Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

21.07.2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 18.01.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11107795000, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 28781 дол. США з кінцевим терміном повернення 17.01.2016 року та з оплатою 12,50 % річних за користування кредитом. В забезпечення грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 11107795000 від 18.01.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке в свою чергу змінило своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] 18.05.2009 року укладено договір поруки № 1. Відповідно до умов даного договору [PERSON] як поручитель, поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі договору. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору поруки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідач умови договору не виконує, суму заборгованості та проценти за користування кредитом на користь банку не повертає, в результаті чого станом на 07.05.2014 року утворилась заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк», яка склала 449672,20 грн., з них: 234193,47 грн. - тіло кредиту; 215478,73 грн. - прострочені відсотки. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.06.2010 року стягнуто з [PERSON] 175238,88 грн. заборгованості за кредитним договором від 18.01.2007 року. Так, позивач просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість в сумі 361752,80 грн. з урахуванням вже стягнутої суми, та судові витрати. Заявою від 11.12.2014 року представник позивача уточнив позовні вимоги, зменшивши суму вимоги, та просив суд стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором № 11107795000 від 18.01.2007 року в сумі 195177,77 грн. В судовому засіданні представник за довіреністю - [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав, посилаючись на невиконані зобов'язання [PERSON], як кредитора, та [PERSON], як поручителя, адже за умовами договорів відповідачі зобов»язалися своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків. Суду пояснив, що, оскільки [PERSON] постійно порушував умови укладеного договору про надання споживчого кредиту щодо зобов'язання своєчасно сплачувати на користь банку відсотки за користування кредитом протягом всього строку фактичного користування кредитом, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду, в результаті чого заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.06.2010 року позовні вимоги банку були задоволені в повному обсязі, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11107795000 від 18.01.2007 року в розмірі 21992,83 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 175238,88 грн. З метою недопущення подвійного стягнення, у банка виникло право стягнути з відповідачів суму нарахованих відсотків, що складає 16751,52 дол. США. Просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов не визнали в частині стягнення заборгованості з [PERSON], як поручителя, просили у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити через безпідставність та необґрунтованість. Позивачка суду пояснила, що особисто не знала і не знає такої особи як [PERSON], ніколи з ним не зустрічалась і уявлення не має хто це такий. Тому, [PERSON] вважає, що ніякого договору поруки за зобов'язаннями [PERSON] по договору кредиту 11107795000 від 18.01.2007 року, як цього вимагає цивільно-правове законодавство, між нею та ПАТ «УКРСИББАНК» укладено не було, так як правочин не був дійсним з самого початку із-за того, що суперечив засадам суспільства, будувався на шахрайстві, обмані, не відповідав встановленим вимогам та формам, тобто був нікчемним з самого початку (ст.215 ЦК України). Адвокат позивачки, крім того, додав, що відносно стягнення заборгованості по договору кредитування вже прийнято судове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси, яким стягнуто грошові кошти з [PERSON] На час прийняття даного судового рішення, якщо прийняти за основу, що договір поруки все ж таки був заключний 18.05.2009 року, у позивача виникло право звернення до [PERSON] як поручителя з позовом. Проте позивач з позовом до [PERSON] в суд не звернувся. Більш того, протягом чотирьох років банк не направляв їй ніяких повідомлень або претензій у зв'язку із зміною умов договору кредиту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.01.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11107795000, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 28781 дол. США з кінцевим терміном повернення 17.01.2014 року з процентною ставкою в розмірі 12,5 % річних за користування кредитом. За умовами кредитного договору, позичальник зобов'язувався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно з графіком погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків. 18.01.2007 року між [PERSON] та банком укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11107795000, якою змінено кінцевий термін повернення кредиту за договором - 17.01.2016 року та змінено графік погашення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.06.2010 року у справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11107795000 від 18.01.2007 року, в розмірі 21992,83 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 175238,88 грн. Судове рішення вступило в законну силу 29.06.2010 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, суд звертає увагу на те, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Судом достеменно встановлено, що станом на 07.05.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № [NUMBER] від 18.01.2007 року складає 38594,01 дол. США, що згідно з курсом НБУ на дату складання розрахунку становить 449672,20 грн., з них: 20100,12 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 18493,89 дол. США - заборгованість за відсотками по кредиту. Беручи до уваги той факт, що заочним рішенням від 15.06.2010 року з відповідача стягнуто суму заборгованості за тілом кредиту в сумі 20100,12 дол. США., та сума заборгованості за відсотками по кредиту в сумі 1742,37 дол. США, з метою недопущення подвійного стягнення за [PERSON] рахується заборгованість по відсоткам, а саме: 18 493,89 дол. США - 1742,37 дол. США = 16 751,52 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 07.05.14 становить 195177,77 грн. Згідно з ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та в установлений договором строк. Глава 51 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання та відповідальність за порушення зобов'язання. Оскільки порушення зобов'язання є правопорушенням, глава 51 регулює правові наслідки такого правопорушення, а саме визначає загальні положення негативної юридичної відповідальності у випадку порушення зобов'язання. Зокрема, згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, що кореспондується з нормами ст. ст. 512, 514, 572 Цивільного кодексу України. В забезпечення грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 11107795000 від 18.01.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке в свою чергу змінило своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] 18.05.2009 року укладено договір поруки № 1. Відповідно до умов даного договору [PERSON] як поручитель, поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі договору. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За замістом статей 553, 554 ЦК України поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ст. 555 ч.2 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення договору поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення тощо. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. За замістом статей 553, 554 ЦК України поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ст. 555 ч.2 ЦК). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Доказів, підтверджуючих факт звернення позивача до поручителя протягом встановленого законом строку суду не надано. З матеріалів вбачається, що договір кредитування передбачає виконання зобов'язань до 17.01.2014 року і саме відносно даного договору було укладено договір поруки від 18.05.2009 року. Разом з тим, відносно основного договору 30.01.2009 року було укладено додаткову угоду № 1 про зміну строку виконання по основному зобов'язанню і термін перенесено на 17.01.2016 року. Тобто, укладення додаткової угоди за згодою банку та боржника [PERSON], але без згоди [PERSON] не дає підстав для покладення на останню відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таким чином, збільшення обсягу відповідальності поручителя, без згоди останнього є підставою для припинення договору поруки. (Правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 25 вересня 2013 року (справа № 6-97 ас 13). Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, враховуючи наявність невиконаних зобов'язань, у ПАТ «Дельта банк» існують всі правові підстави для стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11107795000 від 18.01.2007 року з [PERSON], та підлягають до задоволення. У задоволенні позову в частині стягнення боргу з [PERSON] суд відмовляє за безпідставністю. Відповідно до ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ, не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи адвоката. Згідно з ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2014 року складає 1218 грн. Тобто, граничний розмір оплати роботи адвоката складає 487 грн. за годину роботи. Виходячи з цього, з врахуванням проведеного розрахунку представником відповідачки [PERSON], оцінивши обсяг проведеної роботи та наданої останній правової допомоги, враховуючи предмет позову, загальну тривалість судових засідань (1 година), суд вважає за необхідне стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 487 грн. на користь [PERSON]. Також, до стягнення з [PERSON] на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1952 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «По судовий збір» суд повертає сплачену суму судового збору в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: partial