Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

20 лютого 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що 31 липня 2008 року в межах розслідування кримінальної справи слідчим було накладено арешт на зазначену квартиру, а вироком Хмельницького міськрайонного суду від 5 березня 2012 року [PERSON] було засуджено за ч.1,ч.5 ст.191 КК України до 5 років позбавлення волі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що квартиру [ADDRESS] було придбано за договором дольової участі позивачкою та її покійним чоловіком [PERSON], однак право власності на цю квартиру було зареєстровано за [PERSON] з огляду на що, [PERSON] просить її позов задовольнити, звільнити з-під арешту квартиру та виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про накладення арешту. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Представник відповідача реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи ТОВ «Рошен Хмельницький» в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що власником цієї квартири є [PERSON], тому підстав для задоволення позову не має. Представник третьої особи ХМВ УМВС у Хмельницькій області подав письмове заперечення проти позову, зазначив, що [PERSON] право власності на спірну квартиру набув на підставі договору дарування, тому у [PERSON], відсутнє право власності на неї, крім цього вироком Хмельницького міськрайонного суду зазначену квартиру звернуто в рахунок погашення збитків ТОВ «Рошен Хмельницький». Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 31 грудня 2004 року належить квартира [ADDRESS], яка була подарована [PERSON] та [PERSON] Право власності на неї зареєстровано 35 січня 2005 року. Зазначені обставини підтверджуються копією відповідного договору, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 31 липня 2008 року слідчим СВ ХМВ УМВС України в Хмельницькій області було винесено постанову про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] для забезпечення цивільного позову. З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі цієї постанови було здійснено запис про накладення арешту. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 5 березня 2012 року [PERSON] було засуджено за вчинення злочинів передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України до 5 років позбавлення волі, а квартиру [ADDRESS] звернуто в рахунок відшкодування збитків. Цей вирок набрав чинності 8 травня 2012 року. Ст.328 ЦК України та ст.12 Закону України «Про власність», (який був чинний на момент набуття права власності на квартиру [PERSON]) визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч.ч.3,4 ст.334 цього Кодексу право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Посилання позивачки та її представника на існування договору дольової участі на будівництво, який був укладений померлим, 25 лютого 2012 року чоловіком [PERSON] із ЗАТ «Електромонтаж-466»№43-ж 99 від вересня 1999 року, додаткової угоди за жовтень 2004 року, в якій було передбачено можливість передачі [PERSON] квартири [PERSON], квитанції про сплату коштів - позику на індивідуальне будівництво за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2005 року, січень - грудень 2006 року, січень-грудень 2007 року, березень 2008 року не доводить обставин того, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки у встановленому законом порядку право власності на неї було набуто [PERSON], що підтверджено в судовому засіданні правовстановлюючими документами, за таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має, оскільки позивачкою в судовому засіданні не доведено порушення, оспорювання чи невизнання її прав, свобод чи інтересів з боку відповідачів. Враховуючи, що єдиним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] суд приходить до висновку, що не підлягає задоволенню і інша вимога щодо зобов'язання виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про накладення арешту, оскільки підстави для цього визначені законодавством відсутні. Судові витрати по справі відповідно до ст..88 ЦПК України покласти на позивача.

Outcome: dismissed