Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

21.08.2013 року позивач звернулась до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким встановити ідеальні частки подружжя [PERSON] та [PERSON] в спільно нажитому майні - автомобілю «Mersedes-Benz 200» складають по 12. Присудити [PERSON] замість її частки сумісно набутого майна із [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 32 583 гривень, та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що 30 грудня 2000 між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, яке підлягає розподілу, у зв'язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. В судові засідання, які призначались на 18.03.2014 року та 14.04.2014 року відповідач [PERSON] та його представник не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, 14.04.2014 року представник [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить суд відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що він приймає участь в слідчих діях Управління Міндоходів і зборів, які мають розпочатися ніби-то о 10.00 годині, однак жодних доказів цього суду надав. Таким чином суд вважає, що відповідач та його представник, нехтуючи своїми правами та обов'язками, передбаченими ст. 27 ЦПК України, не з`явились до суду з неповажних причин, що, враховуючи строки перебування справи в провадженні суду (вісім місяців!) та вимоги Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, дає можливість розглянути справу у їх відсутність, за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що 30 грудня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 1113, вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 6). [PERSON] перебуваючи в шлюбі з [PERSON], 21.08.2003 року уклав з ВАТ КБ «НАДРА» кредитний договір № 05/08/2003/840-К/186, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 2 900 дол. США, строком до 21 серпня 2006 року, зі сплатою річних процентів за користування кредитом із розрахунку 17 %. Згідно п. 3.1. Договору, в якості забезпечення виконання умов по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом , сплати пені, штрафів, а також відшкодування шкоди пов`язаних з порушенням умов цього договору Позичальник передав Банку в заставу автомобіль марки MERCEDES-BENZ, держ.номер [NUMBER], який належить останньому на праві приватної власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого МРЕО-1 УДАІ ГУМВС України в Одеській області 20 серпня 2003 року. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: транспортний засіб «Mersedes-Benz 200» державний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], вказане також визнає відповідач у своєму зустрічному позові, який ухвалою суду від 14.04.2014 року залишений без розгляду. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Стаття 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та

Outcome: partial