Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 07 липня 2021 року до Рівненського міського суду Рівненської області звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В якому зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 236. Вказує, що у них часто стали виникати конфлікти та непорозуміння, сім`я розпалась, існує формально, а тому просить шлюб, зареєстрований між ними 11 листопада 2011 року, розірвати. В судовому засіданні відповідач зазначив, що він категорично заперечує проти розірвання шлюбу. Просить суд у задоволенні позову відмовити. 2. Заяви, клопотання. 2.1. 08 вересня 2021 року відповідач подав до суду заяву про надання строку для примирення терміном на три місяці, мотивуючи тим, що у них не має підстав для розірвання шлюбу, вони тривалий час перебували у шлюбі, мають малолітніх дітей. 3. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. 19 липня 2021 року судом було винесено ухвалу про відкриття спрощене позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ( а.с.21). 3.2.Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року надано сторонам строк для примирення тривалістю 2 (два) місяці. Провадження у справі зупинено до закінчення строку, визначеного для примирення сторін та судове засідання по справі призначено на 10\~год.\~00\~хвилин 09 листопада 2021\~року в приміщенні Рівненського міського суду (м. Рівне, вул. Шкільна, 1) ( а.с.31,32). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Виконуючи приписи ст.ст.264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 236 (а.с. 3). Судом встановлено і дана обставина визнана сторонами, що у сторін є троє спільних дітей, які на час розгляду справи є неповнолітніми. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що обставини щодо наявності трьох спільних неповнолітніх дітей сторонами визнаються, обгрунтованого сумніву щодо достовірності та добровільності їх визнання у суду немає, а відтак, вони не підлягають доведенню в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ 5. Мотивована оцінка аргументів сторін та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та мотиви відхилення доводів сторін. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Як слідує з ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З пояснень представника позивача в судовому засіданні слідує, позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу. Судом на виконання вимог п.10 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» було надано сторонам строк для примирення терміном два місяці, однак вжиті судом заходи щодо примирення подружжя позитивних наслідків не дали. В судовому засіданні встановлено, що позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків з відповідачем. Подальше збереження шлюбу та спільне проживання неможливе та суперечить інтересам позивача. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Згідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач під час судового засідання заявив, що сторони підтримують подружні стосунки, проте жодних належних доказів, які б підтверджували факт підтримання подружніх стосунків суду не надав. Доводи сторони відповідача про те, що шлюб можливо зберегти заради їх дітей належними доказами не підтверджено, натомість, представник позивача, в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу, формальне існування реєстрації шлюбу, суперечить її інтересам. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не вправі покладати в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя, як просить відповідач, при наявності на це категоричного заперечення позивача. Оскільки між подружжям склалися неприязні стосунки, сторони не підтримують сімейних відносин, позивач категорично заперечує проти можливості відновлення подружніх стосунків наявні правові підстави для задоволення позову, а тому суд приходить до висновку, шлюб між сторонами слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved