Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

20.04.2015 року позивач [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.07.2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського РУЮ у м. Донецьку, актовий запис №420. Від спільного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживаю разом з позивачем. З позивачем також проживають троє малолітніх синів від попереднього шлюбу. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились через різні погляди на сімейне життя та виховання дитини. З червня 2014 року вони мешкають окремо та спільного господарства не ведуть, вважає збереження шлюбу неможливим, тому просила шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 21.07.2011 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського РУЮ у м. Донецьку, актовий запис №420. Сторони мають доньку [PERSON] ,[INFO]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з червня 2014 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави,оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладено,

Outcome: approved