Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

20\~серпня 2021\~року до суду звернувся з вищевказаною позовною заявою [PERSON] . На підтвердження позовних вимог вказав, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,\~що знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] . Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Іншим спадкоємцем являється відповідач по справі [PERSON] . Вказує, що між спадкоємцями існує домовленість щодо порядку спадкування даної частини спадщини. За свого життя [PERSON] заповітну, щодо даного майна не склала. З метою отримання свідоцтва про спадщину за законом позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П., однак отримав відмову оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 07 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справи та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 53). У встановлений судом строк, відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник, адвокат Ковердяєва Л.В. позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій прохала розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечувала з приводу їх задоволення. Третя особа, Комишнянська селищної рада Миргородського району, в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду представником було подано заяву в якій виклав прохання провести розгляд справи за його відсутності. Третя особа, Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Наконечна Надія Павлівна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того\~законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14). Позивач, [PERSON] , та відповідачка [PERSON] , являються дітьми померлої, [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,\~що знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справа, № 138/2020 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , що спадщину було прийнято [PERSON] та [PERSON] .. Право власності на спірний житловий будинок, заповітом не охоплено, тому має спадкуватися на загальних підставах. З метою отримання свідоцтва про спадщину за законом після померлого спадкодавця [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П. однак отримав відмову оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.20). За життя спадкодавець право власності на даний житловий будинок не зареєстрував (а.с.15). У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно копії з технічного паспорту, вбачається, що будівництво спірного будинку завершилось 1961 року (а.с.26). У 1961 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Такі висновки щодо застосування відповідних норм права містяться в правовій позиції Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. В той же час, Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року, при касаційному перегляді судових рішень у цивільній справі № 557/1209/16-ц, зауважує, що фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319). Варто зазначити,\~що в\~подальшому,\~при здійсненні\~погосподарського обліку,\~домоволодіння за\~адресою [ADDRESS] обліковувалося за померлою [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, а отже дане право може бути об`єктом спадкування. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Оскільки відсутність\~правовстановлюючих документів,\~що підтверджують\~право власності\~спадкодавця [PERSON] \~ на\~спірне спадкове\~майно,\~перешкоджає позивачу\~ [PERSON] оформити\~свої спадкові\~права в\~позасудовому порядку,\~суд вважає\~за необхідне\~визнати за\~ним \~право власності\~на Ѕ\~частку житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~що знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] . В ході судового розгляду, не було підтверджено наявності між сторонами нотаріальної згоди про зміну часток спадкоємців у спадщині. Тому, зважаючи на наявність двох спадкоємців однієї черги спадкування, виходячи із рівності їх часток, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення. Повне визнання позову відповідачем суперечить вимогам закону, а тому не може слугувати достатньою підставою для задоволення позову у повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: partial