з [PERSON] Апеляційний суд з таким висновком суду не погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 14 грудня 2007 року [PERSON] і ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/раges/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Факт укладення такого договору відповідачем не оспорюється. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно частини 2 статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону відповідальності за порушення зобов'язання. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Як встановлено судовим розглядом, відповідач умови договору не виконує та не сплачує заборгованість за кредитом. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 30 червня 2017 року має заборгованість у сумі 74 858 грн 01 коп., яка складається з наступного: непогашений кредит в сумі 5 796 грн 40 коп., відсотки за користування кредитом у сумі 61 758 грн 85 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3 500 грн, штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн, штраф (процентна складова) у сумі 3 552 грн 76 коп. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим судова колегія прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] штрафів у сумі 250 грн (фіксована частина) та 3 552 грн 76 коп. (процентна складова). Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 грудня 2007 року підлягають частковому задоволенню і сума, яка підлягає стягненню становить: 5 796 грн 40 коп. - заборгованість за кредитом; а також стягненню підлягає пеня за період з 05 серпня 2016 року по 30 червня 2017 року у розмірі 1 100 грн відповідно до вимог статті 258 ЦК України, та відсотки за користування кредитом у межах строку позовної давності, що складає 60 494 грн 82 коп. Що стосується посилання відповідача щодо пропуску строку позовної давності, то колегія суддів виходить з наступного. 14 грудня 2007 року [PERSON] оформив у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії по січень 2012 року включно. При оформленні картки відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та пройшов ідентифікацію у ПриватБанку. Повторне заповнення будь-яких Анкет-Заяв не вимагалося згідно до процедури, що затверджена наказами у ПриватБанку. Після закінчення строку дії картки № [NUMBER] [PERSON] 13 грудня 2011 року отримав кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] з новим строком дії до жовтня 2015 року включно. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як зазначив у своїй правовій позиції Верховний Суд України у справі № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року та у справі № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складової кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного для вказаного місяця. Отже, оскільки строк дії кредитної картки «Універсальна» № [NUMBER] до жовтня 2015 року включно, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для застосування загального строку позовної давності у суду першої інстанції не було, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права, а тому за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційний суд відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України. Відповідно до статті 88 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат, а саме: з відповідача підлягає сплата судових витрат, понесених позивачем при зверненні з позовом до суду першої інстанції, а також з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції пропорційно до заявлених позовних вимог.

Outcome: partial