Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

20 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва від 23.02.2015 року про право власності на нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду знаходиться справа № 686/2806/19 (суддя Салоїд Н.М.) за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинного збудованого нерухомого майна, в процесі розгляду якої [PERSON] стали відомі обставини про вчинення [PERSON] правопорушень, якими порушено права та інтереси [PERSON] [PERSON] \~є власником\~індивідуального (садибного)\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~від 23.02.2015року, індексний номер: 34023486. Позивач стверджує, що вказане свідоцтво оформлене з численними порушеннями норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню його недійсним з огляду на наступне. Підставою оформлення вказаного свідоцтва була декларація готовності до експлуатації індивідуального (садибного) житлового будинку, зареєстрована Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області 29.10.2014 року за № ХМ142143020195. Так, п. 9 декларації готовності вказує, що прийняття в експлуатацію будинку відбулось згідно проектної документації - будівельного паспорту на реконструкцію № 527 від 22.05.2014 року, виданого Управлінням архітектури та містобудування департаменту архітектури містобудування та земельних ресурсів у м. Хмельницького. Однак, згідно відповіді на запит суду, Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури містобудування та земельних ресурсів в м. Хмельницького повідомило про те, що на реконструкцію індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] видавався будівельний паспорт № 527 22.09.2014 року на підставі заяви [PERSON] від 12.09.2014 року № 5921-14. Крім того, декларація готовності до експлуатації реєструвалась Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт зареєстрованого управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області 05.06.2014 року за № ХМ062141560025, про що вказано в п. 10 самої декларації готовності. Таким чином, оскільки на момент реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05.06.2014 року за № ХМ062141560025 не існувало підстави виконання будівельних робіт (будівельного паспорту) то таке повідомлення містить недостовірні дані і є недійсним. Окрім того, в повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 05.06.2014 року за № ХМ062141560025 взагалі вказується будівельний паспорт № 38 від 27.10.2013 року, якого не існує. Крім того, як зазначає позивач, сам будівельний паспорт № [NUMBER] від 22.09.2014 року також оформлений з порушенням норм чинного законодавства. Замовляючи будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку, [PERSON] повинен був надати документи про те, що житловий будинок який планується реконструювати належить йому на праві власності. Але, як відомо з матеріалів інвентарної справи БТІ, яка витребувана на запит суду в цивільній справі №686/2806/19 (суддя Салоїд Н.М.) у вересні 2014 року, тобто на момент подачі [PERSON] заяви на видачу будівельного паспорта, не існувало належного кому-небудь на праві власності житлового будинку, який можна було б реконструювати. За таких умов замовник [PERSON] мав би замовляти будівельний паспорт не на реконструкцію, а на нове будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Таким чином, оформлення будівельного паспорта відбулось з порушенням «Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 25.03.2013 року № 66 (в редакції чинній на 22.09.2014 року). Отже, оформлюючи дозвільні документи на реконструкцію житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] надав недостовірні дані, здійснивши фактично фальсифікацію документів, на підставі яких було оформлено оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.02.2015 року індексний номер: 34023486. Оформивши неправомірно право власності на житловий будинок [ADDRESS] , [PERSON] в цивільній справі № 686/2806/19 (суддя Салоїд Н.М.) заявив вимогу про знесення нерухомого майна, належного [PERSON] , чим, на думку останнього, порушено його права та інтереси. Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 26 травня 2020 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки останнім не доведено наявності порушення його прав, свобод чи законних інтересів з боку відповідача [PERSON] . Також вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту цивільних прав, який також порушує право відповідача мирно володіти своїм майном - у позовній заяві [PERSON] просить суд визнати недійсним свідоцтво від 23.02.2015 року про право власності на нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] . Проте свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного юридичного факту (зокрема, правочину) і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку - свідоцтва, є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. Разом з тим, просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача, оскільки спір між позивачем та відповідачем щодо здійснення будівництва [PERSON] на суміжній земельній ділянці по [ADDRESS] виник ще у 2014 році 15 червня 20202 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що неправомірно здійснивши\~реконструкцію житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~відповідач порушив\~законний інтерес\~позивача,\~створивши останньому\~перешкоди у\~можливості оформлення\~права власності\~на суміжний\~об`єкт будівництва,\~розташований по\~ [ADDRESS] .\~Стверджує,\~що ним\~вірно обрано\~спосіб захисту\~цивільних прав\~та інтересів,\~який відповідає\~вимогам чинного\~законодавства. Щодо застосування строку позовної давності вказує, що йому стало відомо про порушення з боку відповідача лише в ході судового розгляду цивільної справи № 686/2806/19, провадження у якій відкрито ухвалою суду від 01.02.2019 року. Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відношення до позовних вимог позивача висловив у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] \~є власником\~індивідуального (садибного)\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~від 23.02.2015року, індексний номер: 34023486. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Підставою оформлення вищевказаного свідоцтва є декларація готовності до експлуатації індивідуального (садибного) житлового будинку, зареєстрована Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області 29.10.2014 року за № ХМ142143020195. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва від 23.02.2015 року про право власності на нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] , посилається на порушення закону під час видачі декларації готовності до експлуатації індивідуального (садибного) житлового будинку, зареєстрованої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області 29.10.2014 року за № ХМ142143020195, яка була підставою для видачі цього свідоцтва. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Положеннями ч. 5 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт. За змістом ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. В процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт (стаття 36 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 Закону). Згідно з пунктом 1 Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 (далі - Положення), ДАБІ є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями ДАБІ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках. Відповідно до частин 1, 4 та 6 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону). Відповідно до частини 9 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Відповідно до пункту 11 зазначеної Постанови датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Отже, зареєструвавши 29.10.2014 року декларацію, органи ДАБІ діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації, в зв`язку з чим, доводи позивача у цій частині не знайшли свого підтвердження. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»). Виникненню права власності у [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , виходячи з національної системи регулювання підстав та порядку набуття такого права на реконструйоване нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю, які спочатку надали дозвіл на реконструкцію, процес якої вони були уповноважені контролювати, а потім зареєстрували декларацію готовності до експлуатації житлового будинку. В зв`язку з чим, враховуючи, що право власності на житлове приміщення було набуте відповідачем в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на відповідача, який розраховував на їх належність та легітимність. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 916/641/18 та постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 927/849/17 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. У даному випадку позивачем [PERSON] оскаржується свідоцтво про право власності на нерухоме майно, однак правові підстави набуття [PERSON] не є нівельованими, що унеможливлює задоволення позову. Крім цього, частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності відповідача на будинок [ADDRESS] становить «майно», яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідач [PERSON] набув права власності на спірний об`єкт після проходження належної законодавчої процедури, яка включала в себе реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, без жодного зауваження з боку департаменту органів ДАБІ, а також наступної державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості. Суд у даній справі перевірив відповідність втручання вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, встановлюючи, по-перше, наявність майна в розумінні Конвенції, по-друге, наявність втручання у право відповідача мирно володіти майном, по-третє, підстави виправданості втручання і беручи до уваги презумпцію правомірності набуття права власності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази незаконності набуття [PERSON] права власності на спірне майно, дійшов висновку про те, що право власності у [PERSON] виникло на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно за своїми наслідками становлять втручання позивача у право відповідача на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому задоволенню не підлягають. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] , то суду не надано належних та допустимих доказів про те, що позивачу в 2014 році було відомо про факти, які стали обґрунтуванням його позовних вимог На підставі викладеного та

Outcome: dismissed