Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

20 грудня 2016 року [PERSON], яка діє за довіреністю від імені [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 67 будинку № 74 по вул. мікрорайон 5-й Зарічний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та її син відповідач [PERSON], який був зареєстрований у вказаній квартирі, але фактично не проживав в ній більше року з дня досягнення ним повноліття, його реєстрація в спірній квартирі унеможливлює здійснення позивачем права розпоряджатися, володіти та користуватися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим вимушена звернутися з даним позовом до суду. Представник позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за ї відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник виконкому Покровської районної у місті [PERSON] ради в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1999532 від 14.11.2003, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно довідці № 51, виданої 03.10.2016 Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова КОМ», за адресою: м. Кривий Ріг мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS] зареєстрвоані [PERSON] власник, [PERSON] син (а.с. 12). Відсутність понад рік відповідача у спірному житлі підтверджує акт, наявний в матеріалах справи, складений представниками мешканцями будинку № 74 мкрн. 5-й Зарічний в м. Кривому Розі та затверджений ТОВ «УЮТ-2011» (а.с. 13). Як вбачається з копії довіреності від 18 серпня 2016 року, [PERSON] надав право [PERSON] представляти його в організаціях та установах України з питання зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Дана довіреність була оформлена в м. Митищі Московської області РФ (а.с. 14). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сімї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved