Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

20.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.08.2011р. між ПАТ «[PERSON] банк» та відповідачем був укладений кредитний договір: № 470/2907CLPS2 на суму 3442.26 грн. на строк до 28.02.2014р. У порушення норм закону та умов договорів відповідач зобовязання за вказаними договорами належним чином не виконав. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитними договорами відповідач станом на 06.07.2015 року має заборгованість в сумі 4387 грн., на підставі чого просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 470/2907CLPS2 від 31.08.2011р. який станом на 06.07.2015р. становить в сумі 4387 грн., з яких: - 2971.8 грн. заборгованість за основною сумою боргу; - 765.2 грн. заборгованість за відсотками; - 650 грн. заборгованість за пенею; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору; стягнуті кошти зарахувати на п/р № 26504302163303 в ПАТ «Платинум Банк» МФО 380388. В судове засідання представник позивача не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю, зазначав, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 22; 27). Відповідач в судове засідання зявився, позов не визнав в повному обсязі. Надалі відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглянути справи за його відсутністю. Також в заяві зазначав, що позивачем не надано доказів набуття права вимоги в тих сумах і розмірах в яких предявляють до відповідача а просив застосувати строк позовної давності до основного боргу та пені (а.с.32). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31 серпня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] укладений Кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки, страхуванням життя позичальника № 470/2907CLPS2, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався надати відповідачеві кредитні кошти (по тексту Договору Кредит - 1) в сумі 3442 грн. 26 коп., з сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних; зі сплатою комісії за надання кредиту - 90,00 грн., комісії за обслуговування кредиту -103 грн., строком кредитування - 30 місяців, тобто до 28.02.2014р. Цільове призначення кредиту поточні потреби. Днем видачі Кредиту 1 вважається день списання коштів з позичкового рахунку (п.1.1.1 Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору, Кредит-1 надається Банком Позичальнику шляхом безготівкового перерахування грошових коштів електронним переказом у відділення поштового звязку за місцем фактичного проживання Позичальника, зазначеного в цьому Договорі (грошові кошти будуть доступні для отримання позичальником у відповідному відділенні поштового звязку протягом 14 календарних днів з дня підписання цього Договору); після спливу 14 календарних днів з дати підписання цього Договору у випадку неотримання грошових коштів Позичальником, відповідне відділення поштового звязку повертає такі кошти Банку, і цей договір вважається неукладаним. Згідно зі п.1.1, п. 2.5 та п. 2.8 Кредитного договору, позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також здійснити всі інші платежі; перерахування коштів для погашення заборгованості за Кредитом здійснюється позичальником в період з 22 по 27 число кожного місяця включно, щомісячно, рівними частинами в сумі 279,00 грн. (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. ст. 11, 509, 629 ЦК України, зобовязання виникають, зокрема із договору, та договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків та інших платежів за кредитним договором, виникає тільки після надання банком позичальнику грошових коштів (кредиту). А з урахуванням положень п. 2.1 Кредитного договору, у разі неотримання позичальником кредитних коштів на протязі 14 днів, кредитний договір є неукладеним. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте позивачем не надано доказів перерахування позичальником ПАТ «Платинум Банк» кредитних коштів електронним переказом у відділення поштового звязку за місцем фактичного проживання відповідача, тобто не доведено укладання кредитного договору та виникнення у відповідача зобовязань по цьому договору (поверненню кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та комісій). Також в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на укладання договорів факторингу, внаслідок яких він набув право вимоги до відповідача за вищезазначеним Кредитним договором. Відповідно до ст.ст. 512, 513, 514, 517 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст.ст. 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Проте позивачем не надано доказів, які підтверджують, що між первісним кредитором (ПАТ «Платинум Банк») та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а в подальшому між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» були укладені Договори факторингу щодо відступлення права вимоги до відповідача в обсязі, який заявлений позивачем, з обґрунтуванням розміру та періоду виникнення кожної складової заборгованості за кредитним договором. Суд не може прийняти, як належний доказ, підтверджуючий відступлення права вимоги, надані позивачем: Лист ПАТ «[PERSON] від 08.06.2015р. № 50-04-03/13663 з витягом із переліку боржників за кредитними договорами, Лист «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за №ФК/383 з витягом із переліку боржників за кредитними договорами (а.с. 11-12) оскільки зазначені документи не містять відомості в якому саме обсязі зобовязань позичальника та на яких умовах банк, а в подальшому наступний кредитор, відступив право вимоги за вищевказаними кредитним договором. Також позивачем не доведено, що на момент укладання Договору факторингу №1/15-ФКю від 08.05.2015р. між позивачем (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (клієнт) остання мала права вимоги до відповідача в обсязі, вказаному у Витягах з Реєстру заборгованостей за договором факторингу 1/15-Фкю, з зазначенням періоду та порядку виникнення кожної суми заборгованості, а також періоду та розміру платежів, здійснених відповідачем в порядку виконання умов кредитних договорів (зворотній бік а.с. 3; 11-12). Водночас суд позбавлений можливості встановити зазначені обставини, оскільки у витягу з цього Договору факторингу окрім пунктів 1.1-1.2 та 14.4-14.7 більше умов не міститься (а.с. 9-10). Окрім цього, за загальним правилом заборонено наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі, якщо інше не встановлено договором факторингу (ст. 1083 ЦК України). Позивачем не надано належних доказів, що укладені договори факторингу містили умови про можливість наступного відступлення права вимоги до відповідача іншим особам (іншім факторам). Відповідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже діюче законодавство повязує виникнення обовязку боржника здійснити платіж факторові тільки після отримання боржником відповідного повідомлення, яке має відповідати за змістом вимогам, передбаченим ст. 1082 ЦК України. Однак позивачем не надано доказів щодо дотримання ним вказаних вимог закону, а саме не доведено отримання відповідачем письмового повідомлення про заміну сторони у зобов'язанні з зазначенням грошових вимог за кредитним договором та особи (позивача), якій має бути здійснений платіж. Враховуючи, що позивачем не доведені належними доказами обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та які мають істотне значення, а саме: укладання кредитного договору, з урахування положень п. 2.1 Кредитного Договору та виникнення у відповідача зобовязань за кредитним договором; наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірах, заявлених в позові щодо кожної вимоги; не надано суду обґрунтованого розрахунку боргу з зазначенням періоду та розміру утворення заборгованості за кредитним договором; обсягу та правомірності відступлення права вимоги до відповідача за договорами факторингу; належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги, то позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про застосування строку позовної давності, заявленого відповідачем, суд вважає, що застосування строку позовної давності може мати місце при доведенні позивачем наявності заборгованості, зокрема яка знаходиться за межами строку позовної даності. Оскільки суд відмовив позивачеві в задоволені позовних вимог через необґрунтованість та недоведеність виникнення і існування заборгованості, то строк позовної давності у даному випадку не застосовується. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позивачеві відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав не обґрунтованості позовних вимог, що виключає стягнення судових витрат з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України, то зазначені витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed