Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

1.Позиція позивача. В провадженні Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог - [PERSON] , Кам`янська міська рада, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди другого з батьків», але згодом позивач надала до суду заяву в якій просила залучити правонаступника померлої третьої особи [PERSON] , відповідно до заповіту [PERSON] , в своєму позові просила суд: - визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , народженої м. Кишинів Республіка Молдова, громадянка України, разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: квартира [ADDRESS] ; - надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , народженої м. Кишинів Республіка Молдова, громадянка України разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: квартира [ADDRESS] без письмової згоди батька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що вона [PERSON] , перебувала в шлюбі, зареєстрованому 28 липня 2015 року на території іншої держави - Молдова, акт про шлюб № 87. Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини вони переїхали проживати до України, дочка є громадянкою України. Після того як дочці виповнилось шість місяців відповідач з невідомих причин покинув позивачку, та виїхав за межі України. На даний час місце знаходження відповідача їй не відомо, оскільки він збирався від`їжджати до Росії на заробітки. На теперішній час дитина постійно проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності бабусі позивачки, [PERSON] , яка померла [INFO] , а після її смерті право власності перейшло за заповітом до [PERSON] . Відповідач по теперішній час не приймає жодної участі у вихованні дитини, не проявляє жодної турботи до дитини, не надає матеріальної допомоги. Позивач піклується про дочку, дбає про її фізичний, психологічний, розумовий та духовний розвиток, повністю забезпечує її матеріально. За місцем проживання її та дитини створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю та за місцем проживання створені всі умови для гармонійного розвитку дитини. Також на теперішній час дитина не має зареєстрованого місця проживання, оскільки коли вона звернулася до органів щодо реєстрації дочки їй було відмовлено, так як дана заява повинна бути подана обома батьками. Позивач не має можливості отримати письмову згоду відповідача на реєстрацію дитини так як з ним не спілкується і не знає де він проживає. Відсутність згоди батька дитини на її реєстрацію є порушенням права дитини на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання, у зв`язку з позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судові повістки - виклик направлені відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажною, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачами відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 3. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судові повістки - виклик направлені відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажною. Треті особи: [PERSON] подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі на задоволенні позовних вимог не заперечувала; Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, в особі начальника Пелипас Г. подала заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради з урахуванням висновку від 28.05.2021 року та найкращих інтересів дитини. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. У грудні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог - [PERSON] , Відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди другого з батьків»,відповідно до позовних вимог, позивач просить: - визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , народженої м. Кишинів Республіка Молдова, громадянка України, разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: квартира [ADDRESS] ; - надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , народженої м. Кишинів Республіка Молдова, громадянка України разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: квартира [ADDRESS] без письмової згоди батька [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.12.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків (а.с.18). Після усунення виявлених недоліків провадження по справі відкрито на підставі ухвали судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовчий розгляд ( а.с.28-29). 06 липня 2020 року начальником відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради Волощук О.Ю подано клопотання про заміну вищевказаного органу місцевого самоврядування на Кам`янську міську раду (а.с.59). 03.09.2020 року позивачем подано клопотання про доручення до матеріалів справи копій документів, а саме: свідоцтва про смерть [PERSON] , довідку про зареєстрованих та знятих з реєстрації осіб за адресою: [ADDRESS] , довідку про реєстрацію за місцем мешкання позивача [PERSON] разом з померлою [PERSON] (а.с.62,63,64,65,66). 23.09.2020 року позивачем, через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, подано заяву про заміну третьої особи - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради на правонаступника Оган піки та піклування виконавчого комітету Камяьснкьої міської ради (а.с.69). 23.09.2020 року позивачем, через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, подано заяву про зупинення провадження по справі у зв`язку зі смертю третьої особи [PERSON] (а.с.70). Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року було замінено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради та Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради на: Кам`янську міську раду, ЄДРПОУ 25872304, юридична адреса реєстрації: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, будинок № 2 та Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, юридична адреса реєстрації: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, будинок № 2 (а.с.72-74). Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року було зупинено провадження по справі. (а.с.75-75). 22.03.2021 року позивачем, через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, подано клопотання про відновлення провадження по справі та призначення її до судового розгляду (а.с.78). 22.03.2021 року позивачем, через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, подано заяву про доручення до матеріалів справи у копіях заповіту, витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, довідки приватного нотаріусу, свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.80,81-85). 22.03.2021 року позивачем, через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, подано заяву про заміну правонаступником третьої особи померлої [PERSON] на [PERSON] (а.с.79). Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року було поновлено провадження по справі, справу призначено до судного розгляду та замінено правонаступником третю особу померлу [PERSON] на [PERSON] 01 червня 2021 року начальником служби у справах дітей міської ради Пелипас Г. подано клопотання про долучення висновку органу опіку та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 28.05.2021 року № 8 вих-20/429 та розгляду справи без їх представника. 