Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

19 травня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 20874 грн. 46 коп. У судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що проти задоволення позову відповідач заперечує, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідач здійснив у листопаді 2008 року, а тому з цього часу у банку виникло право вимоги. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 16 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем у позові зазначено, що відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2014 року утворилася заборгованість в сумі 20874 грн. 46 коп., з якої 4960 грн. 75 коп. - заборгованість по кредиту, 11568 грн. 50 коп. - заборгованість по процентам, 2875 грн. - заборгованість по комісії, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 970 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова). З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що останній платіж був здійснений відповідачем у листопаді 2008 року і з того часу зобов'язання за договором відповідачем не виконувались (а/с 6-8). Представник відповідача у поданій заяві зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з грудня 2008 року відповідач свої зобов'язання по договору не виконував, а тому перебіг строку позовної давності для позивача настав саме з цього часу, проте позивач до суду звернувся лише 19 травня 2014 року, тобто після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Так, п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). В Постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року викладена правова позиція щодо застосування строків позовної давності в подібних правовідносинах. Дана постанова Верховного Суду України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для виконання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки право вимоги у позивача виникло у грудні 2008 року, тобто з часу невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, а до суду позивач звернувся тільки 19 травня 2014 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed