Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~20.11.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 4/5 частин квартири [ADDRESS] та за відповідачем на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Вимоги мотивовані тим, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони придбали спірну квартиру. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2016 р. шлюб розірвано. Позивач вважає, що за час ведення спільного господарства та перебування у шлюбі подружжям на придбання спірної квартири витрачено 70500,00 грн., які складаються з 20000,00 грн. заощаджень подружжя, витрачених на придбання квартири, та 50500,00 грн. витрачених подружжям спільно для сплати кредиту до розірвання шлюбу, решта коштів, витрачених на придбання квартири, є особистою власність позивача. Зазначив, що саме в межах суми 70500,00 грн. варто визначити частки подружжя у спільній сумісній власності. Ухвалою суду від 18.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 06.02.2019 р., 28.02.2019 р. підготовче судове засідання відкладено. 25.02.2019 р. до канцелярії суду представником відповідача [PERSON] [PERSON] надано зустрічну позовну заяву, в якій представник позивача просить здійснити поділ спільного майна подружжя та визначити за [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності по Ѕ частці квартири [ADDRESS] кожному. Ухвалою суду від 28.02.2019 р. зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя Ухвалою суду від 26.03.2019 р. задоволено заяву представника [PERSON] [PERSON] та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] Ухвалою суду від 03.06.2019 р. підготовче судове засідання закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 22.11.2019 р. судове засідання відкладено у зв`язку з необхідністю витребування доказів. Позивач (за первісним позовом) та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги первісного позову, заперечували проти задоволення зустрічної позовної зави. Відповідач (за первісним позовом) в судовому засіданні вимог первісного позову визнав частково, просив зустрічну позовну заву задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 20.09.1997 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 20.09.1997 р. (арк.спр.72). Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.12.2016 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (арк. спр.27). Під час перебування в зареєстрованому шлюбі 28.10.2005 р. була придбана квартира [ADDRESS] (арк. спр.13). Право власності на вищевказану квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8795624 від 31.10.2005 р., власником якої є позивач (за первісним позовом) [PERSON] (арк.спр. 15). 31.10.2005 р. між АКІБ УкрСиббанк (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладений договір іпотеки, згідно з пунктом 1.1 якого іпотекодавець передав у іпотеку нерухоме майно житлове приміщення (трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] ). Договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є.. та зареєстровано у реєстрі за № 235 (арк. спр.16-20). Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Суд критично відноситься до посилання позивача (за первісним позовом) та її представника на можливість відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя у зв`язку з тим, що [PERSON] 30.09.2005 продала власну квартиру (арк. спр.10) та витратила отримані кошти для купівлі спірної квартири, оскільки такі дії позивач вчинила, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі в спільних інтересах власної сім`ї, добровільно та на власний розсуд. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проте, проживання дитини з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Як вбачається з матеріалів справи 19.03.2018 р. Заводським районним судом м.Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] (арк. спр.73). Згідно з листом головного державного виконавця Заводського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 20.02.2019 р. №6446/14.23.36/2 за даними Автоматизованої система виконавчих проваджень встановлено, що судовий наказ по справі №487/1033/18 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] на виконання до відділу не надходив та на виконанні не перебуває. Як повідомив в судовому засіданні відповідач (за первісним позовом) та не заперечувала позивач (за первісним позовом) [PERSON] у добровільному порядку надає кошти на утримання їх спільної дитини у достатньому для її розвитку розмірі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено. Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 27.122019 р. у справі №297/2837/17. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 зазначено, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відтак, суд дійшов переконання про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. Також, суд враховує, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2016 р. не встановлена дата фактичного припинення шлюбних відносин, при цьому в судовому засіданні сторони повідомили, що продовжували проживати разом та вести спільне господарство до 01.12.2017 р. У зв`язку з чим судом було витребувано дані з АТ «УкрСиббанк» про розмір заборгованості за кредитним договором станом на 01.12.2017 р. Так, відповідно до відповіді АТ «УкрСиббанк» від 17.12.2019 р. №21-1-01/94988 на момент фактичного припинення шлюбних відносин станом на 01.12.2017 р. заборгованість за кредитним договором №514-Ф від 28.10.2005 р., укладеним між [PERSON] та баком становила: за кредитом та процентами у розмірі 8579,83 дол.США та по пені 9,50 грн. Зазначену вище заборгованість позивачем було сплачено самостійно, що не заперечується сторонами в судовому засіданні. Таким чином, з урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про можливість визнати за сторонами право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за кожним та стягнути з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) 4289,92 дол. США та 4 грн. 75 коп. в рахунок компенсації самостійно сплаченого боргу за кредитнми зобов`язаннями. Враховуючи викладене,

Outcome: partial