Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

21 жовтня 2014 року [PERSON] з метою захисту своїх порушених прав звернулася до суду з позовом до дочірнього підприємства « Полтавський облавтодор » відкритого акціонерного товариства « Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України » про стягнення нарахованої, але невиплаченої, заробітної плати та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування поданого позову позивач послалася на те, що 25 вересня 2014 року у відповідності з п. 1 ст. 40 КЗпП України була звільнена з посади комірника ДП « Полтавський облавтодор » ВАТ Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України ». На день звільнення борг по виплаті заробітної плати за підприємством становив 11 608 грн. 41 коп. З урахуванням проведених виплат, сума боргу по виплаті заробітної плати на день звернення до суду з позовом становила 10 512 грн. 41 коп., яку відповідач в добровільному порядку відмовляється виплати з огляду на відсутність коштів. Вважаючи дії відповідача незаконними, просила стягнути з останнього на її користь нараховану, але невиплачену, заробітну плату в загальному розмірі 10 512 грн. 41 коп. та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 25 вересня по 21 жовтня 2014 року в розмірі 1 715 грн. 00 коп. 04 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог, зміст якої зводився до того, що загальний розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, становить 8 578 грн. 44 коп., а середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 25 вересня по 04 листопада 2014 року - 2 382 грн. 00 коп. Окрім того, уточнила свої позовні вимоги в частині періоду розрахунку середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та просила вважати кінцеву дату цього періоду - день розгляду справи по суті / а. с. 15 /. В ході попереднього судового засідання, позивач знову звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остання просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 7 878 грн. 04 коп. та середньомісячний заробіток станом на 25 листопада 2014 року в розмірі 3 811 грн. 20 коп. / а. с. 48 /. До початку розгляду справи по суті, позивач подала до суду заяву про залишення її позову в частині стягнення з відповідача нарахованої, але невиплаченої, заробітної плати без розгляду, розгляд решти позовних вимог просила провести у загальному порядку та, як наслідок, стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку з 25 вересня по день фактичної виплати заробітної плати - 26 листопада 2014 року в розмірі 4 192 грн. 32 коп. При цьому, розгляд справи просила провести у її відсутність та у відсутність її представника - адвоката [PERSON] / а. с. 34 /. Аналогічну за змістом заяву подала до суду і представник позивача - адвокат [PERSON] / а. с. 33 /. Представник відповідача Урбанська О.В. до суду не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність на підставі, наявних в ній, доказів. Ухвалою суду від 16 грудня 2014 року клопотання позивача задоволено, в результаті чого ухвалено залишити позовну заяву останньої в частині стягнення з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену, заробітну плату без розгляду, а решту позовних вимог - розглядати в загальному порядку. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, належними та допустимими доказами суд вважає наявними підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 6-к від 04 квітня 2006 року позивач прийнята на посаду прибиральниці до філії « Шишацький райавтодор » дочірнього підприємства « Полтавський облавтодор » відкритого акціонерного товариства « Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України ». У відповідності з наказом № 26 - к від 31 серпня 2012 року позивач переведена на посаду комірника та 25 вересня 2014 року звільнена з займаної посади у зв'язку з припиненням діяльності обумовленої філії / а. с. 5 /. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу. За правилами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня піся пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану суму. Згідно положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 20 постанови Пленуму ВС України « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці » № 13 від 24 грудня 1999 року, при розгляд справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи та організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Зважаючи на те, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, відсутність спору між сторонами про розмір, належних до виплати позивачу, сум на день звільнення, відповідачем не доведене відсутності вини у не проведенні повного розрахунку з звільненим працівником, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку за період часу з 25 вересня 2014 року по 26 листопада 2014 року включно в загальному розмірі 4 192 грн. 23. / 44 роб. дні х 95 грн. 28 коп. /. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved