Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

21 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнив, про стягнення з [PERSON] витрати на лікарські препарати в сумі 16705,12 грн., заробіток, втрачений внаслідок каліцтва з 01 червня 2016 року по 01 лютого 2021 року в сумі 202513 грн., моральної шкоди в розмірі 50000 грн. та втрачений внаслідок каліцтва заробіток з 01 лютого 2021 року в розмірі 6000 грн. щомісячно. В обгрунтовання позовних вимог посилається на те, що 09 травня 2016 року відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Ауді 100» скоїла наїзд на пішохода [PERSON] , позивача по справі. В результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в реанімаційне відділення Красилівської ЦРЛ. Слідчим відділом Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області проводилося досудове розслідування по кримінальному провадженню 12016240170000247 за ч. 2 ст. 286 КК України. За наслідками розслідування 28 квітня 2020 року винесена постанова про закриття кримінального провадження. Внаслідок завданих тілесних ушкоджень [PERSON] неодноразово на протязі 2016 - 2021 років перебував на лікуванні в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні. За час перебування на лікуванні [PERSON] витратив значні кошти на купівлю лікарських препаратів. Загальна сума витрат по квитанціям, які збереглися, складає 11655,81 грн. Відповідно до висновків медико-соціальної експертної комісії [PERSON] отримав з 05 вересня 2016 року - групу інвалідності перша «А», з 29 вересня 2017 року групу інвалідності перша «Б», з 01 жовтня 2018 року групу інвалідності перша «Б». [PERSON] в момент завдання йому шкоди не працював. Вважає, що розмір втраченого, внаслідок каліцтва заробітку складає з 01 червня 2016 року по 01 серпня 2020 року 176513 грн. Крім того внаслідок ДТП [PERSON] отримав непоправний психічний та психологічний стрес, йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає в глибоких душевних стражданнях, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Внаслідок травми [PERSON] позбавлений можливості працювати, утримувати сім`ю, загубив спокійний сон, постійно знаходиться в стані депресії, що негативно впливає на відносини в сім`ї. Моральну шкоду він оцінюю в 50000 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] надала до суду відзив, за змістом якого вважала позов необґрунтованим. Зауважила, що докази існування її вини не встановлені. Як слідує із постанови слідчого СВ Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій Мазура О. С. від 28.04.2020 року про закриття кримінального провадження під час керування автомобілем 09.05.2016 року близько 23 год. 30 хв., вона не порушувала ПДР та не винна у спричиненні ДТП із якою позивач пов`язує позовні вимоги, а причиною даної ДТП з технічної точки зору є дії позивача. Тобто, вона не винувата у спричинені даної ДТП та тілесних ушкоджень позивачу, відповідно не спричинила йому шкоди, а причиною їх виникнення та спричинення шкоди позивачу є його дії та порушення ним ПДР України, у зв`язку із чим на неї не може покладатись обов`язок з її відшкодування. Наведені обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12016240170000247 від 10.05.2016 року за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Крім того, посилаючись на понесення витрат на лікування в сумі 11 655,81 грн. позивач не надав будь-якого документального підтвердження призначення йому та застосування при його лікуванні ліків та інших речей, які оплачені згідно доданих до позовної заяви фіскальних чеків, а також доказів перебування його на лікуванні в період придбання зазнаних у них ліків. Таким чином, доводити позивача у цій частині ґрунтуються на припущеннях щодо застосування ним для лікування зазначених речей та ліків, в той час як згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. До того ж, застосування для лікування позивача зазначених у даних квитанціях ліків викликає у обґрунтований сумнів, так як під час його лікування вона, допомагаючи йому, самостійно оплачувала усі необхідні та призначені йому ліки, а тому оригінали фіскальних чеків про їх придбання на загальну суму більше 90 000 грн., знаходяться у неї та їх копії були надані до матеріалів вищезазначеного кримінального провадження. Частиною 1 ст. 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Таким чином, обов`язковою умовою для розрахунку та стягнення заробітку, який втрачений фізичною особою внаслідок каліцтва або ушкодження здоров`я є встановлення ступеня втрати такою особою працездатності. Заявляючи до стягнення 176 513 грн. втраченого внаслідок каліцтва заробітку позивач не обґрунтував та не надав будь-яких доказів щодо ступеня втрати ним працездатності, від чого прямо залежить розмір такого, відшкодування. Крім того, відповідач акцентувала увагу суду, що завдання позивачу моральної шкоди нічим не підтверджено, така обґрунтовується лише загальними фразами. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, позивач надіслала заяву, в якій проти позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи таке. З постанови слідчого СВ Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області Мазура О.С. від 28.04.2020 року у кримінальному\~\~провадженні\~\~№ 12016240170000247 за ч. 2 ст.\~286 КК України, пояснень сторін, матеріалів вказаного кримінального провадження, встановлено, що 09.05.2016 року близько 23 год. 30 хв. в м. Красилів по вул. Грушевського, а саме, на перехресті доріг вулиць Грушевського, Щасливої та Перемоги, [PERSON] , керуючи автомобілем «Ауді 100», державний номерний знак [NUMBER] , скоїла наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїжджу частину дороги у невстановленому місці. В результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в реанімаційне відділення Красилівської ЦРЛ. Згідно висновку авто технічної експертизи водій автомобіля «Ауді» [PERSON] не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого нею транспортного засобу до наїзду, з моменту виникнення їй небезпеки руху, тому її дії в причинному зв`язку із настанням ДТП не знаходяться. На підставі вказаного висновку вищевказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Комісією МСЕК позивачу [PERSON] 05.09.2016 року виставлено першу «А» групу інвалідності, 28.09.2017 року першу «Б» групу інвалідності, 01.10.2018 першу «Б» групу інвалідності. При цьому стійка втрата професійної працездатності з приводу наслідків травми отриманої у 2016 році,\~не встановлена. Відповідно до частини першої\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У\~статті 1 Закону України «Про страхування»\~визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 10 Закону України «Про страхування»\~страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до\~статті 980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] \~була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» на підставі полісу № АЕ/5874785 від 24 листопада 2015 року. Статтею 1194 ЦК України\~встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. З огляду на викладене, позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії ПрАТ «СК «Провідна», у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом № АЕ/5874785 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.\~ст. 77-79 ЦПК України. Частини 1, 3\~статті 1195 ЦК України\~вказують, що шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної, або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо. Стаття 1197 ЦК України\~вказує, що розмір втраченого заробітку визначається у відсотках від середньо-місячного заробітку який потерпілий мав до каліцтва по бажанню за дванадцять місяців, або за три останніх місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку обчисляється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] \~майнової шкоди\~та\~втраченого заробітку (доходу), внаслідок зменшення стійкої тривалої втрати працездатності,\~є не обґрунтованими, не підтверджені\~належними доказами по справі\~та такими, що підлягають до задоволення, оскільки їх розмір не визначений у відсотках. Крім того, посилання позивача на те, що перебуваючи на лікуванні він витратив кошти на купівлю лікарських препаратів в сумі 11655,81 грн., згідно наданих квитанцій, не найшли свого підтвердження, оскільки [PERSON] не надано доказів, що саме на лікування після ДТП витрачалися вказані кошти. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] моральної шкоди, то такі задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої\~статті 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стороною позивача не представлено, а судом не здобуто доказів того, якими діями чи бездіяльністю [PERSON] спричинила моральну шкоду [PERSON] , а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов не підлягає задоволенню, тому судовий збір слід віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed