Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача за первинним позовом та заперечень за зустрічним позовом, а також заперечень відповідача за первинним позовом та позиції за зустрічним позовом. В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н від 30 листопада 2013 року, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає укладений між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредитну картку [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом із строком дії до жовтня 2017 року. Відповідачем порушено зобов'язання перед банком щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 15 січня 2018 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 11817,62 грн. На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 листопада 2013 року у розмірі 11817,62 грн. 26 квітня 2018 року відповідач [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, який уточнений нею 10 вересня 2018 року. Зустрічний позов мотивувала тим, що 30.11.2013 року під час відпочинку у санаторії «Хмельник» в ПАТ КБ «ПриватБанк» нею було відкрито рахунок [NUMBER] та отримано картку для виплат, яка використовувалася нею лише один раз, в подальшому даним рахунком позивач не користувалась. Одночасно з карткою для виплат, працівником банку додатково була вручена картка «Універсальна» з відкритим на її ім'я рахунком [NUMBER]. Після відкриття рахунку [NUMBER], вона жодного разу не використовувала картку «Універсальну», не знімала коштів з неї, не поповнювала рахунок тощо. У березні місяці 2017 року був заблокований її мобільний номер - [NUMBER], який був прив'язаний до рахунків, а потім з кредитної картки, невідомими особами, були зняті грошові кошти. Звернувшись до оператора мобільного зв'язку «Київстар» вона дізналася, що не є власницею номеру та він використовується іншим абонентом. Зателефонувавши в перших числах березня місяця 2017 року з іншого номеру [NUMBER], який вона додатково придбала, вона повідомила Банку про несанкціоноване списання грошових коштів з кредитної картки. Не дочекавшись відповіді від ПАТ КБ «ПриватБанк» 07.04.2017 року позивач звернулась до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримала виписку по своєму рахунку, з якої дізналась, що з її карткового рахунку [NUMBER] та інших рахунків, які вона не відкривала на своє ім'я, в період часу з 27.02.2017 року по 05.04.2017 року здійснювались банківські операції у вигляді зняття грошових коштів, зараховування коштів на рахунки, збільшення кредитного ліміту, перерахування коштів на інші рахунки, поповнення мобільних рахунків, зараховування суми вкладу з копілки, яку вона не відкривала, зняття коштів у банкоматах, перевід коштів через IVR- меню, перерахунок коштів за допомогою LiqPay рахунку. Всі ці дії у м. Києві за різними адресами, в той час коли позивач не відвідувала Київ. Крім того, 27.02.2017 року, згідно виписки був здійснений перевід на карту [NUMBER] через IVR- меню на ім'я [PERSON], з яким вона взагалі не знайома. З даного приводу позивач звернулась до правоохоронних органів, 07.04.2017 року за її заявою було внесено відомості до ЄРДР за №12017081190000141 про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування, яке на даний час триває. У вересні місяці 2017 року позивач знов письмово звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про шахрайські дії, що відбувалися з використанням карткового рахунку - [NUMBER], відкритого на її ім'я, на що отримала відповідь, що Банком було проведено службове розслідування і за результатами розгляду мого звернення встановлено, що починаючи з 27.02.2017 року із використанням її особистої інформації по картковому рахунку [NUMBER] проведено низку операцій, в томі числі перекази коштів на інші карткові рахунки, збільшення кредитного ліміту, отримання послуг Банку. Відкритий 30.11.2013 року рахунок [NUMBER] було закрито 01.03.2017 року, та одночасно відкрито рахунок [NUMBER], який станом на дату 05.12.2017 року є активним, і заборгованість по ньому складає 9451,73 грн. Згідно виписки по рахунку, на ім'я [PERSON] відкрито декілька рахунків[NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER], з яких здійснювались транзакції, про які позивачу нічого не було відомо і дозволу на які вона не давала. Після з'ясування, що з кредитною карткою відбуваються шахрайські дії, на виконання п.1.1.2.1.13., п.1.1.2.1.21. Умов та правил надання банківських послуг, позивач одразу зателефонувала на номер Банку 3700 і повідомила про це, однак ніякої реакції зі сторони банку не отримала. Позивач вказує, що ніколи не подавала банку заяв на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Інтернет, а також у відповідній системі Банку, у якій вона не зареєстрована і ніколи не користувалася її послугами, ніколи не втрачала картку, не розголошувала нікому жодної персоніфікованої інформації, яка би давала змогу ініціювати платіжну картку, та звернулася до Банку з питання несанкціонованого доступу до її рахунків та до правоохоронних органів. Посилаючись на вищевикладені обставини, в зустрічному позові позивач просила об'єднати зустрічний позов в одне провадження з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, постановити ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, визнати порушеним право [PERSON] як споживача фінансових послуг; визнати транзакції щодо переказів з кредитної картки [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; визнати кредитні договори б/н щодо відкриття на ім'я [PERSON] карткових рахунків [NUMBER], [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER] недійсними; визнати транзакції щодо переказів з кредитної картки [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; визнати транзакції, вчинені по рахунку [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; визнати транзакції, вчинені по рахунку [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; визнати транзакції, вчинені по рахунку [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; визнати транзакції, вчинені по рахунку [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; визнати транзакції, вчинені по рахунку [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; визнати транзакції, вчинені по рахунку [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; визнати транзакції, вчинені по рахунку [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], недійсними; стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 17250 грн. 27 липня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на виконання ухвали суду про витребування доказів, у якій ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що на підтвердження отримання [PERSON] кредитних карток з певним терміном дії, Банк направляє довідку та виписку по рахунку. Карта може бути видана при зверненні відповідача до установи банку, якщо термін її дії сплив або її було загублено. Перевипуск карти не є укладенням нового кредитного договору, тому в заповненні додаткових документів для пере випуску карти не було необхідності. Крім того, згідно постанови НБУ від 17.12.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п.2.2 ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Активація пере випущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон клієнта, а відповідно карта не може бути активована без згоди/відома клієнта. Згідно розділу VI постанови НБУ від 05.11.2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» та п.145.16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з дня повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій з електронним платіжним засобом користувача несе банк. В судове засідання представник позивача і відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не з`явилася, до позовної заяви надала клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, просила задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (т.1 а.с.32). Зустрічна позовна заява з долученими до нього матеріалами та ухвалою суду про прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви отримана позивачем 15 травня 2018 року (т.1 а.с.70), проте відзив на зустрічний позов у встановлений процесуальний строк ПАТ КБ «ПриватБанк» не наданий. В судове засідання відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] не з`явилися, представником подана заява про розгляд справи без участі позивача і представника позивача. 2. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою від 21 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 26 квітня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка ухвалою від 27 квітня 2018 року залишена без задоволення. Ухвалою від 27 квітня 2018 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою від 02 травня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів прийнято до спільного розгляду та об'єднано в одне провадження з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вирішено питання про розгляд об'єднаної цивільної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 19 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У зв'язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ч.2 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. З досліджених судом доказів встановлено, що 30 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, був укладений договір про надання банківських послуг б/н (а.с.7). [PERSON] в заяві виявила бажання щодо оформлення їй платіжної картки, в якій вказала свої персональні дані, на підставі якої одночасно з карткою для виплат їй було надано кредитну картку [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок. Строк дії платіжної картки згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчується у жовтні 2017 року. Зазначені обставини не оспорюються сторонами у справі. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами обслуговування кредитних карт, та підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у анкеті-заяві (а.с.7). Звертаючись до суду з позовною заявою (т.1 а.с.2-4), ПАТ КБ «ПриватБанк» свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що у встановлені договором строки відповідач зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим станом на 15 січня 2018 року мається заборгованість в розмірі 11 817,62 грн., яка складається з: 5277,64 грн. - заборгованість за тілом кредитом, 1447,33 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4053,72 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 538,93 грн. - штраф (процентна складова). Як встановлено з розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.11.2013 року станом на 01.04.2015 року (т.1 а.с.5,6), виписки по картковому рахунку [PERSON] по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам за період з 27.02.2017 року по 07.04.2017 року (т.1 а.с.46-50), виписки по картковому рахунку [PERSON] в період з 01.01.1999 по 16.05.2018 року (т.1 а.с.79-80), позичальник [PERSON] за період з дати відкриття рахунку 30 листопада 2013 року жодним чином не користувалася кредитними коштами, не активувала кредитку картку, кредитний ліміт встановлений 0 грн., після чого 27 лютого 2017 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 2500 грн. та перевод на карту [NUMBER] на ім'я отримувача [PERSON] трьох платежів на суму 202 грн. кожен, 28 лютого 2017 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 4000 грн., а 01 березня 2017 року, 02 березня 2017 року, 04 березня 2017 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів в банкоматах міста Київ, придбання товарів, здійснення операцій по переводу за допомогою електронної платіжної системи LiqPay (рахунок LiqPay це номер мобільного телефону в міжнародному форматі, прив'язаний до банківської картки ПриватБанку), зараховування переводів на рахунки, поповнення мобільних рахунків, зараховування суми вкладу з копілки, перевод коштів через IVR- меню. Згідно довідки про прийняття та реєстрацію заяви Дніпрорудненського відділення поліції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області №2443/55/СВ-2017 від 09 квітня 2017 року (т.2 а.с.13), за заявою [PERSON] про те, що в період часу з 27.02.2017 року по 05 квітня 2017 року невстановлена особа невстановленим чином у невстановленому місці скориставшись електронним рахунком картки [NUMBER] КБ «ПриватБанк», яка зареєстрована на [PERSON], таємно викрала кошти в сумі 4199 грн., чим спричинила матеріальну шкоду, внесені дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017081190000141 від 07 квітня 2017 року за ч.1 ст.185 КК України, та розпочато досудове розслідування (а.с. 54). Згідно відповіді Енергодарської місцевої прокуратури №1.2-52-17 від 16.04.2018 року (т.2 а.с.15), 12 грудня 2017 року слідчим СВ Дніпрорудненського ВП ГУНП в Запорізькій області за результатами проведеного досудового розслідування по кримінальному провадженню №12017081190000141 від 07 квітня 2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діянні кримінального правопорушення, яка скасована 16 квітня 2018 року постановою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні. На даний час досудове розслідування триває. Одночасно з цим, [PERSON] в березні 2017 року зателефонувала ПАТ КБ «ПриватБанк» і повідомила про несанкціоноване списання грошових коштів з кредитної картки. Не отримавши відповідь, 07 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», де отримала виписку по рахунку, після чого звернулася з заявою до правоохоронних органів. 11 вересня 2017 року [PERSON] письмово звернулась до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою (т.1 а.с.51-52), у якій повідомила про шахрайські дії, що відбувалися з використанням карткового рахунку, відкритого на її ім'я та просила припинити стягнення кредитних коштів, якими вона не користувалася, у зв'язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження, однак, листом від 05 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.55) повідомлено, що Банком було проведено службове розслідування і за результатами розгляду звернення встановлено, що починаючи з 27.02.2017 року із використанням особистої інформації відповідача по картковому рахунку [NUMBER] проведено низку операцій, в тому числі перекази коштів на інші карткові рахунки, збільшення кредитного ліміту, отримання послуг Банку. Відкритий 30.11.2013 року рахунок [NUMBER] було закрито 01.03.2017 року, та одночасно відкрито рахунок [NUMBER], який станом на дату 05.12.2017 року є активним, і заборгованість по ньому складає 9451,73 грн. На підставі п.1.2.1.21, 1.1.5.13, 1.1.2.1.5 Умов та правил надання банківських послуг повідомлено про неможливість припинити зобов'язання відповідача щодо повернення кредиту. Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що незважаючи на те, що строк дії кредитної картки [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON] згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчується у жовтні 2017 року (т.1 а.с.81), без заяви і згоди [PERSON] зазначений рахунок було закрито 01.03.2017 року та одночасно 28 лютого 2017 року на ім'я [PERSON] було здійснено випуск кредитної карти [NUMBER] зі строком дії до лютого 2020 року, та 01 березня 2017 року на ім'я [PERSON] було здійснено випуск кредитних карт [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] зі строком дії до лютого 2020 року, по яким за період 01.03.2017 року, 02.03.2017 року, 04.03.2017 року, 28.03.2017 року, 28.04.2017 року, 28.05.2017 року, 28.06.2017 року, 28.07.2017 року, 21.08.2017 року, 28.08.2017 року, 28.09.2017 року, 28.10.2017 року, 28.11.2017 року, 28.12.2017 року здійснювалися не дозволені користувачем транзакції. Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) Клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку за телефонами (безкоштовно) по Україні. Згідно п.1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов'язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення КАрти, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). П. 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що Банк зобов'язаний в разі виникнення Овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення Власника або Довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку Картки або про можливість несанкціонованого використання Картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням Картки. П.2.1.1.10.10, п. 2.1.1.10.11. Умов та правил передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном. Відповідно до п. 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на Картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що відповідач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківською карткою позивач не користувалася, не втрачала, іншим особам не передавала, ПІН-коду нікому не повідомляла, та взагалі під час здійснення банківських операцій з карткою не була в місті Київ. Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61-16504св18) вказану правову позицію підтримав. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції; виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, [PERSON] невідкладно повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.З цих саме підстав, підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними кредитних договорів щодо відкриття на її ім'я без її згоди карткових рахунків та визнання недійсними, як такі що не є дозволені користувачем, транзакції вчинені по картковим рахункам ім'я [PERSON] Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», результат вирішення даної цивільної справи, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката визначаються, в тому числі на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судові витрати відповідача та позивача за зустрічним позовом [PERSON] складаються витрат на правничу допомогу в сумі 4750 грн., що підтверджується договором про представництво та надання правничої допомоги від 25 квітня 2018 року, актом виконаних робіт і квитанцією від 25 квітня 2018 року (т.2 а.с.19-24), приймаючи задоволення зустрічного позову, зазначена сума підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON]

Outcome: approved