Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

19 травня 2014 року, [PERSON], звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просив суд, визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO], який знаходився на його утриманні і потребував сторонньої допомоги, і який за життя залишив заповіт на його ім.`я, посилаючись на поважні причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у зв'язку з її необізнаністю законодавства України. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки не повідомив, але надав суду письмову заяву, в якій повністю підтримав свій позов та на підставі ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутністю (а.с. 15-17). Представник відповідача Таїровської с/р в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток представнику відповідача, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 13,14). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Умови статті 1268 ЦК України передбачають, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається в часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець, після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини - має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після цього вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд з`ясував, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого ВДРАЦСу у м. Одесі Одеського МУЮ (а.с. 6). Як було встановлено судом, позивач є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.02.1968 р. (а.с. 7). Відповідно до нотаріально-посвідченого заповіту від 17.01.2012 р. (реєстр. № 83), заповідач [PERSON] на випадок своєї смерті, заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право - своєму сину [PERSON] (а.с. 4). З позову вбачається, що позивачем був пропущений, встановлений законом 6-ти місячний строк для прийняття спадщини у зв'язку з його малограмотністю та необізнаністю цивільного законодавства України, а також, у зв'язку зі знаходженням на його утриманні хворого батька похилого віку, якого він доглядав до його смерті, у зв'язку з чим, він своєчасно не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, помилково вважаючи, що він може подати заяву про прийняття спадщини в будь-який час і заповіт, на його думку є правовстановлюючим документом. З урахуванням викладеного, суд вважає причини пропуску позивача для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] поважними, і вважає за можливе, визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, тривалістю 1 місяць з дня набранням рішення законної сили.

Outcome: approved