Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

20.05.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до ПОСП «Красна Баштанка» про визнання за нею права на земельну частку (пай), площею 6,5 га умовних кадастрових гектарів в мажах території Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, у зв`язку з членством у КСП «Красна Баштанка». В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що в період з 27.11.1985 року по 01.06.2001 року вона працювала на різних посадах в радгоспі «Красна Баштанка», який з 01.01.1994 року був реорганізований в КСП «Красна Баштанка». 23.01.1997 року вказане підприємство одержало державний акт на право колективної власності, однак з невідомих причин її було не внесено до списку пайовиків, що мають право на земельну частку (пай) цього господарства. Посилаючись на те, що на період паювання землі в КСП «Красна Баштанка» вона являлася членом даного господарства, а тому, відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» за №720/95 від 08.08.1995 року, набула права на земельну частку (пай), яку відповідач відмовляє їй у виділити, позивачка просила поновити строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, який вона пропустила з поважних причин через тяжку хворобу сина та необхідності постійного догляду за ним, та задовольнити пред`явлені позовні вимоги. 24.05.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , посилаючись на обставини викладені у позові, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити, Крім того, [PERSON] наголосила, що вона вважає, що насправді вона була звільнена з роботи лише 01.06.2001 року, коли її покликали до ПОСП «Красна Баштанка» та віддали цього дня трудову книжку. Жодних заяв про звільнення її з роботи у зв`язку з доглядом за дитиною-інвалідом у 1991 році вона не складала. Відповідач ПОСП «Красна Баштанка» в судове засідання явку свого представника не забезпечив, направила на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника підприємства. В судовому засіданні, що мало місце 22.08.2019 року, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнавав. Наголошував, що [PERSON] на момент розпаювання земель КСП «Красна Баштанка», що відбувалося в січні 1997 року, вже не працювала, оскільки на підставі наказу даного колгоспу її було звільнено з 01.06.1991 року з роботи у зв`язку з доглядом за дитиною-інвалідом, і після звільнення не була членом вказаного господарства. Третя особа відділ у Новобузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання явку свого представника не забезпечив, заперечень проти позову не надав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучається до державного акта на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники - члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Як свідчить досліджена в судовому засіданні копія трудової книжки, серії [NUMBER] , позивачка [PERSON] 27.11.1985 року була прийнята різноробочою будівельної бригади колгоспу «Красна Баштанка». В подальшому [PERSON] переведено до бригади з обробітку саду та городу, де 01.06.1991 року вона була звільнена у зв`язку з доглядом за дитиною-інвалідом (а.с. 6, 7). Про роботу [PERSON] у даному колгоспі саме у період з 27.11.1985 року по 01.06.1991 року свідчать також надані представником відповідача копії відповідних наказів колгоспу про прийняття та звільнення позивачки з роботи (а.с. 29, 30). Згідно довідки Відділу у Новобузькому районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.09.2015 року, КСП «Красна Баштанка» одержало Державний акт на право колективної власності на землю 23.01.1997 року. Розмір земельної частки (паю) складає 6,5 умовних кадастрових гектарів, вартістю 16 306 грн. [PERSON] не була включена до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай) (а.с.9). Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК України (в редакції Закону 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП; включення до списку осіб, долученого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акту. Між тим, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачка та її представник не надали суду належних доказів, які свідчать про те, що на час розпаювання земель КСП «Красна Баштанка» вона являлася членом цього господарства. Насамперед, належних доказів того, що під час прийняття її на роботу до колгоспу «Красна Баштанка» у 27.11.1985 році [PERSON] було також зараховано до складу його членів і після звільнення її з роботи 01.06.1991 року вона залишалася бути членом цього колгоспу, матеріали справи не містять. Більш того, досліджені під час судового розгляду справи письмові докази свідчать про те, що на час паювання земель КСП «Красна Баштанка», що мало місце 23.01.1997 року, позивачка [PERSON] на даному сільськогосподарському підприємстві вже більше п`яти з половиною років не працювала. Слід зазначити, що працевлаштування та членство у КСП не є тотожними поняттями. При працевлаштуванні на роботу до такого господарства працівник не стає автоматично членом даного колективного підприємства. Зокрема, про членство на колективному сільськогосподарському підприємстві можуть свідчити протокол загальних зборів підприємства про включення працівника до складу його членів, запис у трудовій книжці колгоспника про зарахування його до членів даного підприємства, тощо. Відтак, оскільки суд не вбачає у позивачки права на отримання земельної частки (паю), тому у задоволенні її позовних вимог належить відмовити. Інші доводи позивачки та її представника висновків суду не спростовують. В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, які позивачка понісла на оплату судового збору, у зв`язку з відмовою у задоволені її позову у повному обсязі, суд відносить на її рахунок.

Outcome: dismissed