Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

20.04.2017 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, право власності на земельну ділянку площею 0,0175 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Першотравнева, 21, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№029113, виданий 30.10.1997 року на підставі рішення [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.09.1997 року за №884, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 357, свої вимоги мотивує тим, що вищевказана земельна ділянка належить її чоловіку [PERSON]. 15.06.2005 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаної земельної ділянки. Позивач прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що відповідно до пп. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. У державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№029113, виданому на імя [PERSON] [PERSON] міською радою Одеської області 30.10.1997 року є виправлення у написанні номера у місцерозташуванні вищевказаної земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0425 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Першотравнева, 21, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№029113, виданий 30.10.1997 року на підставі рішення [PERSON] міської ради народних депутатів від 28.09.1997 року за №884, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 357. Відповідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого 20.07.2004 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував земельну ділянку площею 0,0250 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Першотравнева, 21 [PERSON]. Враховуючи, що частина земельної ділянки, а саме земельна ділянка площею 0,0250 га яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Першотравнева, 21 [PERSON] була подарована, тому до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,0175 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Першотравнева, 21. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 016539 від 15.06.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 15.06.2005 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,0175 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Першотравнева, 21, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 5926698 від 26.07.2006 року, наданої [PERSON] державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого 15.06.2005 року відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: -дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ХV-УА №022952 від 03.10.1952 року, виданим Лощинівським сільським відділом ЗАГС Болградського району Ізмаїльської області. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 27.07.2006 року, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю [PERSON] державної нотаріальної контори від 11.04.2017 року за №449/2-21 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до пп. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. У державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№029113, виданому на імя [PERSON] [PERSON] міською радою Одеської області 30.10.1997 року є виправлення у написанні номера у місцерозташуванні вищевказаної земельної ділянки. Згідно листа міськрайонного управління у [PERSON] районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 04.05.2017 року за №9-15-0.18-726/126-17, станом на 31.12.2012 року зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Першотавнева, 21 за [PERSON], загальною площею 0,0425 га (серія І-ОД-28-№ 029113), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №357 від 30.10.1997 року. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved