Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

1 грудня 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до Стоянівської сільської ради, Радехівського району Львівської області про встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем. В позовній заяві зазначає, що 25 жовтня 2013 року в с.Стоянів Радехівського району Львівської області помер її батько [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є позивач та її брат [PERSON], який від прийняття спадщини відмовився, про що свідчить його заява, завірена в установленому порядку.Спадкове майно батька складається із будинковолодіння №65 по вул.Залізничній в с.Стоянів Радехівського району Львівської області: 1/3 частина будинковолодіння належить йому на праві особистої власності, 2/3 будинковолодіння належали його дружині, матері позивача, [PERSON], яка померла 8 березня 2013 року, а батько успадкував цю частину будинковолодіння, так як на день смерті спільно проживав з нею. З цих 2/3 частин будинку 1/3 частина будинку була успадкована [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 21.02.1995 року, так як також на день смерті матері спільно з нею проживала. До спадкового майна батька належить також земельної ділянки площею 2,4730 га на території Стоянівської сільської Радехівського району Львівської області Ради -Державний акт ІУ-ЛВ № 048774 та земельна ділянка площею 2,62 га в с.Стоянів Радехівського району Львівської області, сертифікат на право на земельну частку-пай серія ЛВ № 038781, які він також успадкував від своєї дружини [PERSON]. В передбачений законом 6-ти місячний строк позивач не звернулася із заявою про прийняття спадщини і саме з цих причин не може оформити своїх спадкових прав. На час відкриття спадщини вона спільно проживала з батьком [PERSON], що стверджується довідкою Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області №2380 від 10 листопада 2015 року за адресою с.Стоянів, вул. 3алізнична,65 Радехівського району Львівської області. В цьому будинку позивач проживала постійно тривалий час до смерті батька, залишилася там проживати і після його смерті і проживає там в даний час без реєстрації. Після шести місяців з часу відкриття спадщини вона не заявляла свою відмову від прийняття спадщини, а тому згідно ч.3 ст. 1286 Цивільного Кодексу України, вона, як спадкоємець по заповіту вважається такою, що прийняла спадщину. Підтвердити факт постійного проживання із батьком на день його смерті вона не може документально (реєстрації), а тому за вирішенням даного питання змушена звертатися в суд. Крім довідок сільської ради, факт її постійного проживання з батьком стверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Із заявою про встановлення факту постійного проживання з батьком на день його смерті зверталася в Радехівський районний суд в порядку окремого провадження, проте ухвалою від 19 листопада 2015 року суддя Радехівського районного суду Мулявка О.В. відмовив їй у відкритті провадження по справі на підставі п.4.ст.256 ЦПК України, тому що з даної заяви вбачається спір про право й такі заяви повинні розглядатися за правилами позовного провадження. Ситуація, що склалася, змушує її звертатися до суду з позовною заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на день його смерті. Просила постановити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] постійно проживала з батьком [PERSON] на день його смерті 25 жовтня 2013 року за адресою с.Стоянів, вул.Залізнична, 65 Радехівського району Львівської області. Перед початком розгляду справи позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити (а.с.37). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивач. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, заяву визнає повністю, просить її задовольнити (а.с.36). У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що [PERSON] помер 25 жовтня 2013 року в с.Стоянів Радехівського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії І-СГ № 334377 від 25.10.2013 року, актовий запис № 41 (а.с.8). До дня смерті, він проживав разом з дочкою, [PERSON] в будинку по вул.Залізнична, №65, в с.Стоянів Радехівського району Львівської, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Стоянівської сільської ради за №2380 від 10.11.2015 року (а.с.19). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із свідоцтва про народження серії ГД №888091 від 20.06.1957 року, [PERSON] народилася 25 лютого 1957 року в с. Стоянів Радехівського району Львівської області і в графі по батькові записано «Батюк Степан Олексійовича», а у графі матері вказано «[PERSON] (а.с.14). 7 листопада 1979 року [PERSON] одружився із [PERSON] та після одруження вона присвоїла собі прізвище «Венгльовська», що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії СГ №408619 від 7.11.1979 року (а.с.15). Факт спільного проживання [PERSON] в будинку по вул.Залізнична, №65, в с.Стоянів Радехівського району Львівської області разом із своїм батьком [PERSON] до його смерті підтвердили письмовими поясненнями свідки [PERSON] та [PERSON]. Крім цього підтвердили, що позивач і даналі проживає за цією ж адресою (а.с.38,39). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Узагальнюючи вищенаведене, враховуючи заяву відповідача, який позов визнав, покази свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак їх необхідно задовольнити.

Outcome: approved