Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

20.09.2018 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до Центрального районного суду м.Микоалєва в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей адміністрації Центрального району про позбавлення батьківських прав. У своєму позові позивач зазначив, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка не виконує батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дитини. Відомості про батька малолітньої дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.07.2014 року [PERSON] тимчасово влаштовано до Миколаївського обласного будинку дитини на підставі заяви її матері [PERSON] , щодо тимчасового влаштування дитини до Миколаївського обласного будинку дитини терміном на 6 місяців у зв`язку з її лікуванням в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1, відсутністю житла та важким матеріальним становищем, яке склалося в родинні. В подальшому термін перебування малолітньої дитини в Миколаївському обласному будинку дитини був продовженний та останній надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, яка влаштована на повне державне забезпечення до Миколаївського обласного будинку дитини. Посилаючись на те, що [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх заробітків, але не менше 50% прожиткового мінімуму на користь Миколаївського обласного будинку дитини. Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.10.2018 року матеріали позовної заяви по даній справі передані до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.12.2018 року по даній справі відкрито провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи - служба у справах дітей адміністрації Центрального району у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , батько дитини записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України від 15.07.2014 року та копією свідоцтва про народження, виданого 15.07.2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради за № 703 від 25.07.2014 року про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] , останню влаштовано до Миколаївського обласного будинку дитини терміном на 6 місяців на підставі заяви матері [PERSON] , у зв`язку з її лікуванням в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1, відсутністю житла та важким матеріальним становищем, яке склалося в родині. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради за № 577 від 10.07.2015 року, продовжено термін перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] у Миколаївському обласному будинку дитини терміном на 6 місяців. Відповідно до постанови ЛКК поліклінічного відділення Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 від 25.11.2015 року, хвора [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS], діагноз « Помірна розумова відсталість, соціальна дезадаптація», за психічним станом та відсутністю матеріально-побутових умов в теперішній час ростити та виховувати дитину не може. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради за № 1152 від 25.12.2015 року [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради за № 1156 від 25.12.2015 року, малолітню [PERSON] , [INFO] , влаштовано до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення. Відповідно до листа Миколаївського обласного будинку дитини від 30.05.2018 року, за період з 06.08.2014 року, [PERSON] , відвідувала свою доньку 8 разів, останній раз 04.05.2017 року. Відповідно до характеристики наданої Благодійною організацією «Миколаївський центр соціальної реабілітації «Відновлення» від 02.07.2018 року, встановлено що після певних спостережень виявлено, що [PERSON] має мінливий настрій, збудженість змінюється млявістю, іноді прояви тривожності, невпевненість в своїх силах, бажання захисту. Може виконувати просту фізичну роботу, не зв`язану з розумовою. За вест період перебування в центрі [PERSON] просила супроводжувати її до Будинку дитини для побачень з донькою лише 2 рази. На зауваження персоналу центру, що до необхідності побачень з донькою не реагувала. Станом на 06.07.2018 року, за повідомленням Благодійної організації «Миколаївський центр соціальної реабілітації «Відновлення», [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS].[PERSON] , знаходиться в умовах стаціонару, як бездомна особа в благодійній організації «Миколаївський центр соціальної реабілітації «Відновлення» в період з 09.04.2018 по теперішній час. [INFO] у останній о 3 годині ночі почалися потуги і чоловік [PERSON] повідомив чергового центру, та викликав швидку, поки швидка приїхала, [PERSON] народжувала самотужки. Народилася дівчинка, котру разом з останньою доставили до Пологового будинку №3. 30.05.2018 року [PERSON] , було виписано з лікарні, а дитину було переведено до Обласної дитячої лікарні. З її слів у пологовому будинку нею було написано заяву про відмову від дитини. Зі слів [PERSON] у неї є також ще діти, одна з них [INFO] [PERSON] знаходиться у дитячому будинку «Червоне сонечко», друга дитина знаходиться в Луганській області де саме не відомо. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Отже зазначені вище фактори, суд їх розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Також, вищезазначене підтверджуються висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.09.2018 року, які вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав та необхідність їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% для дитини відповідного віку на користь Миколаївського обласного будинку дитини, оскільки дитина потребує матеріальної допомоги від батьків, які згідно закону повинні їх утримувати, а відповідно до ст. 166 ч.2 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved