overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

19 червня 2017 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, до її повноліття. Позивачка вказує на те, що з 27.09.2003 р. перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату,час та місце слухання справи повідомлявся скудо належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 27.09.2003 року сторони перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. За такого, хоча і не підтверджується матеріалами справи факт ухиляння відповідача від сплати аліментів, проте, оскільки сторони добровільної остаточної згоди не досягли, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і підлягає стягненню з червня 2017 року. При цьому, позивач просить суд стягнути аліменти у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте ч. 2 ст. 182 СК України (із змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 09.07.2017 року),мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 28 липня 2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 405. Від шлюбу з відповідачкою мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені, шлюб існує лише формально, оскільки вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного, відповідачка довгий час проживає окремо, у них протилежні погляди на шлюб та сім'ю, спільне господарство не ведеться, вони мають окремий бюджет, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач, крім цього, зазначив, що підтримує заявлені вимоги, судові витрати просив віднести на його рахунок; відповідачка вказала, що позов визнає повністю та виявила бажання після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 липня 2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 405. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається здослідженого у судовому засіданні копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися, сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сім'ї стала втрата почуття взаємної поваги та любові між подружжям. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та, що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було укладено 14 квітня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Нововолинського МУЮ Волинської області, актовий запис №64. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2004 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] В шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, причиною цьому стала різниця у поглядах на відносини між подружжям. Зазначила, що часто в сімї виникали непорозуміння і це призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми. На даний час вона не підтримує стосунків з відповідачем, сімя розпалася і подальше її збереження суперечить її інтересам. Оскільки шлюб носить формальний характер, між ними втрачене почуття поваги та любові, просить розірвати шлюб між нею і відповідачем в судовому порядку. Спору про поділ майна набутого у шлюбі немає і між ними досягнуто згоди щодо місця проживання дітей. Також, зазначила, що хоче залишити прізвище набуте у шлюбі. \~ \~ \~ \~ У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позов підтримала, просила його задоволити (а.с.10). \~ \~ \~ \~У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав (а.с.19). Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та наявність законних підстав, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] суд розриває. Також, враховуючи те, що до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд, відповідно до вимог ст.141, ст.142 ЦПК України, стягує з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] 50% сплаченого останньою судового збору, що становить 352,40 грн. і підтверджується документально (а.с.1), а решту 50 %, що також становить 352,40 грн., суд повертає позивачу з державного бюджету. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2012 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 458. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З 2017 року шлюбні відносини між ними припинені. Причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони перестали розуміти один одного, у їх відносинах відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого в сім'ї почали відбуватися сварки, почуття любові та поваги між сторонами повністю втрачено. Подальше збереження шлюбу не можливе. В підготовче засідання позивач не з'явилася, звернувшись до суду з заявою в якій просить цивільну справу за її позовом розглянути у підготовчому засіданні без неї, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, але звернувся до суду з заявою в якій просить цивільну справу розглянути у підготовчому засіданні без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2012 року (а.с. 6), від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). В підготовчому засіданні встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2017 року, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини не поновлювали, а тому суд у відповідності до ст.112 СК України, прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що 21 листопада 2014 року вона уклала шлюб із відповідачем, який зареєстрований виконкомом Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Подружні відносити припинилися ще з 2017 року. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення не згодна. Позивач в письмовій заяві просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини. Із матеріалів справи вбачається, що з 21 листопада 2014 року [PERSON], 1986 року народження, та [PERSON], 1988 року народження, перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконкомом Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис № 11 (а.с. 5). При вирішенні справи суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин щодо відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст. 3, ч. 5, 6 ст. 7, ст. 51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Юридика, 96. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 96 по вулиці Юридика (колишня 26 Бакинських комісарів) в м. Старокостянтинові Хмельницької області. У 1989 році в цьому житловому будинку був зареєстрований її син - [PERSON], [INFO]. З того часу і по 2007 рік вони проживали однією сім'єю. У 2007 році відповідач поїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. З того часу (тобто понад один рік) у вказаному будинку він не з'являвся. Разом із тим, відповідач залишається зареєстрованим у цьому будинку. Факт непроживання [PERSON] у зазначеному житловому будинку можуть підтвердити сусіди позивача: [PERSON], [PERSON] Позивач має намір оформити субсидію для відшкодування оплати за житлово-побутові послуги. Проте перешкодою у цьому є реєстрація місця проживання відповідача у цьому будинку. У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок №96 по вулиці Юридика (колишня 26 Бакинських комісарів) в м.Старокостянтинові Хмельницької області. У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], який з 2007 року у ньому не проживає, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача. Зазначені обставини також підтверджуються: свідоцтвом про право на спадщину за законом; довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міської ради від 15.06.2018 року №4534; актом обстеження житлових умов від 14.06.2018 року, складеним депутатом Старокостянтинівської міської ради [PERSON]; паспортом [PERSON] серії НА №982097. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м.Старокостянтинів, вул. Юридика, 96.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05 жовтня 1996 року. Від спільного життя мають чотирьох дітей. Однією сім'єю проживали до грудня 2017 року. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння.Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 05 жовтня 1996 року зареєстрували шлюб у виконкомі Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що складено відповідний актовий запис за №3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 4). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а. с. 5-6). Як вбачається з позовної заяви, основою розпаду сім'ї послугувало те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Відповідно до ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 352,40 грн. понесених та документально підтверджених судових витрат, а також повернути позивачу з державного бюджету судовий збір в сумі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

19 червня 2018 року [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] якою просила розірвати зареєстрований шлюб із відповідачем. Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2008 року. Подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. 22 червня 2018 року Ухвалою суду було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загально позовного провадження. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON], перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2008 року. Подружжя від шлюбу має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина за домовленістю сторін, залишається проживати разом з матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved