Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

21 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя з позовом до ПАТ «ПроКредит Банк», [PERSON] про визнання поруки припиненою. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те що, 05червня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 8.9478, згідно якого кредитор в особі ЗАТ «ПроКредитБанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк») надав позичальнику, [PERSON], грошові кошти у сумі 4 500 доларів США строком користування 6 місяців, а [PERSON] зобов'язався повернути кредитору наданий кредит зі сплатою 24% в порядку та строки, передбачені графіком повернення кредитних коштів. З метою забезпечення зобов'язань відповідача за кредитним договором від 05 червня 2007 року між Банком кредитором та ним, [PERSON], було укладено договір поруки № 8.9478-ДП1, згідно п. 1.2 якого поручитель протягом трьох банківських днів з дня отримання повідомлення від кредитора про порушення позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, зобов'язується погасити суму заборгованості за кредитним договором. Із договору поруки № 8.9478-ДП1 вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про те, що він припиняє свою дією з моменту припинення забезпеченого ним зобов'язання, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Пунктом 3.1. договору поруки № 8.9478 від 05 червня 2007 року, укладеного між ним та Банком, встановлено, що порука припиняє свою дію з моменту припинення забезпеченого нею зобов'язання. Проте в договорі не вказано якого саме зобов'язання: кредитними договором чи ще якогось. За пунктом 5.1. кредитного договору № 8.9478 від 05 червня 2007 року, строк його дії встановлено до повного погашення позичальником кредитної заборгованості. Разом з тим, відповідно до п. 4.2. кредитного договору, якщо після відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення кредиту позичальник протягом п'яти банківських днів не погасив кредит та інших нарахувань за ним, кредитор набуває права звернення стягнення на предмет застави через судові органи. Крім того, відповідно до п. 4.3. кредитного договору, позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит та інші нарахування за ним протягом п'яти банківських днів з дня відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення, що підтверджено штампом поштового відділення у випадках, передбачених п. 4.1 договору. 30 липня 2007 року на їх адресу Банком було направлено вимогу про дострокове погашення кредиту та інших нарахувань за ним. Отже, кредитним договором було передбачено порядок зміни строку виконання основного зобов'язання, проте зміна строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором у передбаченому ним порядку не відбулася. Пунктом 4.1 кредитного договору від 05 червня 2007 року передбачено, що кредитор набуває право вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно графіку, або сплати штрафних санкцій більш ніж три банківських дні. Пунктом 2.1. договору поруки від 05 червня 2007 року передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви. Отже, пред'явивши їм з [PERSON] 30 липня 2007 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до нього, як поручителя протягом шести місяців, тобто в строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, тобто починаючи від цієї дати, з 30 липня 2007 року по 30 січня 2008 року. Як вбачається із супровідного листа, позов Банком пред'явлено до суду 14 березня 2008 року, тобто зі спливом строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, що є підставою для визнання поруки припиненою. Просив суд визнати припиненою поруку згідно договору поруки № 8.9478-ДП1, укладеного 05 червня 2007 року між ЗАТ «ПроКредитБанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк») та ним, [PERSON]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, від імені якого діє представник за довіреністю, [PERSON] Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, до судового засідання також не з'явилася, надіславши на адресу суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з'явився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належними чином. Представник відповідача - ПАТ «ПроКредитБанк», В.О. Киричек, що діє на підставі довіреності, до суду не з'явився, від нього до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності представника Банку та письмові заперечення проти позову. Як вбачається з наданих представником відповідача заперечень, ПАТ «ПроКредитБанк» заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та посилається на те, що, 26 березня 2008 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя було ухвалено рішення, згідно якого стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ «ПроКредитБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 42 164, 53 гривень. Зазначене рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист був переданий на виконання. З рішення суду вбачається, що [PERSON] брав участь у судовому засіданні та частково визнав позов. Зважаючи на те, що позивач брав участь у судовому засіданні у справі у березні 2008 року та дізнався, на його думку, про порушення прав шляхом пред'явлення до нього позову, як до поручителя, строк позовної давності до вимог на оспорювання поруки почав підліковуватись з 26 березня 2008 року і сплинув 27 березня 2011 року, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог [PERSON] до ПАТ «ПроКредит Банк», [PERSON] про припинення поруки та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Не погодившись із запереченнями представника відповідача ПАТ «ПроКредит Банк», представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надіслала на адресу суду заяву, в якій зазначила, що у суду немає підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за позовом [PERSON], оскільки на час прийняття Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя рішення від 26 березня 2008 року не було судової практики з питання визнання припиненою поруки, узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин приведено в листі Верховного Суду України від 07 жовтня 2010 року за період 2009-2010 роки. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8.9478, за яким останній отримав кредит у розмірі 4 500 доларів США. У забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором 05 червня 2007 року ЗАТ «ПроКредит Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк») уклав з [PERSON] договір поруки № 8.9478-ДП1. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). З пункту 3.1 договору поруки вбачається, що порука припиняє свою дію з моменту припиненням забезпеченого ним зобов'язання (а.с. 4). Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання визначений у шість місяців (до 05 грудня 2007 року), що зазначено у п. 1.1 кредитного договору № 8.9478 (а.с. 5). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа № 6-106цс14), за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. З матеріалів цивільної справи № 2-1351/08 за позовом ЗАТ «ПроКредит Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка була оглянута у судовому засіданні, вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитними договором, йому банком було направлено письмову вимогу № M3/3.08.07 від 30 липня 2007 року про дострокове виконання зобов'язань у повному обсязі протягом 5 (п'яти) календарних днів з дня отримання письмової вимоги (а.с. 11). Згідно поштового повідомлення, дану вимогу [PERSON] отримав 10 серпня 2007 року (а.с. 14). Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 16 серпня 2007 року (10 серпня 2007 року + 5 днів) протягом наступних шести місяців, тобто до 16 лютого 2008 року. У правовій позиції, викладеній у справі № 6-53цс14, Верховний Суд України роз'яснив, що словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Враховуючи наведене, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Проте, Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» пред'явило позов до боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] в березні 2008 року (справа № 2-1351/08 а.с. 2), тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що банком пропущено строк пред'явлення вимоги до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання, у зв'язку з чим поруку припинено. Проте, у письмових заперечення проти позову представником ПАТ «ПроКредит Банк» було заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-1351/08 за позовом ЗАТ «ПроКредит Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, оглянутої у судовому засіданні, позивач [PERSON] приймав участь при розгляді вищевказаної справи та частково визнав позовні вимоги. Зокрема, він був присутній при ухваленні судового рішення від 26 вересня 2008 року, яким була стягнута сума заборгованості за кредитним договором солідарно з [PERSON] та нього, [PERSON], як поручителя. Суд звертає увагу, що рішення суду у справі № 2-1351/08 було ухвалено саме 26 вересня 2008 року, тому представником відповідача ПАТ «ПроКредит Банк» у письмових запереченнях був помилково визначений строк виникнення права у позивача для звернення до суду - 26 березня 2008 року. Таким чином, про порушення його прав як поручителя, на його думку, [PERSON] стало відомо 26 вересня 2008 року, після ухвалення зазначеного рішення суду, яке він, зокрема не оскаржував, але до суду з позовом про визнання поруки припиненою він звернувся лише 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Отже, строк позовної давності, в межах якого позивач [PERSON] міг звернутись до суду з вимогою про визнання поруки припиненою сплинув 27 вересня 2011 року (через три роки після ухвалення рішення суду від 26 вересня 2008 року про солідарне стягнення з нього, як поручителя заборгованості за кредитним договором). Водночас, суд не приймає до уваги доводи представника позивача [PERSON] щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності у зв'язку з відсутністю на той час судової практики з цих питань, оскільки вони не мають правового підґрунтя. Так, відповідно до положень ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», [PERSON] про визнання поруки припиненою не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх цивільних прав.

Outcome: dismissed