Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

20.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 30.06.2020 року близько 22 год. 00 хв. водій автомобіля марки AUDI A6 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , рухаючись в дворі буд. № 8-А по пр-ті Молоді здійснив зіткнення в задню частину мотоцикла Viper R1 NK 250, н.з. [NUMBER] , під його керуванням. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження. Крім того, було пошкоджено мотоцикл, яким він керував. Відразу після скоєння ДТП його забрала швидка і він перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Луцька міська клінічна лікарня» по 07.07.2020 року. Згідно висновку СМЕ № 514 від 07.07.2020 року ним було отримано легкі тілесні ушкодження. Внаслідок ДТП йому було завдано майнової шкоди в розмірі 16503,0 грн., які складаються із витрат на лікування. Зазначені витрати не є остаточними, оскільки він й надалі продовжує стоматологічне лікування. Крім того, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у часових негативних наслідків отриманих тілесних ушкоджень, що проявляється у потребі надалі перебувати під спостереженням та продовжувати лікування ушкоджених зубів. Крім зазначеного, душевні страждання обумовлюються: перебуванням у лікарні; глибиною потрясіння, погіршенням самопочуття, мають місце постійні хвилювання за стан здоров`я. Крім того, з врахуванням положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України та положень ст. 1190 ЦК України [PERSON] (як власник транспортного засобу) та [PERSON] (як безпосередній заподіював шкоди) мають нести солідарну відповідальність перед ним. Враховуючи наведене, просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь 16503,03 грн. матеріальної шкоди, 40000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 30.06.2020 року близько 22 год. 00 хв. [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки Audi А6 д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в дворі буд. № 8-А по пр. Молоді у м. Луцьку здійснив зіткнення із задньою частиною мотоцикла марки Viper R1 NK 250 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду в попутньому напрямку. Внаслідок ДТП водій мотоцикла [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а мотоцикл, яким керував останнім, власником якого є [PERSON] , зазнав механічних ушкоджень. Слідчим відділом Луцького ВП ГУНП у Волинській області 01.07.2020 року відомості про вказану події внесенні в ЄРДР за № 12020030010002395, правова кваліфікація ч. 1 ст. 286 КК України. Відразу після скоєння ДТП [PERSON] був госпіталізованим та перебував на стаціонарному лікуванні КП «Луцька міська клінічна лікарня» по 07.07.2020 року. Згідно довідки № 467 та виписки № 8982 вказаного лікувального закладу [PERSON] встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забійна рана підборіддя. Забійні садна китиць та ділянки колінних суглобів. Перелом (вертикальний) коронок 3, 4, 5, та 5, 4 зубів. Травматичний підвивих 21/12 зубів зліва. Забій лівого променево-зап`ясного суглоба. Міопія слабкого ступеня OU. В процесі досудового розслідування по кримінальному провадженню №12020030010002395 відносно [PERSON] була проведена судово-медична експертиза. Згідно висновку СМЕ № 514 від 07.07.2020 року [PERSON] , 2000 р.н. отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма з струсом головного мозку; забійна рана підборіддя; множинні забійні садна в ділянці підборіддя зліва, на передній поверхні грудної клітки, на тильній поверхні обох кистей, на задній поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні обох колінних суглобів, на зовнішній поверхні правої гомілки, в лівій поперековій ділянці; синці на тильній поверхні обох кистей; крайові сколи коронкових частин 2, 3, 4 зубів зліва на верхній щелепі, 4, 5 зубів справа на верхній щелепі та 6 зуба зліва на верхній щелепі, деяка патологічна рухомість 1, 2 зубів зліва на нижній шелепі та 6 зуба зліва на верхній щелепі. Зазначені у висновку тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розгляд здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше шести діб. 10.07.2020 року постановою про закриття кримінального провадження зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, а вбачається склад адміністративного правопорушення. Підставою для закриття кримінального провадження є та обставина, що відповідальність згідно ст. 286 КК України настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель, а в даному випадку [PERSON] було завдано тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких, що спричинили короткочасний розгляд здоров`я. Вищевказаною постановою було встановлено вину [PERSON] у ДТП, яка мала місце 30.06.2020 року близько 22 год. 00 хв. в дворі буд. [ADDRESS] , а тому, в силу положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, дані обставини мають преюдиційне значення. Доказів іншого суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Судом також встановлено, що вказаною ДТП [PERSON] було завдано майнової шкоди в розмірі 16503 грн. 03 коп. Зазначене підтверджується відповідними платіжними документи, які, на переконання суду, свідчать про понесені позивачем витрати саме на усунення наслідків, завданих йому ДТП. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, слід зробити висновок, що виникає необхідність встановлення відповідального за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала, та загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, де передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких й випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, вказані вимоги закону передбачають підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Отже, аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Завдання відповідачем [PERSON] позивачу тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, яке мало місце 30.06.2020 року близько 22 год. 00 хв. в дворі буд. [ADDRESS] , знайшла своє підтвердження під час розгляду справи. Наявність і тяжкість тілесних ушкоджень, завданих позивачу джерелом підвищеної небезпеки, яким керував відповідач, підтверджуються матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12020030010002395 від 01.07.2020 року та висновком СМЕ № 514 від 07.07.2020 року. Таким чином, відповідач повинен нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду незалежно від наявності встановлення вини, оскільки діє презумпція вини заподіювача шкоди. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Суд вважає доведеним, що дії відповідача [PERSON] у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивача було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв`язку з цим - є причинно-наслідковий зв`язок. Суд вважає доведеним, що душевні страждання [PERSON] обумовлюються перебуванням у лікарні, глибиною потрясіння, погіршенням самопочуття, мають місце постійні хвилювання за стан здоров`я; необхідність реабілітації відволікають позивача від звичного ритму життя, лікування супроводжується постійним фізичним болем; зазначене спричинює [PERSON] постійні моральні страждання. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути на відшкодування завданої моральної шкоди на користь позивача [PERSON] 10000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо і володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У ч. 4 ст. 1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року по справі № 456/881/17 вказано, що: «Результат аналізу ч. 4 ст. 1187 ЦК України дає можливість стверджувати, що умовою застосування ч. 4 ст. 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею власника (володільця). При цьому передання власником транспортного засобу з порушенням публічних норм (зокрема, особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння) не є його неправомірним заволодінням, з огляду на наявність волі власника. Згідно пояснень [PERSON] , які він надавав слідчому у ході досудового розслідування в якості свідка і які зафіксовані у постанові про закриття кримінального провадження від 10.07.2020 року, стверджується, що він періодично користувався автомобілем батька, на якому скоїв ДТП. Жодних доказів неправомірного заволодіння автомобілем матеріали справи не містять. За таких обставин, позовні вимоги про солідарне стягнення збитків із [PERSON] не підлягають до задоволення. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 425,90 грн.

Outcome: partial