Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

1. Щодо позову. 1.1. Відповідно до позовної заяви, з 01.07.2014р. позивач розпочав трудову діяльність у ТОВ «Бровари-Вторма» на посаді начальника складського господарства Херсонського філіалу з посадовим окладом у розмірі 1600,00грн. на місяць, офіційно трудові відносини були оформлені 01.08.2014р. шляхом укладення строкового трудового договору. Позивач зазначає, що 04.12.2014р. він написав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, однак з наказом про звільнення відповідач його не ознайомив. В позові позивач зазначає, що листами від 17.12.2014р., від 05.01.2015р., а також засобами телефонного зв'язку він звертався до відповідача з вимогою повернути йому належним чином оформлену трудову книжку та провести розрахунок по заробітній платі, однак відповідач відмовив у задоволенні вказаних вимог. Позивач вказує, що 02.02.2015р. ним було отримано лист №5 від 20.01.2015р., з яким йому було надіслано належним чином оформлену трудову книжку, в якій дату звільнення зазначено 05.12.2014р., а також виписки з карткового рахунку. Позивач вважає, що результатом бездіяльності відповідача є вимушений прогул, який складає 2 місяці - з 04.12.2014р. по 02.02.2015р., за час якого утворилася заборгованість у розмірі 3200,00грн. Також позивач зазначає, що загальна сума боргу відповідача становить 4483,50грн., яка складається з: 1283,50грн. - грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки; 3200,00грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.12.2014р. по 02.02.2015р. Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку останній оцінює в розмірі 2000,00грн. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію у розмірі 1283,50грн. за невикористані дні щорічної відпустки; середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3200,00грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00грн.; рішення суду визнати таким, що підлягає негайному виконанню в повному обсязі. 1.2. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. 2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб. 2.1. Представник відповідача надав на адресу суду заперечення, відповідно яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю. Зазначив, що позивач в день звільнення 05.12.2014р. був відсутній на роботі, тому підприємство не мало можливості видати йому трудову книжку. Також в запереченнях зазначив, що оскільки позивач за отриманням трудової книжки на підприємство не звертався, вона була направлена позивачу в день отримання згоди на її пересилання поштою, у зв'язку з чим, відповідач вважає, що його вини в затримці у видачі трудової книжки немає. 2.2. Представник позивача надав згоду на заочний розгляд справи, на підставі чого суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. 3. Щодо встановлених обставин та інших доказів. 3.1. 01.08.2014р. між сторонами по справі - ТОВ «Бровари-Вторма» та [PERSON] було укладено строковий трудовий договір №30, відповідно до умов якого позивач був прийнятий на посаду начальника складського господарства, який набуває чинності з 01.08.2014р. на підставі наказу та діє до 31.07.2017р.; 3.2. відповідно до п.1 Додатку №1 до строкового договору №30 від 01.08.2014р., за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 1600,00грн. на місяць; 3.3. відповідно до п.3 Додатку №1 до строкового договору №30 від 01.08.2014р., працівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю - основна 24 календарних днів; 3.4. також факт того, що з 01.09.2014р. по 05.12.2014р. позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Бровари-Вторма» на посаді начальника складського господарства м.Херсона, підтверджується відомостями трудової книжки серії АА №467429 від 17.03.2000р.; 3.5. 04.12.2014р. позивач звернувся до директора ТОВ «Бровари-Вторма» із заявою, якою просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням з 04.12.2014р.; 3.6. на підставі наказу № 48 від 05.12.2014р. позивача було звільнено з посади з 05.12.2014р. за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України, про що 05.12.2014р. було здійснено запис в трудову книжку; 3.6. з вищевказаним наказом, позивач під розпис не був ознайомлений та йому не була видана належним чином оформлена трудова книжка, оскільки він був відсутній на роботі в день звільнення; 3.7. 05.12.2014р. директором ТОВ «Бровари-Вторма» Черепейніком Л.В., в присутності заступника директора з виробництва Петржика Є.В. та менеджера з закупок [PERSON] зафіксовано факт відсутності позивача на своєму робочому місці протягом усього робочого дня з 09-00год. до 18-00год., про що було складено акт №1\\5 від 05.12.2014р., на момент складання акта відомостей про поважні причини відсутності позивача не надходило; 3.8. в день звільнення 05.12.2014р. позивачу була нарахована на картрахунок компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 534,39грн., що підтверджується відомістю зарахувань на картрахунки працівників № 33 від 05.12.2014р. ТОВ «Бровари-Вторма»; 3.9. 15.12.2014р. позивачу було направлено лист із запрошенням отримати трудову книжку у відділі кадрів ТОВ «Бровари-Вторма» у зв'язку з його звільненням, який позивач отримав особисто 18.12.2014р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; 3.10. 17.12.2014р. позивач направив відповідачу лист з вимогою провести розрахунок по заробітній платі та надіслати належну йому трудову книжку за адресою - [ADDRESS], який отримав представник відповідача за довіреністю 30.12.2014р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; 3.11. 29.12.2014р. позивачу було направлено лист, яким було повідомлено, що повернути трудову книжку відповідач не може, оскільки лист про повернення трудової книжки написаний не коректно, а саме у листі має міститися інформація, яка стосується безпосередньо повернення трудової книжки поштою та директором ТОВ «Бровари-Вторма» Черепейнік Л.В.; 3.12. 05.01.2015р. позивач повторно направив відповідачу лист з вимогою провести з ним розрахунок по заробітній платі та надіслати належну йому трудову книжку поштовим відправленням за адресою - [ADDRESS], який отримав представник відповідача за довіреністю 27.01.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; 3.13. 29.01.2015р. позивачу направлено лист вих.№5, яким повідомлено, що відповідачем було проведено розрахунок по заробітній платі в повному обсязі, а також повідомлено про те, що трудову книжку відправлено поштою на адресу [ADDRESS]; 3.14. вищевказаний лист ТОВ «Бровари-Вторма» від 29.01.2015р. та належним чином оформлену трудову книжку позивач отримав поштою 02.02.2015р.; 3.15. в день звільнення 05.12.2014р. позивач був відсутній на роботі, однак відповідач в цей день не надіслав позивачу поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки; 3.16. відповідно довідки від 02.04.2015р. №БВТ0204/001, виданої ТОВ «Бровари-Вторма», середня заробітна плата позивача на ТОВ «Бровари-Вторма» за останні два місяці роботи, а саме за жовтень-листопад 2014р. становить 3200,00грн. (за жовтень 2014р. - 1600,00грн., за листопад 2014р. - 1600,00грн.) без урахування обов'язкових платежів; 3.17. середньоденна заробітна плата [PERSON] складає - 76,19 грн. (3200,00грн. : 43 робочих днів за два місяці (23 робочих днів у жовтні 2014р. + 20 робочих днів у листопаді 2014р.); 3.18. нарахування середнього заробітку розпочинає свій перебіг з наступного дня за днем звільнення, тобто з 08.12.2014р.; 3.19. відповідно середній заробіток за весь час вимушеного прогулу становить 3276,17грн., що вираховується із розрахунку: середньоденна заробітна плата за жовтень-листопад 2014р. х кількість робочих днів за час вимушеного прогулу, де середньоденна заробітна плата складає 76,19 грн. без урахування обов'язкових платежів, а кількість робочих днів затримки видачі трудової книжки - 43 дні (за період з 08.12.2014р. по 02.02.2015р.). 4. Щодо правовідносин. 4.1. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. 4.2. Відповідно до ст.48 КЗпП України, порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Наказом №58 від 29.07.1993р. Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. Пунктами 4.1, 4.2. вказаної Інструкції визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 4.3. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. 4.4. Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. 4.5. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. 4.6. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.01.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, коли працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. 4.7. Відповідно до ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. 4.8. Відповідно до ч.1 ст. 79 КЗпП України, щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. 4.9. Відповідно до ст.6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. 4.10. Відповідно до ст.10 Закону України «Про відпустки», право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. 4.11. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. 4.12. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. 4.13. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 4.14. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 4.15. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 4.16. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4.17. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 4.18. Відповідно до п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. 5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів. 5.1. Оскільки право працівника на відпустку повної тривалості у перший рік роботи надається після закінчення шести місяців безперервної роботи на підприємстві, а позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Бровари-Вторма» у період з 01.08.2014р. по 05.12.2014р., який не становить шість місяців, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, що відповідає вимогам ст.79 КЗпП України, ст.10 Закону України «Про відпустки», відповідно позовні вимоги в цій частині - задоволенню не підлягають. 5.2. Суд прийшов до висновку, що затримка у видачі трудової книжки позивача відбулася з вини відповідача, який не здійснив заходів, спрямованих на виконання вимог трудового законодавства, а саме не скористався правом, наданим йому 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників щодо направлення в день звільнення поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, якщо працівник в цей день відсутній на роботі. Оскільки позивач отримав трудову книжку поштою 02.02.2015р., а звільнений був 05.12.2014р. та в цей день був відсутній на роботі, порушене право позивача на отримання у встановлені законом строки належним чином оформленої трудової книжки та відповідно порушене його право на працю підлягає судовому захисту. Суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, що відповідає вимогам ст.235 КЗпП України. 5.3. Оскільки внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача на отримання у встановлені законом строки належної йому трудової книжки та в результаті чого порушення права позивача на працю, що призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків та виникнення у позивача додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки він залишився без роботи, що потягло за собою переживання, стреси, суд вважає, що є підстави для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи суть позовних вимог, характер та суть моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. 5.4. Суд вважає, що вимога позивача щодо визнання рішення суду таким, що підлягає негайному виконанню в повному обсязі, не підлягає задоволенню, так як це не передбачено положенням ст.367 ЦПК України. 5.5. Крім того - оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що відповідає вимогам ч.3 ст.88 ЦПК України. Враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України та п.1) ч.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 243,60 грн. Також, враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України та п.6) ч.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial