Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

21 листопада 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом в якому просять визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначили, що їм на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровані за місцем проживання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше одного року, тому втратили право на користування ним. У судовому засіданні 27 березня 2019 року представник позивачів адвокат Мілюченко А.Г. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, підтвердив обставин, що викладені в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Позивачі в судове засідання 09 квітня 2019 року не з`явились, від представника надійшла заява про підтримання ним позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника. Відповідачі в судове засідання 09 квітня 2019 року не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили, відзив не подали. Ухвалою суду від 27 березня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Позивачам [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 09 вересня 1998 року, зареєстрованого в КП «ММБТІ» 23 грудня 1998 року (а.с.5). Рішенням Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 26 травня 2016 року №2 «Про забезпечення виконання Закону України про засудження комуністичного та соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки на території Новомиколаївської сільської ради», [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.11). Згідно довідки Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 06 листопада 2018 року №969 та інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області від 27 грудня 2018 року відповідач [PERSON] , зареєстрований в зазначеному будинку з 06 липня 2013 року по теперішній час, [PERSON] , зареєстрований з 05 квітня 2013 року по теперішній час, [PERSON] , зареєстрований з 18 липня 2013 року по теперішній час (а.с.6, 26, 27, 28). Відповідно до акту обстеження побутових умов проживання в житловому будинку в [ADDRESS] від 01 квітня 2019 року в спірному житловому будинку відповідачі зареєстровані але не проживають більше двох років (а.с.72) . З показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] убачається, що відповідачі в будинку [ADDRESS] не проживають тривалий час, фактично з часу їх реєстрації, особистих речей відповідачів у будинку не має, перешкод у користування житловим будинком відповідачам ніхто не чинить. Судом установлено, що спірний житловий будинок не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника. Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Главою 6 ЖК України не передбачено законодавчого врегулювання порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина. Однак, у відповідності до приписів статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право на житлове приміщення, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Ані норми ЦК України, ані норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника. Згідно приписів статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми). Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт не проживання відповідачів в спірному будинку більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його повного задоволення.

Outcome: approved