Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

21.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати батьківство [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, відносно малолітнього [PERSON], народженого 04.03.2016 року в Туреччині, громадянина України. Свої вимоги мотивував тим, що в 2014 році він познайомився з [PERSON], що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з яким з 2015 року вона проживала окремо та не підтримувала сімейних відносин. Позивач стверджує, що в результаті особистих стосунків під час спільного проживання його з [PERSON], остання завагітніла та народила 04.03.2016 року дитину, сина [PERSON]. Оскільки Сімейним Кодексом України встановлена презумпція, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя, позивач та [PERSON] не можуть зареєструвати батьківство позивача щодо його сина [PERSON]. Зважаючи на те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано лише в січні 2016 року, то в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження позивача не можливо записати батьком дитини. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], яка представляє інтереси [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 04.07.2016 р., укладеного в м.Стамбул, Туреччина, та ордеру №189954 від 20.07.2016 р., позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити та пояснила, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом у Туреччині та є батьками новонародженої дитини. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, підтвердила, що, дійсно, з квітня-травня 2015 року її довірителька не підтримувала шлюбних стосунків з [PERSON] та зазначила, що батьком дитини є саме позивач. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, також зазначив, що його довіритель не може бути батьком народженої дитини, оскільки сімейних відносин з [PERSON] з весни 2015 року його довіритель не підтримував, спільного господарства не вів. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України.. Судом встановлено, що 16 квітня 1994 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Дяковська) [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 409. Подружжі стосунки між сторонами не склались, у звязку з чим заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2016 року по справі № 520/17435/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У судовому засіданні сторони підтвердили той факт, що з весни 2015 року відповідач [PERSON] та відповідачка [PERSON] не підтримували шлюбних стосунків та проживали окремо, оскільки остання з цього часу знаходилась в Турецькій Республіці та перебувала у фактичних шлюбних стосунках з позивачем [PERSON], проживаючи з ним разом однією сім'єю в отелі міста Стамбул. За час спільного проживання у позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] народилась дитина, що підтверджується довідкою про народження, виданої лікарнею Газіосманпаша, в м. Стамбул, Турецької Республіки, згідно якої вбачається, що [PERSON] 04.03.2016 року народила хлопчика вагою 2690 грам. Довідка підписана відповідальним директором професором Муслюм Чічек. Оригінал довідки та перекладу оглянутий судом та сторонами справи, копія долучена до матеріалів справи. Також, суду було надано довідку про обстеження в лікарні новонародженої дитини від 05.03.2016 року щодо перевірки слуху новонародженого. З даної довідки та пояснень представників [PERSON] та [PERSON] вбачається, що під час обстеження дитини був особисто присутній [PERSON], який назвався батьком дитини. Оригінал довідки оглянутий судом та сторонами, копія долучена до матеріалів справи. Представники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнали, що [PERSON], з яким [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі по січень 2016 р., не є батьком народженого 04.03.2016 р. Давіда. Представники [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що батьками народженого 04.03.2016 р. Давіда є [PERSON] та [PERSON]. Докази подання спільної заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до органів РАЦС відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Часиною 2 ст. 122 СК України передбачено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Частиною 2 даної статті встановлено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матірю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідно ст. 129 CK України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. На думку суду, позивач повинен бути офіційно визнаним батьком дитини, оскільки відповідач [PERSON] заперечує своє батьківство відносно вказаної дитини, в той час як як позивач [PERSON] визнає батьківство, що не заперечується матірю дитини [PERSON] Судом також встановлено, що хлопчика, народженого 04.03.2016 року гр.. [PERSON] до теперішнього часу в органах реєстрації актів цивільного стану не зареєстровано. Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір'ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач піклується про дитину, матеріально її утримує і вважає себе батьком дитини, дитина схожа на нього і не має ніяких сумнівів про те, що він є батьком дитини У ст. 128 СК України насамперед йдеться про „визнання, а не „встановлення батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтуєть\-ся на встановленні певних обставин. Відповідно до цього ви\-знання батьківства судом можливе лише завдяки встановлен\-ню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та запере\-чення сторін, та інші обставини, що мають значення для прави\-льного вирішення справи.

Outcome: approved