Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

19 травня 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину (дата звернення до суду підтверджується вхідним штампом канцелярії суду). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 січня 2007 року між нею та Відповідачем був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва зроблено відповідний актовий запис № 5 від 05.01.2007р. В зв'язку з тим, що сторони проживають разом, але не ведуть спільного господарства та бюджет, з серпня 2013 року не підтримують подружніх стосунків, 20 грудня 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між Позивачкою та Відповідачем було розірвано. До реєстрації шлюбу [INFO]. у Позивачки та Відповідача народилась донька - [PERSON]. На даний час Відповідач повністю самоусунувся від виховання та розвитку спільної дитини та не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання. Враховуючи вищевикладене, у позовній заяві позивачка просила: - стягнути щомісячно із [PERSON], [INFO]., ідентифікаційний номер [NUMBER] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]., у розмірі 13 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач надав суду заперечення проти позову про стягнення аліментів (а.с.21-23), в яких заперечив проти позову, на підставі того, що Позивачем не було враховано всі обставини, які беруться судом до уваги при визначенні розміру аліментів, а саме матеріальне становище платника аліментів, стан здоров'я платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Так, Відповідач зазначив, що він є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Шевченківського району м. Києва, отримує щомісячну пенсію у розмірі 1 131,69 грн., яка є його єдиним доходом, що не може забезпечити сплату щомісячно аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час розгляду справи, Відповідачу 72 роки та має захворювання грижі міжхребцового диску великих розмірів, що потребує хірургічного втручання, а також аденома передміхурової залози, таким чином, такий стан здоров'я не дозволяє йому працювати, перебуваючи на пенсії, та вимагає від нього додаткових постійних витрат як тепер, так і в майбутньому. Серед іншого, у лютому 2002 року, перебуваючи у цивільному шлюбі з Позивачкою, Відповідач подарував однокімнатну квартиру, загальною площею 42,3 кв.м. у [ADDRESS] їх неповнолітній дитині - [PERSON] У 2004 році вказана квартира Позивачем була продана та придбана двокімнатна квартира у [ADDRESS], право власності на вказану квартиру оформлено на Позивачку. Разом з тим, Відповідач зазначив, що у Позивачки у власності знаходяться ще 2 двокімнатні квартири у м. Києві за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], у той же час у Відповідача відсутні будь-які права власності на нерухоме майно. В судовому засіданні Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, зазначив, що немає іншого доходу окрім пенсії, витрачає кошти на лікування, а тому не має можливості сплачувати аліменти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2013р. (а.с.6) встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.01.2007р. у Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис № 5. Вказаним рішенням суду від 20.12.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. До реєстрації шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження «Повторне», виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві 07.02.2002р. серії [NUMBER] (а.с.7). Позивачка повідомила, що Відповідач не виконує свого обов'язку щодо утримання спільної дитини та не приймає участі в її матеріальному забезпеченні. Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII (789-12) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 19 травня 2014р., оскільки саме цим днем позовна заява подана безпосередньо до канцелярії Шевченківського районного суду м.Києва, що підтверджується відповідним штампом позовній заяві. Під час розгляду справи, Відповідач зазначив, що він є пенсіонером та отримує щомісячну пенсію у розмірі 1 131,69грн., що підтверджується посвідченням, виданим Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва 18.11.2002р. (а.с.27) та довідкою № 5815 від 06.08.2014р., виданою УПФУ в Шевченківському районі м.Києва (а.с.26). Окрім того, Відповідач не має інших доходів, що не заперечувалось Позивачкою. Також, Відповідач зазначив, що має проблеми зі здоров'ям, що постійно потребують додаткових витрат на ліки та відповідне лікування. Позивачка пояснила, що її дочка має проблеми зі здоров'ям та потребує відповідного фізичного лікування, що підтвердила довідкою за формою № 086-1/о від 05.08.2014р., та, зокрема, сама потребує лікування та значних витрат на лікарські засоби (а.с.45-54). Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ст. 182-183 СК України, суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, зокрема, вік та матеріальний стан Відповідача, вважає, що в даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO].н., в розмірі 1 / 4 усіх видів заробітку (доходу) щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Виходячи з положень ст.88ЦПК України, а також з того, що Позивачі у справах про стягнення аліментів згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, яка діяла на час звернення Позивача з позовом до суду (травень 2014р.), у розмірі 243,60 грн. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial