Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

20 квітня 2021 року [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . Син проживав з матір`ю, але в грудні 2020 року опинився в Центрі соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР, з якого позивач забрав його проживати до своєї сім`ї. Оскільки дитина має сильний психоемоційний зв`язок з батьком, в її інтересах позивач просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з ним. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, призначено розгляд справи по суті. Від відповідача відзив на позов не надійшов. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просив судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Синько Т.М. письмово просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимогу підтримала, просила ухвалити рішення згідно з чинним законодавством. Судом вжито усіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, однак, відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила та не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.10). Батьки в зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно з актом про вибуття дитини у сім`ю (встановлення батьківства) від 02 лютого 2021 року, складеного адміністрацією комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» Дніпровської міської ради, дитину [PERSON] передали до сім`ї батька [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 1722 від 09 лютого 2021 року позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з наданими документами (а.с.13-14) домоволодіння за вказаною адресою належить позивачу. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного працівниками Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , для проживання, навчання та відпочинку дитини є необхідні меблі, в житловій кімнаті чисто, для дитини створено дитячий куток (а.с.28). Відповідно до наданих позивачем документів зазначена квартира належить йому на праві власності (а.с.15-16). Згідно з психологічним висновком спеціаліста дипломованого психолога [PERSON] за зверненням [PERSON] проведено психодіагностичне обстеження з ним, за результатами якого встановлено, що [PERSON] має стабільний психоемоційний стан, високу самооцінку, урівноважений, стриманий, дитина дуже психоемоціонально прив`язана до батька, у [PERSON] підвищується тривога, коли спеціаліст запитує про матір, дитина замикається та шукає безпечне місце (а.с.38-45). Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/3-50 від 21 травня 2021 року комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком. З зазначеного висновку вбачається, що мати [PERSON] була запрошена на засідання комісії належним чином, але не з`явилася, відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Батько [PERSON] має стабільний дохід, на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.36-37). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з частинами 2, 8, 9 та 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Дана позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Таким чином, батько і мати мають рівнозначні права при визначенні місця проживання дитини. Пріоритет мають лише інтереси самої дитини. Отже, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про сина, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Суд врахував, що дитина має стійкий психоемоційний зв`язок з батьком, який бажає піклуватися про сина та виховувати його, матеріалами справи підтверджено, що за вищевказаною адресою проживання дитини створені всі умови для проживання та розвитку [PERSON] . Враховуючи викладене, виходячи, насамперед, з інтересів дитини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина сторін [PERSON] з батьком. У відповідності до положень ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати [PERSON] , а саме судовий збір у розмірі 908 грн.(а.с.1) На підставі викладеного,

Outcome: approved