Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

21 липня 2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання батька у розмірі 1500 грн., але не менш ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, з 20 липня 2020 року. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є пенсіонером, непрацездатною особою та протягом останніх років тяжко хворіє. Єдиним джерелом його доходу є пенсія. Зазначив, що відповідач є його дочкою, матеріальної допомоги на утримання батька добровільно не надає. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість його представник - адвокат Остапенко К.І. письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, натомість її представник - адвокат Перепелиця К.В. письмово просила розглядати справу без присутності сторін за наявними матеріалами. У відзиві на позов, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є непрацездатною особою, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію за віком (а.с. 15-17). У листопаді 2018 року позивач був прооперований з приводу раку передміхурової залози рТ3b р№0 М0, стадія ІІІ (а.с. 18). [PERSON] є дочкою позивача (а.с. 6). З матеріалів справи також вбачається, що позивач подарував належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] відповідачу згідно договору дарування частки квартири від 08 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. (а.с. 7-10). Відповідач має на своєму утриманні малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 61). Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Враховуючи, що позивач є непрацездатною особою так, як досяг встановленого законом пенсійного віку та отримує невисоку пенсію, яка є єдиним джерелом його доходу, хворіє, тому суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги за рахунок стягнення аліментів з відповідача. В той же час, суд вважає, що розмір аліментів, який позивач просить стягнути з відповідача на його користь у розмірі 1500 грн., але не менш ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, необґрунтовано завищено та в порушення вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в такому розмірі. Тому суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial