Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

20.08.2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору від 10.12.2013 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 26700 грн. зі сплатою 10% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. З метою забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки від 11.02.2015 року, за яким [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором в межах 50 гривень. [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконує, в результаті чого виникла заборгованість станом на 10.08.2015 року на загальну суму 45 768 грн. 39 коп. Тому ПАТ «Ідея Банк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 45 718 грн. 39 коп. та відповідно до договору поруки просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 50 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши в позовній заяві клопотання про розгляд справи за його відсутності. В заперечення заяви відповідача, зазначає, що банк звернувся до суду в межах строків встановлених главою 19 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився за невідомих причин. Про час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. У поданих суду запереченнях зазначив що вимоги банку не ґрунтуються на правових підставах так як у справі відсутні докази щодо обставин на які посилається позивач. Подав заяву про застосування до заявлених вимог строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник [PERSON] надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності. За таких обставин, суд розглянув позов відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 10.12.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Р24.207.71441, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в 26700 грн. з терміном користування кредитом на 30 місяців. Позичальник зобов'язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 10% річних щомісяця згідно графіка щомісячних платежів, та за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1.6% від початкової суми кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та впорядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Позивач вказує на те, що відповідачем [PERSON] умови договору не виконуються. Станом на 10.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 45\~768 грн. 39 коп. та складається з: - основного боргу в розмірі 10 565 грн. 39 коп.; - простроченого боргу в розмірі 10 294 грн. 50 коп.; - прострочених процентів в розмірі 7204 грн. 02 коп.; - строкових процентів в розмірі 177 грн. 18 коп.; - нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 427 грн. 20 коп.; - пені за несвоєчасне погашення платежів в розмірі 17 100 грн. 10 коп. Таким чином, відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, зокрема, не здійснював своєчасного погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами в установлені кредитним договором строки. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № Р24.207.71441 від 10.12.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір поруки від 11.02.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Пунктом 4 договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору № Р24.207.71441 від 10.12.2013 року, в сумі 50 гривень. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] доказів належного виконання умов договору не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, а відповідач [PERSON] не надав суду доказів того, що порука з якихось причин припинилася, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. З огляду на вищенаведене з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Р24.207.71441 від 10.12.2013 року в розмірі 45 768 грн. 39 коп. (з них 45 718 грн. 39 коп. з [PERSON] та 50 грн. солідарно з [PERSON] і [PERSON]Р.). Судом приймається до уваги рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12.11.2014 року, яким відмовлено [PERSON] у задовленні позовних вимог до ПАТ «Ідея Банк» про розірвання кредитного договору №Р07.207.70844 від 07.06.2013 року, визнання недійсним кредитного договору №Р24.207.71441 від 10.12.2013 року і стягнення моральної шкоди. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21.01.2015 року залишено без змін. Обставини викладені в рішенні спростовують покликання відповідача у письмових запереченнях. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність триваліст. три роки. Згідно ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені. Судом встановлено, що останній платіж [PERSON] здійснено 10.08.2014 року. Як зазначив відповідач у своїй заяві з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-116цс13, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий висновок узгоджується з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України, згідно з якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Таким чином з часу останнього платежу здійсненого відповідачем 10.08.2014 року, строк звернення до суду позивачем не пропущено. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 457 грн. 68 коп., що підтверджується меморіальним ордером від 12.08.2015 року. Оскільки позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі пропорційно до стягнутої з кожного відповідача суми позову, а саме з відповідача [PERSON] в розмірі 457 грн. 18 коп., з відповідача [PERSON] в розмірі 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved