Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

21 березня 2019 року позивачі[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом в якому просять суд про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме привести у відповідність чинного законодавства дозвільні документи та поновити межі земельних ділянок, власниками яких є позивачі. У позові вони зазначили, що між земельними ділянками позивачів, знаходиться земельна ділянка відповідачки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці, зведений чотирьох поверхова споруда, будівництво якої триває і в теперішній час. Позивачі стверджують, що будівництво вищезазначеної забудови відбувається з порушенням норм та правил, визначених чинним законодавством. А саме, порушення місця розташування та кордону земельної ділянки, відсутня їх згода на будівництво цієї забудови, як власників сусідніх ділянок та більш за все, враховуючи висоту забудови, вона запобігає доступу сонця. Також, позивачі вважають, що відповідачкою грубо порушені норми добросусідства, які передбачені ст. 103 Земельного кодексу України, на їх земельні ділянки та сприяє затіненню. Позивачами неодноразово було зроблено спроби, щодо мирного врегулювання спору з відповідачкою з приводу самочинного будівництва, але відповідачка не готова йти на який-небудь компроміс. Тобто, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачкою, самочинно, без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, проведено будівельні роботи з будівництва чотирьох поверхової споруди, будівництво якої триває і в даний час та проігноровані припис відносно припинення будівельних робіт, що у відповідності до вимог ч.7 ст. 376 ЦПК України, є підставою для звернення органу місцевого самоврядування до суду з позовом про знесення об`єктів самочинного будівництва. Позивачі в судове засідання не з`явилися, представник позивачів, - адвокат Кудрінська Ю.Є. позовні надала суду заяву в якій вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд справу розглядати без участі позивачів та третьої особи з боку позивачів - [PERSON] в порядку письмового провадження. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Також надав суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову так як позов необґрунтований та безпідставний. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що Позивачу [PERSON] згідно Державного акту Серії ЯЛ № 764201 на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка, площею 0,0600 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . На вищезазначеної земельної ділянці, розташований будинок, у якому проживає позивачка зі своєю сім`єю (що підтверджується копію домової книги). Позивач [PERSON] , відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, - є орендарем земельної ділянки, площею 0, 0554 га, призначеної для будівництва та обслуговування магазину з комплексом побутових послуг, за адресою: [ADDRESS] (що підтверджується копією договору оренди). На вищезазначеній земельній ділянці, відповідно Технічного паспорту, серії [NUMBER], розташований магазин. У позовній заяві зазначено, що між земельними ділянками позивачів, знаходиться земельна ділянка відповідачки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на якої зведена чотирьох поверхова споруда, будівництво якої триває і в даний час. Позивачі стверджують, що будівництво вищезазначеної забудови відбувається з порушенням норм та правил, визначених чинним законодавством. На підтвердження цих обставин позивачами до позовної заяви додані тільки копія їх заяви до Таїровської сільської ради щодо проведення перевірки на законність будівництва чотирьох поверхової споруди та дотримання норм будівництва за адресою: [ADDRESS] та фотокопія забудови. У позовній заяві позивачі просять суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зобов`язати відповідача привести у відповідність до чинного законодавства дозвільні документи та поновити межі земельних ділянок, власниками яких є позивачі. Але вимоги про усунення перешкод у користуванні заявлені позивачами тільки щодо однієї земельної ділянки, тому суду незрозуміло про яку саме конкретну ділянку йде мова. Це стосується й вимоги щодо невизначених дозвільних документів, які конкретно у позовній заяві ніде не зазначені. У позовній заяві про межі земельних ділянок згадується лише у процитованих статтях Земельного кодексу України, при тому, що позивачі жодним чином не посилаються на будь-які обставини щодо знищення відповідачем меж земельної ділянки. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачі на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надали належних, достатніх і допустимих доказів про те, що відповідач порушує межу земельної ділянки позивачів, якою користуються останні. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 19 березня 2010 р.) роз`яснено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Заявляючи позов про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, позивач повинен довести факт порушення його прав, вчинення неправомірних дій відповідачем, причинний зв`язок між діями відповідача і порушенням прав позивача, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку, з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи з принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку, що позивачами в обґрунтування своїх вимог не надано належних, допустимих, переконливих доказів, судом не встановлено порушень їх прав, не встановлено перешкод у користуванні вказаними земельними ділянками, а тому суд не знаходить законних підстав для задоволення позову. Встановлені судом фактичні обставини сторонами не спростовані, а тому позовні вимоги в даному випадку задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed