Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

20 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 07.07.2012 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що протягом останніх двох років між сторонами склались ненормальні стосунки, часто виникають сварки з різних причин сімейного життя в звязка уз відсутністю порозуміння та різними поглядами на життя. На даний час сторони припинили подружні стосунки та спільне проживання. Позивач вважає неможливим подальше спільне проживання та збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. Спору про місце проживання дитини сторони не мають, донька проживає з позивачкою. Спір про поділ майна відсутній. 22.05.2017 року за клопотанням відповідача [PERSON] подружжю було надано строк для примирення тривалістю два місяці, до 24.07.2017 року. 24.07.2017 року позивач надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує, зазначає, що примирення подружжя не відбулось, наполягає на розірвання шлюбу. Відповідач надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти розірвання шлюбу заперечує, причини не зазначає, які заходи вжито для примирення не вказує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 07.07.2012 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис №621, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 6). Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає, спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобовязані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення не відбулось, і позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем, згідно її заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved