Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

20 травня 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу частково удаваним та визнання права власності на транспортний засіб та за уточненими вимогами від 16.06.2014 року, просила визначити в частині покупця частково удаваним з моменту укладення 25 лютого 2010 року договору купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Ford Mondeo», 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № [NUMBER], між [PERSON] від імені продавця [PERSON] з покупцем [PERSON], а також визнати позивач просив визнати за собою право власності на вказаний автомобіль. Ухвалою від 05.08.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу частково удаваним та визнання права власності на транспортний засіб № 520/5831/14-ц (провадження № 2/520/4485/14) та вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності по цивільній справі № 520/6412/13-ц (провадження № 2/520/2625/14) об'єднані в одне провадження за № 2/520/4485/14. 26 вересня 2014 року за клопотанням представника позивача судом була прийнята уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу частково удаваним та стягнення грошових коштів в якості компенсації, якою, окрім раніше заявлених вимог щодо визнання договору купівлі-продажу автомобілю частково удаваним в частині покупця, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь компенсацію в розмірі грошових коштів, сплачених 25 лютого 2010 року за вказаний легковий автомобіль, у сумі 64 752,86 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у лютому 2010 року за особисті кошти нею був придбаний автомобіль «Ford Mondeo» 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № [NUMBER]. Через виниклі між сторонами стосунки, за згодою [PERSON] автомобіль був оформлений на батько її дитини - [PERSON] Однак у серпні 2010 року [PERSON] повідомив позивачу, що не має наміру продовжувати подальші стосунки, зазначивши при цьому, що автомобіль є його власністю, після чого покинув її. Оскільки на даний момент відпали причини, які зумовили укладення вказаного договору, де покупцем виступав [PERSON], а останній в свою чергу не бажає повертати ні гроші ні автомобіль, це і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання 21 жовтня 2014 року не з'явились, через канцелярію суду від позивача надійшла заява, якою остання просила слухати справу без її участі та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі та їх представники у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Справу вирішено судом з урахуванням обставин, викладених у позовній заяві, наявних в матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказів, на підставі яких встановлено наступне. У 2007 році позивач [PERSON] народила дитину - сина [PERSON], батьком якої є відповідач [PERSON], що підтверджується рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08.04.2014 року по справі № 1512/12254/2012. Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. З метою збереження кровних зв'язків між батьком та сином, маючи на меті подальше спілкування з батьком дитини та для полегшення процесу пересування з дитиною, у тому числі і до лікувальних закладів, місць відпочинку, тощо, 25 лютого 2010 року за пропозицією [PERSON] позивачем було придбано легковий автомобіль «Ford Mondeo» 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № [NUMBER] у [PERSON], який в свою чергу діяв за довіреністю власника зазначеного автомобіля [PERSON] Як вбачається з тексту розписки від 25.02.2010 р. (а.с. 5) [PERSON] отримав від позивача 40 000 гривень, еквівалентну 5 000 доларів США, за автомобіль «Ford Mondeo», 1995 року випуску, червоного кольору, кузов № [NUMBER]. Крім цього, в розписці зазначено, що на прохання покупців біржову угоду оформлено на [PERSON] Таким чином, 26 лютого 2010 року вказаний автомобіль було зареєстровано в МРЕВ № 1 ДАІ міста Одеси на підставі довідки-рахунка КІМ № 041415 від 25.02.2010 року Госпрозрахункового центру УДАІ ГУ МВС за громадянином [PERSON], якому було видано номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію ТЗ - [NUMBER] від 26.02.2010 року. Судом приймається до уваги, що на час купівлі автомобіля відповідач [PERSON] тільки-но закінчив навчання у Одеському національному морському університеті (а.с. 4) та згідно довідок, виданих ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», перебуваючи на посаді механіка за період з квітня 2009 року по лютий 2010 року отримав заробітну плату в загальному розмірі 20413, 51 гривень (а.с. 173,174). В той же час, з тексту розписки від 29.09.2009 року вбачається, що позивачем було отримано 43 000 доларів США за продаж квартири за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи наведене та зміст розписки від 25.02.2010 року, суд доходить до висновку, що спірний автомобіль було придбано за кошти позивача. Відповідач наявність у нього самостійних видів заробітку та власних грошових коштів жодними доказами не підтвердив, усунувшись від участі у справі та скориставшись наданими йому правами та покладеними на нього процесуальними обов'язками на власний розсуд. На даний час причини та цілі, які стали підставою для оформлення права власності на спірний автомобіль за [PERSON] втратили актуальність, оскільки стосунки між сторонами припинилися. Проте, як вказує позивач, відповідач після припинення спільного проживання, не погоджується повернути позивачу ані гроші, ані придбаний позивачем автомобіль. Як з'ясувалось під час розгляду справи, 13 квітня 2013 року спірний автомобіль було знято з обліку та цього ж дня в МРЕВ № 2 ДАІ міста Одеси було зареєстровано на підставі довідки-рахунка ААВ № 046725 від 13.04.2013 року ФОП «[PERSON]» за громадянином [PERSON], якому було видано номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію ТЗ - [NUMBER] від 13.04.2013 року. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законами України, які приймаються відповідно до Конституції та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам іншим органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст. 1, 8 Конституції України). Будь-який правочин для того, щоб набути чинності, тобто набрати юридичної сили, повинен відповідати вимогам, встановленим законом, тобто при його вчиненні мають бути дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату. Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ст. 216 ЦК України). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вартість вказаного автомобіля у розмірі, еквівалентному 5 000 доларів США, в гривневій грошовий одиниці за офіційним курсом НБУ, що становить 64 752, 86 гривень. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Відповідно до ст. 1 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи, про що вказано в Узагальненнях судової практики у справах цивільної юрисдикції щодо практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, станом на 05 липня 2012 року. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Outcome: approved