Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

19 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 жовтня 2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (актовий запис №316). Вони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , 2011 року народження, та сина [PERSON] , 2016 року народження. Сімейні та шлюбні відносини між ними припинені. Сім`я носить формальний характер та розпалася остаточно, миритися та відновлювати подружні стосунки не бажає. Крім того, спільні з відповідачем діти перебувають на повному її утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає. Ухвалою судді від 17 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 Сімейного Кодексу. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони з 09жовтня 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , 2011 року народження, та сина [PERSON] , 2016 року народження, що підтверджується копією свідоцтв про їх народження (а.с.6,7). Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку з чим продовження шлюбних стосунків є неможливим. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що її з відповідачем сім`я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні стосунки не бажає. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідач відзиву на позовну заяви чи заперечень щодо розірвання шлюбу до суду не надав, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням клопотання позивача, після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Крім того, відповідно до довідки №123279, виданої квартальним комітетом №6 Смілянської міської ради 25серпня 2021 року, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми: донькою [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Також, позивач у своєму позові заявила, а відповідач не заперечував, що їх спільні малолітні діти перебувають на повному утриманні позивача. Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач відзиву на позовну заяви чи заперечень щодо стягнення аліментів до суду не надав, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивача аліменти на утримання на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення з заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Згідно дубліката квитанції №0.0.2237598027.1 від 19 серпня 2021 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду, за вимогу про розірвання шлюбу, сплачений судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вимогу про розірвання шлюбу, а саме: 454 гривні 00 копійок. Крім того, приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 454 гривні 00 копійок. Така сума є різницею між розміром сплаченого позивачем судового збору та його частиною, яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Також, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою, в частині стягнення аліментів, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved