Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

20 серпня 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20\~квітня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Позивач зазначає, що відповідач хоча і надавав їй у добровільному порядку аліменти на утримання неповнолітнього сина, проте розмір цієї допомоги був мінімальним, а з липня 2018 року взагалі перестав надавати фінансову допомогу на утримання дитини. У той же час, як вказала позивач, з 2018 року вона разом з сином постійно перебуває за кордоном, їй складно знайти постійну роботу, у зв`язку з чим їй складно одноособово забезпечувати сина усім необхідним для його повноцінного та всебічного розвитку. Відповідач, у свою чергу, є самостійно зайнятою особою, з 2000 року зареєстрований як фізична особа-підприємець у сфері ремонту комп`ютерної техніки, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, тому має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 01 жовтня 2020 року на 09-годину 00 хв. 01 жовтня 2020 року розгляд справи було відкладено на 26 жовтня 2020 року на 15-годину 00 хв. у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. У відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав позовні вимоги, просить позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, зазначає, що з 2018 року дитина разом з матір`ю проживає в Іспанії. При наданні ним згоди на виїзд дитини за кордон за межі України на постійне місце проживання до Іспанії позивачка визнала, що несе повну фінансову відповідальність та всі витрати, пов`язані з виїздом дитини на постійне місце проживання та його перебування/проживання за кордоном. У той же час, відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та надає послуги по ремонту комп`ютерів та периферійного обладнання, тобто, забезпечує себе роботою самостійно, його доходи носять нестабільний характер та є мінливими. При цьому, зазначає, що у 2020 році його доходи різко зменшились у зв`язку з пандемією та оголошеним карантином, майже всі кошти витрачаються на оплату оренди приміщення та податки. Також він має хронічні захворювання, пов`язані з віком. 26 жовтня 2020 року судове засідання було відкладено на 23 листопада 2020 року за клопотанням представника відповідача з метою врегулювання спору мирним шляхом. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час і місце розгляду даної справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 16). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги, просять позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши думку відповідача та його представника про часткове задоволення позову, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] (а.с. 5). 22 квітня 2006 року сторони уклали шлюб. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20\~квітня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 4). На підставі нотаріально посвідченої заяви від 31 травня 2018 року відповідач [PERSON] надав згоду на виїзд за кордон за межі України на постійне місце проживання до Іспанії його малолітньому сину [PERSON] [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] (а.с. 36). Відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець за ставкою єдиного податку 2 групи та надає послуги з ремонту комп`ютерів і периферійного устаткування (а.с. 37). Відповідно до довідки Сумської державної податкової інспекції від 02\~жовтня 2020 року за №\~7010/Б/18-28-65-03-06 відповідач за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року перебував на спрощеній системі оподаткування (2 група) та обсяг доходу склав 91\~896\~грн (а.с. 38). Як вбачається з фіскального чека від 22 жовтня 2019 року, відповідачем було сплачено ТОВ «Український північно-східний інститут прикладної та клінічної медицини» 1990 грн 20 коп. орендної плати (а.с. 39). За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2218 гривень, з 1 липня 2318 гривень, з 1 грудня 2395 гривень. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, так як відповідач, як батько неповнолітнього [PERSON] , також зобов`язаний приймати участь в утриманні свого неповнолітнього сина. При цьому, суд відхиляє зауваження відповідача, що він певний час надавав сину матеріальну допомогу, оскільки надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі №\~712/4702/19, які відповідно до частини 3 статті 264 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наявні в матеріалах справи письмові докази і пояснення відповідача, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, має на праві власності однокімнатну квартиру та автомобіль, не одружений, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Щодо заперечень відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що у 2020 році розмір його доходів різко зменшився у зв`язку з пандемією та оголошеним карантином, то вони не підтверджені належними і допустимими доказами, тому не заслуговують на увагу суду. Що стосується доводів відповідача про те, що у квітні 2021 року він досягне пенсійного віку, у зв`язку з чим розмір його доходів може зменшитись, то суд зауважує, що висновок суду про задоволення чи про відмову в позові повністю або частково не може залежати від настання або не настання певних обставин (умовне рішення). Також, суд відхиляє доводи відповідача та його представника щодо наявності у відповідача певних хронічних захворювань та про наявність на його утриманні непрацездатної матері, оскільки вони не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4\~частини заробітку\~(доходу)\~відповідача,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 181 СК вибір способу стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) належить саме тому з батьків, разом з яким проживає дитина, тобто, у даному випадку позивачці, відтак, відхиляє доводи відповідача про стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісяця. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 20 серпня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved