Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача по невиконанню останнім цивільного зобов»язання за вчиненим між ними 04 червня 2013 року правочином у формі усного договору купівлі-продажу автомобіля марки CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER], стосовно зняття автомобіля з реєстраційного обліку в органах ДАІ Міністерства внутрішніх справ та стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.06.2013 року між ним і відповідачем було укладено генеральну довіреність, чим фактично було вчинено правочин у формі усного договору купівлі-продажу автомобіля марки CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER]. На виконання свого зобов»язання позивач цього ж дня передав зазначе6ий автомобіль покупцю по акту прийому-передачі, чим виконав всі свої зобов»язання. За усною домовленістю обов»язок зняття автомобіля з реєстрації було покладено на відповідача протягом двох місяців від дати передачі автомобіля. Однак відповідач свого обов»язку не виконав, натомість ввів оману, повідомивши, що вже переоформив автомобіль на себе. З моменту укладення цього договору він вважав припиненим своє право власності на зазначений автомобіль, тому при заповненні декларації про майно, доходи, витрати і зобов»язання фінансового характеру за 2013 рік не відобразив автомобіль марки CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER], як належний на праві приватної власності. Крім того, позивач вважає, що в результаті неправомірної бездіяльності відповідача йому спричинено моральну шкоду, так як йому було спричинено душевні страждання, принижено його честь та гідність серед інших осіб. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач визнав позовні вимоги та пояснив, що своє зобов»язання по зняттю автомобіля не виконав у визначений між ним і позивачем строк, а зробив це лише 19 травня 2015 року. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.06.2013 року між позивачем [PERSON] (в якості продавця) та відповідачем [PERSON] (в якості покупця) було укладено генеральну довіреність, фактично вчинено правочин у формі усного договору купівлі - продажу автомобіля CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER]. На виконання зобов'язань за указаним правочином 04.06.2013 року позивач передав автомобіль відповідачу відповідно до акту прийому-передачі, тим самим повністю виконавши цивільно-правові зобов'язання за договором. За домовленістю сторін обов'язок по зняттю автомобіля з реєстрації в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України було покладено на відповідача. Цей обов'язок підлягав виконанню у строк в два місяці від дати передання автомобілю. Вказана обставина визнана відповідачем у судовому засіданні. Оскільки закон не містить прямої вимоги стосовно ані обов'язковості нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, ані обов'язковості державної реєстрації договору купівлі - продажу автомобіля, то вчинений між сторонами по справі договір слід визнати дійсним та таким, що за правилами ст.328, ст.334 Цивільного кодексу України спричиняє виникнення у відповідача права власності на автомобіль CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER] з дати фактичного отримання цієї речі у своє повне розпорядження. Вказані обставини визнані сторонами під час розгляду справи та підтверджуються копіями акту прийому - передачі автомобіля, довіреності, укладеного відповідачем договору страхування цивільної відповідальності на автомобіль CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER], оглянутого в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з 04.06.2013 року право приватної власності на автомобіль марки CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER] у позивача припинилось, а виникло у відповідача, який з цієї дати почав одноособово використовувати корисні властивості речі матеріального світу - автомобіля марки CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER]. Згідно з ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як з'ясовано судом, відповідач зобов'язання зняти протягом двох місяців після 04.06.2013 року автомобіль марки CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER] з обліку в органах ДАІ МВС України фактично не виконав. Натомість ввів позивача в оману відносно дійсного стану речей, повідомивши йому, що переоформив автомобіль на себе, як і було домовлено між сторонами договору. Вказана обставина визнана відповідачем у судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що позивач з 04.06.2013 року мав всі законні підстави не вважати себе власником автомобіля марки CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, днз [NUMBER]. Отже, вимога позивача про визнання неправомірною бездіяльності [PERSON] стосовно не зняття з реєстраційного обліку автомобіля підлягає задоволенню. Ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23); моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (ч.3 ст.23 ЦК України). Відповідач, виконавши свій обов»язок 19 травня 2015 року та зареєструвавши в органах ДАІ зазначений автомобіль за собою, тим самим відшкодував моральну шкоду, завдану позивачеві внаслідок своїх протиправних дій. Крім того, приймаючи до уваги відсутність умисних дій з боку відповідача, чітко спрямованих саме на створення негативних для позивача юридичних наслідків, суд вважає, що у задовленні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial