Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

21 вересня 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даною позовною заявою (а.с. 3-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він та відповідач на праві спільної часткової власності є співвласниками квартири [ADDRESS]. Зазначив, що на протязі багатьох років відповідач не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, що надаються за вказаною адресою, тим самим не виконує свої обовязки власника житла передбачені діючим законодавством, у звязку із чим, позивач вимушений був здійснювати оплату за комунальні послуги у повному розмірі. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на викладені обставини позову позивач просить суд зобовязати КПЖЕП №25 розділити особові рахунки по оплаті комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] на два окремих особових рахунки між [PERSON] та [PERSON] по оплаті комунальних послуг відповідно до часток володіння майном кожного співвласника, тобто по 1/2 частках; стягнути із відповідача на свою користь судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов (а.с.23). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.18-19). Третя особа в особі свого законного представника у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу без своєї участі (а.с.21). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України, інших законів України, практику Верховного суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1998 року квартира [ADDRESS] (нині [PERSON]) у м. Дніпрі на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8). Із витягу Спадкового реєстру вбачається, що 1/8 частина квартири [ADDRESS] (нині [PERSON]) у м. Дніпрі на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.9,10). У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,11). Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного у праві власності є спільною частковою власністю. ( ч.1\~ст.356 ЦК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. ( ч.1\~ст.357 ЦК України). Відповідно до\~ ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до\~ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до\~ ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року N 572\~( зі змінами та доповненнями, мешканці квартири, в якій проживає\~\~два\~\~і\~\~більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати\~\~на\~\~оплату житлово - комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності\~\~\~\~побутового\~\~ електричного\~\~обладнання\~\~ кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ,\~\~водопостачання\~\~та водовідведення,\~\~ освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку» ( п. 13 Правил). Відповідно до\~ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам\~статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо безпідставності вимог та посилань позивача так як ним не надано доказів у підтвердження факту звернення до КП «ЖЕП №25» із заявою про розподіл особових рахунків, та факту відмови комунальною установою в поділі особових рахунків для окремого нарахування оплати за комунальні послуги. Відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості про порядок\~користування квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю, також сторони не досягли згоди щодо сплати комунальних послуг за квартиру, а отже, можна зробити висновок, що між співвласниками жодний порядок користування квартирою не встановлювався. Зі свого боку позивач вимоги про встановлення порядку користування квартирою, що може бути самостійною підставою для відповідного розподілу особових рахунків, не заявляв. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим, недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed