Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

19 червня 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] У позовній заяві просила стягнути з відповідача суму боргу за розпискою розмірі 21000 грн., індекс інфляції в розмірі 252 грн., та 3% річних в розмірі 2518 грн.. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 08 лютого 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір позики на суму 20000 грн., строком повернення грошових коштів за договором визначено 31 березня 2016 року, в розмірі 21000 грн., що підтверджується письмовою розпискою відповідача. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобовязання вже сплинув, відповідач до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, не повернув. Просила стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 23700 грн., яка складається з: 21000 грн. сума основаного боргу; 252 грн. сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 2518 грн. 3% річних від простроченої суми, за період 31 березня 2016 року по 13 червня 2017 року, а також просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В подальшому надала заяву, в якій просила залишити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди без розгляду. Позивачка [PERSON], та її представник адвокат [PERSON] у судове засідання не зявились, в письмовій заяві просили розглядати справу за їх відсутності, повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Такий висновок суду повністю узгоджується с правовою позицією викладеній в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року за №6-1967цс. Дослідивши боргову розписку [PERSON], суд дійшов висновку, що 08 лютого 2016 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у якості займу 20000 грн., а останній зобовязався повернути 21000 грн. до 31 березня 2016 року. Таким чином суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем [PERSON] суми 20000 грн. позичальнику [PERSON], а тому у відповідача виникло боргового зобовязання перед позивачем. Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі, що підтверджується розпискою від 08 лютого 2016 року. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строки, обумовлені у розписці, сплинули, отже позивачка вправі звернутись за судовим захистом. За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобовязання, суму боргу в розмірі 21000 гривен, яка зазначена в розписці. На підставі ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем, сума 3 % річних від простроченої суми заборгованості, за договором позики від 08 лютого 2016 року, за період з 31 березня 2016 року по 13 червня 2017 року складає 2518 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку індекс інфляції на суму заборгованості за період 31 березня 2016 року по 13 червня 2017 року складає 252 грн. Судом перевірено та встановлено, що наданий позивачем розрахунок відповідає порядку нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних, встановленому Постановами Верховного Суду України та Вищого Господарського Суду України та повністю узгоджуються з «Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», викладених в листі Верховного суду України від 03.04.97 р. №62-97р. За таких підстав, з відповідача, як особи відповідальної за невиконання зобовязання за договором позики, підлягає стягненню сума боргу на користь позивача в загальному розмірі 23770 грн., яка складається: з суми основаного боргу - 21000 грн.; суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період 31 березня 2016 року по 13 червня 2017 року в розмірі 252 грн. та 3% річних від простроченої суми, за цей же період в розмірі 2518 грн. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~

Outcome: approved