Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

21.03.2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. Пояснила, що у них з відповідачем є спільна неповнолітня дитина дочка [PERSON] [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дитини, що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Оскільки відповідач не працює та стабільних заробітків немає, просить аліменти стягнути на її користь в твердій грошовій сумі, а саме 700 грн. щомісячно до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] не висловив заперечень проти задоволення позову, але звернув увагу суду на ту обставину, що ним в квітні місяці самостійно передано позивачці кошти на утримання дитини в розмірі 800 грн., а тому просить суд аліменти стягувати з дня винесення судом рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільну дитину дочку [PERSON] [INFO] (а.с. 2). Дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні (а.с.4). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обовязок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ (ст.159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58, 59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач [PERSON] не надає регулярної допомоги на утримання дитини, офіційні дані про його роботу, доходи, у суду відсутні. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень частини першої статті 184 СК України, аліменти у твердій грошовій сумі визначаються у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення для справи. Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що аліменти відповідач повинен платити в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на стягненні яких наполягає позивачка з відповідача відповідає засадам розумності та справедливості і не призведе до порушення прав відповідача. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття в сумі 700 грн. В той же час, суд приходить до переконання, що аліментні виплати слід стягувати з відповідача з 04 травня 2017 року, а не з часу звернення позивачки з позовом до суду, оскільки позивачка [PERSON] підтвердила отримання нею від відповідача аліментів на утримання дитини в сумі 800 грн. за квітень 2017 року.

Outcome: partial