Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

21.11.2018 року представник позивача ДП «Наш дім» звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі ордеру на житлове приміщення [PERSON] було надано з сім`єю у складі трьох осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - одну кімнату в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до виписки із протоколу засідання профкому КПО «Комуніст» від 1989 року, особовий рахунок зазначеної квартири був переведений із [PERSON] на сина [PERSON] . Згідно виписки із протоколу № 71 загального засідання адміністрації і профкому Київського заводу «Радар» від 23.12.1992 року особовий рахунок був переведений із [PERSON] на колишню дружину [PERSON] . Остання є відповідальною за особовий рахунок по вказаній квартирі та є споживачем наданих послуг. Однак, в порушення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Житлового кодексу України, відповідач не у повному обсязі сплачує за надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 31.10.2018 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 41132,55 грн., яка складається із: основної суми заборгованості станом на 01.10.2015 року - 27852,76 грн., основна сума заборгованості за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року - 1944,60 грн., інфляційні втрати - 11306,99 грн., та три відсотки річних - 28,20 грн. Дану заборгованість відповідач сплатити у добровільному порядку не бажає, а тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заочним рішенням Голосіївського районного суд м. Києва від 13.02.2019 року, позов було задоволено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2019 року, заочне рішення суду від 13.02.2019 року було скасовано та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов. Одночасно вказав на те, що позивачем було пропущено строки позовної давності для пред`явлення вимоги в частині стягнення основної суми боргу, яка наявна станом на жовтень 2015 року, борг за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року відповідачем сплачено, а відтак підстав нараховувати та стягувати інфляційні витрати та три відсотки річних відсутні. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи встановив настіпні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач ДП «Наш дім» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . На підставі ордеру на житлове приміщення [PERSON] було надано з сім`єю у складі трьох осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - одну кімнату в квартирі [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до виписки із протоколу засідання профкому КПО «Комуніст» від 1989 року, особовий рахунок зазначеної квартири був переведений із [PERSON] на сина [PERSON] (а.с.18) Згідно виписки із протоколу № 71 загального засідання адміністрації і профкому Київського заводу «Радар» від 23.12.1992 року особовий рахунок був переведений із [PERSON] на колишню дружину [PERSON] (а.с.19). Судом встановлено, що жодних повідомлень про не проживання у вказаній кімнаті і та неотримання комунальних послуг від відповідача на адресу позивача, а також суду, - не надходило. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача з вимогою сплатити борг за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Позивач - це виконавець послуг. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивач у справі стверджує, що відповідач, проживає у кімнатах та не виконує своїх зобов`язань щодо сплати за комунальні послуги у повному обсязі. Станом на 31.10.2018 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 41132,55 грн., яка складається із: основної суми заборгованості станом на 01.10.2015 року - 27852,76 грн., основна сума заборгованості за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року - 1944,60 грн., інфляційні втрати - 11306,99 грн., та три відсотки річних - 28,20 грн. (а.с.8-12). Однак, в ході розгляду справи стороною відповідача було заявлено про застосування до позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості станом на 01.10.2015 року в сумі 27852,76 грн. Доводи відповідача в цій частині заслуговують на увагу, оскільки заборгованість була наявна та відома позивачу станом на 01.10.2015 року, з будь-якими клопотаннями про поновлення пропущеного строку з поважних причин позивач до суду не звертався, та, з даним позовом позивач звернувся до суду лише в листопаді 2018 року, в зв`язку з чим, останнім, пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, а відтак в задоволенні позовної вимоги про стягнення основної суми боргу в сумі 27852,76 грн. слід відмовити. В частині позовної вимоги про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 1944,60 грн., то, остання, також задоволенню не підлягає, оскільки, стороною відповідача надано суду копію чеку про оплату відповідачем послуг за утримання будинків, яка була здійснена 12.03.2019 року, а відтак заборгованість в цій частині на час розгляду справи відсутня, та повторному стягненню не підлягає. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що оплата основної суми боргу в розмірі 1944,60 грн. була здійснена відповідачем 12.03.2019 року, тобто вже після відкриття провадження у справі за даним позовом, а відтак доводи сторони відповідача про те, що відсутні правові підстави для нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та, на думку суду, на зазначену суму боргу, яка була сплачена позивачем вже після відкриття провадження у справі, добровільно, - позивач має законне право у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, отримати інфляційні втрати та 3 % річних, в зв`язку з неналежним та невчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань. Так, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача за період з 01.10.2015 р. по 01.11.2018 року борг в загальному розмірі 41132,55 грн., який складається із: основної суми заборгованості станом на 01.10.2015 року - 27852,76 грн., основної суми заборгованості за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року - 1944,60 грн., інфляційних втрат - 11306,99 грн., та трьох відсотків річних - 28,20 грн. Однак, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення боргу в сумі 27852,76 грн., в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності, то інфляційні втрати та 3 % річних в межах трирічного строку, які передували зверненню позивача із даним позовом, - має бути нараховано на суму боргу 1944,60 грн., яка була сплачена відповідачем добровільно в ході розгляду справи. Так, за розрахунками суду інфляційні витрати за період з 01.11.2015 року по 01.11.2018 року, становить суму в розмірі - 833,38 грн., а 3 % річних за вказаний період суму в розмірі 175,00 грн., а всього суму в розмірі 1008,38 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в зв`язку з неналежним та невчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги. Доводи сторони відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки позивачем пропущено річний строк позовної давності, суд відкидає та вважає хибними, оскільки законодавцем зазначений строк визначено для неустойки, штрафу та пені, та жодним чином до санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, останній не стосується. З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних на загальну суму в розмірі 1008,38 грн., оскільки, судом було встановлено, що відповідач неналежно та не вчасно сплачувала за надані комунальні послуги, а в іншій частині позову слід відмовити. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного, та

Outcome: partial