02 червня 2021 року позивачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: у копіях - паспорт громадянина України [PERSON] , довідку КЗ «СДНЗ (дитячий садок № 12 «Сонечко» КМР) № 22 від 12.05.2021 року, довідку від 15.05.2021 року поліклініки сімейної медицини № 2, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 07 червня 2021 року у підготовчому судовому засіданні позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи по суті без участі відповідача на підставі наданих доказів, просить надати оголошенні про виклик відповідача у судове засідання на офіційному сайті суду. 07.06.2021 року Ухвалою Заводського районного суду підготовче провадження закрито, та справу призначено до судового розгляду. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судові повістки - виклик направлені відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажною. Третя особа, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, в особі Михайлової Ж. подала заяву про розгляд справи без участі їх представника з урахуванням висновку від 28.05.2021 року та найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданого Комратським відділом цивільного стану, ідентифікаційний номер [NUMBER] , згідно якого 28 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що складено акт про шлюб № 87 від 28 липня 2015 року, яке перекладено з румунської мови на українську мову (а.с.8,9). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , яке видане Комратською службою цивільного стану 21 вересня 2018 року, згідно якого [INFO] у м. Кишинів, Республіка Молдова народилася [PERSON] , батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , про що 21 вересня 2018 року складено Акт про народження № 215, яке перекладено з румунської мови на українську мову (а.с.10,11). Згідно довідкипро реєстрацію особи громадянином України № 536-28 від 14.03.2019 року видану Послом України в Молдові І. Гнатишиним , [PERSON] , [INFO] зареєстрована громадянкою України (а.с.12). Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло, яке видане згідно з розпорядженням (наказом) від 29.06.1994р. № 4983, органом приватизації - Цементний завод, квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її родини [PERSON] ( а.с.13). Зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВСК № 157223, виданого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Геращенко Г.В., вбачається, що спадкоємцем Ѕ частини майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається з 1//2 частини квартири [ADDRESS] (а.с.14). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», № 9514664 від 06.01.2006 року, реєстраційний № 12961033, квартира [ADDRESS] , № запису 21773 в книзі 133, власником є [PERSON] , підстава - свідоцтво про право на спадщину серія ВСК № 157223 реєстр № 4-3178, форма власності приватна, частка Ѕ (ас.с.15). Відповідно до заповіту посвідченого 08.05.2006 року нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огневою Н.О., [PERSON] заповіла все своє майно, що належало їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось [PERSON] (а.с.81). З витягу № 4862478 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.05.2006 року вищевказаний заповіт було внесено до Спадкового реєстру ( а.с.82). [INFO] [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER] , виданого 14.08.2020 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро та актовим записом № 882 (а.с.84). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 67624288 у Спадковому реєстрі бланк серії НМР № 709299 видане 07.05.2021 року приватним нотаріусом Сухопаровою С.Г., вбачається, що спадкоємцем ѕ частини майна спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] є її донька [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається з ѕ частин квартири [ADDRESS] , це свідоцтво зареєстровано в Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом № 64633764 від 07.05.2021 року. З Довідки № 22 від 12.05.2021 року виданої директором КЗ «СДНЗ (дитячий садок) № 12 «Сонечко» КМР вбачається, [PERSON] , [INFO] дійсно відвідує СДНЗ № 12 «Сонечко», опікується дитиною мати, за час відвідування закладу батько дитину ніколи не забирав та не приводив, з педагогами не спілкувався. Довідкою виданою 15.05.2021 року ТОВ «Поліклініка сімейної медицини № 2» підтверджується, що дитина, [PERSON] , [INFO] , спостерігається в ПСМ № 2 у лікаря [PERSON] , стоїть на обліку у окуліста, нею опікується мати [PERSON] . Листом № 9-15/474 від 06.11.2019 року виданого відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, було повідомлено [PERSON] про те, що їй відмовлено в реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS] , оскільки на заяві відсутня письмова згода батька дитини на реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою (а.с.16). Відповідно до висновку № 8вих-20/429 від 28.05.2021 року виданого Кам`янською міською радою, щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , служба у справах дітей Кам`янської міської ради вважає за доцільним. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Нормами ст.19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Крім того малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Відповідно до положень ст.155СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тому в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 61-327цс18. Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Імперативними приписами частини 4 статті 29 ЦК України визначається, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Нормою частини 1 статті 33 Конституції України закріплюється, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Вимогами пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). За змістом пункту 26 вищезазначених Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Здійснюючий системний аналіз законодавчих положень Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207, суд приходить до думки, що зміна реєстрації місця проживання малолітньої дитини може відбуватися у випадку спільної письмової згоди батька та матері дитини стосовно вибору місця реєстрації дитини, а також у встановлених законодавством України випадках, зокрема, коли місце проживання дитини визначено рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Ураховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, тривалість проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , сталість їх соціальних зв`язків, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку матері перешкод у спілкуванні батька з дитиною, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Такими обставинами є: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення умов для виховання і розвитку дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з батьком. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дитини, що стало підставою для подачі позовів до суду. Також суд зазначає, що у даних спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом матір`ю за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved