Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

20.02.2020 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Нова пошта» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 223 355,04 грн. Позов обґрунтував тим, що 12.08.2019 року його незаконно звільнено з роботи, а саме: наказом від 12.08.2019 року № 152-к звільнено з посади начальника представництва м. Конотоп філії м. Суми Національної дирекції у зв`язку із скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 28.01.2020 року вказане звільнення з роботи визнано незаконними, скасовано наказ про його звільнення та поновлено на посаді. Тому, посилаючись на порушення його права у сфері трудових відносин, на тривалість невидачі трудової книжки, невиконання судового рішення, а також на моральні страждання, спричинені незаконними діями роботодавця та значними зусиллями, необхідними для нормалізації його життя та життя дружини, котра перебуває у декретній відпустці, та двох дітей, змушений звернувся до суду із даним позовом про відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 223 355,04 грн., виходячи із заробітної плати за останні шість місяців у розмірі 27 919,38 грн. та часу тривалості його моральних страждань у 8 місяців, що почав облік з 06.06.2019 року - дати початку незаконної процедури скорочення по дату звернення до суду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 28.05.2020 року (а.с. 44). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року судовий розгляд справи відкладено на 15.10.2020 року (а.с. 64). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України ТОВ «Нова пошта» скористалось своїм правом та направило до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У відзиві представник ТОВ «Нова пошта» заперечував проти позову, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, вказав, що рішення суду, яке набрало законної сили, виконано в повному обсязі, зокрема, з позивачу виплачені середній заробіток, а також його поновлено на посаді, однак, останній відсутній на роботі з невідомих причин та не надає трудову книжку для внесення відповідних записів. У зв`язку із цим просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 52-59). Відповідь на відзив не надана. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 28.01.2020 року, скасовано наказ ТОВ «Нова пошта» № 152-к від 12.08.2019 року про звільнення [PERSON] , начальника представництва м. Конотоп філії м. Суми Національної дирекції з 12.08.2019 року, у зв`язку із скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП, поновлено [PERSON] на посаді начальника представництва м. Конотоп філії м. Суми Національної дирекції ТОВ «Нова пошта» та стягнуто з ТОВ «Нова пошта» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2019 року по 06.11.2019 року в розмірі 89 777,18 грн. (а.с. 13-25). Згідно ст. 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої незаконними діями відповідача, пов`язаними із звільненням позивача з займаної посади. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. При цьому, конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що незаконними звільненнями були порушені його права у сфері трудових відносин, мала місце тривала невидача трудової книжки, судове рішення не виконано, а також йому були завдані моральні страждання, спричинені незаконними діями роботодавця та значними зусиллями, необхідними для нормалізації його життя та життя дружини, котра перебуває у декретній відпустці, та двох дітей. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 223 355,04 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (ст. 2371 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-23цс12. Тому, вирішуючи даний спір, враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про те, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу незаконним звільненням 12.08.2019 року, суд враховує конкретні обставини справи (незаконність звільнення, доведену рішенням судів), обґрунтування у позові щодо душевних страждань та їх тривалість, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 2 000,00 грн., а у стягненні решти суми у відшкодування моральної шкоди відмовити. Разом із тим, не приймається до уваги майнове обґрунтування позивача завданої моральної шкоди та застосований позивачем обрахунок. Не доведено й погіршення стану здоров`я позивача через його незаконні звільнення, оскільки позивачем поданням копій лікарняних листів за періоди з 22.07.2019 року по 25.07.2019 року, з 25.06.2019 року по 28.06.2019 року, 12.06.2019 року по 28.06.2019 року не доведено причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням стану його здоров`я та незаконним звільненням з роботи, котре мало місце 12.08.2019 року. Надані позивачем копії подяк вказаних вище висновків суду також не спростовують, а тому також не приймаються до уваги. Також посилання позивача в якості обґрунтування завдання йому моральної шкоди на його членство у профспілковій організації, відсутність згоди профспілки на його звільнення, судом до уваги не приймаються, оскільки останнім була надана відповідна оцінка судом при ухваленні судових рішень про скасування наказу про звільнення позивача, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial