Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

20 лютого 2015 року до Карлівського районного суду надійшло подання державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ Полтавської області Рець М.В. про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] до виконання рішення Карлівського районного суду Полтавської області №531/265/2013 від 07.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], починаючи з 11.02.2013 року до досягнення ними повноліття. На протязі шістнадцяти місяців рішення не виконується, боржник ухиляється від виконання вказаних вимог. Державним виконавцем вчинено ряд дій на виконання рішення в примусовому порядку, зокрема: направлено вимогу про явку до ВДВС; направлено запити до реєструючи органів; здійснено вихід за місцем реєстрації боржника; винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В судовому засіданні державний виконавець повністю підтримав подання та просив його задовольнити. Вислухавши державного виконавця, дослідивши додані до подання матеріали, суд встановив, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області №531/265/2013 від 07.03.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], починаючи з 11.02.2013 року до досягнення ними повноліття. До теперішнього часу рішення суду в добровільному порядку не виконується. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань. Згідно ст. 3771 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Статтею 90 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього закону. За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Суд вважає, що державним виконавцем не доведено того, що боржник відмовляється виконувати розпорядження державного виконавця щодо проведення виконавчих дій та ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду. Так, до подання додано копії: постанови про відкриття виконавчого провадження; виконавчого листа; вимоги державного виконавця; виклику державного виконавця; запитів до реєструючи органів та відповідей на них; адресної довідки; акту про вихід державного виконавця за місцем реєстрації боржника; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; довідки-розрахунку заборгованості. Підтвердження про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржником в доданих до подання матеріалах немає. Відсутність боржника за місцем реєстрації не може слугувати ознакою ухилення від виконання зобов'язань за судовим рішенням. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В зв'язку з викладеним, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed