Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

20.09.2018 позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2367. Посилається у позові на те, що 09.10.2015 між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] Зазначено, що протягом останнього часу сімейні відносини між ними погіршилися, хоча вони й проживають разом, але не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Виникли непорозуміння, які мають не тимчасовий характер, що фактично призвели до припинення шлюбних відносин. Вважає подальше збереження шлюбу неможливим, наміру поновлювати шлюбні відносини не має. Посилалася на те, що їхня з відповідачем сім`я остаточно розпалась, Вказала на те, що майнових спорів між сторонами немає, малолітня дитина буде проживати після розірвання шлюбу з нею. Ухвалою судді від 24.09.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.01.2019. Ухвалою судді від 24.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12.03.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що на даний час сторони разом із сином постійно проживають та ведуть сумісне господарство в Чеській Республіці в м. Прага, вся родина має дозвіли на постійне проживання. Відповідач стверджував, що сторони мають нормальні шлюбні стосунки, хоча були певні непорозуміння влітку 2018 року з приводу подальшого ведення бізнесу в Чеській Республіці. Відповідач вважає, що розірвання шлюбу суперечить не лише інтересам сторін, а й їхньої малолітньої дитини. З огляду на наведене, просить також надати строк на примирення. 08.04.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказує на те, що зазначені у відзиві відомості не відповідають дійсним обставинам. Позивач посилається на те, що після подання у вересні 2018 року даної позовної заяви до суду, сторони припинили спільне проживання та відповідно ведення сумісного господарства. Позивач вказує на свою категоричну позицію з приводу розірвання шлюбу та небажання продовжувати подружні відносини, а тому вважає, що збереження сім`ї є неможливим. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні категорично заперечував проти позову. Наполягав на примиренні сторін. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 09.10.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано 09.10.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №2367. Судом встановлено, що у шлюбі у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Суперечності, що виникали між ними, привели до її розпаду. Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, ведення домашнього господарства. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі; відсутність взаємної підтримки, як подружжя, категорична позиція позивача з приводу розірвання шлюбу та її небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги позицію відповідача з приводу можливості збереження сім`ї огляду на те, що згідно наданих відповідачем пояснень у судовому засіданні, вбачається, що за час перебування справи в суді, проживаючи в сусідніх кварталах у Чеській республіці, відповідач не вчинив дій для примирення з дружиною, у свою чергу позивачка не уникає спілкування з відповідачем, та останній також, безперешкодно зі сторони позивачки, має можливість спілкуватися з дитиною. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved