Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

20 березня 2019 року прокурор звернувся до суду з відповідним позовом в інтересах Львівської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді 04 років позбавлення волі; відповідно до ст. 75 КК України - звільнено від відбування покарання з випробуванням, визначено іспитовий строк - 03 роки. В результаті ДТП потерпілі [PERSON] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були госпіталізовані до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», де перебували на стаціонарному лікуванні у період з 09 по 15 червня 2018 року та з 09 по 25 червня 2019 року відповідно. Фінансування лікування проводилося за рахунок коштів міського бюджету та його вартість склала 21052,51 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь Львівської міської ради витрати на лікування потерпілих від кримінального правопорушення. Ухвалою від 22 березня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Провадження у справі було зупинене 04 квітня 2019 року за клопотанням прокурора до набрання законної сили вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року. Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року провадження у справі відновлене. Сторони та третя особа до суду не викликалися. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами направлялися на адресу відповідача за його зареєстрованим місцем проживання. Останнім матеріали були отримані 30 березня 2019 року, про що свідчить його підпис на поштовому повідомленні про вручення (а.с.25). Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року (справа № 450/2460/18) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та визначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого [PERSON] від відбування призначеного за вироком основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України у вигляді: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Цивільний позов [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 100000,00 грн майнової шкоди та 3006,28 грн завданої шкоди здоров`ю, повернуто без розгляду. Згідно з текстом вироку, 08 червня 2018 року, приблизно о 22:30 год., [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Республіка Польща), та рухаючись ним по лісовій дорозі у напрямку від села Підмонастир Перемишлянського району Львівської області до автодороги «Львів-Івано-Франківськ», поблизу села Відники Пустомитівського району Львівської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: Розділу 1 пунктів 1.2, 1.5, 1.10 - стосовно термінів «головна дорога», «перехрестя», « дорожня обстановка»; розділу 2 пункту 2.3 (підпунктів «б», «д»), пункту 2.10 (підпунктів «а», «б», «г», «ґ», «д», «е», «є»); розділу 10 пункту 10.1; розділу 12 пункту 12.1 та розділу 16 пункту 16.11 , які виразилось в тім, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався в безпечності подальшого руху на головну дорогу, створив загрозу безпеці дорожнього руху, не маючи перешкод технічного характеру, виїхав на автодорогу «Львів-Івано-Франківськ», по якій в цей час у напрямку міста Івано-Франківськ рухався автомобіль марки «Kia Rio», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , на смугу руху останнього, внаслідок чого відбулося зіткнення вищевказаних транспортних засобів, після чого водій [PERSON] залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції. В результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] , малолітній пасажир автомобіля «Kia Rio» [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у виді перелому лобної кістки з поширенням на основу черепа зліва, забою головного мозку середньої важкості, синця на повіках лівого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 163/18 від 23 червня 2018 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. За таких обставин [PERSON] , будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями вчинив порушення правил дорожнього руху, що заподіяло малолітньому потерпілому [PERSON] , [INFO] , тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року вирок Пустомитівського районного суду Львівської області залишений без змін. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Згідно ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Вказані положення Закону надають Львівській міській раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоров`я, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України. Як вбачається з листа Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» від 15 лютого 2019 року № 193, [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургічної допомоги та нейрохірургічному відділенні з 09 червня 2018 року по 15 червня 2018 року. [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії та нейрохірургічному відділенні з 09 червня 2018 року по 25 червня 2018 року. Фінансування стаціонарного лікування проводилось за рахунок коштів міського бюджету, загальний розмір затрачених коштів на стаціонарне лікування потерпілих [PERSON] та [PERSON] становить 21052 грн 51 коп. Частиною 1 ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Постановою Пленуму ВСУ № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 3, 4 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути вартість лікування потерпілих від кримінального правопорушення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved