Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

20 січня 2021 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] \~до [PERSON] про стягнення з останнього грошових коштів у розмірі 45 000,00 грн та штрафу в сумі 15 000,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем 14 вересня 2020 року було укладено Договір позики грошей (безпроцентної), що підтверджується борговою розпискою про отримання коштів відповідачем в сумі 45 000,00 грн та зобов`язанням їх повернути в строк до 23 грудня 2020 року, сплативши при цьому штраф за невиконання зобов`язання у зазначений у Договорі термін у розмірі 15 000,00 грн. У добровільному порядку відповідач кошти не повернув, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 25 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказаний в ній недолік. 11 лютого 2021 року, на виконання вимог ухвали судді від 25 січня 2021 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недолік позовної заяви. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23 березня 2021 року. 23.03.2021 розгляд справи відкладено на 07.04.2021, у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання, призначене на 07.04.2021 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином. Позивач подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку позову, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики грошей (безпроцентної), що підтверджується борговою розпискою про отримання коштів відповідачем в сумі 45 000,00 грн та зобов`язанням їх повернути в строк до 23 грудня 2020 року, сплативши при цьому штраф за невиконання зобов`язання у зазначений у Договорі термін у розмірі 15 000,00 грн. Згідно з пунктом 3.2 Договору граничний строк виплати позики Позичальником Позикодавцеві встановлюється 23 грудня 2020 року, проте, як зазначив позивач, відповідач у встановлений строк кошти не повернув. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 3 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з пунктом 5.1 Договору у випадку порушення Позичальником граничного строку виплати позики, вказаного в п. 3.2 цього Договору, а також вказаних у п. 3.4 Договору строків та розміру щотижневих виплат, він виплачує Позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та штраф у розмірі 15 000,00 грн, а також завдані Позикодавцеві збитки. Таким чином, у зв`язку із порушенням відповідачем умов Договору позики (безпроцентної) від 14 вересня 2020 року, останній зобов`язаний сплатити позивачеві борг у розмірі 45 000,00 грн та штраф в сумі 15 000,00 грн, що є підставою для задоволення позовних вимог. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved