Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

21.08.2018 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 37000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., судові витрати в розмірі 3500,00 грн.. Свої вимоги мотивували тим, що [INFO] близько 22:30 [PERSON] , керуючи транспортним засобом Lexus GS300, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За даним фактом 31.03.2017 року розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.286 КК України, яке було закрито постановою прокуратури Миколаївської області за відсутністю в діянні відповідача складу кримінального правопорушення. Наразі скарга на зазначену вище постанову перебуває в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва. Відповідач жодним чином не компенсував витрати на поховання. Ухвалою суду від 11.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.01.2019 року підготовче засідання відкладено. 21.02.2019 року до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про збільшення позовних вимого разом з новою редакцією позовної заяви, відповідно до якої позивачі остаточно просили стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 68046,00 грн., моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., судові витрати в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою суду від 21.02.2019 року підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 04.06.2019 року підготовче засідання закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Позивачі до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином, надали до судо заяву, в якій просили розглянути справу за своєї відсутності та за відсутності їх представника, уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про ча ста місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за своєї відсутності та за відсутності свого представника. 27.11.2018 р. до канцелярії суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Позиція обґрунтована тим, що постановою слідчого ОВС СВ прокуратури Миколаївської області від 27.06.2018 р. закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що розмір моральної та матеріальної шкоди необґрунтований та не підтверджений належними доказами, а сума витрат на правову допомогу є передчасною. Крім того, просив стягнути з позивачів на свою користь витрати на правову допомогу. 12.04.2019 р. до канцелярії суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких зазначив, що надані позивачами докази не підтверджують факт спорудження надгробного пам`ятника на могилі [PERSON] ; витрати на поминальні обіди не відносяться до майнової шкоди у вигляді витрат на поховання; розмір моральної шкоди необґрунтований. Зауважив, що наїзд на [PERSON] був здійсненний, коли останній перебував під дією опіоїдів, димедролу та етилового спирту та через його грубу необережність. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] близько 22 год.30 хв. на проїжджій частині пр. Богоявленський в м.Миколаєві в районі вул. Старофортечна автомобіль Lexus Gs300 під управлінням [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , від чого останній помер. 31.03.2017 р. зазначений вище факт ДТП внесений до ЄРДР за №42017150000000081 з кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого ОВС СВ прокуратури Миколаївської області Алесіна О.В. від 27.06.2018 р. закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Наразі триває розгляд Центральним районним судом м.Миколаєва скарги позивачів на постанову про закриття кримінального провадження. Відповідальність водія транспортного засобу Toyota Lexus Gs300, д.н.з. [NUMBER] , застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (поліс № АІ/9398139 від 12.04.2016 р.) Як вбачається з матеріалів справи позивачі на облаштування місця поховання [PERSON] понесли витрати в розмірі 80864,00 грн., що підтверджується наданими позивачами квитанціями та накладними. 20.06.2018 р. ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» позивачам було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12818,70 грн. Таким чином, невідшкодованою залишилась матеріальна шкода в розмірі 68046,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а згідно частини 2 цієї ж норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 статті 1187 та частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, угода підряду, оренди і т. п.) володіє транспортним засобом чи механізмом, який створює підвищену небезпеку при зберіганні, використанні або утриманні, незалежно від вини такої особи, відшкодовує моральні збитки через смерть фізичної особи її найближчим родичам - чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також тим, хто проживав з нею однією родиною. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Згідно ст. 2 даного Закону поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що дана дорожньо - транспотна пригода сталася внаслідок порушення пішоходом [PERSON] правил дорожнього руху, внаслідок чого відбувся наїзд автомобілем на нього. Отже, заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем, як особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, оскільки останій у судовому засіданні не довів що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому суд критично ставиться до посилання відповідача та його представника на те, що [PERSON] , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, переходив проїзну частину в невсатовленому місці, як доказ, що звільняє відповідача від відповідальності за заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, оскільки заначене не доводить, що [PERSON] свідомо бажав настання наслідків даного ДТП та у нього був умисел загинути під колесами автомобіля відповідача. Будь-яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження умислу загиблого на настання його смерті чи непереборної сили, що спричинила її, що звільняло б його від відповідальності за заподіяння моральної шкоди, відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п. 9 вказаної вище постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачі обґрунтували заподіяну їм моральну шкоди негативними переживанням, душевними стражданнями, пов`язаними зі смерті сина та брата. Таким чином, суд приходить до переконання, що смертю близької людини, якою був [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заподіяні значні душевні страждання. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення. Щодо розміру відшкодування, то суд враховує крім глибини моральних страждань позивачів, матеріальне становище відповідача, відсутність його умислу чи вини на спричинення шкоди та той факт, що у настанні смерті була і необережна вина самого потерпілого. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. 11.06.2019 р. до канцелярії суду надійшла клопотання відповідача про стягнення з позивачів в солідарному порядку на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відтак, суд приходить до переконання про необхідність у задоволенні клопотання відповідача відмовити, оскільки дані вимоги підлягають доказуванню та мають бути викладені у вигляді зустрічного позову.

Outcome: approved