Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

20.12.2021 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису відносно її сина [PERSON] щодо неї, на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його права, зокрема: 1. Заборонити [PERSON] , [INFO] перебувати у місці проживання [PERSON] , [INFO] за адресою : [ADDRESS] ; 2. Заборонити [PERSON] , [INFO] наближатись ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона є власницею Квартири [ADDRESS] . Разом з нею проживає її син [PERSON] , який досить тривалий час здійснює насильницькі дії психологічного характеру по відношенню до неї, які полягають в образах та вчиненню сварок на побутовому ґрунті. Крім цього він постійно вживає алкогольні напої, приходить до дому у стані алкогольного сп`яніння та погрожує позбавити життя. Протягом 2021 року ії син неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-1 КУпАП. Таким чином, [PERSON] нехтує будь-якими нормальним ставленням до неї, що в подальшому може призвести до ще більшого погіршення психологічного здоров`я Заявника, а також не бажання змінювати свої звички та ставлення до неї з метою нормалізації ситуації, що склалася. Ухвалою від 20.11.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник та її представника вимоги підтримали та просять суд задовольнити їх у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] всудове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявниці, її представника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності. За вказаною адресою заявник проживає та зареєстрована. [PERSON] згідно даних паспорта зареєстрований в [ADDRESS] . З пояснень заявниці встановлено, що [PERSON] є її сином та постійно проживає в її квартирі. Також встановлено, що у заінтересованої особи є у власності своя квартира за адресою: [ADDRESS] , яку він здає в оренду. Заявниця зазначає, що [PERSON] систематично вчиняє щодо неї психологічне насильство. Так, заявниця з даного приводу неодноразово зверталась до Дніпровського УП ГУП НП в місті Києві з відповідними заявами. Так, 31 травня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 755/7001/17 було прийнято постанову, відповідно до якої по відношенню до [PERSON] було застосовано примусовий привід. 18 липня 2017 року, під час судового засідання по справі № 755/7001/17 [PERSON] визнав свою вину у вчинені правопорушення передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Починаючі з 2021 року [PERSON] почав вчиняти всі вище перераховані діє спочатку, а саме пиячити та вчиняти по відношенню до заявника насильство психологічного характеру та приходити до дому у алкогольному сп`янні та погрожуючі позбавити життя заявника. Так, 13.09.21 року Дніпровським районним центром соціальних служб міста Києва було складено акт від 13.09.2021 року, відповідно до якого було встановлено, що ймовірно вчиняется домашнє насильство психологічного характеру із застосуванням фізичної сили. 05 вересня 2021 року, заявниця звернулась до правоохоронних органів Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у зв`язку із вчинення відносно заявника домашнього насильства з боку її сина. Відповідно до рапорту молодшого лейтенанта поліції Дніпровського УП ГУПН в м. Києві Бузько Ольги було встановлено, що [PERSON] перебуває в алкогольному сп`янні, вчиняє домашнє насильство психологічного характера по відношенню до заявниці. У зв`язку з цим відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 13 жовтня 2021 року, під час судового засідання по справі № 755/16521/21 Дніпровським районним судом міста Києві [PERSON] було визнано виним у вчинені правопорушення передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 14 вересня 2021 року, заявниця звернулась до правоохоронних органів Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у зв`язку із вчинення відносно неї домашнього насильства з боку сина. Відповідно до рапорту старшого лейтенанта поліції Дніпровського УП ГУПН в м.Києві Близнюка В. від 14.09.2021 року, було встановлено, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство по відношенню до заявниці. У зв`язку з цим відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 24 вересня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 755/15487/21 було прийнято постанову, відповідно до якої по відношенню до [PERSON] було застосовано привід, оскільки він не виконав своїх обов`язків щодо явки в суд без поважних причин, а його явка було обов`язковою при розгляді даної справи. Отже, з аналізу поданих стороною заявниці доказів, судом встановлено, що мають місце очевидні ризики продовження заподіяння [PERSON] насильства відносно матері [PERSON] , а тому з метою попередження повторення у подальшому неправомірних дій зі сторони кривдника [PERSON] , наявні підстави для застосування заходів тимчасового обмеження його прав. Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Враховуючи наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] насильства відносно неї, а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців із встановленням наступних заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема заборони [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] та заборони [PERSON] наближатись ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця проживання [PERSON] . На підставі викладеного ,

Outcome: approved