Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

21 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, матеріальної та моральної участі у вихованні дитини не приймає. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням змінити своє ставлення до їх спільної дитини та надавати матеріальну допомогу, але всі її прохання залишилися поза увагою. Тому вона просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття дитини та аліменти за минулий час, а саме за останні три роки у розмірі 1/4 частини його доходів. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, зазначивши, що відповідач не надає їй допомоги в утриманні дитини та уточнила, що раніше вона від нього такої допомоги не вимагала і навіть деякий час не хотіла її приймати, але вона вважає, що відповідач, незважаючи на її небажання приймати допомогу ,як справжній батько все одно мав би допомогати утримувати та виховувати дитину. Відповідач позов визнав частково, надав письмові заперечення та пояснив, що він визнає свій обов'язок, як батька дитини, по утриманню дитини. Однак він не погоджується із визначенням розміру аліментів, що заявлені позивачкою в частці від доходу, так як він на даний час ніде не працює, а тому просив стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісяця. Також він не погоджується з вимогою щодо стягнення аліментів за минулий час, так як він не ухилявся від сплати аліментів, а навпаки , пропонував узгодити взаємовідносини щодо виховання спільної дитини, пропонував фінансову допомогу. Позивачка відмовлялась надавати йому можливість побачень з дитиною і заявляла, що їй від нього нічого не потрібно. Будь-яких вимог по сплаті аліментів позивачка не висувала, а тому дану вимогу він не визнає в повному обсязі. Позивач погодилась на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, але вважала, що суми 500 грн. недостатньо для утримання дитини. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували в шлюбі, який рішенням Красноокнянського районного суду від 06.11.2012 року розірвано /а.с.3/. Сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.4/. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.7, 11/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Доказів того, що відповідач працює і має постійний заробіток, позивач, в порушення ст.60 ЦПК України, не надала. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що аліменти слід стягнути в твердій грошовій сумі. Що стосується розміру аліментів, то оскільки ч.1 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, то суд вважає, що аліменти на неповнолітню дитину слід стягнути в розмірі, наближеному до половини прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 грудня 2016 року складає 1355 грн. Тому розмір аліментів на дитину [PERSON] слід визначити в сумі 670 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд прийшов до наступного висновку. Положеннями ч.1,2 ст.181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язу утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як встановлено у судовому засіданні, такої домовленості між сторонами досягнуто не було. Так, відповідач повідомив, що він неодноразово намагався надавати матеріальну допомогу на утримання сина, однак позивач відмовлялася від її прийняття. Зазначені обставини позивач не заперечувала, повідомивши, що дійсно тривалий час відмовлялася отримувати від відповідача будь-яку допомогу, за весь час жодного разу не зверталася до останнього з питаннями щодо утримання дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, в порушення ст.60 ЦПК України, не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що підстав для стягнення аліментів за минулий час, а саме за останні 3 роки, немає, у зв'язку з чим у задоволенні позову в цій частині позивачу слід відмовити. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: partial