Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

20 серпня 2015 р. позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд скасувати обтяження з квартири №12, розташованої в м. Харкові, вул. Революції у будинку №9. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при намірі відчужити 1/4 частину вказаної квартири їй стало відомо, що на дане майно накладено арешт та заборону відчуження, як на майно що належить ТОВ фірма «Євроцентр». Однак постанова про накладення арешту винесена державним виконавцем незаконно, оскільки вказане майно на праві власності за ТОВ фірма «Євроцентр» ніколи зареєстроване не було. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без участі представника. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] позивачка по справі, є власницею 1/4 частини квартири №12 розташованої у м. Харкові по вул. Революції у будинку №9. (а.с.7). В серпні 2015 року при намірі відчуження частини вищезазначеної квартири було встановлено, що на останню було накладено арешт, як на майно що належить на праві власності ТОВ фірма «Євроцентр», що підтверджується відомостями з єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна від 18.03.2015 р. за № 3511290 (а.с.8 -9). Відповідно до листа виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 02.04.2015 р., квартира №12 розташована у м. Харкові по вул. Революції, у будинку №9 зареєстрована на [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві сумісної власності. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, у суду є підстави вважати, що державний виконавець при накладенні арешту на майно позивачки припустився помилки, не перевіривши данні стосовно особи, якій належить на праві власності квартира №12 розташована у м. Харкові по вул. Революції, у будинку №9. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Верховий суд України зазначив, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення з під арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задовольняє його в повному обсязі.

Outcome: approved