Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України з вимогою стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 171788,5 грн. на відшкодування моральної шкоди, 3000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 174788,5 грн. в обґрунтування вказує на те, що 17 вересня 2015 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, що було погоджено прокурором відділу прокуратури Черкаської області у кримінальному провадженні №12015250000000054, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2015 року. У відповідності до постанови Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 698/1151/15-к вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2018 року щодо [PERSON] залишено без змін. За вказаними рішеннями [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України. Обґрунтовуючи заподіяну моральну шкоду зазначає, що у зв`язку з незаконним діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, позивач був позбавлений права працювати, навчатись та жити повноцінним життям, спілкуватись з рідними та близькими, займатись вихованням свого сина. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. 16.07.2019 року представник відповідача ГУНП в Черкаській області скерував до суду відзив по справі в обґрунтування якого вказував на те, що Головне управління Національної поліції в Черкаській області не являється правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. Головне управління Національної поліції в Черкаській області новостворений державний орган, який діє з 7 листопада 2015 року. 17.09.2015 року заступником начальника відділу розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ УМВС України в Черкаській області майором міліції Харченко О.В. повідомлено про підозру [PERSON] за ч. 3 ст. 369 КК України, у зв`язку з цим, Головне управління Національної поліції в Черкаській області ніяким чином не могло вчиняти протиправних дій щодо позивача та відповідати за дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. Позивач просить відшкодувати моральну шкоду завдану незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, однак позивачем до позовної заяви не надано жодного належного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди, протиправності поведінки заподіювача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. З приводу витрат на правничу допомогу, то позивачем не надано жодного документу про надання правової допомоги (квитанції до прибуткового касового ордеру, акти виконаних робіт, детальний опис наданих послуг та калькуляція вартості правової допомоги, договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю тощо). 06.09.2019 року представник відповідача Державної казначейської служби України скерував до суду пояснення, в обґрунтування яких вказує на те, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Порушення кримінальної справи відбулося внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину у цих діях, а отже і вирішення питання щодо відсутності вини могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. Позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Позивач повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Казначейство вважає, що позивачем розмір морального відшкодування необгрунтовано завищено. Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вважають, що позивач перебував під слідством з 17.02.2015 (дати вручення підозри) по 22.01.2018 (дати постановления остаточної ухвали Апеляційним судом Черкаської області про невинуватість позивача), або 2 роки та 11 повних місяців. Просить суд відмовити в задоволення позову. 07.10.2019 року представник позивача Микитенко В.І. скерував до суду заяву про відмову від позову в частині позовних витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. 08.10.2019 року представник відповідача Прокуратури Черкаської області скерував до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказував те, що факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. Позивач не надав до суду будь-яких доказів, у частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, які б були підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній ним сумі. Слід також зазначити, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. При визначенні розміру моральної шкоди слід керуватися ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, тому при визначенні розміру моральної шкоди, слід керуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017 року. Отже, ураховуючи наведене вважає, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством та судом становить 79081,16 грн. (1921 грн. * 41 міс. 5 дн.), що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Просить суд відмовити в стягненні судових витрат, оскільки позивачем не надано письмових доказів щодо понесених витрат на правову допомогу та не підтверджено жодними належними доказами. 07.02.2020 року представник позивача Микитенко В.І. скерував до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди в розмірі 194 430 грн. з урахуванням встановленого з 01.01.2010р. розміру мінімальної заробітної плати 4 723 грн. Представник позивача адвокат Микитенко В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Вказував, що заява про збільшення позовних вимог після закінчення підготовчого засідання позивачем подана у зв`язку з тим, що за законом суд має визначити розмір моральної шкоди, який не може бути меншим від встановленого законом розміру з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час вирішення справи. Представники відповідачів Архипенко В.О., Ярош С.В., Желізняк Ю.В. в судовому засіданні в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзивах. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Суд вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Хід розгляду справи 10 червня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси позовна заява залишена без руху. 01 липня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09 вересня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залучено у справі відповідача Прокуратуру Черкаської області. 07 жовтня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження у справі. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що у кримінальному провадженні, відомості у якому внесені 17.02.2015 року до ЄРДР за № 12015250000000054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, 17 вересня 2015 року заступником начальника відділу розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ УМВС України в Черкаській області [PERSON] вручене повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України - надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. 25 серпня 2016 року вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. 20 січня 2017 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2016 року відносно [PERSON] скасовано. Ухвалено новий вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст., 369 КК України, та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 369 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна. На підставі 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладанням обов`язків на підставі 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 14.11.2017р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Апеляційного суду Черкаської області від 20.01.2017 року щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. 22 січня 2018 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2016 року щодо [PERSON] , залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. 21 лютого 2019 року постановою Верховного суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2018 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до п.2 ч.2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Частинами п`ятою та шостою ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральних страждань, які спричинені внаслідок вчинення відносно позивача процесуальних дій під час перебування під слідством та судом, дана ситуація на думку суду мала психотравмуючий характер у зв`язку спричиненням позивачу моральних втрат і переживань внаслідок обмеження його конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом, необхідністю брати участь в слідчих діях та судових засіданнях, чим були порушені нормальні життєві зв`язки, що об`єктивно негативно вплинуло на психологічний стан позивача та його соціальні зв`язки. Завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі п.12 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за рахунок держави. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України» з 01.01.2020 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривні. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачці за один місяць перебування під слідством та судом з 17 вересня 2015 року (дата оголошення підозри) по 22 січня 2018 року (дата набрання законної сили виправдувальним вироком суду) - 28,5 місяців не може бути меншим ніж 4723 * 28,5 = 134605,50 грн. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необгрунтованого збагачення. За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок слід визначити в сумі 4723 * 29 = 136 967,00 гривень. Згідно ст. 2, 4 3акону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», моральна шкода відшкодовується за рахунок бюджетних коштів. Доводи представника позивача про визначення мінімального розміру моральної шкоди з урахуванням періоду з 17 вересня 2015 року (дата оголошення підозри) по 21 лютого 2019 року (дата розгляд справи судом касаційної інстанції) суд вважає такими, що не обгрунтовують позовні вимоги, оскільки після набрання законної сили виправдувальним вироком суду 22 січня 2018 року відносно позивача відсутні підстави для висновку про перебування останнього під судом в розумінні ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у системному застосуванні зі ст.2 вказаного Закону. Доводи представника відповідача Архипенко В.О. про застосування п. 3 роз. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 1 січня 2017 року), яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення з тих підстав, що відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18) Таким чином, зібрані у справі доказами в їх сукупності вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплату судового збору у справі слід віднести на рахунок держави. Представник позивача також надав заяву про відмову від відшкодування судових витрат на надання правничої допомоги, відповідно до принципу диспозитивності (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи в межах заявлених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved