Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

20 грудня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 287/1-465 від 17 травня 2007 року на загальну суму 15602,52 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що всупереч умов укладеного між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - Банк/позивач) та [PERSON] кредитного договору від 17 травня 2007 року (далі - Кредитний договір), остання своїх зобов'язань по Кредитному договору належним чином не виконувала. У зв'язку з чим, станом на 17 вересня 2013 року, у [PERSON] перед Банком виникла заборгованість по кредиту, що складає 112 221 грн. 67 коп., яку остання не погашає у добровільному порядку, що змусило банк звернутись до суду із вказаним позовом. Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10 квітня 2014 року зазначений позов банку задоволено (Т.1, а.с. 66). Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 10 квітня 2014 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. (Т.1, а.с. 157). Протоколом повторного автоматичного розподілу від 22 листопада 2018 року справу передано судді Сташківу Т.Б. Ухвалою судді Сташківа Т.Б. від 26 листопада 2018 року справу прийнято до свого провадження (Т.1 а.с. 236, Т.2 а.с. 1). 10 жовтня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» уточнило позовні вимоги та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, станом на 28 серпня 2018 року в розмірі 26 452,02 доларів США, із визначенням гривневого еквіваленту станом на день ухвалення рішення, оскільки справа слухається тривалий час, відповідач продовжує не виконувати свої зобов'язання. У письмовому відзиві на позовну заяву, клопотанні про застосування строків позовної давності від 10 жовтня 2018 року та запереченні на уточнену позовну заяву відповідач зазначила, що банк звернувся до суду із вказаним позовом з пропуском трирічного строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором нею було здійснено 30 грудня 2009 року, тому відповідно до положень п. 4.5 кредитного договору від 01 березня 2010 року настав строк для погашення кредиту в повному обсязі, однак банк звернувся до суду із вказаним позовом лише 25 грудня 2013 року (Т.1 а.с. 177, 186, 240). У відповіді на відзив від 13 листопада 2018 року позивач зазначає, що позовна давність переривалась шляхом визнання боржником зобов`язання, а саме: останній платіж по тілу кредиту було здійснено 02 червня 210 року в сумі 36,74 дол. США, по відсоткам 12 січня 2011 року в сумі 100 грн. Крім того 24 листопада 2010 року відповідач зверталась до банку із заявою про кредитні канікули. 26 листопада 2010 року укладено Додаткову угоду до Договору якою продовжено строк дії договору до 16 травня 2019 року (Т.1 а.с. 226). Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, у якій зазначив, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без його участі. Зазначає, що позовну заяву було подано 25 грудня 2013 року, а останні платіж по кредитному договору було здійснено 12 січня 2011 року, тому позивачем не було пропущено строк позовної давності до основного зобов'язання. Щодо розрахунку заборгованості по пені то він здійснений за останні рік, тому строк позовної давності не пропущений. Відповідач в судове засідання не прибула, подала заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовну заяву про стягнення з неї заборгованості просила залишити без задоволення. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем, як позичальником, був укладений кредитний договір №287/1-465, за яким Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США терміном до 16 травня 2014 року зі сплатою 13 % річних (а.с.8- 11). Додатковою угодою № 2 до Договору від 26 листопада 2010 року укладеною між сторонами, збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами до 16,2 % річних, починаючи з 26.11.2010 та продовжено строк дії договору до 16 травня 2019 року (а.с. 230-231). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28 серпня 2018 року складає 26 452,02 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом в сумі - 8 794,78 дол. США, проценти - 11 878,48 дол. США, пеня за останній рік за несвоєчасне повернення кредиту - 2 280,04 дол. США, пеня за останній рік за несвоєчасне повернення процентів - 3 498,72 дол. США (а.с.211-217). За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями частин першої, другої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно із пунктом 4.5 договору кредиту від 17 травня 2019 року № 287/1-465 в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору (обов'язок своєчасного погашення кредиту та процентів), протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Отже, у такий спосіб сторони договору врегулювали питання щодо дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, останній платіж за кредитним договором відповідач здійснила 02 червня 2010 року (Т.1 а.с. 6 зворот, а.с. 213), тому відповідно до пункту 4.5 зазначеного договору, строк користування кредитними коштами вважається таким, що сплив через 60 календарних днів, тобто 01 серпня 2010 року, однак до суду із зазначеним позов банк звернувся лише 20 грудня 2013 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України. Саме таких висновків щодо застосування статей 256, 257, 267 ЦК України дійшов Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2018 року (справа № 409/911/12). Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5. договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 01 серпня 2010 року не підлягали виконанню. Твердження позивача про те, що здійснений відповідачем останній платіж по сплаті процентів в розмірі 100 доларів США здійснений 12 січня 2011 року свідчить про визнання боржником свого обов`язку по кредиту - є безпідставним, та спростовується наданими позивачем розрахунками заборгованості (Т.1 а.с. 6 зворот, а.с. 213). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що відповідно до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Дані обставини підтверджуються наданими до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказами. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Outcome: dismissed