Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

21.04.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 831111,55грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 серпня 2005 року [PERSON] , дала доручення [PERSON] продати її квартиру і отримати за неї гроші. Цього ж дня, 12 серпня 2005 року, [PERSON] продав квартиру і отримав за неї 171 700, 00 грн., але гроші їй не віддав досі. 21 жовтня 2009 року Шевченківський районний суд м. Львова ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 355 100, 00 грн. як відшкодування матеріальної та моральної шкоди за відмову повернути гроші. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми...» Оскільки грошей відповідач позивачу не повернув, то [PERSON] звернулася до нього з вимогою виплатити їй борг з урахуванням індексу інфляції і три проценти річних. Але відповіді не отримала. Розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 21 жовтня 2009 року по 31 березня 2020 року на суму 355 100,00 грн. Індекс інфляції у: листопаді 2009 року - 101,1; грудні 2009 року - 100, 9; 2010 році - 109, 1; 2011 році - 104,6; 2012 році - 99,8; 2013 році - 100,50; 2014 році - 124,9; 2015 році - 143,3; 2016 році - 112,4; 2017 році - 113,7; 2018 році - 109,8; 2019 році - 104,1; січні 2020 року - 100,2; лютому 2020 року - 99,7; березні 2020 року - 100,8. Отже, середній індекс інфляції 3,028 % помножити на 355100, 00 грн., і отримує 1075 242, 80 грн. Тепер 1,075 242,80 - 355 100,00 = 720142, 80 грн. (сімсот двадцять тисяч сто сорок дві гривні 80 коп.). Розрахунок трьох відсотків річних за період з 21 жовтня 2009 року по 31 березня 2020 року на суму 355100,00 грн.: спершу сума 355 100,00 ділиться на 100 і множиться на 3, і отримує 10 653, 00 грн. (З % за один рік). Оскільки відповідач прострочив повних десять років і п`ять місяців, то він повинен сплатити ((10 653, 00 х 10) + (10 653, 00 / 12 х 5)) = 110 968, 75 грн. (сто десять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 75 коп.). Разом інфляція і три відсотки річних становлять: 720 142, 80 + 110 968, 75 = 831111,55 грн. (вісімсот тридцять одна тисяча сто одинадцять гривень 55 коп.). Оскільки позивач стала жертвою квартирного шахрая, втратила помешкання, ніде не працює, не маю доходів, не маю постійного місця проживання і реєстрації, просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак представник позивача адвокат Гаталяк М.Я. подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що 12 серпня 2005 року [PERSON] , згідно нотаріально посвідченої довіреності уповноважила [PERSON] продати її квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, 12 серпня 2005 року, відповідач [PERSON] продав квартиру і отримав за неї 171 700,00 грн., однак гроші їй не повернув. 21 жовтня 2009 року Шевченківський районний суд м. Львова ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 355100,00 грн. як відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. В Шевченківському ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження №50807698 з примусового виконання виконавчого листа №2-503/09, виданого 04.03.2010 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 355100,00 грн. 30.03.2018 державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю доходів та майна. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні Шевченківського районного суду м. Львова від 21.10.2009 визнано грошові зобов`язання [PERSON] із відшкодування шкоди та визначено їх розмір. Ці зобов`язання належним чином не були виконані боржником, тому в цьому випадку вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню. Аналогічні за змістом висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), обставини справи якої схожі із обставинами справи, яка переглядається, щодо виникнення між сторонами на підставі судового рішення грошового зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів на відшкодування шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. До суду заяв про застосування позовної давності не надходило. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Так, позивачем надано розрахунок індексу інфляції і 3 % річних з суми вказаного вище боргу відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 831111,55 грн. Відповідачем не спростовано вищенаведений розрахунок. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов є підставний та обґрунтований і підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved