Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

20 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого усунути йому перешкоди у користуванні, володінні та розпорядження власністю шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Ал-Твежри [PERSON] [PERSON], Шалап [PERSON] Шалап, [PERSON] Адешегун, Нгуєн Хионг, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],такими, що втратили право користування 28/100 частками житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Григорівська, 14. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 28/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Григорівська, 14, на підставі договору купівлі-продажу від 1 листопада 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої ХДНК [PERSON], реєстровий № 4-2804. У встановленому законом порядку право власності зареєстровано в Харківському МБТІ. Згідно договору купівлі-продажу у користуванні позивача, як покупця, та на теперішній час як власника, у вищевказаному житловому будинку літ. «А» знаходяться приміщення: ? частина коридору площею 3,5 кв.м.; ? частина кухні площею 9,6 кв.м.; житлова кімната 1-3 площею 14,8 кв.м.; підвал літ. «Ап», який складається з підвалу площею 10,7 кв.м., підвалу площею 10,7 кв.м.; надвірні будівлі: ? частина туалету літ. «Д»; 1/3 частина огорожі № 1-3; гараж літ. «Н»; ? частина ганку літ. «а1», згідно договору про порядок користування житловим будинком співвласниками загальної дольової власності, посвідчений 22 жовтня 1990 року Пятою ХДНК, реєстровий № 4-2704, зареєстрований в ХМБТІ 22 жовтня 1990 року, реєстровий № 3813 та поверхового плану ХМБТІ від 19 вересня 1990 року. У вказаній частині житлового будинку постійно мешкає позивач та його доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 233 від 30 серпня 2016 року. Жінка позивача, шлюб з якою розірвано у 2001 році, в зазначеному будинку не мешкає більше 1 року, однак в добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється. У належному позивачу будинку також зареєстровані відповідачі, однак у будинку вони не проживають та меблі, речі, предмети побиту останніх у будинку відсутні. Позивач зазначив, що відповідачі у його частині будинку не проживають більше року, не сплачують обовязкові комунальні платежі, не роблять ремонт у належній йому частині будинку, тобто не піклуються про збереження частини будинку у пригідному для життя стані. На теперішній час у любий момент може виникнуть необхідність у оформленні субсидії чи відчуженні належній позивачу частини будинку, однак реєстрація у будинку відповідачів утруднить чи зробить неможливим проведення визначених нотаріальних дій при оформленні відчуження будинку. Таким чином, реєстрація місця проживання відповідачів в належному позивачу на праві власності частині житлового будинку перешкоджає йому користуватися, володіти і вільно розпоряджатися належним йому майном. Вказане призводить до порушення його прав власності, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12 грудня 2016 року, позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення аналогічні вищенаведеному, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Ал-Твежри [PERSON] [PERSON], Шалап [PERSON] Шалап, [PERSON] Адешегун, Нгуєн Хионг, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом надання повідомлення до редакції газети «Слобідський край». Від них не надійшла письмова відповідь на повідомлення суду, або клопотання з проханням відкласти слухання справи. В матеріалах справи достатньо наявних доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно\~статті 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача та його представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 ч.4 Конституції України,\~статтею 321 ч.1 ЦК України\~передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірним житловим будинком підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення\~ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 1 листопада 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої ХДНК [PERSON], реєстровий № 4-2804, позивач [PERSON] є власником 28/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Григорівська, 14 (а.с.152-153). У встановленому законом порядку позивач здійснив державну реєстрацію свого права власності на вищевказану частину житлового будинку в Харківському МБТІ, реєстровий № 3813 (а.с. 153). У вищевказаній частині житлового будинку постійно мешкає позивач та його доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ніхто інший на даній житловій площі не мешкає, що підтверджується довідкою № 233 майстру приватного сектору Жовтневого району м. Харкова ділянки № 8 від 30 серпня 2016 року (а.с.154). Згідно відповіді на запит відділу реєстрації місця проживання у [INFO] від 03.04.2017 року, відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 169-171). У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що відповідачі у будинку № 14 по вул. Григорівській у м. Харкові не мешкають. Їм це достовірно відомо, оскільки вони мешкають по сусідству та тісно спілкуються з позивачем. Не вірити поясненням вищевказаних свідків, у суду немає ніяких підстав, оскільки вони є сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на користь позивача. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. У ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами /ст. ст. 58, 59 ЦПК України/ той факт, що відповідачі у спірному житловому будинку не мешкають, самостійно знятися з реєстрації відмовляються. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів в зазначеному житловому будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеним житловим будинком. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. На підставі викладеного й

Outcome: approved