Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

19 червня 2018 року позивач звернулась до суду з заявою до [PERSON]. Про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що 20 вересня 2008 року одружилась з [PERSON] 18 червня 2009 року у них народився син, [PERSON], який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалось та в квітні 2017 року шлюб за рішення суду було розірвано. Домовитись з відповідачем з питання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку неможливо і тому позивачка змушена звернутися до суд з позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON]. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2018 року провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій роз'яснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України. Відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі для подання пояснень щодо позову. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред'явлено. Третя особа пояснень щодо позову суду не надавала. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року ( а.с.9).. Відповідач є батьком малолітнього [PERSON],[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24 червня 2009 року, відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області ( а.с.7). Із довідки № 307 від 13.04.2017 року виданої ПП « ІЗЮМЖИТЛОСЕРВІС» вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю ( а.с.8). Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, в статті № 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч. 2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті №12 цього закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Outcome: approved