Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

20 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через різні погляди на життя та сімю. Подружжя з квітня 2015 року проживає окремо один від одного, мають трьох спільних неповнолітніх дітей, на утримання яких з відповідача на користь позивача стягуються аліменти. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу прохала залишити їй набуте у шлюбі прізвище «Дубневич». Надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Додатково повідомила, що шлюб розриває вперше, збереження сімї вважає неможливим, спору про місце проживання дітей, а також з приводу поділу майна між нею та відповідачем не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечував. Підтвердив, що з квітня 2015 року подружжя разом не проживає, спільне домогосподарство не веде. Причиною погіршення сімейних відносин вважає сварки з батьками позивача. Проти проживання дітей разом з матірю не заперечує, матеріальних претензій до позивача не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Рябко) [PERSON] 23 липня 2005 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-КЕ № 001145, виданим у день реєстрації шлюбу Жоржівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 02 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 6-8). За рішеннями Шишацького районного суду Полтавської області з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання всіх неповнолітніх дітей (а.с.12). З квітня 2015 року подружжя разом не проживає, спільне домогосподарство не веде, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють. Подружжям досягнуто домовленість про проживання дітей разом з матірю (позивачем). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На прохання позивача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище набуте нею у шлюбі - «Дубневич». Судові витрати понесені позивачем, у вигляді сплаченого нею судового збору у розмірі 551,20 грн. суд,

Outcome: approved