Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

20 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.07.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21070 д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобілем Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] під його керуванням. Згідно постанови Токмацького районного суду Запорізької області від 14.08.2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 16.09.2020 року по справі № 328/1419/20 винуватцем ДТП визнано [PERSON] . Так, 08.07.2020 року о 10 год. 35 хв. громадянин [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21070 д/н [NUMBER] по вулиці Гоголя навпроти будинку № 77 в м. Токмак, в порушення п.10.1. ПДР перед початком руху не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] під його керуванням, який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] є власником транспортного засобу Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] , 2006 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.08.2016 року. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав наступні пошкодження: механічні ушкодження лівих передніх дверей, механічні ушкодження задніх лівих дверей, механічні ушкодження заднього лівого крила, механічне ушкодження пластикової накладки на задніх лівих дверях, що підтверджується висновками оцінювача про вартість збитків, завданих власнику КТЗ від 14.07.2020 року. 14.08.2020 року постановою Токмацького районного суду Запорізької області по справі № 325/1419/20, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. 16.09.2020 року постановою Запорізького апеляційного суду дану постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області залишено без змін. Відповідно до висновку, що міститься в звіті про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] , 2006 року випуску від 14.07.2020 року, вартість матеріального збитку в результаті пошкодження КТЗ позивача при ДТП, становить 24 249,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь 24 249,00 грн. матеріального збитку визначеного відповідно до висновку оцінювача та 2 400,00 грн. за послуги з оцінки збитків, завданих власнику КТЗ, які він поніс. Крім матеріальних збитків позивачу було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних, моральних стражданнях та переживаннях, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, порушенні спланованого ритму життя, через неможливість повноцінно користуватися своїм автомобілем, повністю був порушений його звичайний уклад життя, через що, стан психічного здоров`я погіршився, він став нервувати та погано спати, а також сам факт, що потрапив у ДТП спричинив йому істотні моральні хвилювання. Саме розуміння тієї думки, що він міг загинути або зазнати тяжких травм та каліцтва, призводить до емоційних страждань. Вказані фактори спричинили негативні емоції і переживання. З урахуванням характеру страждань, вважає, що сума у 5 000,00 грн. буде достатньою майновою компенсацією за заподіяну моральну шкоду. Не викликає сумнівів, що наведена вище моральна шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку між протиправними, винними діями відповідача та тими негативними змінами, які настали в його житті. Позивач вважає, що з урахуванням зазначених порушень його законних прав з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання з цього приводу, незручностях, завданих пошкодженням автомобіля, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, витрачання часу для поїздок до органів ДАІ, суду, оцінювача тощо, а тому відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, на його користь підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку він визначає в розмірі 5 000 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальні збитки завдані йому внаслідок ДТП, у розмірі 26 649,00 гривень(24 249,00 грн. матеріального збитку визначеного відповідно до висновку оцінювача та 2 400,00 грн. за послуги з оцінки збитків, завданих власнику КТЗ, які він поніс), моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1 200,00 грн., понесені витрати, що складаються зі сплати судового збору, у розмірі 840,80 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу було розподілено судді Курдюкову В.М. 23 жовтня 2020 року позивач [PERSON] подав заяву про відвід судді. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2020 року заяву [PERSON] про відвід судді Курдюкова В.М. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено. Справу передано для подальшого автоматизованого розподілу в загальному порядку, відповідно до ст. 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу, 26 жовтня 2020 року було розподілено судді Андрущенко О.Ю. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області Андрущенка О.Ю. від 27 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження відповідно до ст.ст. 274-279 ЦПК України в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін об 11.00 годині 19 листопада 2020 року. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу роз`яснено право на подання відповіді на відзив. 11 листопада 2020 року відповідачем подано заперечення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 12 листопада 2020 року заперечення [PERSON] щодо розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. 17 листопада 2020 року відповідач звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи. 18 листопада 2020 року відповідач ознайомився з матеріалами справи та отримав копію позовної заяви з додатками на 35 арк., про що в заяві міститься відповідний підпис відповідача [PERSON] . Судове засідання призначене на 19 листопада 2020 року було відкладено на 10 грудня 2020 року о 08-30 год. 10 грудня 2020 року судове засідання не відбулося, секретар судового засідання повідомив, учасників справи, що розгляд справи відбудеться 28 грудня 2020 року о 09-00 год. 23 грудня 2020 року через канцелярію суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про відвід судді Андрущенка О.Ю. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 24 грудня 2020 року заяву [PERSON] про відвід судді Андрущенка О.Ю. по цивільній справі № 328/2200/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено. Справу передано до канцелярії Токмацького районного суду Запорізької області для повторного автоматизованого розподілу справи в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу, 24 грудня 2020 року було розподілено судді Петренко Л.В. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Судом постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 17 лютого 2021 року заперечення відповідача, [PERSON] проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року залучено до участі у справі № 328/2200/20 (провадження 2/328/67/21) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -[PERSON] . Ухвалою суду від 30 червня 2021 року клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору про витребування доказів задоволено. Витребувано з Токмацького районного суду Запорізької області матеріали справи про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 (провадження № 3/328/592/20). 05 липня 2021 року на виконання ухвали суду від 30 червня 2021 року надано справу № 328/2200/20 (2/328/67/21) про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Майсак В.О., позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пояснив, що вину у вчиненому ДТП не визнає, а тому і позовні вимоги не визнає. Відзив на позовну заяву відповідач не надавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] підтримав позицію відповідача, вважає, що вина відповідача не доведена. Письмових пояснень на позовну заяву не надавав. Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, справи про адміністративне правопорушення № 328/1419/20, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 липня 2020 року о 10-35 годині громадянин [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21070 державний номер [NUMBER] по вул. Гоголя навпроти будинку № 77 в м. Токмак, в порушення п. 10.1 ПДР перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Шевроле Лачеті державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] , [INFO] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, що підтверджується постановою Токмацького районного суду Запорізької області № 328/1419/20 від 14 серпня 2020 року. При розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, судом було досліджено ряд письмових доказів, зокрема: - протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 063173 від 08.07.2020 року в якому, зафіксовано порушення [PERSON] п. 10.1. Правил дорожнього руху внаслідок чого трапилася дорожньо-транспортна пригода під час якої механічно пошкоджені транспортні засоби; - відповідно до роздрукованих результатів тесту на наявність алкоголю від 08.07.2020 року водії [PERSON] та [PERSON] під час ДТП не перебували в стані алкогольного сп`яніння; - схему місця ДТП від 08.07.2020 року з схематичним розташуванням транспортних засобів ВАЗ 21070 під керуванням [PERSON] , та Шевролет під керуванням [PERSON] . Під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] зазначили про невідповідність схеми фактичним обставинам справи, що підтверджується наданим [PERSON] відеозаписом з камер спостереження. В той же час, в даній схемі повністю відповідають розташування транспортних засобів під керуванням [PERSON] та [PERSON] , безпосередньо перед зіткненням, з огляду на що суд взяв до уваги згадану схему місця ДТП; - рапорт, зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» № 4289 від 08.07.2020 року за фактом ДТП за участі автомобілів Шевролет та ВАЗ яке мало місце 08.07.2020 року поруч з парковкою по вул. Гоголя в м. Токмак Запорізької області; - пояснення [PERSON] , надані працівникам поліції, де вказав про те, що 08.07.2020 року близько 10 год. 39 хв. він на автомобілі ВАЗ 2107 рухався по вул. Гоголя в сторону автовокзалу м. Токмак. Навпроти будинку № 77 по вул. Гоголя, включивши поворот почав здійснювати поворот вліво; - пояснення [PERSON] , надані працівникам поліції, де зазначив, що 08.07.2020 року близько 10 год. 30 хв. він керував власним транспортним засобом Шевролет та рухався з кільця в сторону автовокзалу по вул. Гоголя в м. Токмак. Проїхавши кільце та пішохідний перехід [PERSON] помітив зліва вільне місце для парковки. Ввімкнувши покажчик повороту ліворуч та переконавшись у відсутності зустрічного транспорту, перетнувши зустрічну смугу руху, намагався здійснити паркування. Під час завершення маневру відчув удав зліва, зупинившись виявив, що автомобіль ВАЗ здійснив зіткнення з його автомобілем. Під час розгляду справи іншим учасником ДТП [PERSON] до пояснень додано диск з відеозаписом події ДТП, яка зафіксована камерами спостереження готелю «Весна», що розташований навпроти. Зазначений відеозапис досліджено під час розгляду справи та продемонстровано [PERSON] і [PERSON] , які зазначили про його повну відповідність дійсним обставинам справи. На відеозаписі зафіксовано як автомобіль Шевролет під керуванням [PERSON] , знижує швидкість руху і здійснює лівий поворот перетнувши зустрічну смугу руху. Знаходячись за межами смуги зустрічного руху та продовжуючи рух на невеликій швидкості до вільного місця парковки, автомобіль Шевролет лівою стороною проїжджає поруч з передньою частиною автомобіля ВАЗ під керуванням [PERSON] , який на цей час знаходився в нерухомому стані. В момент коли автомобіль Шевролет порівнявся своєю лівою передньою частиною з передньою правою частиною автомобіля ВАЗ, останній раптово розпочав рух та здійснив зіткнення своєю передньою частиною з лівою частиною автомобіля Шевроле. Аналізуючи зазначений відеозапис та інші докази у справі суд дійшов до однозначного висновку про те, що саме на траєкторії руху автомобіля ВАЗ виникла перешкода у виді автомобіля Шевролет, у зв`язку з чим, водій автомобіля ВАЗ [PERSON] , не переконавшись у безпечності початку руху автомобілем ВАЗ, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху повинен. Суд дійшов висновку про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (справа про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 а.п. 2-11, 21-23, цивільна справа № 328/2200/20 а.п. 10-12). Відповідно до схеми місця ДТП, яка сталася 08 липня 2020 року в м. Токмак по вул. Гоголя транспортний засіб Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] отримав пошкодження лівої водійської двері, лівої задньої двері. Схема підписана інспектором СРПП № 3, який склав дану схему та учасниками ДТП [PERSON] та [PERSON] без будь-яких зауважень (справа про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 а.п. 4). [PERSON] , не погоджуючись з постановою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року по справі № 328/1419/20, подав апеляційну скаргу. Потерпілий [PERSON] надавав до Запорізького апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу [PERSON] , копію звіту про визначення вартості матеріальних збитків завданих власнику КТЗ від 21.07.2020 року та копії фотокарток. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишено без змін (справа про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 а.п. 85-88, цивільна справа № 328/2200/20 а.п. 13-14). В постанові Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року зазначено, що відповідно до п.10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. За порушення вимог зазначеного пункту ПДР України передбачена відповідальність встановлена ст. 124 КУпАП. Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України та відповідно до закону України «Про дорожній рух» встановлено єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Положенням ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух тощо. В рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Винуватість водія [PERSON] поза розумним сумнівом доведено обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями потерпілого [PERSON] , схемою місця ДТП, фотознімками, відеозаписом та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням судді, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. На думку суду, невизнання [PERSON] вини, має на меті уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки твердження [PERSON] , спростовуються матеріалами справи дослідженими судом безпосередньо під час судового розгляду, та в апеляційному суді потерпілим. Так, з огляду на матеріали справи, пояснення, надані учасниками ДТП, узгоджуються з доказами, наявним у матеріалах справи. Постанова суду першої інстанції є обґрунтованою, вмотивованою та законною. Що стосується інших доводів апелянта, то вони є безпідставними, оскільки суперечать фактичним обставинам справи та сукупності зібраних доказів. Постанова набрала законної сили, штраф сплачено, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 (а.п. 93). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Доводи Відповідача, [PERSON] , та третьої особи, про те, що вина [PERSON] у вчиненому ДТП не доведена, і вони вважають винним [PERSON] , є неспроможними та спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 та матеріалами цивільної справи № 328/2200/20. Постановою суду у справі про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 встановлено порушення [PERSON] правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу належного [PERSON] , позивачу по справі. Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов`язковість судового рішення. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Автомобіль Chevrolet Lacetti державний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, належить позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.08.2016 року (а.п. 9). Відповідач [PERSON] , має посвідчення водія [NUMBER] , 08 липня 2020 року керував автомобілем ВАЗ 21070 державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] та який також отримав механічні пошкодження. Внаслідок ДТП автомобіль Chevrolet Lacetti державний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, власником якого є [PERSON] , з вини відповідача [PERSON] зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до схеми місця ДТП, яка сталася 08 липня 2020 року в м. Токмак по вул. Гоголя транспортний засіб Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] отримав пошкодження лівої водійської двері, лівої задньої двері. Схема підписана інспектором СРПП № 3, який склав дану схему та учасниками ДТП [PERSON] та [PERSON] без будь-яких зауважень (справа про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 а.п. 4). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріальних збитків завданих власнику колісного транспортного засобу від 14 липня 2020 року, оцінка проводилася з метою визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику КТЗ для подальшого їх відшкодування у відповідності з нормами діючого законодавства України. Даний автомобіль в результаті ДТП отримав наступні ушкодження: механічні ушкодження лівих передніх дверей, механічні ушкодження задніх лівих дверей, механічні ушкодження заднього лівого крила пластикової накладки на задніх лівих дверях. Дані ушкодження підтверджені як візуальним оглядом, так і фото додатками, які представлені у додатках до звіту. Наявність таких пошкоджень у транспортного засобу Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , внаслідок ДТП, яка сталася 08 липня 2020 року, підтверджується і фотоматеріалами з місця ДТП (справа про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 а.п. 76-80, цивільна справа № 328/2200/20 а.п. 176-180). Схема місця ДТП, звіт про визначення вартості матеріальних збитків завданих власнику колісного транспортного засобу від 14 липня 2020 року та фотоматеріалами з місця ДТП щодо наявності у транспортного засобу Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , механічних ушкоджень, внаслідок ДТП, яка сталася 08 липня 2020 року, узгоджуються між собою. Доказів того, що автомобіль позивача зазнав інших ушкоджень при ДТП, крім тих що зазначені в Схемі, або не зазнав ушкоджень взагалі, суду не надано. Вартість збитків, завданих власнику КТЗ становить 24 249,00 грн., що підтверджується висновками оцінювача про вартість збитків, завданих власнику КТЗ від 14.07.2020 року (справа про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 а.п. 46-75, цивільна справа № 328/2200/20 а.п. 15-30). При цьому, відповідача [PERSON] було запрошено для участі в огляді автомобіля, що ним не заперечувалось. На огляд [PERSON] не з`явився. Так, вартість спричинених ДТП збитків, заподіяних відповідачем [PERSON] майну потерпілого [PERSON] складає 24 249,00 грн., про що відображено у звіті про визначення вартості матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу (КТЗ) від 14 липня 2020 року, складеного приватним підприємцем [PERSON] (цивільна справа № 328/2200/20 а.п. 15-30). Крім збитків завданих майну, позивач поніс додаткові витрати за послуги з оцінки збитків, завданих власнику КТЗ Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] в сумі 2400,00 грн., що підтверджується копією чека від 14 липня 2020 року (цивільна справа № 328/2200/20 а.п. 31). Судом встановлено, що власником автомобілю Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] , 2006 року випуску, є [PERSON] . Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. Загалом, позивачами у справах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, можуть бути фізичні та юридичні особи, яким завдано майнової шкоди, у тому числі власники та володільці майна, фізичні особи, яким заподіяно моральну шкоду. Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 - власником транспортного засобу визнається фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи. Згідно ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 року N 6 зазначається, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. В даному випадку відповідачем не доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він не визнає позов з підстав того, що не вважає себе винним у скоєнні ДТП не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у зв`язку з тим, що його вина встановлена в постанові судді Токмацького районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] міститься схема ДТП, в якій зафіксовані пошкодження транспортних засобів, схема підписана учасниками ДТП без будь-яких зауважень чи заперечень. Постанова від 14 серпня 2021 року не скасована та набрала законної сили. Транспортний засіб ВАЗ 21070 д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 18 липня 2015 року (а.п. 98) та про що зазначено в схемі місця ДТП, яка сталася 08 липня 2020 року (справа про адміністративне правопорушення № 328/1419/20 а.п. 4). Відомості щодо серії та номеру полісу ОСЦПВ наземних ТЗ та назва страхової організації, яка його видала - відсутні. Відповідач [PERSON] , має посвідчення водія [NUMBER] , 08 липня 2020 року керував автомобілем ВАЗ 21070 державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , чого ні відповідач, ні третя особа не заперечують. Відповідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. [PERSON] , 08 липня 2020 року керував автомобілем ВАЗ 21070 державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , зі згоди власника. Внаслідок ДТП автомобіль Chevrolet Lacetti державний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, власником якого є [PERSON] , з вини відповідача [PERSON] зазнав механічних пошкоджень. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Потерпілий вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК підстав. В матеріалах справи відсутні відомості того, що відповідач [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність. Позивач [PERSON] обирав спосіб здійснення свого права, шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, що не суперечить вимогам цивільного законодавства. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Статтею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Відповідно до вимог ч. 1 цієї норми майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. За змістом ч. 2 цієї статті така шкода відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (частини перша, сьома статті 41 Конституції України). Ці конституційні положення поширюються також на правовідносини із захисту майнових прав особи, у тому числі шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди у випадках, визначених законом. Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, завданої, зокрема, джерелом підвищеної небезпеки, передбачені у статтях 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України. Згідно з положеннями частини другої статті 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Проаналізувавши положення глави 82 «Відшкодування шкоди» Цивільного кодекс України суд дійшов висновку, що, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Судом встановлено, що 08 липня 2020 року о 10-35 годині громадянин [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21070 державний номер [NUMBER] по вул. Гоголя навпроти будинку № 77 в м. Токмак, в порушення п. 10.1 ПДР перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Шевроле Лачеті державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] , 08 липня 2020 року керував автомобілем ВАЗ 21070 державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , зі згоди власника. Внаслідок ДТП автомобіль Chevrolet Lacetti державний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, власником якого є [PERSON] , з вини відповідача [PERSON] зазнав механічних пошкоджень. Частиною 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Як встановлено судом, згідно висновку оцінювача вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] , 2006 року випуску складає 24 249,00 грн. Послуги з оцінки збитків, завданих власнику КТЗ складають 2400 грн. Частиною 1 ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року (з відповідними змінами) вказано, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Право вибору способу відшкодування шкоди належить потерпілому. Саме за його заявою суд виносить рішення про покладення на відповідальну особу обов`язку відшкодувати шкоду в натурі або відшкодувати завдані збитки в грошовій формі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки. Суд встановив, що у даному випадку шкода майну позивача [PERSON] завдана внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON] , а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 24 249,00 грн. Крім цього, до стягнення підлягають вартість послуг з оцінки збитків, завданих в розмірі 2400,00 грн. Будь-яких доказів, якими спростовуються доводи позивача, відповідач не надав. В судовому засіданні було з`ясовано та узгоджується зі звітом про визначення вартості матеріальних збитків завданих власнику КТЗ, що ліва передня водійська дверь була повністю замінена. Непридатна для використання ліва передня водійська дверь знаходиться у позивача. У зв`язку з чим в судовому засіданні обговорювалося питання про необхідність передачі, зокрема, запасних частин автомобіля, що не можуть використовуватись, особі, відповідальній за шкоду після повного відшкодування збитків. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Сам факт порушення права позивача вже свідчить про завдання йому моральної шкоди. Така шкода виражена в хвилюваннях внаслідок пошкодження майна, необхідності додатково витрачатися задля приведення в належний стан своєї власності, а також витрачали час та моральні зусилля, спрямовані на захист порушеного права. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується грошима, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частинами 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування і відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статтею 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При визначені розміру компенсації за завдану моральну шкоду суд враховує обставини її завдання ступень вини відповідача у її завданні, характер моральних страждань позивача, термін впродовж якого така шкода спричиняється. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001р., N 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Найпоширенішими випадками, коли вирішується питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, є, зокрема завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, передбачені ч. 3 ст. 23 ЦК України. Визначаючи розмір та форми відшкодування моральної шкоди треба також ураховувати функції, які повинно виконувати таке відшкодування (сатисфакція, компенсаційна функція). Які б фактори не впливали в кожному конкретному випадку на розмір відшкодування, очевидним є те, що цей розмір повинен бути максимально адекватним завданій шкоді. Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП. За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи. Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, мають лише фізичні особи. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме завданої внаслідок порушення його прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, та пов`язана з розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань щодо втрачених якостей автомобіля, в порушенні його права нормально користуватись автомобілем, незручностях, завданих пошкодженням автомобіля, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від позивача додаткових зусиль для організації побуту, витрачання часу для поїздок до органів ДАІ, суду, оцінювача тощо, а тому суд зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача моральна шкода, яку суд визначає в розмірі 5000,00 грн., така компенсація буде відповідати принципу справедливості та розумності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змісту ч. 1 ст. 80 ЦПК України вбачається, що доказування тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, є обов`язком цієї сторони. Позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому відповідачем матеріальної і моральної шкоди. За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку поданимсторонами доказам, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про те, що надані позивачем докази є належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в розмірі 26 649,00 грн., яка складається з матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 24 249,00 грн. та витрат на послуги з оцінки збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу у розмірі 2 400,00 грн. та моральна шкода в розмірі 5 000,00 грн. Позивачу необхідно передати, ліву передню дверь автомобіля, що не може використовуватись, особі, відповідальній за шкоду після повного відшкодування збитків. Обставини, за якими б відповідач звільнявся від відповідальності за завдану шкоду - не встановлені. Щодо судових витрат Позивачем заявлені вимоги про стягнення судових витрат по справі. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин 1-3 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач звертався до оцінювача з метою визначення вартості збитків, завданих власнику КТЗ внаслідок ДТП, для подачі позовної заяви до суду. У зв`язку з чим поніс витрати пов`язані із залученням спеціаліста, а саме витрати за послуги з оцінки збитків, завданих власнику КТЗ Chevrolet Lacetti д/н [NUMBER] внаслідок ДТП, для подачі позовної заяви до суду, в сумі 2400,00 грн., що підтверджується копією чека від 14 липня 2020 року (цивільна справа № 328/2200/20 а.п. 31), а тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. До позову додано копію ордеру серії АР № 102354 про надання правничої допомоги гр. [PERSON] , адвокатом Майсак В.О., від 16 вересня 2020 року (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 461 від 02 лютого 2004 року) в Токмацькому районному суді Запорізької області та Запорізькому апеляційному суді (а.п. 34). 16 вересня 2020 року між адвокатом Майсак В.О. та гр. [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги (а.п. 33) за умовами якого клієнт доручає, а виконавець зобов`язується представляти інтереси [PERSON] в Токмацькому районному суді Запорізької області та Запорізькому апеляційному суді по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В матеріалах справи міститься акт складений 16 жовтня 2020 року виконавцем адвокатом Майсак В.О. та Клієнтом [PERSON] , відповідно до якого виконавець адвокат Майсак Віта Олександрівна, та Клієнт громадянин [PERSON] , склали цей акт на підтвердження виконання обов`язків сторін відповідно до договору про надання правничої допомоги №32 від 16 вересня 2020 року виконала обумовлений договором наступний характер робіт: - вивчення та аналіз наданих клієнтом документів та надання юридичної консультації - 60 хв. на суму 300,00 грн., - складання позовної заяви - 4 год. на суму 900 грн. Клієнт прийняв від виконавця вище перелічену правничу допомогу та станом на 16.10.2020 року сплатив за неї грошову суму у розмірі 1 200,00 грн., яку виконавець прияв від клієнта у повному обсязі. Даний акт підписано виконавцем адвокатом Майсак В.О. та Клієнтом [PERSON] проставлена печатка (а.п. 35). Згідно з квитанцією до прибуткового ордера № 09 від 20 жовтня 2020 року [PERSON] сплатив адвокату Майсак В.О. за вивчення документів, надання юридичної консультації та підготовку позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 1200 (одну тисячу двісті) гривень (а.п. 36). З урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що вказаними доказами підтверджується надання адвокатом Майсак В.О. професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі, а також здійснення відповідачем оплати вказаних послуг у сумі 1 200,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Майсак В.О., обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Обсяг поданих суду позивачем та його представником документів по справі очевидно є пропорційним часу витраченому на їх складання, характер робіт не дублюється. Зазначення про те, що на вивчення та аналіз наданих клієнтом документів та надання юридичної консультації адвокатом було витрачено 60 хв., тобто 1 год., на складання позовної заяви витрачено 4 год., суд вважає співмірним із обсягом позову та підготовленими документами. Підстав для зменшення розміру суми цих витрат, немає; ні відповідач, ні третя особа не надали доказів того, що ці витрати не є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін, як передбачено частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує питання як розподілити судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. В матеріалах даної цивільної справи є документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Судом визначено співмірність та розмір витрат на правову допомогу відповідно до статті 137 ЦПК України, з урахуванням фактично витраченого часу на надання правничої допомоги адвокатом за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою. Клопотань від відповідача та третьої особи про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило. Відповідно до положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, що повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу. Відтак, питання про зменшення неспівмірних витрат на послуги адвоката може бути ініційоване лише іншою стороною процесу. Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, від нього не надходило. Відзиву на позов не надходило. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. В даному випадку позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволені. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved