Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

21 лютого 2019 року позивач звернулася до суду з відповідним позовом до відповідачів у якому зазначила, що з 18 січня 2002 перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , який помер [INFO] . Чоловік мав тяжке захворювання, у зв`язку з чим потребував постійного стороннього догляду, який за життя вона йому надавала. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. У встановлений законом строк вона та відповідачі, які є дітьми покійного чоловіка від першого шлюбу, звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Однак відповідачі, знаючи про тяжку хворобу батька та проживаючи в одному селі, не спілкувалися з ним, будь-якої допомоги не надавали та не були присутні на похованні. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд усунути відповідачів від спадкування після смерті їх батька [PERSON] Позивач та її представник адвокат Молчанов О.Г. (за договором про надання правової допомоги адвокатом від 06 вересня 2019 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачі та їх представник адвокат Терлецька Т.О. (за договорами про надання правової допомоги адвокатом від 21.06.2019 року) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили що батько покинув їх та припинив спілкування, ще коли вони були малолітніми. Про його хворобу він їм не повідомляв та за допомогою ніколи не звертався. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі та проживала по [ADDRESS] (а.с.8-9). Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,17 га, в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 21 жовтня 2009 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 10 серпня 2009 року № 495 та земельну ділянку 5,03 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала йому відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого 29 грудня 2001 року на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Висунської сільської ради народних депутатів від 28 грудня 2001 року (а.с.13-14). З копії спадкової справи № 178/2018, зареєстрованої у спадковому реєстрі за №63045328 убачається, що заповіту за життя спадкодавець не складав, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] окрім позивача, звернулися відповідачі, які є дітьми спадкодавця від попереднього шлюбу (а.с.20-38). Відповідно до статті 1261 ЦК України сторони є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно ч. 5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. За змістом даної норми факт ухилення від виконання обов`язків щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення від права на спадкування, якщо цей факт встановлений судом. Крім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві. У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц зроблено висновок, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. За пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її чоловік [PERSON] з 2017 року хворів на тяжке захворювання, у зв`язку з чим потребував постійного стороннього догляду. На підтвердження зазначених обставин надала: відповідь Березнегуватської центральної районної лікарні від 16 січня 2019 року № 91 про те, що [PERSON] двічі знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.06.2017 року по 06.07.2017 року та з 13.11.2017 року по 21.11.2017 року з приводу діагнозу: «Багатовогнищеве ураження головного мозку. Симптоматична епілепсія» з рекомендаціями подальшого обстеження для уточнення діагнозу; довідку лікаря ЗПСМ с. Висунськ [PERSON] та акт обстеження місця проживання, згідно яких [PERSON] на час хвороби був неспроможній до самообслуговування (а.с.12, 41-42). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є знайомою позивачки та допомагала доглядати за хворим [PERSON] , який останні пів року був прикутий до ліжка та втратив зір. Чи зверталась позивачка про допомогу до відповідачів їй не відомо. Натомість безпорадний стан підлягає доказуванню відповідними записами в медичних документах, проте належних та допустимих доказів вказаного, як і того що з листопада 2017 року по день смерті [INFO] [PERSON] перебував на лікуванні позивач не надала. Крім цього, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Заперечуючи проти позову відповідачі в судовому засіданні зазначили, що батько сам припинив спілкування з ними, за допомогою не звертався, а про його хворобу вони взагалі дізналися лише за декілька місяців до його смерті. Вказані обставини не заперечувалися і позивачем в судовому засіданні, а значить вони спростовують вказані в позові доводи позивача про те, що [PERSON] потребував допомоги від відповідачів, а останні умисно та свідомо не надавали її спадкодавцю. З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України є підставами для усунення від спадкування, у задоволенні її позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed