Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

21.05.2019 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що її мати [PERSON] з 31.12.1953 р. перебувала в шлюбі з [PERSON] , та мешкали в квартирі [ADDRESS] . [INFO] р. померла її мати [PERSON] .. Так як її вітчим [PERSON] був людиною похилого віку та потребував сторонньої допомоги, з березня 2004 р. вона була зареєстрована та мешкала в квартирі [ADDRESS] , разом зі своїм вітчимом. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина - квартира [ADDRESS] , яка складається з 1 кімнати житловою площею 17,2 кв.м., кухні 8,0 кв.м., вбиральні 3,8 кв.м., коридору 3,8 кв.м., кладової 0,7 кв.м., та яка належала [PERSON] на праві приватної власності. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] в КП «Криворізьке бюро технічної інветаризації» 19.09.2003 р. в книзі 126П-50 за № 50. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті являвся його син [PERSON] . Але ні у встановлений законом шестимісячний строк, ні після спливу шести місяців [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не звертався. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] по теперішній час вона сама мешкає в квартирі, веде домашнє господарство, сплачує комунальні платежі, тобто фактично відкрито та безперервно володіє квартирою до теперішнього часу більш ніж 10 років. Відповідач відгук на позов не надав, але надав заяву про те, що вирішення питання по справі залишає на розсуд суду, тобто фактично його визнав. Дослідивши матеріали справи докази: копії: договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 12.09.2003 р.; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.09.2003 р.; технічного паспорта на квартиру; свідоцтва про народження; свідоцтв про одруження; свідоцтв про смерть; акту від 07.05.2019 р. з місця проживання; звіту оцінки вартості квартири (а.с. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15-20), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] матір позивача, з 31.12.1953 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мешкали в квартирі [ADDRESS] . [INFO] р. померла [PERSON] . У зв`язку з тим, що вітчим позивача - [PERSON] потребував сторонньої допомоги, [PERSON] з березня 2004 р. була зареєстрована та мешкала в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується актом від 07.05.2019 р., разом зі своїм вітчимом. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина - квартира [ADDRESS] , загальною площею 34,4 кв.м., яка складається з 1 кімнати житловою площею 17,2 кв.м., кухні 8,0 кв.м., вбиральні 3,8 кв.м., коридору 3,8 кв.м., кладової 0,7 кв.м., та яка належала [PERSON] на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.09.2003 р. посвідченого приватним нотаріусом Рукавіциною Н.В. за № 403955, укладеного між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] в КП «Криворізьке бюро технічної інветаризації» 19.09.2003 р. в книзі 126П-50 за № 50. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] являвся його син [PERSON] . Але у встановлений законом строк, та після його спливу [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не звертався. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] по теперішній час позивач сама мешкає в квартирі [ADDRESS] , веде домашнє господарство, сплачує комунальні платежі, тобто фактично відкрито та безперервно володіє квартирою до теперішнього часу більш ніж 10 років. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України і вони свідчать про те, що [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше ніж десять років, тому набула право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Тому, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved