Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

1.Щодо позову 1.1. Відповідно до позовної заяви, позивач з 20.03.2007р. по 30.06.2014р. працювала на ТОВ «МКП Прозерпіна» на посаді прибиральниці. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача з виплати заробітної плати становила в розмірі 33027,16грн. Також позивач вказує, що на день звільнення ТОВ «МКП Прозерпіна» не розрахувалося, повний розрахунок було проведено 22.10.2014р., у зв'язку з чим вважає, що відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2014р. по 22.10.2014р. в розмірі 6296,22грн. Крім того, позивач в позові зазначає, що відповідач в порушення вимог Закону України «Про оплату праці» своєчасно не сплачував заробітну плату за період з січня 2013р. по червень 2014р., у зв'язку з чим загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів за порушення термінів їх виплати становить в розмірі 5393,43грн. Крім того, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати та затримки у виплаті належних сум при звільненні, їй завдано моральних страждань, які полягають у втраті нормальних життєвих зв'язків, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя, розмір моральної шкоди остання оцінює в сумі 5000,00грн. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 6296,22грн.; компенсацію втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 5393,43грн.; моральну шкоду в сумі 5000,00грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00грн. 1.2. Представник позивача за договором Матвійчук Л.Г. в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з ТОВ «МКП Прозерпіна» на користь позивача 18119,97грн., з яких: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 6612,00грн.; компенсацію втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 4507,97грн.; моральну шкоду в сумі 5000,00грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00грн. Крім того, позивач пояснила, що після звільнення вона неодноразово зверталася до директора та бухгалтера підприємства з вимогою виплатити всі належні їй суми від підприємства та провести розрахунок. 2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб 2.1. Представник відповідача за довіреністю Кулік В.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Пояснила, що 27.06.2014р. позивач була письмово повідомлена про нараховані суми, належні їй при звільненні, але остаточний розрахунок з нею не був проведений відповідачем в день звільнення у зв'язку з тим, що в день звільнення 30.06.2014р. позивач не працювала, оскільки це був вихідний день, вимоги про розрахунок відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України до відповідача не пред'являла. Повний розрахунок належних позивачу сум при звільненні був проведений відповідачем 22.10.2014р. Зазначила, що оскільки вини відповідача у невиплаті належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України немає, відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, моральної шкоди та витрат на правову допомогу не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні. В подальшому в судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву, якою просила справу розглянути без їхньої участі. 2.2. Допитана у якості свідка позивач пояснила, що внаслідок порушення відповідачем її законних прав на отримання у встановлені законом строки належних їй сум при звільненні, несвоєчасна виплата заробітної плати за останні два роки, призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та виникнення у неї додаткових зусиль для організації свого життя, які полягали у необхідності скорочення витрат на придбання продуктів першої необхідності та ліків. 3. Щодо встановлених обставин та інших доказів 3.1. 20.03.2007р. позивача було прийнято на ТОВ «МКП Прозерпіна» на посаду прибиральниці на підставі наказу №53/2-к від 20.03.2007р.; 3.2. на підставі заяви позивача від 16.06.2014р., 30.06.2014р. її звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується наказом ТОВ «МКП Прозерпіна» №26-к від 27.06.2014р.; 3.3. факт перебування позивача з 20.03.2007р. по 30.06.2014р. у трудових відносинах з ТОВ «МКП Прозерпіна» на посаді прибиральниці, також підтверджується відомостями трудової книжки від 25.10.1966р.; 3.4. 27.06.2014р. позивач була письмово повідомлена про нараховані суми, належні їй при звільненні в розмірі 33027,16грн., що підтверджується розрахунковим листком по заробітній платі за червень 2014р.; 3.5. виплата всіх сум, що належать позивачу від підприємства, в день звільнення не були виплачені відповідачем; 3.6. після звільнення позивач неодноразово пред'являла вимоги до директора та бухгалтера підприємства провести розрахунок щодо виплати належних їй сум від підприємства; 3.7. 22.10.2014р. з позивачем було проведено остаточний розрахунок всіх сум, що належать їй від підприємства при звільненні за період з 01.01.2013р. по 30.06.2014р. в розмірі 33027,16грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №212, виданим ТОВ «МКП Прозерпіна» 22.10.2014р. та не заперечується сторонами; 3.8. нарахування середнього заробітку розпочинає свій перебіг з наступного дня за днем звільнення, тобто з 01.07.2014р.; 3.9. відповідно довідки №34/03 від 13.03.2015р., виданої ТОВ «МКП Прозерпіна», середня заробітна плата позивача на ТОВ «МКП Прозерпіна» за останні два місяці роботи, а саме за квітень-травень 2014р. становить 2320,03грн. (за квітень 2014р. - 1150,88грн., за травень 2014р. - 1169,15грн.) без урахування обов'язкових платежів; 3.10. середньоденна заробітна плата [PERSON] складає - 58,00 грн. (2320,03грн. : 40 робочих дні за два місяці (21 робочий день у квітні 2014р. + 19 робочих днів у травні 2014р.), що підтверджується також довідкою №34/03 від 13.03.2015р., виданої ТОВ «МКП Прозерпіна»; 3.11. відповідно середній заробіток за весь час затримки становить 4698,00грн., що вираховується із розрахунку: середньоденна заробітна плата за квітень-травень 2014р. х кількість робочих днів за час затримки, де середньоденна заробітна плата складає 58,00 грн. без урахування обов'язкових платежів, а кількість робочих днів затримки за період з 01.07.2014р. по 22.10.2014р. - 81 день; 3.12. відповідач порушив строки виплати заробітної плати позивачу за період з січня 2013р. по червень 2014р.; 3.13. сума компенсації з урахуванням індексу інфляції втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з січня 2013р. по червень 2014р. згідно розрахунку, наданого позивачем становить 4507,97 грн. без урахування обов'язкових платежів; 3.14. позивачем на підставі договору про надання правової допомоги від 30.10.2014р., понесено витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №51/10 від 15.12.2014р., виданою адвокатом Матвійчук Л.Г.; 3.15. граничний розмір витрат на правову допомогу складає 2436,00грн. з розрахунку за 5год. робочого часу: 1218 (встановлена законом мінімальна заробітна плата у місячному розмірі) х40% = 487,20грн. х 4 годин = 2436,00грн., що підтверджується розрахунком витрат на правову допомогу адвоката Матвійчук Л.Г. від 06.04.2015р., який наявний в матеріалах справи. 4. Щодо правовідносин 4.1. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 4.2. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. 4.3. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. 4.4. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 4.5. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. 4.6. Відповідно до п.8. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 4.7. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. 4.8. Відповідно до ст.ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу. Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 4.9. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. 4.10. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. 4.11. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою лід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 4.12. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 4.13. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 4.14. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 4.15. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. 4.16. Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони. 4.17. Відповідно до Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вивчення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 4.18. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено на 01 січня 2014 року мінімальну заробітну плату у розмірі - 1218 гривень. 5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів 5.1. Суд приходить до висновку, що оскільки позивачу при звільненні не були виплачені належні їй суми з вини відповідача, а саме заробітна плата у період з липня 2014р. по жовтень 2014р. не виплачувалась та остаточний розрахунок з нею було проведено 22.10.2014р., порушене право позивача на отримання середнього заробітку за весь період затримки підлягає судовому захисту. Так, суд вважає, що не відповідає встановленим обставинам та фактам позиція представника відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, оскільки після звільнення позивач неодноразово пред'являла вимоги до директора та бухгалтера підприємства провести розрахунок щодо виплати належних їй сум від підприємства. Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь відповідача на запит представника позивача, в якому зазначено, що остаточний розрахунок з позивачем не був проведений в день звільнення у зв'язку з тяжким фінансовим становищем. Однак недостатність фінансування підприємства не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку вчасно здійснювати розрахунок по заробітній платі зі звільненими працівниками. Крім того, Крім того, суд приходить до висновку, що позивачем невірно проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що не відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Так, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати за період з 01.07.2014р. по 22.10.2014р. (день проведення розрахунку) обчислений позивачем шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних, а не робочих днів. У зв'язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково - в розмірі 4698,00грн. без урахування обов'язкових платежів. 5.2. Суд вважає, що оскільки відповідач порушив строки виплати грошових доходів, що також не заперечується відповідачем, порушене право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати підлягає судовому захисту та відповідно - задоволенню, що відповідає вимогам Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». 5.3. Оскільки внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача на отримання у встановлені законом строки належних їй сум при звільненні, що призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків та виникнення у позивача додаткових зусиль для організації свого життя, які полягали у необхідності скорочення витрат на придбання продуктів першої необхідності та ліків, суд вважає, що є підстави для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи суть позовних вимог, характер та суть моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. 5.4. Оскільки позивачем понесені витрати на правову допомогу, вони підлягають стягненню з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00грн., тому суд не виходячи за межі заявлених вимог, вважає, що саме ця сума підлягає стягненню. 5.5. Крім того - оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що відповідає вимогам ч.2 ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial