Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

19 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу обмежувального припису. Заявлені вимоги обгрунтувала тим, що 10 серпня 2012 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис за №318, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Також на даний час заявник перебуває на 26 тижні вагітності. До грудня 2020 року подружжя проживало спільно в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . 20 грудня 2020 [PERSON] вигнав [PERSON] разом з дитиною з помешкання, не давши змоги забрати їй свої речі та речі сина. Під час спільного проживання з [PERSON] , останній постійно підіймав на заяницю руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, не випускав з квартири, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію та фіксувала вказані обставини. Постійне насилля з боку [PERSON] стало підставою розриву відносин, проте він все одно не залишає заяницю у спокої, весь час їх з дитиною переслідує, ходить за нею на роботу та зламує її соціальні мережі та мессенджери, намагаючись контролювати та погрожуючи її життю та здоров`ю, а також здоров`ю спільного сина та життю ще ненародженої дитини. Кривдник постійно пише їй повідомлення, в яких містяться погрози та приниження її жіночої гідності, материнства, тим самим порушує її конституційні права щодо поваги її гідності, свободи пересування, свободи її дій. Під час сумісного життя з [PERSON] , [PERSON] постійно знаходилася під психологічним, фізичним та економічним насиллям з його боку. Їх син, внаслідок таких дій зі сторони свого батька, перебуває під наглядом в дитячій психіатрії. Також погіршення його стану через нервове збудження помітили і медичні працівники школи, до якої ходить її син. [PERSON] постійно погрожує їй завдати шкоду здоров`ю майбутньої дитини та її батьку. Зазначила, що [PERSON] не є біологічним батьком майбутньої дитини, тому з його сторони вона постійно чує погрози, що він зробить все, аби вона не народила. [PERSON] часто перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, яке робить його поведінку неадекватною. Він перестає контролювати свої дії, стає занадто агресивним і не розуміє до яких наслідків можуть привести його дії. У звязку з чим просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1)заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань 100 м; 2)заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 3)обмежити [PERSON] спілкування з дитиною [PERSON] . Згідно ч.ч.1-3 ст. 350-5 ЦПК України права про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. У судове засідання [PERSON] з`явилася, заяву підтримала та просила задовольнити її у повному осязі. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України щодо терміновості розгляду заяв даної категорії, відповідно до вимог ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомленої заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Брати участь у доказовій діяльності можуть усі особи, які беруть участь у справі, це їх право. Однак доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, на підставі закону стає обов`язком певного суб`єкта. Висуваючи вимогу про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - [PERSON] , заявник посилається на наявність обставин, які доводять застосування до нього особисто психологічного та фізичного насильства, а саме: виникнення між подружжям конфліктів на побутовому підгрунті, висловлення образ та погроз життю та здоров`ю заявника з боку кривдника, що створює нестерпну атмосферу в сім`ї та унеможливлює подальше спільне сумісне проживання. Судом встановлено, що 10 серпня 2012 року між, [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис за №318, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . ( а.с.12) Від спільного шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . На даний час заявник перебуває на 26 тижні вагітності, [PERSON] не є біологічним батьком дитини. З чоловіком в неї склалися неприязні стосунки. Згідно листа КЗ «Запорізького обласного центру соціально-психологічної допомоги» Запорізької обласної ради (далі Центр) в жовтні 2020 року [PERSON] проживала в Центрі разом з неповнолітнім сином [PERSON] [INFO]. як сімя, яка опинилася в складних життєвих умовах ( а.с.10). У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що до грудня 2020 року проживала з [PERSON] спільно в орендованій квартирі. Після сварки не мала змоги туди повернутися. Зазначила, що є власницею 1\\4 квартири, розташованої по [ADDRESS] , між тим у скрутний час не змогла туди переїхати так як її рідний батько був проти цього, а від так змушена була деякий час проживати в Центрі. Наразі питання з житлом вирішено, і завник з дитиною проживає в квартирі [ADDRESS] . Оцінивши наявні у справі докази, виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису та досліджених в судовому засіданні, суд приводить до висновку, що заявник не надав суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо нього особисто внаслідок протиправних дій [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. Також не може слугувати належним доказом сам факт звернення заявника до правоохоронних органів без підтверджуючих доказів такого звернення, оскільки на час розгляду справи заявник такі докази не надала. Окрім того, у судовому засіданні заявник повідомила, що їй не потрібен додатковий час для надання доказів на підтвердження фактів викладених у заяві та усних поясненнях наданих у судовому засіданні, інших доказів, окрім тих, які були долучені до заяви про видачу обмежувального припису, на підтвердження викладених у заяві фактів у неї немає. Вирішуючи питання належності та допустимості наданого суду доказу, а саме скріншотів з мобільного додатку Вайбер, які долучено заявником до заяви, суд вважає, що ці докази не можуть слугувати доказом вчинення [PERSON] психологічного тиску відносно заявника, оскільки не можливо встановити кому саме належить телефон з якого були надіслані повідомлення. За змістом положень ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому відсутні підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника, у зв`язку з чим слід відмовити у видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed