Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

21 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй належить на праві власності будинок, розташований за адресою: м. Покровськ, вул. Невського, буд. 136. У вказаному будинку зареєстровані вона та її чоловік - відповідач [PERSON], однак з 2015 року відповідач не проживає у вказаному будинку, що порушує її права, як власника, призводить до сплати комунальних платежів у підвищеному розмірі та неможливості оформити субсидію. Посилається на положення ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України. 21 вересня 2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 24 вересня 2018 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 02 жовтня 2018 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. 04 жовтня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 22 жовтня 2018 року. Позивач у підготовче засідання не зявився, надав суду заяву, в які просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у підготовче засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 листопада 2018 року. Відзив на позовну заяву відповідачем не надано. У судове засідання позивач і відповідач не зявилися. Згідно ст. 281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок № 136 по вул. Невського м. Покровськ, що підтверджується договором дарування будинку (а.с. 5) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 13). Сторони з 16 серпня 2003 року перебувають у шлюбі (а.с. 6). Місце проживання відповідача зареєстровано у зазначеному будинку згідно домової книги (а.с. 7-9). Відповідно акту, складеного головою КК № 39 12 липня 2018 року, [PERSON] не проживає у вказаному будинку з 2015 року по теперішній час (а.с. 15). Відповідач проживає в Іркутській області Російській Федерації згідно довідки від 30 серпня 2018 року (а.с. 24). Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини щодо права власника на користування своєю власністю та захист цього права шляхом усунення перешкод у користуванні власністю з одного боку та права члена сімї на користування житлом з іншого. Вказані правовідносини регулюються главами 29 та 32 Цивільного кодексу України. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас ч. 1 ст. 405 ЦК України визначає право члена сімї власника, який проживає з ним, на користування цим житлом відповідно до закону, однак таке право не є абсолютним і згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України воно втрачається у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що така домовленість відсутня між сторонами, як відсутні і інші правові підстави для користування власністю позивача з боку відповідача (договір, сервітут тощо). Доказів поважності причин відсутності [PERSON] відповідачем не надано і при розгляді справи судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що факт відсутності [PERSON] у належному позивачеві будинку понад один рік підтверджено належними доказами, і відповідно в наявності підстави для втрати ним права користування вказаним будинком, як членом сімї. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином позивач обрав належний засіб свого цивільного права в розумінні ст. 16 ЦК України, тому його вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved