Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

20 червня 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С., звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.05.2016 [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник погодився, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між ним та Банком Договір, про що свідчить його особистий підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, останній має заборгованість, яка станом на 29.05.2019 становить 32486,50 гривень та складається з наступного: 6939,72 гривень заборгованість за кредитом, 1080,47 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 9437,72 гривень заборгованість за\~ пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 15028,59 гривень. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також судові витрати в сумі 1921,00 гривень.\~ Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2019 року справа розглядається у спрощеному позовному провадженні за участю сторін. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, просив вирішувати справу у його відсутність, зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не прибув, про причини неявки не повідомив, відзиву на пред`явлений позов чи інших заяв, що стосуються справи, не надав. З урахуванням наявності відповідної згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Встановлено, що 04 травня 2016 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», з одного боку, та позичальником [PERSON] , з іншого, було укладено Генеральну угоду № б/н (надалі Генеральна угода) про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № SAMDN52000089361941 від 27.05.2013 та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальникові кредит у розмірі 6939,72 гривень строком на 3 місяці, а саме до 31.08.2016. При цьому позичальник зобов`язався повернути зазначену суму кредиту в визначений строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 0,437% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, п. 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, починаючи з 32-го дня така заборгованість вважається простроченою та позичальник сплачує на користь банку штраф у розмірі 15028,59 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з надано представником позивача розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав. Станом на 29.05.2019 за договором рахується заборгованість у сумі 32486,50 гривень, яка складається з наступного: 6939,72 гривень заборгованість за кредитом, 1080,47 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 9437,72 гривень заборгованість за\~ пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 15028,59 гривень. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, позивачем вимог про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України не заявлено. Таким чином, у справі, що розглядається, вимоги про стягнення процентів після 31 серпня 2016 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Наведена позиція суду у повному обсязі узгоджується із правовими висновками Верховного суду України, викладеними у постанові № 175/4753/15-ц від 06.02.2019. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] . Враховуючи положення наведеного Закону, суд також приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальникові [PERSON] пені у сумі 9437,72 гривень та штрафу у сумі 15028,59 гривень, як таких, що нараховані у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення пред`явленого позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6939,72 гривень та заборгованості за відсотками за користування кредитом за період 04.05.2016 по 31.08.2016 у сумі 143,61 гривень. У стягненні решти пред`явлених сум заборгованості суд відмовляє на підставі вищевикладеного вмотивування. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141\~ ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у розмірі 418,78 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial