Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

20.02.2019 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказуючи на те, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.04.2013 року з [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на утримання дітей, сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дітей повноліття. На даний час суми стягуваних аліментів не вистачає на утримання дітей. Діти мешкають з позивачкою окремо від відповідача та потребують матеріальної допомоги зі сторони останнього. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дітей, крім того вважає, що матеріальне положення відповідача змінилося, тому просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів в твердій грошовій сумі в розмірі 4200 грн. на дітей щомісяця. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, але надала письмову в якій просила справу розглянути без її участі, уточнила позовні вимоги, просила стягнути аліменти по 2000 грн. на кожну дитину ( а.с. 29). Відповідач в судове засідання повідомлений належним чином не з`явився, але звернувся до суду із письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, просив з урахуванням його матеріального становища, а саме те, що він безробітний у задоволенні позову відмовити, залишивши попередній визначений рішенням суду розмір аліментів 2000 грн. або призначити відсоток від середнього заробітку залежно від місця його проживання. Суд, дослідивши докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі з 11.09.2004 р. який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 01.03.2019 р., яке набрало законної сили 02.04.2019 р. ( а.с. 26) народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 4,5,6). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року внесено зміни до ч.2ст.182 СК України, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в обґрунтування збільшення розміру аліментів посилається на те, що на день звернення до суду із даним позовом розмір стягуваних з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі на сьогодні не є достатнім для забезпечення необхідного рівня життя дітей, крім того вказує на те, що її матеріальне становище погіршилося, а матеріальне становище відповідача поліпшилося і він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж було визначено раніше. Відповідач посилається на обставину за якої слід залишити аліменти у попередньо визначеному розмірі, відсутність працевлаштування у зв`язку із зміною місця проживання. Як вбачається з рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.04.2013 року №266/1407/13-ц, яке набрало законної сили 30.04.2013 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 гривень та на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 гривень що місяця, починаючи з 26.03.2013 року і до повноліття дітей. (а.с. 25). Доказів про дохід відповідача сторони не надали. Крім того відповідач не надав суду доказів про те, що він перебуває на обліку у центрі зайнятості з метою пошуку роботи. За таких обставин, суд не переконаний, що зазначена відповідачем обставина про зміну його матеріального становище у зв`язку із тим, що він не працює, не існувала раніше, оскільки суд визначаючи розмір аліментів по 1000 грн. на кожну дитину виходив із позиції відповідача, який без надання суду відомостей про дохід, вважав можливим сплачувати аліменти саме в розмірі визначеному рішенням суду, крім того відповідач має можливість працювати та виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання синів. Таким чином під час розгляду справи сторонами не надано доказів щодо зміни їх матеріального становища, натомість у сторін змінився сімейний стан, шлюб між ними було розірвано, відповідач мешкає окреме від позивача та з 17.01.2019 року знятий з реєстрації за місцем проживання позивача, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ( а.с.12). Враховуючи вищевикладене, суд приходе до висновку, що позивачем не доведено обставин зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них порівняно із становищем, що було покладено в обґрунтування рішення про призначення аліментів. Водночас суд враховує, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 р. який набув чинності 08 липня 2017 р. ч.2 ст. 182 СК України викладена в новій редакції, зокрема мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зазначає, що закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Прожитковий мінімум на дитини віком від 6 до 18 років у 2019 році в Україні складає з 01.01.2019 р. -2027 грн., з 01.07.2019 р. -2118 грн., а з 01.12.2019 р. - 2218 грн. Отже з наведеного вбачається, що розмір аліментів раніше визначений судом в розмірі 1000 грн. на кожну дитину є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та є таким, що суперечить вимогам закону. Суд не приймає доводи відповідача про визначенням розміру аліментів із застосування порядку утримання аліментів з непрацюючої особи, виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості, оскільки такий порядок передбачений ст. 195 СК України та ЗУ «Про виконавче провадження» і визначається при наявності заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) який обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищенаведене, а саме зміни у законодавстві, суд приходе до висновку, про можливу зміну розміру аліментів в частині збільшення мінімально визначеної межі аліментів, а саме не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку залишивши їх розмір незмінним у твердій сумі в збільшеному розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, задовольнивши таким чином вимоги позивача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved