Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

1. Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування 11 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білопільської міської ради Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Позовна заява вмотивована наступним чином. У період з 10 листопада 1993 року по 16 жовтня 1995 позивач був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій». На підставі рішення Павлівської сільської ради від 11 червня 1995 року в колективну власність вказаного КСП передано земельну ділянку площею 2345,9 га для подальшого її розпаювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) на кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, на яку 28 липня 1995 року видано Державний акт серії СМ №00024 з додатком - списком власників земельних часток (паїв). До вказаного списку позивач включений не був, у зв`язку з чим сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався. Про розпаювання земель колишнього КСП «Обрій», яке відбулося у 1995 році, дізнався випадково в лютому 2021 року. Також у позовній заяві зазначається, що КСП «Обрій» ліквідоване. Розмір земельної частки (паю) по вказаному колективному сільськогосподарському підприємству становить 4,72 в умовних кадастрових гектарах. На території Павлівського старостату є землі запасу та резервного фонду державної власності загальною площею 454,034 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані за межами населеного пункту, які перебувають у оренді ФГ «Номеровський». У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у розмірі, який був визначений на час розпаювання КСП «Обрій» та становив 4,72 в умовних кадастрових гектарах, із земель резервного фонду або запасу Білопільської міської ради Сумського району Сумської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 2. Короткий зміст відзиву на позовну заяву 17 листопада 2021 року до суду надійшов відзив представника другого відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Плевако В.В., в якому останній просить виключити управління як співвідповідача в даній справі з посиланням на те, що виконання Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року №449/2020, постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1113 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та наказу Держгеокадастру України від 17 листопада 2020 №485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності», наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 14 грудня 2020 року №42-ОТГ Білопільській міській раді Сумського району Сумської області в комунальну власність передані земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4415,4448 га, розташовані за межами населених пунктів на території Білопільської об`єднаної територіальної громади, у тому числі й земельні ділянки загальною площею 454,0324 га, які перебувають в оренді ФГ «Номировський». Державна реєстрація речового права в державному реєстрі прав здійснена 29 березня 2021 року, у зв`язку з чим Головне управління Держгеокадастру у Сумській області жодним чином не порушує права позивача. В разі відмови у виключенні Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з кола співвідповідачів, просить відмовити в задоволенні позову (а. с. 62-63). 3. Короткий зміст пояснень третьої особи 26 листопада 2021 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему надійшли пояснення представника третьої особи ФГ «Номировський» - адвоката Крота О.В., в яких останній просить відмовити в задоволенні позивних вимог [PERSON] у зв`язку з пропуском трирічного строку позовної давності, оскільки доказів поважності причин пропуску цього строку на 26 років (з року видачі державного акта) позивачем не надано (а. с. 84-87). 4. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 12 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а. с. 48-49). Ухвалою від 02 листопада 2021 року до участі в справі залучено в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Сумській області та в якості третьої особи - ФГ «Номеровський». Співвідповідачу та третій особі запропоновано надати відповідно відзив на позовну заяву та пояснення стосовно позову у 15-дений строк з дня вручення даної ухвали (а. с. 55-57). 5. Позиція сторін у судовому засіданні Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, посвідченої старостою Павлівського старостинського округу Білопільської міської ради 27 жовтня 2021 року, позов підтримали. Представник першого відповідача - Білопільської міської ради Сумського району Сумської області Глущенко Г.О. просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку з пропуском без поважних причин строків позовної даності. Представник другого відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Сумської області Плевако В.В. позов не визнав, зазначивши, що Управлінням права позивача не порушуються, оскільки на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 14 грудня 2020 року №42-ОТГ землі сільськогосподарського призначення державної власності, розташовані за межами населених пунктів на території Білопільської об`єднаної територіальної громади, у тому числі й земельні ділянки на території колишньої Павлівської сільської ради, передані в комунальну власність Білопільської міської ради. Державна реєстрація речового права в державному реєстрі прав здійснена 29 березня 2021 року. Представники третьої особи Фермерського господарства «Номировський» - адвокат Крот О.В. та голова фермерського господарства Номировський М.М. проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні у зв`язку з пропуском строків позовної давності. 6. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 10 листопада 1993 року [PERSON] був прийнятий в члени КСП «Обрій», а 13 жовтня 1995 року звільнений з роботи на підставі поданої заяви за власним бажанням, що підтверджується копією вкладишу трудової книжки серії [NUMBER] та архівною довідкою №59/04-01 від 27 травня 2021 року (а. с. 6-7). З архівної довідки Комунальної установи Білопільської міської ради «Білопільський трудовий архів» №1330 від 06 серпня 2021 року вбачається, що до 1992 року діяв колгосп «Радянська Україна», який відповідно до протоколу №1 від 25 листопада 1992 року був реорганізований у КСП «Обрій» на підставі рішення загальних зборів. З 21 лютого 1997 року вказане колективне сільськогосподарське підприємство реорганізоване в КСП АФ «Обрій», останнє в свою чергу з 24 січня 2000 року - в СГБФК, а СГБФК з 09 березня 2000 року - в ПП АФ «Обрій». 28 грудня 2000 року ПП АФ «Обрій» реорганізоване в ТОВ АФ «Обрій». Останнє є правонаступником попередніх господарств. 18 березня 2003 року створено ТОВ АФ «Оберіг» та 20 лютого 2006 року - ФГ «Князівське» (а. с. 8). Відповідно до архівної довідки Комунальної установи Білопільської міської ради «Білопільський трудовий архів» №956 від 07 червня 2021 року, за період з грудня 1993 року по жовтень 1995 року [PERSON] відпрацював у КСП «Обрій» 636 днів (а. с. 9). 28 липня 1995 року Павлівською сільською радою Білопільського району Сумської області Колективному сільськогосподарському підприємству «Обрій» видано державний акт серії СМ 00024 на право колективної власності на землю площею 2345,9 га з додатком - списком членів колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій» Білопільського району Сумської області, до якого позивач не включений (а. с. 32-39). Згідно з п. 4.1 р. 4 Статуту КСП «Обрій» земля, все майно підприємства - громадські будівлі, споруди, трактори, комбайни та інші машини, устаткування, транспортні засоби, насадження, вироблена продукція, кошти, цінні папери та інше майно належить на праві спільної часткової власності його членам (а. с. 12-31). Таким чином, судом встановлено, що на час проведення розпаювання земель та видачі державного акту на право колективної власності на землю, а саме станом на 28 липня 1995 року [PERSON] був членом КСП «Обрій», а тому він має право на земельну частку (пай), і під час проведення паювання помилково не був включений до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю). За інформацією Управління у м. Суми та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області №111/302-21 від 10 вересня 2021 року розмір земельної частки (паю) розпайованих земель по КСП «Обрій» становить 4,72 в умовних кадастрових гектарах (а. с. 40). На території Павлівського старостату Білопільської міської ради Сумського району Сумської області є землі запасу та резервного фонду державної власності загальною площею 454,0324 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які на даний час знаходяться в оренді ФГ «Номировський» на підставі додаткової угоди від 30 грудня 2016 року, укладеної з Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області, що підтверджується довідкою старостату №148 від 20 серпня 2021 року (а. с. 11). 7. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У частині дев`ятій статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 22 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. У частині другій статті 23 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. 8. Висновки суду Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Невнесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, особа набуває право на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року №396/1683/18-ц. Оскільки позивач на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності був членом цього підприємства, то він набув право на отримання земельної частки (паю) членів КСП. Разом з цим, відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року. З огляду на вищенаведене, в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР. Згідно з ст. ст. 71, 75 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Право на позов у [PERSON] виникло з 28 липня 1995 року, тобто після видачі КСП «Обрій» державного акта на землю. Звернувшись до суду в жовтні 2021 року, позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав дізнався, або повинен був дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників. Як член КСП, [PERSON] повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Обрій» (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, у передбачений законом строк він не звернувся до суду з вказаними вимогами. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності на 26 років. Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2019 року в справі №629/4423/17, від 09 вересня 2020 року у справі №637/53/18, від 17 червня 2020 року у справі №600/528/16, від 21 жовтня 2020 року в справі №401/971/19, 03 лютого 2021 року в справі №403/402/19, від 21 липня 2021 року в справі №933/670/20, від 27 липня 2021 року в справі №686/6892/20. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «дізналась» та «повинна була дізнатись», що містились в ст. 76 ЦК УРСР, так само, як і термінів «довідався» і «міг довідатись», застосованих у ст. 261 чинного ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу положень статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом, оскільки з моменту порушення прав [PERSON] пройшло понад три роки, а доказів, які б вказували на поважність причин пропуску строку позовної давності ним не наведено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed