Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 16 листопада 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Дітей у шлюбі не мають. Посилаючись на те, що між нею та чоловіком зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, вони різні за характерами, тривалий час спільного господарства не ведуть, їх шлюб носить формальний характер, спільне проживання є неможливим, просить шлюб розірвати, оскільки він суперечить її інтересам. 2. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. В зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в підготовче засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно частин 3 та 4 ст.200 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що є законні підстави для ухвалення у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову з огляду на таке. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. 16 листопада 2017 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за №560, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 16 листопада 2017 року Коломийським міським відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Встановлено, що дітей у подружжя немає. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя, на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. 4.Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Враховуючи визначені судом правовідносини для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать їхнім інтересам, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд прийшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України, суд залишає за позивачем за її проханням, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved