Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

19 серпня 2013 року КП «Макіївтепломережа» звернулися до суду з позовом до [PERSON], як власника квартири [ADDRESS], про стягнення суми боргу за відпущену теплову енергію за період з 01.10.2006 року по 01.05.2009 року в сумі 2786,99 гривень, пред'явивши цей позов після скасування ухвалою суду від 18.07.2013 року судового наказу від 21.07.2009 року. В процесі розгляду справи 07 квітня 2014 року представником позивача - КП «Макіївтепломережа» Анісімовою І.В. були уточнені ( збільшені ) позовні вимоги і зазначено період заборгованості відповідача [PERSON] з 01.10.2006 року по 01.04.2014 року на загальну суму 5785,41 гривень.( а.с.87 ) Крім того, за клопотанням представника відповідача - адвоката [PERSON] ухвалою суду від 07 квітня 2014 року до участі у цій справі було залучено як третю особу на стороні відповідача - ДВАТ «Трест «Макіїввуглебуд», та цією ж ухвалою суду до участі у справі залучено як третю особу на стороні відповідача [PERSON] співвласника зазначеної квартири [PERSON] ( а.с. 103-104 ) В судовому засіданні представник позивача Анісімова І.В., діюча за довіреністю ( а.с. 58), підтримала позов, заявлений власне до [PERSON], і пояснила, що відповідач [PERSON], як власник квартири [ADDRESS] фактично отримує послуги з теплопостачання в його квартиру, ці послуги йому надаються КП «Макіївтепломережа». Однак, відповідач в порушення вимог ст. 162 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не сплачував щомісячно комунальні платежі за відпущену теплову енергію і в нього виникла заборгованість за період з 01.10.2006 року і по 01.04.2014 року ( з урахуванням уточнення позовних вимог ) , яка становить суму 5785,41 гривень, яку просить стягнути з відповідача на користь КП «Макіївтепломережа». На обґрунтування заявлених вимог в строк позовної давності, представник позивача Анісімова І.В. пояснила, що вони звернулися 20.07.2009 року в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію за період з 01.10.2006 року по 01.05.2009 року. Такий наказ було видано судом 21.07.2009 року, яким з відповідача за вказаний період було стягнуто заборгованість у сумі 2736,99 гривень. Проте, за заявою відповідача ухвалою суду від 18.07.2013 року зазначений судовий наказ було скасовано. Вважає, що строк позовної давності було перервано шляхом пред'явлення заяви в суд про видачу судового наказу ( як форми судового рішення ). Тому просить не застосовувати строки позовної давності, які вважає не пропущеними і задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши також з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору розміром 229, 40 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності з участю його представника - адвоката [PERSON], у своїх письмових запереченнях він позов не визнав і просив застосувати позовну давність до позовних вимог, а також врахувати, що в нього відсутня заборгованість з теплопостачання, так як з 2006 року за комунальні платежі суми утримувались із його заробітної плати на підприємстві ДВАТ «Трест «Макіїввуглебуд». ( а.с. 15,29, 61) Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], діючий на підставі договору № А-СОЮ 15-10/12 від 15.10.2012 року ( а.с. 31-32 ), позов КП «Макіївтепломережа» не визнав і в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] дійсно є співвласником квартири [ADDRESS], так як йому за договором купівлі-продажу від 22.08.1996 року належить ? частина вказаної квартири, інша ? частина належить його дружині [PERSON] [PERSON] не має заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання вказаної квартири, так як працюючи у ДВАТ «Трест «Макіїввуглебуд» протягом 2005 -2008 років із його заробітної плати утримувались суми платежів за надані комунальні послуги. Крім того, сума заборгованості позивачем розрахована за період з 01.10.2006 року по 01.05.2009 року у розмірі 2786,99 гривень, а з позовом до суду вони звернулися лише в серпні 2013 року, тобто з 2006 року по 2013 рік минуло сім років. Позивачем не враховані положення статей 256-268 ЦК України, а саме позовна давність, про застосування якої заявив власне і відповідач [PERSON] і в його інтересах заявляє він і просить на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Той факт, що 21.07.2009 року судом було видано за заявою КП «Макіївтепломережа» судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості з теплопостачання за цей же період, та цей наказ з порушенням строку був прийнятий до примусового виконання Гірницьким ВДВС Макіївського МУЮ, не є обставиною зупинення перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 263 ЦК України. 07.04.2014 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, та просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.10.2006 року по 01.04.2014 року у розмірі 5785,41 гривень. Вважає, що цим уточненням позивач фактично змінив і збільшив період, за який стягується заборгованість з відповідача, збільшена сума заборгованості, надані нові документи, тобто позивач змінив підстави і предмет позову, що за приписами ст. 31 ЦПК України, позивач мав право зробити до початку розгляд устави по суті. Вважає, щ ця заява позивача повинна бути залишена без розгляду. Знову ж таки, позивач збільшує позовні вимоги до [PERSON] і не враховує строки позовної давності. Позивач не врахував всі проведені платежі відповідачем за період з 04.04.2011 року по 04.04.2014 року. За цей період за теплопостачання йому було нараховано 5355,60 гривень, а сплачено відповідачем 5557 гривень, тобто є переплата на суму 201,40 гривень, що підтверджується копіями наданих відповідачем квитанцій про оплату. Позивач не надає ніяких доказів, чому проведені платежі не враховуються за ті періоди, які зазначає сам відповідач, чому вони розносять суми платежів на власний розсуд. Звертає увагу суду, що позивач надає різні довідки про суму заборгованості, що дає підстави вважати, що позивач взагалі не контролює надходження поточних платежів. За таких умов, просив відмовити у задоволенні позову КП «Макіївтепломережа» до [PERSON] у повному обсязі. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. ( а.с. 125 ) Третя особа на стороні відповідача [PERSON] - представник ДВАТ «Трест «Макіїввуглебуд» в особі голови ліквідаційної комісії Годз О.П., в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника ДВАТ «Трест «Макіїввуглебуд». ( а.с. 126 ) Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши всі надані докази у їх сукупності, вважає, що позов КП «Макіївтепломережа» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до копії лицевого рахунку № [NUMBER], відкритого в комунальному підприємстві «Житловик -2» м. Макіївки, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], де з 31.01.1997 року зареєстрований власне [PERSON] і його дружина [PERSON] і на лицевому рахунку зазначено, що ця квартира приватизована. ( а.с. 109 ) Проте, як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 1996 року [PERSON] і [PERSON] купили в рівних долях по ? частці двокімнатну квартиру [ADDRESS] і їхнє право спільної часткової власності на вказану квартиру зареєстроване в КП БТІ м. Макіївки 23 серпня 1996 року за реєстровим номером 39699 в реєстрову книгу № 198 ( а.с. 96 ) Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За приписами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обов'язкових платежів ), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Отже, за наданим правовстановлюючим документом відповідач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], яка знаходиться у спільній частковій власності з [PERSON] Розглядаючи вказану справу в межах заявлених позовних вимог КП «Макіївтепломережа» про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію, пред'явлених тільки до відповідача [PERSON], суд приходить до висновку, що він має нести такі зобов'язання як співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, а саме ? частки. Сторонами не надані докази щодо іншої домовленості співвласників квартири про оплату комунальних платежів, у тому числі і за теплопостачання у квартиру. Судом встановлено і це підтверджується копіями актів на підключення опалення та гарячого водопостачання, що житловий будинок [ADDRESS], забезпечений центральним опаленням, яке надається КП «Макіївтепломережа».( а.с.74-79) Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач ( орендар ) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-1У, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.18 «Правил надання послуг з центрального опалювання, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для опалення послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з центрального опалення між КП «Макіївтепломережа» та відповідачем, не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідач зобов'язаний був вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. При цьому, суд виходить з того, що відповідач користується послугами позивача і в установленому законом порядку від них не відмовився, а тому між сторонами фактично склалися договірні відносини. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Проте, відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України на Законом України «Про житлово-комунальні послуги» випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між КП «Макіївтепломережа» та відповідачем, не позбавляє відповідача обов'язків оплати наданих послуг з централізованого опалення займаної ними квартири. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред'явлено вказаний позов до суду 19 серпня 2013 року після скасування ухвалою суду від 18 липня 2013 року раніше виданого за їх заявою судового наказу від 21 липня 2009 року, про видачу якого позивач звернувся до суду 20 липня 2009 року і цим судовим наказом з відповідача було стягнуто заборгованість з теплопостачання за період з 01.10.2006 року по 01.05.2009 року у сумі 2736,99 гривень. ( а.с. 3,22 ) Тобто, на час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, який є особливою формою судового рішення, позивачем були дотримані строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості з теплопостачання за період з 01.10.2006 року по 01.05.2009 року. Оскільки вказаний судовий наказ було скасовано лише 18 липня 2013 року, то право на подання позову у позивача виникло саме після скасування судового наказу. Проте, суд знаходить слушним зауваження відповідача та його представника - адвоката [PERSON], що збільшення періоду заборгованості відповідача по сплаті послуг з теплопостачання і рахування заборгованості станом на 01.04.2014 року виходить за межі строку позовної давності, а саме період з 01.05.2009 року по 01.04. 2011 року, який не був заявлений при видачі судового наказу 20.08.2009 року і не був заявлений при зверненні до суду з позовом 19.08.2013 року, а заявлений позивачем лише 07.04.2014 року ( збільшені позовні вимоги ), та виходить за трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідач заявив про застосування судом строку позовної давності щодо заявлених позивачем до нього вимог про стягнення заборгованості з 01.10.2006 року по 01.05. 2009 року і щодо збільшеного періоду заявлених вимог у квітні 2014 року, тобто з 01.05.2009 року і по 01.04.2011 року. Оскільки позивачем 20.07.2009 року було пред'явлено заяву до суду про видачу судового наказу по стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.10. 2006 року по 01.05.2009 року, то має місце переривання перебігу позовної давності і , враховуючи, що судовий наказ було скасовано 18 липня 2013 року, то за цей період виникла заборгованість підлягає стягненню з відповідача у розмірі ? частини , відповідно до його частки у праві власності. Як це вбачається з розгорнутої сальдової відомості по нарахуванням та оплаті за теплопостачання за лицевим рахунком № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS], співвласником якої є відповідач [PERSON], У жовтні 2006 року було нараховано до сплати 9,25 гривень, у листопаді 2006 року 123,67 гривень і зроблено перерахунок , повернення суми 3,87 гривень, у грудні 2006 року нараховано до сплати 119,26 гривень, загалом з урахуванням перерахунку до сплати нараховано 248,31 гривень, оплати відсутні ( а.с. 88 ); За січень 2007 року до сплати нараховано 136,27 гривнь, за лютий 2007 року до сплати нараховано 141,10 гривень, за березень 2007 року -147,39 гривень, за квітень 2007 року - 35,79 гривень, за жовтень 2007 року -42,89 гривень, за листопад 2007 року - 131,63 гривень, за грудень 2007 року -188,81 гривень, загалом нараховано у 2007 році за теплопостачання 823,88 гривень, оплати не проведені .( а.с. 88 об ) За січень 2008 року до сплати за теплопостачання нараховано 243,55 гривень, за лютий 2008 рок у- 185,40 гривень, за березень 2008 рок у-109,35 гривень, за квітень 2008 року - 32,27 гривень, за листопад 2008 року - 81,88 гривень і за грудень 2008 року - 214,85 гривень, загалом за 2008 рік нараховано 867,31 гривень. ( а.с. 89 ) За січень 2009 року нараховано до сплати 275,35 гривень, за лютий 2009 року - 254,55 гривень, за березень 2009 року - 204,96 гривень і за квітень 2009 року - 104,89 гривень, а загалом - 839,75 гривень. ( а.с. 89 об ) Таким чином за період з 01.10.2006 року по 01.05 2009 року заборгованість по оплаті за надану теплову енергію по лицевому рахунку у квартиру [ADDRESS], становить 2779, 25 гривень ( 248, 31 грн. + 823,88 грн. + 867, 31 грн. + 839,75 грн. = 2779,25 грн. ) Сума заявлених позивачем позовних вимог за цей же період 2786,99 гривень, а при видачі судового наказу ця сума була заявлена за цей же період на 2736,99 гривень, нічим не підтверджена, та представник позивача в судовому засіданні вказані розбіжності пояснила арифметичними помилками, та не заперечувала проти зазначеної суми боргу 2779,25 гривень, що виникла з 01.10.2006 року по 01.05.2009 року. Доводи відповідача [PERSON] у його письмових запереченнях та в суді в його інтересах адвокатом [PERSON], що в період роботи відповідача на ДВАТ «Трест «Макіїввуглебуд» із його заробітної плати утримувались платежі за комунальні послуги з 2006 по 2008 роки і що відповідач не має заборгованості за цей період, спростовуються наданими довідками ДВАТ «Макіїввуглебуд», що під час роботи [PERSON] на підприємстві утримувалась частина його заробітної плати для перерахування в рахунок відкритих виконавчих проваджень ( код утримання 509 ), а саме : у листопаді 2007 року утримано 519 гривень, у грудні 2007 року утримано 594,94 гривень, у січні 2008 року утримано 33,48 гривень, всього утримано 1147,51 гривень. При цьому утримані з [PERSON] кошти на рахунок КП «Макіївтепломережа» не перераховувались.( а.с. 127) Також, згідно довідки КП «Макіївтепломережа» , перерахування шляхом утримання із заробітної плати за послуги з теплопостачання за період 2006-2009 роки із ДВАТ «Трест «Макіїввуглебуд» на адресу: [ADDRESS] , [PERSON] не надходили. ( а.с. 60,80 ) Таким чином, суд находить доказаним факт виникнення заборгованості з теплопостачання у квартиру [ADDRESS], співвласником якої є відповідач [PERSON], за період з 01.10.2006 року по 01.05.2009 року у загальному розмірі 2779,25 гривень і ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до його частки у праві спільної часткової власності на квартиру ( ? частка ) , а саме 1389,63 гривень, що заявлено у межах строку позовної давності. Щодо заявлених позивачем 07.04.2013 року вимог про стягнення з відповідача заборгованості з теплопостачання за період з 01.05.2009 року по 07.04.2011 року, за який мається заборгованість за жовтень 2009 року в розмірі 17,29 гривень, за листопад 2009 року - 187,35 гривень, за грудень 2009 року - 268,90 гривень, всього 473,54 гривень ( а.с. 89 об ) , та за 2010 рік всього нараховано 1557,23 гривень, сплачено 1358 гривень, борг становить 199,23 гривень .( а.с. 90 ), а заборгованість за 2011 рік взагалі не існує , а є переплата в сумі 44,86 гривень ( а.с. 90 об ), то у цій частині стягнення заборгованості на загальну суму 672,77 гривень (473,54 грн. + 199,23 грн. = 672,77 грн. ) задоволенню не підлягає у зв'язку із збігом строку позовної давності. Заявлені позивачем вимоги 07.04.2014 року про стягнення з відповідача заборгованості з теплопостачання за період з 01.04.2011 року по 01.04.2014 року не підлягають задоволенню, оскільки з наданих відповідачем квитанцій вбачається, що за цей період боргу перед КП «Макіївтепломережа» за надане теплопостачання не існує, мається переплата. ( а.с. 152 -162 ) Згідно акту звірки нарахувань за теплопостачання і фактичних оплат по централізованому опаленню по лицевому рахунку [PERSON] за період з 01.04.2011 року по 01.04.2014 року, встановлений борг в сумі 248,60 гривень, це нарахування за теплопостачання за березень 2014 року, яке фактично сплачено [PERSON] по квитанції 30.04.2014 року в сумі 350 гривень ( а.с. 150 ), тобто на теперішній час і цієї заборгованості не існує. Таким чином, немає підстав для стягнення з відповідача на користь КП «Макіївтепломережа» боргу станом на 01.04.2014 року в сумі 5785,41 гривень, як це заявлено в уточненому позові позивачем 07.04.2014 року з урахуванням суми заборгованості з наростаючим підсумком. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з теплопостачання за період поза межами строку позовної давності ( з 01.05.2009 року по 01.04.2011 року ) є безпідставними, оскільки не було ніяких перешкод у позивача для звернення до суду у встановлений законом строк та у встановленому порядку з вимогою про захист свого права чи інтересу. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з теплопостачання за період з 01.04.2011 року по 01.04.2014 року є безпідставними внаслідок відсутності боргу за цей період. Аналізуючи усі надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов КП «Макіївтепломережа» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню і стягненню підлягає заборгованість з теплопостачання, в межах строку позовної давності з 01.10.2006 року по 01.05.2009 року і з урахуванням відповідальності [PERSON] за зобов'язанням щодо його частки у спільному частковому майні, а саме 1389,63 гривень. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до задоволених вимог позивача понесені ними судові витрати, а саме половину суми сплаченого судового збору, що дорівнює 114,70 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 257,264,267,356,360 ЦК України, ст.ст. 160, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»,

Outcome: partial