Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

21.08.2014 позивач звернувся з позовом і вимоги мотивував тим, що між ПАТ «[PERSON] банк Аваль», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] 11.05.2007 укладений кредитний договір за № 014/15-12/2698, згідно якого останній отримав кредит в сумі 48 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних, строком до 08.05.2012. Поручителем виступив [PERSON] За умовами п. 6.1. кредитного договору, [PERSON] зобовязаний щомісячно здійснювати погашення кредиту з відсотками, відповідно до встановленого графіка. Однак останній свої зобовязання по кредитному договору не виконав і станом на 28.07.2014 за ним утворилась заборгованість в сумі 47 251,87 доларів США, яка складається з суми заборгованості за кредитним договором 25 050,86 доларів США, суми заборгованості за відсотками 22 201,01 доларів США, а всього відповідно до курсу НБУ станом на 28.07.2014 - 560 326 грн. 85 коп. Тому позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості, з відшкодуванням понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. Представники позивача та третьої особи в судове засідання не зявилися, про причини неявки не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив застосувати строк позовної давності. Заперечуючи проти позову, зазначив, що позивачем приховано відомості необхідні для розгляду справи. Так ПАТ «[PERSON] банк Аваль» скористався своїм правом по договору і визначив строк дострокового повернення кредиту до 27.08.2008. 24.04.2009 Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалене рішення у справі за позовом ПАТ «[PERSON] банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості, відсотків та пені, справа №2-973/2009, яким стягнуто усю заборгованість за рахунок застави. Суд, заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи №2-973/2009, цієї справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав: Судом встановлено, що між ПАТ «[PERSON] банк Аваль» і [PERSON] 11.05.2007 укладений кредитний договір за № 014/15-12/2698, згідно якого останній отримав кредит в сумі 48 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних, строком до 08.05.2012. За умовами п. 6.1. кредитного договору, [PERSON] зобовязаний щомісячно здійснювати погашення кредиту з відсотками, відповідно до встановленого графіка.. Відповідно до п. 7.4. кредитного договору у випадку невиконання Позичальником договору, договору застави, або інших своїх зобов'язань, Кредитор має право достроково вимагати від позичальника погашення заборгованості за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування том та штрафні санкції. 11.05.2007 між ПАТ «[PERSON] банк Аваль» і [PERSON] укладений договір поруки, за яким останній поручився за зобовязаннями [PERSON] по зазначеному кредитному договору. [PERSON] не виконував свої зобовязання належним чином, кредит не повертав своєчасно та не сплачував відсотки за користування. 13.08.2008 року ПАТ «[PERSON] банк Аваль» направило відповідачам по справі претензію вихідний №14-12/3093. У претензії відповідачам було повідомлено, що станом на 12.08.2008 заборгованість перед банком складає 41 077,81 доларів США., з яких: сума основного боргу по кредиту - 40 007,31 доларів США, в т.ч. сума прострочки згідно графіку - 1 315,27 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 1 056,07 доларів США; нарахована пеня на суму простроченого кредиту - 14,44 доларів США. Також у претензії банк зазначив вимогу погасити заборгованість в сумі 41 077,81 доларів США, що еквіваленті складає 199 022,01 грн., до 27.08.2008. 24.04.2009 Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалене рішення у справі за позовом ПАТ «[PERSON] банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості, відсотків та пені, справа №2-973/2009. Рішенням суду позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Сумської обласної дирекції борг у сумі 311 322,86 грн. по кредитному договору № 014/15-12/2698 від 11.05.2007 за рахунок заставленого, згідно договору застави № 696 від 11.05.2007 майна автомобіля марки DAF 95XF430, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та причепа марки SCHMITZ SPR 24, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], а також 1700 грн., в рахунок повернення судового збору та 30 грн. витрат за інформаційне технічне забезпечення розгляду цивільної справи. З зазначеного рішення вбачається, що стягнута судовим рішення заборгованість утворилася станом на 06.03.2009. Також прихваленні рішення судом враховано, що 14.08.2008 відповідачу направлена претензія(а.с.12), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Судом також встановлено, що 14.03.2017 між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Комерційний [PERSON]» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/7-4387, за умовами якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників, зокрема право вимоги за кредитним договором № 014/15-12/2698 від 11.05.2007, витягу з Реєстру боржників від 14.03.2017. 14.03.2017 між ПАТ «Комерційний [PERSON]» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/7-4111/ДГ, за умовами якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників, зокрема право вимоги за кредитним договором № 014/15-12/2698 від 11.05.2007, витяг з Реєстру боржників від 14.03.2017. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правого звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання ( ст.510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст.611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений строк. В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст.530,631 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з підпунктом п. 7.4. кредитного договору у випадку невиконання Позичальником договору, договору застави, або інших своїх зобов'язань, Кредитор має право достроково вимагати від позичальника погашення заборгованості за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування том та штрафні санкції. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Таким правом кредитор скористався. Наведене у своїй сукупності вказує на те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено кредитором достроково 27.08.2008, повинна обчислюватися з цього моменту. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 (справа № 6-900цс16). Окрім того згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 (справа № 6-272цс16). Підстав переривання строку позовної давності, передбачених статтею 264 ЦК України судом не встановлено. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Судом вже встановлено, що кредитором у зобовязанні є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і саме цій особі належать відповідні права ми гагати виконання зобовязання від боржника, а тому ПАТ «Комерційний [PERSON] банк» є неналежним позивачем. Ураховуючи наведене у сукупності слід відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеногоі

Outcome: dismissed