Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

20 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2016 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання їх дітей. У червні 2018 року відповідачка зникла, залишивши дітей, та до теперішнього часу діти проживають з ним. Враховуючи викладене, просив звільнити його від сплати аліментів за рішенням суду, оскільки діти перебувають повністю на його утриманні. Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином судовою повісткою, про причини неявки суд не повідомила. Відзив або заперечення на позов не надала. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення дітьми повноліття, у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України, на кожну дитину, починаючи з 24 березня 2016 року. З копії зазначеного рішення вбачається, що на час його винесення спільні діти сторін проживали разом з відповідачкою, що підтверджується копією довідки про склад сімї. Згідно довідки Куцурубської сільської ради обєднаної територіальної громади № 788 від 10 липня 20018 року, до складу сімї позивача входять його доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Актом обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] також підтверджується факт проживання дітей з позивачем та відсутність відповідачки за місцем проживання дітей. Тобто після винесення рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей, починаючи з червня 2018 року діти мешкають разом з батьком за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Парутине, вул. Очаківська, 1, та знаходяться на повному утриманні останнього. Згідно довідки ТОВ «Очаківський райагрохім» № 890 від 10 липня 2018 року [PERSON] працює в ТОВ «Очаківський райагрохім» трактористом-машиністом відділення № 2. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статті 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, проживання дитини з батьком є обставиною, що має істотне значення і є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів. Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що проживання малолітніх дітей разом з батьком та їх перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з [PERSON], а тому останній має бути звільнений від їх стягнення, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений.

Outcome: approved