Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

20.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,2622 га, розташовану по вул. Лермонтова,3-а в с.Закітне Краснолиманського району, Донецької області, що залишилася після смерті [PERSON], яка померла 20.12.2009 року. В судове засідання позивач не з»явилася, про час та місце розгляду справи була попереджена у встановлений спосіб, просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була попереджена, просила справу розглянути у її відсутності, позов визнала повністю. Представник третьої особи про час та місце розгляду справи був попереджений у встановлений спосіб, в судове засідання не з»вився, просив справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Перевіривши надані позивачем докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 20.12.2009 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,2622 га, розташовану по вул..Лермонтова,3-а в м. Закітне, Краснолиманського району, Донецької області(а.с.15-20). Єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця на вказане майно на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Ямпільської селищної ради, Краснолиманського району, Донецької області 08.07.2002 року по реєстру № 50, являється позивач(а.с.22,33). Позивач своєчасно звернулася до Краснолиманської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 24.06.2011 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори було посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Лермонтова,3-а в с. Закітне, Красолиманського району, Донецької області (по реєстру № 1767), що залишився після смерті [PERSON]Н.(а.с.21-23). 30.06.2011 року постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2622 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану по вул. Лермонтова,3-а в м. Закітне, Краснолиманського району, у зв»язку з тим, що в правовстановлюючому документі - державному акті на право власності на землю, виданому спадкодавцю, допущено помилку в написанні адреси земельної ділянки замість с. Закітне Краснолиманського району Донецької області, вул. Лермонтова,3-а, вказано «с. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області, вул. Лермонтова,3», а також перекручено по-батькові спадкодавця і замість «Несторівна» записано «Нестеровна»(а.с.16). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов»язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Суд також враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спеціальним об»єктом права власності являються земельні ділянки, порядок придбання, реєстрації, володіння та розпорядження якими регулюється також нормами Земельного кодексу України. Так відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки згідно ст. 125 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.17 ЗК України(в редакції 1992 року), яка діяла на момент передачі спадкодавцю спірної земельної ділянки у власність, передача у власність земельної ділянки, котра раніше надавалася громадянину, проводить сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцезнаходженням вказаної земельної ділянки, у тому числі і для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Матеріали справи свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] у встановленому законом порядку на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області від 28.08.2002 року № 41 в порядку, передбаченому Декретом КМ України від 26.12.1992 року , реалізувала своє право на приватизацію земельної ділянки площею 0,2622 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на якій розташований житловий будинок, що на момент приватизації належав їй на праві власності, яка їй надавалася для вказаних цілей за адресою вул.. Лермонтова,3-а в с. Закітне Краснолиманського району Донецької області, але при цьому допустив помилку у написанні адреси земельної ділянки, вказавши «вул. Лермонтова,3 в с. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області» замість «вул. Лермонтова,3-а в с. Закітне Краснолиманського району Донецької області» та перекрутив по-батькові спадкодавця, вказавши «Нестеровна» замість «Несторівна»(а.с.17-21). На підставі якого 20.12.2002 року спадкодавцю було видано державний акт на право приватної власності на землю серії Ш-ДН № 166886 з зазначенням перекрученої адреси земельної ділянки та по-батькові спадкодавця(а.с.16). Тобто при передачі у власність спірної земельної ділянки орган приватизації допустив помилку і замість передання спадкодавцю у власність земельної ділянки площею 0,2622 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованої по вул. Лермонтова,3-а в с. Закітне Краснолиманського району Донецької області, передав у власність земельну ділянку площею 0,2622 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану по вул. Лермонтова,3 в с. Ямпіль Крпаснолиманського району Донецької області, яка спадкодавцю ніколи не надавалася, за вказаною адресою належний йому жилий будинок з господарськими спорудами ніколи не знаходився, та перекрутив по-батькові спадкодавця, вказавши «Нестеровна» замість «Несторівна», що було виправлено рішенням виконавчого комітету Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області від 28.09.2011 року № 30(а.с.18). Однак спадкодавець помер і виправити вказану помилку за життя не зміг. Тому суд приходить до висновку про те, що державним нотаріусом обґрунтовано на підставі п.4.15 гл.10, п.1 гл.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 відмовлено позивачу у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, бо нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства та інше. В такому разі на підстав ст.5 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року нотаріус зобов»язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Але суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника. Тому суд вважає, що спадкодавець на законних підставах володів спірною земельною ділянкою. Ця обставина в судовому засіданні знайшла своє підтвердження письмовими доказами про те, що виключно спадкодавець постійно користувався та розпоряджався земельною ділянкою площею 0,2622 га, яка, як і будинок, який їй належав, та який у спадщину прийняла позивач, розташована по вул. Лермонтова,3-а в с. Закітне, Краснолиманського району, Донецької області, з моменту побудови житлового будинку і до власної смерті довідкою Ямпільської селищної ради від 03.04.2014 року № 562, копією рішення виконавчого комітету Ямпільської селищної ради від 28.09.2011 року № 30, витягом з технічної документації держземагенства про те, що земельна ділянка площею 0,2622 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташована по вул. Лермонтова,3-а в с. Закітне Краснолиманського району Донецької області, з яких 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, і 0,0122 га для ведення особистого селищного господарства, та належить на праві власності [PERSON](а.с.18-20). Право власності на земельну ділянку за адресою вул.Лермонтова,3 в с. Ямпіль, Краснолиманського району, відповідно до наданого витягу за спадкодавцем не зареєстровано, але зареєстровано за нею по вул. Лермонтова,3-а в с. Закітне Краснолиманського району Донецької області (а.с.19). Статтями 1216,1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава відповідно до ст. 131 ЗК України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Матеріали справи свідчать про те, що позивач відповідно до ст. 1268 ч.1 ЦК України прийняла спадщину у встановленому порядку бо своєчасно звернулася на підставі заповіту до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, від прийняття спадщини не відмовилася, на частину спадкового майна отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом(а.с.21-23,33). Прийнявши у спадщину жилий будинок, що належав спадкодавцю, розташований на спірній земельній ділянці по вул. Лермонтова,3-а в с. Закітне, Краснолиманського району, Донецької області(а.с.21-23,33), позивачу відповідно до ст. 1225 ЦК України переходить і право власності на земельну ділянку площею 0,2622 га, на якій він розташований. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, у тому числі і шляхом визнання права власності на неї. Аналогічно ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач в результаті помилок, допущених свого часу органами державної влади, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у звязку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. А тому з наведених причин суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved