Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

\~ \~ \~\~21 березня 2016 року \~позивач звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовом до [PERSON] управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання за ним права власності на земельну частку ( пай) із земель запасу. Розташованих в межах території Новобузького району Миколаївської області, у розмірі 5,62 умовних кадастрових гектарів. Позовні вимоги обґрунтував наступним. Позивач працював трактористом в КПСП ім..Коцюбинського, будучи членом даного субєкта господарювання. Рішенням загальних зборів СЗАТ ім. Коцюбинського ( бувшим КПСП ім. Коцюбинського) від 10.01.2000 року, протокол № 1, позивачу була виділена земельна частка ( пай) із земель резерву колективної власності. Однак до березня місяця 2014 року позивачу не було відомо про дане рішення. У звязку із тим, що позивач давно хворіє на тяжке захворювання зору і в вересні 2014 року йому була проведена операція, він не міг дізнатися про прийняте рішення, оскільки самостійно позивач пересувається дуже погано, і потребує постійного стороннього дозволу. Від сина позивач дізнався про своє право на земельну частку пай та почав робити запити, як письмові так і усні, до компетентних органів із метою виділення йому такої земельної ділянки. Оскільки в досудовому порядку йому не вдалось захистити своє право та отримати земельну частку ( пай) в натурі , то\~вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду для захисту його порушеного права на отримання земельної ділянки у приватну власність. \~\~\~\~В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав, зазначених у позові. \~\~\~\~В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Миколаївській області [PERSON] позовні вимоги не визнала. Суду вказала, що рішенням зборів СЗАТ ім..Коцюбинського від 10.01.2000 року була виділена земельна ділянка ( пай) із земель резерву колективної власності, але право на земельну частку (пай) позивач до цього часу не оформив. З цього часу позивач повинен був дізнатися про порушення свого права і з цього часу почався перебіг позовної давності щодо визнання права на земельну частку (пай), тобто на думку представника відповідача позивач пропустив строк позовної давності за заявленими позовними вимогами, а тому у задоволені позову слід відмовити. \~Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. \~\~\~\~В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював в колгоспі ім..Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області з 15.09.1979 року до 21.03.1994 року, та з 30.04.1999 року до 19.12.2000 року (а.с.13). Разом з тим, 15.09.1979 року позивача було прийнято в члени колгоспу ім. Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області, а 01.09.1992 року його було виключено із членів колгоспу за систематичне порушення трудової дисципліни ( а.с.11). 16.05.1992 року позивача знову було прийнято в члени КПСП ім..Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області, а 28.09.1992 року остаточно було виключено із членів КПСП ім..Коцюбинського за прогули ( а.с.11-12). Крім того, як видно із копії Протоколу № 2 від 14 березня 2000 року ( витяг) правління СЗАТ ім..Коцюбинського вирішило прийняти в члени Товариства [PERSON] ( а.с.17) Відповідно до копії Протоколу № 8 ( витяг) від 19.12.2000 року на засіданні правління СЗАТ ім..Коцюбинського було прийнято рішення рекомендувати загальним зборам товариства виключити з членів акціонерного товариства за прогули [PERSON] ( а.с.18) Однак, доказів того, що рішенням загальних зборів все ж таки були затверджені рекомендовані вищезазначені вказані рішення Правління,\~ позивачем суду не надано. Відповідно до довідки відділу Держкомземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області від 04.11.2014 року за вих.. № 1356 Державний акт на право колективної власності на землю КПСП ім..Коцюбинського отримало 30.05.1994 року, і до списку членів господарства позивач включений не був ( а.с. 15). Відповідно до протоколу № 1 Загальних зборів сільськогосподарського закритого акціонерного товариства ім. Коцюбинського від 10.01.2000 року вирішили наділити земельну частку ( пай) виділену з земель резерву в розмірі 6,46 га [PERSON] І як видно дане питання розглядалось на підставі заяв членів СЗАТ ім. Коцюбинського ( а.с.16). Отже, в період з 10.01.2000 року коли було прийнято рішення про виділення позивачу земельної частки ( пай) виділену з земель резерву в розмірі 6,46 га і до 19.12.2000 року позивач працював у господарстві і обєктивно міг і повинен був знати про результати розгляду його заяви про виділення йому земельної частки ( паю). В судовому засіданні позивач пояснив, що він не цікавився виділенням йому земельної частки (паю) в той період коли працював у господарстві, оскільки на той час він не бажав отримання такої земельної ділянки, вона йому не була потрібна. А на даний час у нього скрутне матеріальне становище, він дізнався, що йому все ж таки була виділена земельна частка (пай), а тому він вирішив все ж таки отримати її. Частиною третьою ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, визнанням права. Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Разом із тим, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом у березні 2016 року, через 16 років після того, як рішенням загальних зборів СЗАТ ім. Коцюбинського 10.01.2000 року йому було наділено земельну частку. Позивач та його представник вказують, що про порушене право позивач дізнався лише у 2014 році, оскільки позивач тяжко хворів, не мав можливості раніше дізнатися про порушене своє право, а тому не вважають, що позивачем пропущений строк позовної давності, тому і не заявляють клопотання про його поновлення. Відповідно до ст.71 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР). Статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін по справі. Згідно із ч.1 ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР) Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), правовідносини, які виникли до набрання ним чинності, повинні регулюватися законодавством, яке діяло на час їх виникнення, а пунктом 6 передбачено застосування його правил про позовну давність до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Про порушення свого права на отримання земельної частки (паю) [PERSON] дізнався або міг дізнатися у 2000 році, а саме з 10.01.2000 року до 19 грудня 2000 року, оскільки він\~ працював у даному господарстві. А твердження позивача про те що він тяжко хворів не підтверджені належними доказами. Позивачем надано суду медичні документи про те, що у вересні 2014 року йому було проведено операцію 05.09.2014 року, діагноз зріла вікова катаракта правого ока. Натомість, будь-яких медичних документів, про те, що позивач хворів у період з 2000 року до 2014 року суду не надано, і як пояснив суду позивач такі документи відсутні, оскільки за медичною допомогою раніше він не звертався. Суд вважає, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності, клопотань про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не заявлено, а тому у позові слід відмовити. У звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відповідно до вимог ст..88 ЦПК України слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed