Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

20.05.2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк», (далі позивач, банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.2018 року між сторонами підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Згідно з п. 3.1 Заяви про приєднання шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), Клієнт беззастережно приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» розміщений на Інтернет - сторінці на офіційному сайті Банку http://www.oschadbank.ua та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. На підставі наданих клієнтом документів банк відкрив клієнту поточний рахунок з тарифним пакетом «Мій комфорт» та встановив кредит в розмірі 35 000,00 грн. зі строком кредитування 60 місяці з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 35,00 % річних за користування кредитними коштами. 12 грудня 2018 року відповідач підписав Заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії. Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань відповідачем за користування кредитним лімітом, заборгованість його перед АТ «Ощадбанк» станом на 13 травня 2020 року становить 50 259,33 грн., з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) - 34 855,00 грн.; заборгованість за процентами - 10 427,86 грн., комісія - 1 031,55 грн.; пеня - 2 808,65 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 952,12 грн.; інфляційні втрати - 184,15грн. Ухвалою суду від 1 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. 3 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому він позов заперечив, мотивуючи тим, що 29.12.2018р. невстановлені особи, діючи умисно, шляхом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем та мереж здійснила незаконний переказ коштів із зарплатної та кредитних карток відповідача на загальну сум 41 345,55грн, з яких 35 886,55 грн. були кредитні кошти. За цю операцію було нараховано комісію у розмірі 1 386,55грн. Крім того, 29.12.2018р. із зарплатної картки було знято 5 400,00грн., за що нараховано комісію у розмірі 59,00грн. Відповідач зауважила, що 29.12.2018р. о 13.00 год. про даний факт повідомив АТ «Ощадбанк», і вказані карти були заблоковано. Вказав, що по даному факту відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018030010000031 від 30.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Зауважив, що звертався до АТ «Ощадбанк» із заявами від 03.01.2019р., 31.01.2019р. з проханням повернути незаконно списані кошти. Ухвалою суду від 7 вересня 2020 року постановлено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовною заявою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; призначити підготовче засідання. У відповіді на відзив від 09.10.2020 року та у додаткових поясненнях від 11.12.2020 року представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, мотивуючи тим, що саме на користувача (клієнта) лежить обов`язок надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані. Ухвалою суду від 9 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив таке. Так, сторонами 15.06.2018 року укладено заяву про приєднання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) відповідно до якої банком відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», про що відповідачу оформлено та видано платіжну картку типа «Mastercard Debit Word» (а.с. 9). Відповідно до заяви (а.с. 10) на встановлення відновлюваної кредитної лінії на строк 60 місяців, з можливим подовженням на той самий строк, банк встановлює клієнту кредит в сумі до 35 000,00грн. під 35,00 процентів річних за користування кредитними коштами. Згідно з п. 3.1. Заяви про приєднання шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), Клієнт беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання цієї Заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку. Крім того, п. 6.1. Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), яка є складовою Заяви на приєднання, передбачено, що підписанням Заяви про встановлення кредитної лінії. Відповідач ініціює одержання та погоджується з умовами користування Кредитом відповідно до умов Договору та підтверджує укладення між ним та Банком Кредитного договору. Всі інші умови Кредитного договору, в т.ч. порядок його зміни містяться в Договорі (п.6.9. Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії). Таким чином, підписанням даної заяви Позичальник підтвердив, що Банк ознайомив його з орієнтовною сукупною вартістю Кредиту, а Позичальник ознайомився з детальним розписом сукупної вартості кредиту, який міститься в додатку до цієї Заяви (п. 6.10. - 6.11. Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії). Паспорт споживчого кредиту, з яким ознайомлений Відповідач під особистий підпис до укладання договору про споживчий кредит, містить всі відомості щодо вартості кредиту, умов та строків (а.с. 11). Звертаючись до суду із даним позовом, АТ «Ощадбанк» вказувало про те, що у встановлені договором строки відповідач зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 13 травня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 50 259,33 грн., з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) - 34 855,00 грн.; заборгованість за процентами - 10 427,86 грн., комісія - 1 031,55 грн.; пеня - 2 808,65 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 952,12 грн.; інфляційні втрати - 184,15грн. Разом з тим, судом встановлено, що 29.12.2018р. невстановлені особи, діючи умисно, шляхом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем та мереж здійснила незаконний переказ коштів із зарплатної та кредитних карток відповідача на загальну сум 41 345,55грн, з яких 35 886,55 грн. були кредитні кошти. За цю операцію було нараховано комісію у розмірі 1 386,55грн. Крім того, 29.12.2018р. із зарплатної картки було знято 5 400,00грн., за що нараховано комісію у розмірі 59,00грн. Відповідач 29.12.2018 року о 13.00 год. повідомила працівника АТ «Ощадбанк» про неправомірне списання коштів, у зв`язку з чим картки було заблоковано. 3 січня 2019 року відповідач звернулася із заявами до АТ «Ощадбанк» та повідомила, що 29.12.2018року відбулося, зокрема списання грошових коштів з її кредитного рахунку у розмірі 34 500,00грн. та комісії на суму 1 386,00грн. Як вбачається з довідки Луцького ВП Головного управління Національної поліції у Волинській області від 30.12.2018 року №46628/58/03-18 дана подія зареєстрована в ЖЕО Луцького ВП ГУНП у Волинській області під №46628 від 29.12.2018 року та приєднана до ЄДР за №12018030010000031 від 30.12.2018року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Згідно пункту 2.2. Правил користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк», які є Додатком №3 до Договору, якщо Платіжну картку втрачено, викрадено або з іншої причини вона стала непридатною до використання, а також якщо ПІН-код, CVV 2/CVC 2 та інші реквізити Картки стали відомі сторонній особі, Ви повинні в усній формі терміново заявити про це в Контакт - центр АТ » Ощадбанк» (*) та протягом 3 днів надати про це письмову заяву в оригіналі або по факсу до установи Банку. Ви відповідаєте за всі суми по операціях з Платіжною карткою, якщо Ви передали Платіжну картку сторонній особі або не повідомили Банк про те, що її загублено. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до п. 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою НБУ №705 від 05.11.2014 року (далі - Положення) згідно якого Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Пунктом 7 розділу Х Положення передбачено, що контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. Відповідно до п. 9.14 Договору клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2\, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт. Згідно п. 9.15 Договору клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на Номер мобільного телефону Клієнта Судом встановлено, що операції щодо зняття та перерахування коштів з платіжної картки [PERSON] супроводжувалися коректним введенням логіну та паролю в систему «Ощад24/7», які мали зберігатись відповідачем. Після першого списання коштів із рахунку 29.12.2018 р. о 01.04 год. суми 5 000,0000 грн., про що ним отримано СМС-повідомлення відповідач на гарячу лінію АТ «Ощадбанк» не повідомляв, що призвело до повторного зняття коштів о 01.09 год. та 01.15 год. у сумах 34 000,00грн. та 500,00грн. Тільки після прибуття у відділення банку о 13.00 ним було повідомлено Контакт-центр АТ «Ощадбанк» про зазначені обставини та дія картки була заблокована. Отже, дані операції відбулися до моменту повідомлення користувачем банку, і ризик збитків від здійснення цих операцій та відповідальність несе користувач, а не банк. Зазначене вище свідчить про те, що позивач діяв всупереч взятим на себе договірним зобов`язанням, що призвело до розголошення стороннім особам необхідних реквізитів для здійснення фінансових операцій за його рахунком. Повідомлення позивачем третій особі інформації, необхідної для ініціювання платіжної операції, стало наслідком неправомірних дій невстановлених осіб, які сприяли здійсненню спірних трансакцій. Отже, у випадку ініціювання трансакції відбувається негайне списання грошових коштів з рахунку відправника та зарахування їх на картковий рахунок отримувача. Як зазначено у відзиві на позовну заяву до відповідач звернувся 29.12.2018 о 13.00 год. Ця обставина визнається сторонами. При цьому, операції з переказу коштів відбулись раніше, тобто до моменту повідомлення користувачем банку. Факт порушення кримінального провадження та внесення відомостей до ЄРДР за № №12018030010000031 без наявності обвинувального вироку, яким би було встановлено, що певна особа скористалася карткою (конференційною інформацією) для викрадення кредитних коштів, наданих позивачу, не доводить, що кредитні кошти були списані саме внаслідок шахрайських дій невстановленої особи. У постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) та від 28 серпня 2019 року у справі № 127/9899/17-ц провадження № 61-28261св18 зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Вказана правова позиція підтверджується останньою актуальною практикою Верховного Суду України, а саме: Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 року по справі № 462/1343/17; Постановою Верховного Cуду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 року по справі № 712/4463/16-ц; Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 року по справі № 161/6089/17; Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.07.2019 року по справі № 522/22780/15-ц. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Посилання позивача на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, стосується у разі здійснення банком недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно і банк негайно повинен відшкодовувати суму такої операції, за необхідності відновлює залишок коштів рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції і користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У даному випадку має місце проведення операції коректно, з використанням всіх необхідних реквізитів платіжної картки АТ «Ощадбанк» з правильним введенням номера картки, строку її дії CVC2-паролю, який зазначений на зворотній стороні платіжної картки та відомий тільки позивачу, що стверджується матеріалами справи і заявою-претензією поданої позивачем. Крім того, положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, втратило чинність 12 листопада 2014 року та до даних правовідносин не застосовується. Тому, за вищевказаних обставин, відповідач несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту заблокування картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). АТ «Ощадбанк» свої зобов`язання за вказаним вище Договором виконав повністю, однак відповідач порушив його умови щодо повернення кредиту, сплати процентів, а також оплати послуг Банку згідно з тарифами, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 13 травня 2020 року становить 50 259,33 грн., з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) - 34 855,00 грн.; заборгованість за процентами - 10 427,86 грн., комісія - 1 031,55 грн.; пеня - 2 808,65 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 952,12 грн.; інфляційні втрати - 184,15грн. Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи наведене та відповідно до положень ст. 509, 526, 599, 615, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 34 855,00грн., тобто в розмірі фактично отриманих і неповернутих позичальником коштів, та процентів за користування кредитом в сумі 10 427,86 грн. Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором відповідачу надано останню кредитну картку, термін дії якої 06/23, тобто до червня 2023 року. Будь-яких доказів про закриття карткового рахунку у зв`язку із достроковою вимогою про стягнення тіла кредиту банком не надано. З урахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 952,12 грн.; інфляційні втрати - 184,15грн., нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Разом з тим, з наданих суду доказів вбачається, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати ним пені, яка зазначена в розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач взяв на себе зобов`язання щодо її сплати у випадку неналежного виконання зобов`язання, а тому в частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 2 808,65 грн. слід відмовити. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (які діяли на момент укладення угоди), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У розглядуваному випадку встановивши в кредитному договорі сплату комісії за видачу готівкових кредитних коштів, що є незаконним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16. Отже, оскільки у кредитному договорі банк встановив комісію за дії, які банк здійснює на власну користь (обслуговування кредитної заборгованості позичальника), що суперечить приписам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також положенням п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, суд дійшов висновку, що вказаний підпункт угоди є нікчемним. Одночасно, відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Отже, в чинному законодавстві відсутній такий спосіб захисту порушеного права як визнання нікчемним правочину або його частини. В даному випадку суд констатує, що спірний підпункт угоди є нікчемним в силу закону та, відповідно, застосовує правові наслідки такої нікчемності. У зв`язку з тим, що умови у паспорті споживчого кредиту про встановлення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними (недійсним в силу закону), що встановлено судом, тому суд застосовує наслідки недійсності цієї частини правочину, а тому відмовляє у стягненні з відповідача комісії у розмірі 1 031,55грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 1 893,87 гривень (пропорційно розміру задоволених позовних вимог)

Outcome: partial