Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

20.05.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Приватного підприємства «Прохолода» та в уточненій позовній заяві від 04.06.2019 просила стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати з 01.01.2017 року по 31.05.2017 року в сумі 106492,10 грн. У судовому засіданні представник позивача подав уточнений розрахунок середнього заробітку за період з 14 червня 2018 року по 31 травня 2018 року в сумі 47219,04 грн. та наполягав на задоволенні позовних вимог. Одночасно вказав, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, оскільки на даний час відповідач не провів з позивачем повний розрахунок по заборгованості з виплати заробітної плати. Представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач була звільнена з роботи 13 червня 2018 року, тому достеменно знала, що в день звільнення не був проведений розрахунок з виплати заробітної плати. При розгляду справи за її позовом в 2018 році позивач не ставила вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, вимогу про розрахунок не направляла відповідачу, а заява-повідомлення від 07.05.2019 року направлена відповідачу вказує на пропуск тримісячного строку звернення до суду. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , з червня 2009 року працювала на посаді юриста в ПП «Прохолода». 13.06.2018 року наказом керівника ПП «Прохолода» №18 від 13.06.2018 року, її було звільнено з посади. Відповідні записи про прийняття на посаду та звільнення маються в трудовій книжці. 10.08.2018 року [PERSON] зверталася до суду з позовом до Приватного підприємства «Прохолода» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 09.01.2019 року по справі №750/8317/18 позов [PERSON] до Приватного підприємства «Прохолода» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства «Прохолода» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 51410 (п`ятдесят одна тисяча чотириста десять) грн. 00 коп. (сума визначена без відрахування податків і зборів) та 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.04.2019 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 09.01.2019 року по справі №750/8317/18 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПП «Прохолода» без задоволення. Вказане судове рішення на час розгляду справи не виконане, що визнали представники сторін в судовому засіданні. 05.07.2019 року позивач звернулася із заявою-зверненням на адресу ПП «Прохолода» в якій нагадала про необхідність виконання в добровільному порядку рішення Деснянського районного суду м. Чернігів по справі № 750/8317/18 від 09.01.2019 року, залишеним без змін Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.04.2019 року та необхідності виплати середній заробіток за весь час затримки виплати по заробітній платі (а.с. 9). Згідно з частиною першою ст. 116 Кодексу законів про працю України України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Норми частини 2 ст. 233 КЗпП України визначають, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, на наступний день після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому випадку протягом тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Про це йдеться в Постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду від 6 квітня 2016 року № 6-409 цс16. У пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як встановлено судовим рішенням та не заперечується представником відповідача, розмір заробітної плати позивача становив: -за період з січня 2018 року по лютий 2018 року - 4000 грн. щомісяця -за період з березня 2018 року по травень 2018 року - 4000 грн. щомісяця - за червень 2018 року - 4484 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 195 грн. 12 коп. Оскільки з позивачем не проведений розрахунок з виплати заборгованості по заробітній платі і на даний час, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 червня 2018 року по 31 травня 2019 року (242 робочих днів) 47219 грн. 04 коп. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказаний розрахунок представником відповідача не заперечувався. Таким чином, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 47219 грн. 04 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (з даної суми не утримані податки і обов`язкові платежі). Також слід стягнути з відповідача на користь позивача 768 грн. 40 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: partial