Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

20 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визнати недійсним правочин купівлі-продажу, що укладений між [PERSON] та [PERSON] від 31 жовтня 2014 року, транспортного засобу марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого на імя [PERSON], скасувати державну реєстрацію, а також стягнути понесені судові витрати у справі. Даний позов [PERSON] обґрунтувала наступним. 16 травня 2004 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 12. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: 3 квітня 2006 року-Дуднік [PERSON], 21 липня 2014 року-Дуднік [PERSON]. В період шлюбу позивачки із відповідачем за спільні кошти спільно було придбано транспортний засіб марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], який згідно відповіді на адвокатський запит від 16 жовтня 2015 року, наданого управлінням Державної автомобільної інспекції Тульчинського центру ДАІ 0511, а саме реєстраційної карти ТЗ, 12.12.2012 року, [PERSON] зареєстрував даний автомобіль. 2 квітня 2013 року [PERSON] здійснив перереєстрацію транспортного засобу марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], при переобладнанні без заміни номерних агрегатів з вантажного на легковий. Оскільки спільне сімейне життя сторін не склалося, відповідач залишив сімю, позивачка вирішила звернутися до суду із позовом про розподіл спільного майна подружжя, однак випадково побачила, що їхньому спільному автомобілю марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER присвоєно інший державний номерний знак, а саме 02 АО 5703, який свідчив про те, що автомобіль було знято з реєстрації. Для захисту своїх прав [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, на основі якого було направлено адвокатський запит до Управління Державної автомобільної інспекції Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Тульчинського та Томашпільського районів для встановлення відомостей про реєстрацію автотранспортного засобу, який являється предметом спору. Отримавши відповідь на адвокатський запит, позивачці стало відомо, що 31 жовтня 2014 року [PERSON] дійсно зняв з обліку для реалізації належний їм на праві спільної сумісної власності транспортний засіб марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER та з метою уникнення поділу майна, без відома та згоди позивачки, того ж дня здійснив вторинну реєстрацію транспортного засобу на свою матері [PERSON]. Довідка-рахунок № ВІА 434821 від 31 жовтня 2014 року була видана до ПП УВК «Автосвіт». 30 листопада 2015 року позивачкою [PERSON] було подано позовну заяву в новій редакції до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Управління Державної автомобільної інспекції Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Тульчинського та Томашпільського районів про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації, яку уточнила заявою від 9 лютого 2016 року, в якій просить визнати недійсним правочин купівлі-продажу, що укладений між [PERSON] та [PERSON] від 31 жовтня 2014 року, транспортного засобу марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого на імя [PERSON] та скасувати державну реєстрацію; визнати недійсною реєстраційну дію 530-зняття з обліку для реалізації від 31 жовтня 2015 року, згідно облікової картки № 75718301, якою транспортний засіб VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак АВ 7828 ВО, знято з обліку [PERSON]; визнати недійсним правочин купівлі-продажу, що укладений між [PERSON] та [PERSON] від 3 листопада 2015 року, транспортного засобу марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого на імя [PERSON] та скасувати державну реєстрацію, а також стягнути з відповідачів понесені та документально підтверджені судові витрати у справі. Даний позов уточнений наступним. 20 жовтня 2015 року ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області було накладено арешт на транспортний засіб марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, зареєстрований на [PERSON] та встановлено заборону відповідачеві [PERSON] та третій особі [PERSON],Ю а також будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо відчуження та перереєстрації на інших власників права власності на предмет застави, однак [PERSON], дізнавшись 30 жовтня 2015 року про винесену ухвалу суду, що підтверджується відміткою в повідомленні, 31 жовтня 2015 року, згідно з обліковою картою № 75718301, зняла вищевказаний транспортний засіб з обліку для подальшої реалізації. Дані обставини дали позивачці підставу для зазначення [PERSON] відповідачем у даній справі. Згідно облікової картки № 9284871 від 3 листопада 2015 року, автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER зареєстровано на [PERSON], що дало підставу позивачці для зазначення останнього відповідачем у справі. 12 січня 2016 року відповідач у справі [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити в позові [PERSON] в повному обсязі, яке обґрунтував наступним. 3 листопада 2015 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412. Про те, що даний транспортний засіб належав [PERSON], йому нічого не було відомо, тому вважає себе абсолютно добросовісним набувачем автомобіля. Окрім того, [PERSON], посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, вказує, що договорів купівлі-продажу ТЗ між [PERSON] та [PERSON], а в подальшому між [PERSON] та ним не було, а тому вони не можуть бути визнані судом недійсними. В судовому засіданні представник позивачки-адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та попросив їх задовольнити в повному обємі, пояснюючи наступне. Транспортний засіб марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412 був придбаний подружжям [PERSON] в період шлюбу, а саме в 2012 році. Шлюб до цих пір сторонами не розірвано. Відповідач [PERSON], залишивши сімю та забравши вищевказаний автомобіль, перереєстрував авто на свою матір-Ярош Р.Ю. без згоди позивачки [PERSON], а в подальшому [PERSON] продала авто [PERSON] Крім того, вказані договори купівлі-продажу не є дрібними побутовими, а тому згода позивачки на відчуження автомобіля повинна була бути обовязково. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON]- адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав, попросив відмовити у задоволенні позову, пояснюючи наступне. [PERSON] дійсно 30 жовтня 2015 року отримала конверт, який надійшов із Томашпільського районного суду, однак оскільки поспішала до хворої матері, його не відкривала, тому не знала про винесену ухвалу суду від 20 жовтня 2015 року про накладення арешту на автомобіль VOLKSVAGEN TRANSPORTER. Оскільки її сину- Дудніку В.М, терміново потрібні були гроші, тому він вищевказаний автомобіль переоформив на неї, а вона дала йому гроші. В подальшому, так як її мати хворіла та потрібні були кошти на лікування, вона домовилася з [PERSON] про продаж йому даного автомобіля. Дана домовленість між ними відбулася ще до винесення ухвали судом. Крім цього зазначив, що майно повинно спочатку бути визнаним спільною сумісною власністю подружжя, а в позовній заяві така вимога не ставиться. Відповідач [PERSON], та представник третьої особи - Управління Державної автомобільної інспекції Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Тульчинського та Томашпільського районів в судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідач [PERSON], подаючи до суду заперечення на позовну заяву, попросив справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Згідно попередніх поштових повідомлень, [PERSON] був належним чином повідомлений про слухання справи, однак в судові засідання не зявлявся по невідомій суду причині, про причини неявки суд не повідомляв. Згідно останніх поштових повідомлень, [PERSON] за адресою, зазначеною у позові, не проживає. Згідно ст.. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи неявку в судове засідання відповідачів та представника третьої особи, які належним чином були повідомлені про місце, день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести її розгляд на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16 травня 2004 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 12 (а.с.8). За час шлюбу, а саме в 2012 році, сторонами було придбано, зокрема, автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412», сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] (далі спірний транспортний засіб), який було зареєстровано 12 лютого 2012 року за [PERSON]М (а.с. 11-12). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спірний транспортний засіб є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] 2 квітня 2013 року [PERSON] здійснив перереєстрацію транспортного засобу марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], при переобладнанні без заміни номерних агрегатів з вантажного на легковий (а.с.13). 31 жовтня 2014 року [PERSON] зняв з обліку для реалізації належний їм на праві спільної сумісної власності транспортний засіб марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER та того ж дня здійснив вторинну реєстрацію транспортного засобу на свою матір [PERSON]. Довідка-рахунок № ВІА 434821 від 31 жовтня 2014 року видана ПП УВК «Автосвіт» (а.с. 14-15). 31 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу VOLKSVAGEN TRANSPORTER за дорученням (а.с.78-82). Відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. №1371 (1371-2009-п), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана субєктом господарювання, діяльність якого повязана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З огляду на положення зазначеного нормативно-правового акту слід дійти висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу, а позивачем заявлено вимоги саме про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу з підстав, передбачених ст. 65 СК України. Відповідно до ст. 368 ЦК України (ч. 2, 3) спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб було відчужено [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу у формі довідки-рахунку на користь [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення-відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент виконання. Згідно з розясненнями в п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох осіб, без визначення частко кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою; при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя; дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Отже, оспорюваний договір, який, з огляду на його предмет, не є дрібним побутовим, було укладено між відповідачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] під час шлюбу [PERSON] з позивачкою [PERSON] При цьому, ні усної, ні письмової (у тому числі, нотаріальної) згоди позивачка [PERSON] (дружина) на відчуження спірного транспортного засобу не надавала, їй взагалі не було відомо про це. Вказана обставина в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки встановлена в судовому засіданні. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] не надали суду доказів укладення між подружжям [PERSON] договорів чи інших підстав, що спростовують право спільної сумісної власності на транспортних засіб, який є предметом спору. Згідно ч. 2 ст 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Тобто при оформленні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] шляхом отримання довідки-рахунку серії ВІА № 434821 від 31 жовтня 2014 року не було дотримано загальних умов, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України, а тому вказаний договір належить визнати недійсним. В звязку з недійсністю правочину, реєстрація автомобіля, здійснена на імя [PERSON] підлягає скасуванню. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Управління Державної автомобільної інспекції Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Тульчинського та Томашпільського районів Вінницької області про\~ визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації. Ухвалено: накласти арешт на транспортний засіб марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна\~ АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на [PERSON]. Ухвалу допустити до негайного виконання та направити в ДВС Томашпільського РУЮ у Вінницькій області, управління Державної автомобільної інспекції центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Тульчинського та Томашпільського районів Вінницької області до моменту набрання рішенням законної сили у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Управління Державної автомобільної інспекції Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Тульчинського та Томашпільського районів Вінницької області про\~ визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації; встановити заборону відповідачеві [PERSON] та третій особі [PERSON], а також будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо відчуження та перереєстрації на інших власників права власності на предмет застави, а саме автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна\~ АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, а саме поштового повідомлення, [PERSON] отримала копію даної узвали 30 жовтня 2015 року (а.с.27). [PERSON]Ю, знаючи про те, що на вищевказаний автомобіль накладено арешт та встановлено заборону їй та її сину [PERSON], а також будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо відчуження та перереєстрації на інших власників права власності на предмет застави, реалізувала його [PERSON]С, не повідомляючи його про ухвалу суду. Як вбачається із договору-акту № 333234 адресної продажі транспортного засобу (номерного агрегату) від 2 листопада 2015 року, [PERSON] продала [PERSON] транспортний засіб марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна\~ АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], транзитний номерний знак 02АР6804. Довідка-рахунок серії ААЕ № 333234 від 2 листопада 2015 року видана ПП «Автоекспертсервіс (а.с.177-179). В подальшому, а саме 3 листопада 2015 року, в Немирівському центрі ДАІ 0510 автомобіль марки VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 92). Оскільки реєстраційна дія-зняття з обліку для реалізації від 31 жовтня 2015 року, згідно облікової картки № 75718301, якою транспортний засіб VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896, державний номерний знак [NUMBER], вчинена [PERSON] незаконно, якій достовірно було відомо про те, що на вищевказаний автомобіль накладено арешт та встановлено заборону їй та її сину [PERSON], а також будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо відчуження та перереєстрації на інших власників права власності на предмет застави, тому дану реєстраційну дію необхідно визнати недійсною. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Тобто, судом встановлено, що [PERSON] є особою, яка не знала і не могла знати про те, що [PERSON], у якої річ придбано, є особою, яка не має права її відчужувати, тобто [PERSON] є добросовісним набувачем у силу ч. 1 ст. 388 ЦК України. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Однак, оскільки при оформленні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] не було дотримано загальних умов, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України, тому вказаний договір належить визнати недійсним. В звязку з недійсністю правочину, реєстрація автомобіля, здійснена на імя [PERSON] підлягає скасуванню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Судом встановлено, що позивачкою понесені судові витрати, що складаються із сплати судового збору в розмірі 1705,20 грн (а.с.1, 16, 30, 85, 89), та витрат на правову допомогу в розмірі 4750,00 грн (а.с. 136-137). Оскільки судом встановлено, що права позивачки внаслідок відчуження автомобіля VOLKSVAGEN TRANSPORTER, категорія В, код типу кузова 2424, 2001 року випуску, сірого кольору, номер кузова WV1ZZZ70Z1Х157412, номер двигуна АВL277135, обєм двигуна 1896 порушені безпосередньо відповідачами [PERSON]М, та його матірю-Ярош Р.Ю., тому саме з них підлягають стягненню в солідарному порядку судові витрати на користь позивачки [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved