Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

20 травня 2019 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить: -встановити факт його постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 6,59 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, та належала [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Приазовською РДА 14.11.2003 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В позовній заяві позивач посилається на підстави, передбачені ст..ст. 16, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України. Ціна позову зазначена 146845, 89 грн. Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] в селі Дівнинське Приазовського району Запорізької області. Після її смерті відкрилася спадщина, а саме на земельну ділянку площею 6,59 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, передану для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Приазовською районною державною державною адміністрацією Запорізької області 14.11.2003 року. Спадкодавець за життя склала на ім`я позивача заповіт, інших спадкоємців немає. З 11 червня 2012 року позивач розірвав шлюб з дружиною, та після чого переїхав жити до матері в село Дівнинське Приазовського району Запорізької області, оскільки не мав постійної роботи та його мати у зв`язку з похилим віком потребувала постійного догляду. [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої матері, оскільки постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини, вони вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, а після її смерті здійснив поховання. У зв`язку з тим, що проживав разом із спадкодавцем на момент смерті, вважав, що строк для прийняття спадщини не пропустив. 16.04.2019 року звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою, нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку та тим, що його місце проживання не було зареєстроване за однією адресою із місцем проживання матері. Окрім того, після смерті [PERSON] втрачено правовстановлюючий документ державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданий Приазовською районною державною адміністрацією, про що опубліковане оголошення в газеті «Приазовська Новь». Відсутність правовстановлюючого документа унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку. В позові [PERSON] посилається на ст..ст. 328, 392, 1225, 1268 ЦК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 20 травня 2019 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. В заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області Сивун С.С. не з`явився, надав заяву про визнання позову. Окрім того, до заяви додав своє письмове пояснення та пояснення свідка [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання у підготовчому засіданні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, приймаючи визнання позову відповідачем, наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення вимог, так як встановлені наступні обставини та правовідносини. [INFO] [INFO] в селі Дівнинське Приазовського району Запорізької області у віці 82 роки померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 25 липня 2014 року виконавчим комітетом Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Приазовським РВ УМВС України 29.11.2002 року, [PERSON] народився [INFO] в селі Дівнинське Нововасилівського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Його реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (картка фізичної особи платника податків ДПІ в Іллічівському районі м. Маріуполя). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). [PERSON] з 1955 року була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті - [INFO] . З липня 2012 року по лютий 2015 рік [PERSON] проживав за вище наведеною адресою разом з матір`ю [PERSON] по день її смерті, доглядав за нею та здійснював поховання. Заявник є відомим спадкоємцем після смерті матері. Вказані обставини підтверджуються довідками виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області № 153 від 16 квітня 2019 року, № 161 від 26 квітня 2019 року. Факт того, що [PERSON] після розлучення з дружиною в липні 2012 року з міста Маріуполь переїхав до своє матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживав до лютого 2015 року, підтверджується відміткою в паспорті позивача про розірвання шлюбу 11.06.2012 року, письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] , підписи яких засвідчені 14.06.2019 року секретарем виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, та зареєстровано посвідчення за № 17,19. Таким чином із досліджених судом вищенаведених доказів (документів) достовірно встановлено, що [PERSON] з липня 2012 року проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] по день смерті матері [INFO] . Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 14 листопада 2003 року Приазовської районною державною адміністраціє, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 67, [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , на підставі рішення Приазовської РДА від 07 серпня 2002 року № 299 передана у приватну власність земельна ділянка площею 6,59 га розташована на території Дівнинської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства. 09 Квітня 2004 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого належну їй на підставі вище наведеного державного акту земельну ділянку площею 6,59 га заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області Кірпік В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 14. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вище наведеної земельної ділянки., для прийняття якої, згідно матеріалів спадкової справи №36/2019, початої 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Приазовської районного нотаріального округу Коверзнєвим С.В., звернувся єдиний спадкоємець син померлої [PERSON] . Відомості про інших відомих спадкоємців відсутні. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.04.2019 року, вказаний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з пропущенням встановленого строку для прийняття спадщини, передбаченого ст.1270 ЦПК України. Після смерті [PERSON] позивачем втрачено оригінал правовстановлюючого документа, а саме державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданий 14 листопада 2003 року. Про втрату документа в газеті «Приазовская новь» опубліковане оголошення, що підтверджується витягом із газети № 35 (10950) від 08 травня 2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). (стаття 1216 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1ст.1225 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Із досліджених доказів, які є належними і допустимими судом достовірно встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] мала право на земельну ділянку, яке не припинилось внаслідок її смерті, позивач [PERSON] , який являється єдиним відомим спадкоємцем за законом та внаслідок заповіту, з липня 2012 року і на момент смерті матері (23 [INFO] ) проживав із нею, у зв`язку з чим та на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Державний акт на право власності на земельну ділянку був втрачений, у позивача наявна лише його копія, а видача дубліката цього документа законом не передбачена, що унеможливлює оформити право власності на землю в нотаріальному порядку. Пунктами 4.12., 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з ч.2 ст.49 Закону України Про нотаріат нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. На підставі ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В розумінні\~ст.392\~ЦК України,\~право власності\~спадкоємця [PERSON] \~на спадкове\~майно підлягає\~захисту в\~судовому порядку\~шляхом його\~визнання у\~разі,\~якщо таке\~право оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~а також\~у разі\~втрати ним\~документа,\~який засвідчує\~його право\~власності. Одним із завдань цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту невизнаних прав фізичних осіб. Суд вважає, що оскільки позивачем було доведено факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджено належність померлій особі права на власність земельної ділянки і, відповідно, право позивача на спадкування, а закон не дозволяє оформлення права власності в нотаріальному порядку без наявності оригіналу державного акту на земельну ділянку, виданого на ім`я спадкодавця, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Таким чином,\~наявні законні\~підстави для\~ухвалення рішення\~про задоволення\~позову,\~а визнання\~відповідачем позовних\~вимог не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved