Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

20.12.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка є наймачем квартири № [ADDRESS] згідно з Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації «Про зміну договору найму жилих приміщень» від 16.09 2005 року. Попереднім наймачем квартири був чоловік позивачки, [PERSON], який помер [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом реєстрації смерті у місті Києві, актовий запис №5251. Окрім позивачки в спірній квартирі зареєстровані ще 4 особи. Відповідач зареєстрована в даній квартирі з 21.08.1990 року. Більше п'яти років відповідач не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом про фактичне не проживання. Відповідачка не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її в квартирі немає, квартирою відповідачка не цікавиться. Місця перебування відповідачки позивачка не знає. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих, і позивачка зазначає, що так як відповідач не сплачує зазначені платежі, вона змушена сплачувати їх сама. Позивачка зазначає, що перешкод в користуванні житловим приміщенням вона відповідачці не чинила. За твердженням позивача, відповідачка добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Ухвалою суду від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні позивач не заперечує проти вирішення справи шляхом проведення її заочного розгляду та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що відповідачка є її донькою, однак у вказаній квартирі не проживає. Після смерті свекра відповідачки, остання разом зі своїм чоловіком переїхали проживати у квартиру свекра, потім квартира була продана, чоловік відповідачки помер і на даний час вона проживає з іншим чоловіком, але де точно позивачці не відомо. При цьому, всі троє дітей відповідачки проживають із позивачкою, вона їх доглядає та піклується про дітей, а відповідачка жодної допомоги не надає та зловживає спиртними напоями. Відповідачка зареєстрована у квартирі, однак тривалий час у ній не проживає, при цьому на неї нараховуються комунальні платежі, які позивача оплачує самостійно, однак такі оплати є непосильним тягарем враховуючи невеликий розмір отримуваної позивачем пенсії. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачки близько 25 років. Разом з позивачкою проживають троє дітей відповідачки, яких виховує виключно позивачка, при цьому відповідачка жодної допомоги не надає, а по мірі можливості позивачці допомагають сусіди. Відповідачку свідок знає зі шкільних років, а також свідку відомо, що відповідачка не проживає у спірній квартирі більше 5 років. При цьому, за твердженням свідка, відповідачка зловживає спиртними напоями і позивачка та всі сусіди мають побоювання, що відповідачка може набути права власності на квартиру і продати її після смерті позивачки, і тоді діти залишаться без місця проживання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачки майже 20 років. Відповідачка добра людина, але зловживає спиртними напоями і її дітей виховує позивачка, при цьому, відповідачка нічим не допомагає. Також свідок показала, що відповідачка не проживає у спірній квартирі більше 5 років, при цьому, позивачка ніколи не перешкоджала відповідачу у проживанні в даній квартирі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача з 1996 року. Діти відповідачки проживають з позивачкою, вона про них піклується, а відповідачка жодної уваги дітям не приділяє. Відповідачка не проживає у спірній квартирі більше 10 років, при цьому, позивачка ніколи не чинила відповідачці перешкод у проживанні в квартирі. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що Ордер на житлове приміщення [NUMBER] від 30.09.1989 року був виданий на ім'я [PERSON] у складі сім'ї: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №1175 від 16.09.2005 року, дозволено змінити договір найму квартири [ADDRESS] та укласти його з [PERSON] у зв'язку зі смерті квартиронаймача - [PERSON] (а.с. 9). За змістом акту про не проживання від 09.12.2018 року, складеного позивачем в присутності мешканців будинку ([PERSON], [PERSON], [PERSON].), акт складено про те, що гр. [PERSON], [INFO], більше п'яти років фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до положень ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до положень ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За змістом ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Встановленими в судовому засіданні обставинами та дослідженими письмовими доказами в повній мірі підтверджується факт не проживання відповідача у спірній квартирі понад шість місяців, що вказує на законність і обґрунтованість вимог позивача, тож заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved