Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

21 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 29 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, посилається на те, що цим договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), з якими відповідач ознайомлений, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не поінформує іншу про припинення дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк. Оскільки станом на 28.02.2017 у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 12 328 грн. 55 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2 355,33 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7 309,96 грн.; заборгованість за пенею - 1 600,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 563,26 грн., то позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та 1 600 грн. витрат по оплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином шляхом вручення повістки про його виклик, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника позивача та відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Так, з кредитного договору без номера від 29 лютого 2012 року вбачається, що в цей день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, за яким останній отримує в кредит грошові кошти в сумі 2 000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У подальшому розмір кредитного ліміту позивачем неодноразово збільшувався (а.с.7). Із заяви [PERSON], від 29.02.2012 вбачається, що він згоден, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (надалі Умови), а також Тарифами банку, становить укладений між ним та банком кредитний договір, і зобов'язується своєчасно погашати кредит (а.с. 6). Надання кредиту у вигляді ліміту на платіжну карту - це окремий вид користування коштами, наданими в кредит. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк (а.с. 20). Відповідачем не надано доказів про те, що дія вищевказаного кредитного договору за його ініціативою та у спосіб передбачений пунктом 1.1.7.12 Умов була припинена, тому суд вважає, що кредитний договір від 29.02.2012, укладений між сторонами, діє з часу його укладення й по термін дії виданої кредитної картки, тобто до 28 лютого 2017 року. Вищевказаними Умовами передбачено, що за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 29 лютого 2012 року, вбачається, що останній свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, останній платіж на виконання своїх зобов'язань був здійснений ним 28.11.2015 в сумі 12,29 грн., а станом на 28.02.2017 загальна заборгованість за цим кредитним договором становить 12328,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2355,33 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7309,96 грн.; заборгованість за пенею - 1600,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова)-563,26 грн. (а.с.4-6). Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 8). Поряд з цим, вищевказаними Умовами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів. Зважаючи на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Даний висновок висновується також з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003/цс15, яка за правилами ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафів. Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконав умов договору і кредит не повернув та не надав суду доказів, що ставив питання про визнання недійсними окремих положень договору й не оспорював розрахунок заборгованості, то виходячи із вимог закону, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором за вирахуванням штрафів, а саме, на загальну суму 11265,29 грн. (12328,55 - 1063,26 = 11265,29). Також зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (11265,29 х 100 : 12328,55 = 91,4), то відповідно до положень статті 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1462,40 грн. судових витрат по оплаті судового збору (1600 х 91,4 : 100 = 1462,40). На підставі ст.ст. 526 - 527, 530, 549, 651, 654, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial