Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. 1.1. В червні 2019 року [PERSON] звернувся з вказаним позовом та посилається на те, що 18 грудня 1993 року його батько [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». 1 вересня 1999 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220886001:01:021:0089 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в СТ «Меліоратор» на території Процівської сільської ради Бориспільського району. Ця земельна ділянка була придбана відповідачем під час шлюбу з [PERSON] та була об`єктом спільної сумісної власності подружжя. [INFO] [PERSON] помер. Ця обставина свідчить про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку. До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , ввійшло право власності на 1/2 частку в земельній ділянці. За час свого життя [PERSON] не склав заповіт, після його смерті спадкування здійснюється за законом. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Він у встановленому порядку прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] . Однак постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що частка спадкодавця в земельній ділянці залишилась не визначеною. Тому [PERSON] просить суд визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,060 га з кадастровим номером 3220886001:01:021:0089 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в садовому товаристві «Меліоратор» на території Процівської сільської ради Бориспільського району, становила 1/2 частку. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 31 липня 2019 року (а.с.64-65) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 13 грудня 2019 року (а.с.85-86), у Сьомої київської державної нотаріальної контори була витребувана копія спадкової справи №193/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 2.3. Іншою ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 13 грудня 2019 року (а.с.85-86), до участі у розгляді цивільної справи був залучений [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 27 січня 2020 року (а.с.173-174), було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 2.5. Іншою ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 27 січня 2020 року (а.с.173-174), було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування у Маньківської державної нотаріальної контори копії договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного [PERSON] в період часу з 1993 року до 1996 року. 2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року (а.с.175-176) підготовче провадження було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2.7. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 5 червня 2020 року (а.с.198-199), допит свідка [PERSON] був виключений з порядку дослідження доказів. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов, наполягає на його задоволенні. 3.2. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що 29 березня 1996 року [PERSON] за договором купівлі-продажу продала [PERSON] жилий будинок з надвірними спорудами в с. Березівка Маньківського району Черкаської області. Грошові кошти, отримані від продажу домоволодіння, були передані [PERSON] . Вона витратила їх на придбання спірної земельної ділянки. Ці обставини свідчать про те, що вказана земельна ділянка є об`єктом особистої приватної власності [PERSON] . Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. [INFO] помер [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18 липня 2018 року (а.с.12). 4.2. Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51480177 від 4 квітня 2018 року (а.с.103) вбачається, що за час свого життя [PERSON] не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснюється за законом. 4.3. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] , яка була дружиною спадкодавця, а також його сини [PERSON] та [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18 грудня 1993 року (а.с.100), а також копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 5 липня 1972 року (а.с.107) та серії [NUMBER] від 20 вересня 1978 року (а.с.109). 4.4. Спірні правовідносини є комплексними, оскільки вони регулюються одночасно книгою шостою «Спадкове право» ЦК України та главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» СК України 5. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. а. щодо здійснення права на спадщину. 5.1. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 5.2. Згідно з ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. б. щодо складу спадщини. 5.3. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 5.4. Згідно з ч.1 ст.70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 5.5. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 5.6. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. 5.7. Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. 5.8. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.4 інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1, 2 ст.71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст.368 ЦК України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної потерпілому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». в. норми процесуального права. 5.9. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом. 5.10. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 5.11. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверд-жують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. 5.12. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 5.13. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.263 цього Кодексу судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 5.14. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо здійснення права на спадщину. 6.1. 4 квітня 2018 року [PERSON] подала до Сьомої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.96). Крім того, 19 червня 2018 року [PERSON] та [PERSON] також подали до вказаної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.104 зворот, а.с.105). Ці обставини свідчать про те, що кожен спадкоємець за законом у встановленому порядку прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] . 6.2. З огляду на це суд вважає, що [PERSON] має право заявляти позовні вимоги, що стосуються визначення складу спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] щодо складу спадщини. 6.3. 18 грудня 1993 року [PERSON] уклав з [PERSON] шлюб, зареєстрований відділом ЗАГС Харківського району м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був зроблений запис за №409. Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18 грудня 1993 року (а.с.79). 6.4. 1 вересня 1999 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріаль-ного округу Кузьміченком А.П. та зареєстрований в реєстрі за №2288 (а.с.80-81). За цим договором [PERSON] придбала за грошові кошти в розмірі 3605 гривень земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в СТ «Меліоратор» на території Процівської сільської ради Бориспільського району. 6.5. 6 грудня 1999 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії IV-КВ №060225 (а.с.82-83). Зі змісту довідки про присвоєння кадастрового номера (а.с.84) вбачається, що придбаній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер: 3220886001:01:021:0089. 6.6. У зв`язку з тим, що земельна ділянка була придбана в період часу, протягом якого [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , презюмується, що на підставі ч.1 ст.60 СК України земельна ділянка була об`єктом їх спільної сумісної власності. В матеріалах цивільної справи відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази, які спростовують презумпцію спільності майна подружжя та доводять, що земельна ділянка була придбана за особисті грошові кошти відповідача. 6.7. Зокрема, в матеріалах цивільної справи міститься копія договору купівлі-продажу домоволодіння, укладеного 29 березня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.187-188). За цим договором [PERSON] за грошові кошти в розмірі 103000000 карбованців відчужила жилий будинок з надвірними спорудами в с. Березівка Маньківського району Черкаської області. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та її представник [PERSON] не подали суду допустимі докази на підтвердження того, що грошові кошти, отримані від продажу домоволодіння, були передані відповідачу та в подальшому витрачені ним на придбання земельної ділянки. Тому договір купівлі-продажу домоволодіння є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. 6.8. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] показали, що від продажу домоволодіння в с. Березівка Маньківського району Черкаської області були отримані грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, які були передані [PERSON] . В подальшому вона витратила ці грошові кошти на придбання спірної земельної ділянки. Однак за правилами п.2 ст.44, ст.46 ЦК України 1963 року, що був чинним до 1 січня 2004 року, передача фізичними особами грошових коштів в розмірі понад сто карбованців потребувала письмового оформлення та не могла підтверджуватись показаннями свідків. Аналогічні правила містяться в п.3 ч.1 ст.208, ч.1 ст.218 ЦК України, чинного з 1 січня 2004 року, щодо суми, яка перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Тому показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є недопустимими доказами в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. Крім того, між договором купівлі-продажу домоволодіння та показаннями вказаних свідків існують істотні суперечності щодо розміру та валюти грошових коштів, отриманих від продажу жилого будинку з надвірними спорудами в с. Березівка Маньківського району Черкаської області. 6.9. З огляду на це суд дійшов до глибокого та безсумнівного переконання, що земельна ділянка площею 0,060 га з кадастровим номером 3220886001:01:021:0089 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташована в СТ «Меліоратор» на території Процівської сільської ради Бориспільського району, була об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та відповідача. 6.10. У зв`язку зі смертю [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку припинилось: [PERSON] набула право власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна, а право власності на іншу 1/2 частку в земельній ділянці ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Однак постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори №1509/02-31 від 6 червня 2019 року (а.с.52) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відносно частки в спірній земельній ділянці. 6.11. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення спадкових прав позивача належить визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,060 га з кадастровим номером 3220886001:01:021:0089 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в СТ «Меліоратор» на території Проців-ської сільської ради Бориспільського району, становила 1/2 частку. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат належать витрати на професійну правничу допомогу. 7.2. Згідно з ч.4, ч.5 ст.137, ч.1 ст.141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 7.3. [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.2). Крім того, позивач витратив грошові кошти в загальному розмірі 23500 гривень на оплату професійної правничої допомоги (3000 х 4 + 4500 х 2 + 1000 + 1500). Ця обставина підтверджується копіями меморіальних ордерів (а.с.209-210, 224-229). Пред`явлений ним позов задоволений в повному обсязі. 7.4. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок. Водночас, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23500 гривень не відповідають ані складності цивільної справи, ані ціні пред`явленого позову. Крім того, стягнення з відповідача судових витрат в такому значному розмірі буде надмірним та нічим невиправданим фінансовим тягарем для [PERSON] . Тому розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 5000 гривень.

Outcome: approved