Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

21 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON] та на підставі договору про надання правової допомоги адвокат [PERSON] до об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 24 липня 2016 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сестрі її чоловіка - [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 3,0896 га, розташована на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської селищної ради Краснолиманського району). Після смерті [PERSON] 30.12.2006 року відкрилася спадщина, що складалася із вказаної земельної ділянки, яку фактично прийняв чоловік позивача [PERSON], та за життя не встиг оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину. 24 липня 2016 року [PERSON] помер. Після його смерті позивач як єдина спадкоємиця у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 10 серпня 2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна (земельної ділянки) спадкодавцеві [PERSON] Тому позивач звернулася до суду та присить визнати за нею право власності на спадкове майно. Заявник [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі (а.с. 43). Представник заявника [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі (а.с. 54). Представник заявника [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі (а.с. 53). Представник заінтересованої особи Лиманської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надав суду заяву, в якій проти вимог заявника не заперечував, просив ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглянути без участі представника (а.с.50-51). Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 009071, виданого 16 травня 2003 року Кіровською селищною радою, на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0896 га, кадастровий номер 1423055700:03:001:0105, яка розташована на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської селищної ради Краснолиманського району) Донецької області (а.с. 24). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-НО № 180068, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 13 лютого 2007 року, [PERSON] померла 30 грудня 2006 року (а.с. 22). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася із вказаної земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був [PERSON], який є її рідним братом, що підтверджується рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 листопада 2017 року (а.с. 39-41). Згідно інформації, наданої Лиманською держвною нотаріальною конторою 07 грудня 2017 року, після смерті [PERSON] [PERSON] фактично прийняв спадщину (а.с. 52). Однак, свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не отримав та 24 липня 2016 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 947630, виданого 27 липня 2016 року Краснолиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 23). Так, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0896 га, кадастровий номер 1423055700:03:001:0105, яка розташована на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської селищної ради Краснолиманського району) Донецької області, ринкова вартість якої згідно висновку експерта станом на 16 серпня 2017 року складає 93615,00 гривень (а.с. 37). Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується, наданою позивачем копією рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 вересня 2017 року (а.с. 25-26). Згідно відомостей, наданих 07 грудня 2017 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори, єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину, є його дружина - позивач [PERSON] (а.с. 52). У встановленому законом порядку [PERSON] прийняла спадщину (а.с. 52), однак, постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна (земельної ділянки) спадкодавцеві (а.с. 15). \~Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України,\~\~ЦК України,\~ЗК України\~та\~ЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41,\~55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3\~ст.1296 ЦК України).\~\~\~\~ \~\~\~\~ Згідно із\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу\~ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст. ст. 81,\~131 ЗК України\~передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1\~ст.1297 ЦК України). Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, що входить до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування, відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки земельна ділянка, розташована на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської селищної ради Краснолиманського району) Донецької області, правомірно належала [PERSON], та які в подальшому прийняв у спадщину [PERSON]. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved