Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

20 лютого 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, в якому просить визнати автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію, що становить ? частину вартості автомобіля, а також припинити її право власності на ? частку вказаного автомобіля. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що 10.08.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який був розірваний рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.07.2016 року. В період шлюбу, за спільні кошти, вона та відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набули спірне майно, а саме : автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер [NUMBER], який був оформлений на відповідача [PERSON] Вважає, що спірний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки він набутий в період шлюбу за спільні сумісні кошти. Після розлучення вона з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, тому просить розділити його в судовому порядку, задовольнивши її позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги щодо вартості спірного автомобіля, вказавши, що просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію, що становить ? частку вартості автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер [NUMBER], а саме 66425грн. Інші позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також позивач додатково зазначила, що спірний автомобіль вони придбали 14.08.2013 року у чоловіка, який проживає в м.Дружківка, за 8000 доларів США. Вказані гроші були подаровані їм на весіллі. Так, її бабуся подарувала 5000 доларів США, а мама 5000грн. Всього на весіллі їм було подаровано близько 100000грн. Під час оформлення купівлі-продажу автомобіля, вона присутня не була. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] через його необґрунтованість, та пояснив, що вже давно його мати обіцяла купити йому автомобіль. Приблизно з квітня 2013 року вони почали вибирати автомобіль та, лише за кілька тижнів до весілля знайшли автомобіль, який їм сподобався, а саме CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску. Автомобіль мати купила вже після весілля та оформила автомобіль на нього [PERSON] Автомобіль був придбаний приблизно за 56000грн. Гроші продавцю передавалися особисто матірю біля МРЕВ м.Краматорська, про що продавець написав розписку. На той час у матері в банку був вклад на суму 10000 доларів США, які і були витрачені на придбання автомобіля. Також зазначив, що він не памятає скільки грошей їм з позивачкою подарували на весілля, але памятає, що цих коштів не вистачило щоб покрити понесені витрати. Бабуся позивачки не дарувала їм 5000 доларів США. Вважає, що оскільки автомобіль придбаний за особисті кошти його матері, він не може бути визнаний спільної сумісною власністю подружжя та розділений між ним та позивачкою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя через його необґрунтованість. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Верховний Суд України в своїх рішеннях №6-1568цс16 від 07 грудня 2016 року, №6-399цс17від 05 квітня 2017 року, які у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України, неодноразово висловлював правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. На підставі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст..212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції, актовий запис №511. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 липня 2016 року, яке набрало законної сили 15.07.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також встановлено, що позивач [PERSON] 14 серпня 2013 року, тобто в період шлюбу з [PERSON], придбав у [PERSON] автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, за 58000 гривень, що підтверджується довідкою-рахунком №486882 від 14.08.2013 року, виданою ТОВ АЛМАЛІ», та розпискою [PERSON] від 14.08.2013 року, згідно якої він отримав від [PERSON] гроші в сумі 58000грн. за проданий ним автомобіль. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 05.04.2017 року, середня ринкова вартість автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], становить 132850грн. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] мати позивача [PERSON], пояснила, що зі слів дочки та зятя їй відомо, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, які були подаровані сторонам на весілля. Загальну суму подарованих коштів на весіллі вона не знає. Особисто вона подарувала сторонам 5000 гривень. На другий день весілля бабуся позивачки подарувала молодим долари США. Скільки було доларів, їй не відомо. Свідок [PERSON] бабуся позивача [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що весілля сторін тривало два дні. Перший день святкували в кафе, де вона віддала особисто [PERSON] 10000грн. за організацію весілля. Другий день святкували у неї вдома в с.Шабельківка м.Краматорська. В цей день вона, в присутності [PERSON], подарувала своїй унучці на весілля 5000 доларів США, які вони заробили разом із чоловіком. Її донька [PERSON], при передачі грошей не була присутня, але вона знала про те, що було подаровано 5000 доларів США. На другий день весілля батьків [PERSON] не було. 13.08.2013 року сторони придбали автомобіль, на якому того ж дня приїхали до неї до дому. Вартість автомобіля їй не відома. Свідок [PERSON] мати відповідача [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що на початку 2013 року вона з чоловіком вирішили купити автомобіль, на який тривалий час збирали гроші. Навесні 2013 року син [PERSON] почав шукати варіанти автомобілів, які вони всі разом обговорювали. Незадовго до весілля сина вони знайшли автомобіль, який їм сподобався, та попросили продавця почекати доки син одружиться, на що той погодився. 31 липня 2017 року вона поклала на депозитний рахунок «Сбербанку Росії» 10000 доларів США, які призначалися для покупки автомобіля, з метою їх збереження. 12 серпня 2013 року, після весілля сина, вона зняла вказані гроші. 14 серпня 2013 року вона разом із сином поїхала до МРЕВ м.Краматорська, де передала продавцю [PERSON] за спірний автомобіль 58000 гривень, про що останній написав їй розписку. Після цього вона поїхала додому, а син разом із [PERSON] поїхали оформлювати автомобіль. Також пояснила, що весілля сторін оплачували вона з чоловіком та бабуся позивачки. Всього на весілля було витрачено приблизно 30000 гривень. Це і був їх подарунок сторонам на весілля. Після весілля сторони, на її прохання, повідомили, що їм подарували всього 10000 гривень. Про подарунок бабусі позивачки, вона нічого не чула. Пояснення свідка [PERSON] щодо наявності у неї 10000 доларів США на момент придбання автомобіля підтверджуються дослідженими в судовому засіданні Договором №2620/50/470287 від 31.07.2013 року про відкриття [PERSON] Вкладного Рахунку (вклад «Ощадний») в ПАТ «[PERSON] Сбербанк Росії» на суму 10000 доларів США, а також випискою по рахунку [PERSON], з якого вбачається, що вона 31.07.2017 року поклала на вкладний рахунок в банку 10000 доларів США, які зняла 12.08.2013 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив червні 2013 року він вирішив продати свій автомобіль CHEVROLET AVEO та виклав оголошенні в інтернеті. Наприкінці червня з приводу автомобіля йому подзвонив [PERSON] та вони домовилися зустрітися. На початку липня 2013 року [PERSON] приїхав до нього, подивився автомобіль, сказав, що він йому сподобався і, що оскільки у нього йде підготовка до весілля, то він буде ще думати. На початку серпня 2013 року [PERSON] знову подзвонив йому та сказав, що збирається придбати автомобіль після весілля, після чого вони домовилися про зустріч. З [PERSON] та його батьком вони зустрілися на СТО по бульвару Краматорському в м.Краматорську, де вони подивилися автомобіль та сказали, що будуть його покупати. Через день, приблизно о 9-00 годині, біля МРЕВ м.Краматорська він зустрівся з [PERSON] та його матірю, яка в автомобілі передала йому 58000грн., про що він написав їй розписку. Після цього мати [PERSON] поїхала, а він з [PERSON] поїхали оформлювати автомобіль. Проаналізувавши усі вищезазначені докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що спірний автомобіль придбаний не за спільні сумісні кошти сторін, а за кошти батьків відповідача [PERSON], що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: Договором №2620/50/470287 від 31.07.2013 року про відкриття [PERSON] Вкладного Рахунку (вклад «Ощадний») в ПАТ «[PERSON] Сбербанк Росії», випискою по рахунку [PERSON] та розпискою [PERSON] про отримання ним від [PERSON] грошей за спірний автомобіль, які суд приймає за основу при ухваленні рішення по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] не надала обєктивних доказів на підтвердження тих обставин на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме те, що сторонам на весіллі було подаровано понад 100000 гривень, що її бабуся на другий день весілля подарувала 5000 доларів США і, що саме за ці кошти був придбаний спірний автомобіль. Показання допитаних з боку позивачки свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично та не може прийняти їх до уваги при ухваленні рішення по справі, оскільки ці свідки є близькими родичами позивачки та особами зацікавленими в результатах розгляду справи. До того ж, ці показання свідків в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] не змогла підтвердити розмір подарованих сторонам на весілля грошових коштів, в тому числі бабусею позивачки. Показання свідка [PERSON] про те, що вона подарувала своїй онучці 5000 доларів США жодним обєктивним доказом в судовому засіданні не підтверджено, як і не підтверджено наявність у свідка цих грошових коштів. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що спірний автомобіль не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому у позові [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Як зазначалося вище, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, суд на підставі ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави недоплачену суму судового збору, з урахуванням її уточнень вартості автомобіля, у розмірі 24,25грн.

Outcome: approved