Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

1. Короткий зміст доводів пред`явленого позову. 1.1. В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся з вказаним позовом та посилається на те, що починаючи з травня 2010 року він проживав однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. 1 вересня 2014 року за спільні грошові кошти [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. В липні 2016 року [PERSON] пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період часу з липня 2009 року, а також визнання спільно набутим майном домоволодіння по [ADDRESS] » та земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року з метою забезпечення пред`явленого позову був накладений арешт на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, а також заборонено [PERSON] вчиняти дії, спрямовані на відчуження у власність інших осіб домоволодіння по [ADDRESS] . Не зважаючи на це, 29 липня 2016 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування земельної ділянки, за яким вона безоплатно відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882 600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. №30704503 від 29 липня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на придбану нею земельну ділянку. 1.2. Вказаний договір дарування земельної ділянки є фіктивним правочином, спрямо-ваним виключно на приховання цього об`єкта нерухомого майна від позивача. [PERSON] не мала права відчужувати земельну ділянку під час арешту цього об`єкту нерухомого майна. Крім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2017 року, залише-ним без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року, земельна ділянка площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, була визнана спільно набутим майном [PERSON] та [PERSON] . 1.3. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 29 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. №30704503 від 29 липня 2016 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідин-ської сільської ради Бориспільського району; а також в порядку поділу цього об`єкта нерухомого майна визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованій на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 16 грудня 2019 року (а.с.39-40) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 червня 2020 року (а.с.102-103) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. 3.2. [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на відсутність в матеріалах цивільної справи доказів на підтвердження того, що у відповідачів був умисел, спрямований на укладення фіктивного правочину. Крім того, земельна ділянка була придбана за грошові кошти [PERSON] та була об`єктом особистої власності відповідача. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] мала право на власний розсуд розпоряджатись її земельною ділянкою та відчужувати її у власність [PERSON] . Тому відповідачі та їх представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. 3.3. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. жодного разу не з`явилась у судові засідання. Вона неодноразово повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується судовою кореспонденцією, що міститься в матеріалах цивільної справи. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. 1 вересня 2014 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.25-26), за яким вона придбала земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуаль-ного садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 4.2. 14 липня 2016 року [PERSON] пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов, в якому він просив встановити факт проживання позивача однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період часу з липня 2009 року, а також визнати спільно набутим майном домоволодіння по [ADDRESS] » та земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспіль-ського району. 4.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року (а.с.114-115) з метою забезпечення пред`явленого позову був накладений арешт на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспіль-ського району, а також заборонено [PERSON] вчиняти дії, спрямовані на відчуження у власність інших осіб домоволодіння по [ADDRESS] ». 4.4. 29 липня 2016 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування земельної ділянки (а.с.65-66), за яким [PERSON] безоплатно відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006: 1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 4.5. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №185055471 від 17 жовтня 2019 року (а.с.27-30) вбачається, що рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. №30704503 від 29 липня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на придбану нею земельну ділянку. 4.6. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2017 року (а.с.116-120), залишеним без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року (а.с.121-131), був встановлений факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період часу з 1 травня 2010 року по 29 липня 2016 року. Тому земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, визнано спільно набутим майном [PERSON] та [PERSON] . 4.7. Спірні правовідносини регулюються главою 16 «Правочини» розділу IV «Право-чини. Представництво» книги першої «Загальні положення» ЦК України. 5. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. а. щодо фіктивності договору. 5.1. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 5.2. Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 5.3. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Фіктивний право-чин визнається судом недійсним. 5.4. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. 5.5. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. б. щодо невідповідності договору вимогам законодавства, а також щодо поділу земельної ділянки. 5.6. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 5.7. Згідно з ч.3 ст.151, п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, забезпечення позову допускалось на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення могло утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечувався накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належали відповідачеві і знаходились у нього або в інших осіб. 5.8. Відповідно до ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 5.9. Згідно з ч.2-ч.3 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Водночас, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 5.10. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 5.11. Згідно з ч.2 цієї ж статті при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] була присутньою у судовому засіданні під час розгляду заяви про забезпечення позову. Крім того, в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №185055471 від 17 жовтня 2019 року (а.с.27-30) відсутні відомості про те, що станом на 29 липня 2016 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був внесений запис про арешт земельної ділянки, накладений на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року. Ці обставини свідчать про те, що станом на день укладення оспорюваного договору [PERSON] не було відомо про обтяження вказаного об`єкта нерухомого майна. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та її представник [PERSON] не подали жодного доказу на підтвердження того, що у відповідачів був умисел, спрямований на укладення фіктивного договору дарування земельної ділянки. Натомість, зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №185055471 від 17 жовтня 2019 року (а.с.27-30) вбачається, що на підставі оспорюваного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку. Ця обставина спростовує достовірність доводів [PERSON] та його представника [PERSON] щодо фіктивності договору дарування земельної ділянки. 6.2. Водночас, договір дарування земельної ділянки був укладений в період часу арешту цього об`єкту нерухомого майна, накладеного на підставі ухвали Бориспільського міськрайон-ного суду від 19 липня 2016 року. Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний договір суперечив ч.3 ст.151, п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року. Крім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2017 року (а.с.116-120), залишеним без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року (а.с.121-131), спірна земельна ділянка була визнана об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Право спільної сумісної власності на цей об`єкт нерухомого майна виник не в день набрання судовим рішенням законної сили, а з моменту придбання [PERSON] земельної ділянки. Безумовно, договір дарування земельної ділянки виходив за межі дрібного побутового договору та потребував нотаріального посвідчення. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] надав [PERSON] письмову нотаріально посвідчену згоду на укладення договору дарування земельної ділянки. Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний договір суперечить також вимогам ч.2-ч.3 ст.65, ч.2 ст.74 СК України. 6.3. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права позивача належить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 29 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. №30704503 від 29 липня 2016 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 6.4. Наслідком вжиття вказаних цивільно-правових заходів є повернення земельної ділянки у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження існування підстав для відступлення від засад рівності часток сторін в спірній земельній ділянці. Тому в порядку поділу цього об`єкта нерухомого майна за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером 3220882600:04:006:1428 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованій на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.2. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при пред`явленні позову до кількох відповідачів судовий збір стягується за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. 7.3. [PERSON] сплатив судовий збір в загальному розмірі 2711 гривень 18 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Пред`явлений ним позов задоволений в повному обсязі. 7.4. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1355 гривень 59 копійок (2711,18 : 2).

Outcome: approved