Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

21 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], зазначивши, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 1986 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міькрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 736. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На обґрунтування позову позивач вказав, що спільне життя з відповідачем не склалося, взаєморозуміння в сім'ї відсутнє, виникали часті сварки, у зв'язку з чим з березня 1990 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та спільне проживання. Позивач вважає, що подальше спільне життя як подружжя і збереження сім'ї між ними неможливо, спору щодо спільного майна немає. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦС, тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. У зв'язку з наведеним просить шлюб між ним та [PERSON] розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій повідомив про підтримання позовних вимог в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подала, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували 20 вересня 1986 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 736(а.с. 3). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З березня 1990 року з причини постійних сварок на ґрунті взаємного непорозуміння сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Позивач не бажає надалі перебувати у цьому шлюбі, його намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним. За таких обставин, суд вважає, що шлюб між сторонами розпався, існує лише формально, а тому його слід розірвати. Майнового спору сторонами не заявлено. За вказаних обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що сторони не мають наміру підтримувати шлюбні стосунки, підстав для надання строку на примирення немає, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу між ними, суд вважає, що їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може, подальше збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, які мають істотне значення, тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати.

Outcome: approved