Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. 28 грудня 2019 року орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області в особі т.в.о. селищного голови Лагоржевської Н. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Кегичівської РДА про позбавлення батьківських прав, в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначає, що 24 вересня 2018 року орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області розглянув питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що мати з листопада 2011 року перебуває на обліку у справах дітей Кегичівської РДА та Кегичівській селищній раді. Неодноразово розглядалася комісіями як Кегичівської селищної ради так і комісіями Кегичівської РДА. З вересня 2017 року вихованням дітей не займається взагалі, постійного місця проживання не має, за адресою реєстрації не проживає. Має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] [INFO] , які на сьогодні влаштовані до Бесарабівського навчально-виховного комплексу (загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад) Кегичівської районної ради Харківської області. Участь у вихованні сина приймає лише батько [PERSON] , 1976 року народження. Дитина повністю перебуває на його утриманні. На вихідні забирає додому, дбає про його, створює йому належні умови проживання, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує харчування. Участь у вихованні доньки приймала (до дня смерті [INFO] ) мати співмешканця [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , пенсіонерка. Займалася питанням підготовки до школи, забирала на вихідні додому, купувала одяг та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечувала харчуванням в міру своїх можливостей. Станом на 26 грудня 2019 року малолітня [PERSON] перебуває в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , жительки [ADDRESS] . Таким чином, мати [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своїх дітей. Відповідач згідно характеристики Кегичівського селищної ради Харківської області, за період проживання в селищі зарекомендувала себе з негативної сторони, схильна до ведення аморального способу життя, зловживає спиртними напоями. Отже, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням дітей, не спілкується з дітьми, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Неодноразово розглядалася поведінка [PERSON] на засіданнях органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради Харківської області та органу опіки та піклування Кегичівської РДА Харківської області. Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, виходячи з інтересів дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , не скористалася своїм правом та не подала в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подала зустрічний позов. 3. Позиція третьої особи - органу опіки та піклування Кегичівської РДА Харківської області. З боку представника третьої особи направлено на адресу суду клопотання про проведення судового розгляду за їх відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Також третя особа не скористалася своїм правом, не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 28 грудня 2019 року позивач, в особі представника звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 02 січня 2020 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 08 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання 03 лютого 2020 року. Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того: представник позивача: про підтримання позову та стягнення судових витрат з відповідача; відповідач: про визнання позову; третя особа: заперечень проти позову не має. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 16 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 09 (а.с.8) та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 13 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 64 (а.с.9). Відповідно до характеристики наданої Бесарабівським НВК на [PERSON] від 03 жовтня 2018 року №01-25/172, останній навчається в закладі з 30 листопада 2017 року, за розпорядженням Кегичівської РДА Харківської області від 20 листопада 2017 року №435 дитина перебуває в групі пришкільно інтернату Бесарабівського НВК. Мати не приділяє уваги вихованню сина. З березня 2018 року жодного разу не з`явилася до дитини, не відвідує його, не цікавиться навчанням та не приймає участі у його вихованні. Батько намагається приймати участь у вихованні [PERSON] , проявив ініціативу взяти опіку над ним. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Кегичівської РДА Харківської області від 13 вересня 2018 року було вирішено визначити місце проживання [PERSON] за місцем проживання батька. (а.с.10). Відповідно до характеристики наданої Бесарабівським НВК на [PERSON] від 03 жовтня 2018 року №01-25/173, остання навчається у 1 класі в закладі з 01 вересня 2018 року. З 30 листопада 2017 року дівчинка виховувалась в дошкільному навчальному закладі Бесарабівського НВК та перебувала в групі пришкільного інтернату згідно розпорядження Кегичівської РДА Харківської області від 20 листопада 2017 року №435. До школи була підготовлена відповідно до свого віку за рахунок перебування в дошкільному навчальному закладі, мати для підготовки до навчання в 1 класі не приклала жодних зусиль, питанням підготовки переймалася бабуся, яка забирає дівчинку на вихідні. Мати з весни 2018 року жодного разу не з`явилася до закладу відвідати дитину. Зі слів бабусі, мати за літо приходила один раз до дівчинки, чим спричинила психологічну травму дитині. Мати взагалі не цікавиться навчанням та вихованням дитини. Дитина потребує лікування в зв`язку з захворюванням дихальних шляхів (аденоїди) (а.с.11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Кегичівської селищної ради Харківської області від 28 грудня 2019 року №2714 [PERSON] не працює, в шлюбі не перебуває, має склад сім`ї: син [PERSON] , дочка [PERSON] .. Діти з матір`ю не проживають. Веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями (а.с.7). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Кегичівської РДА Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 13 червня 2018 року №01-41/1990 [PERSON] проживає зі співмешканцем [PERSON] , та його батьками. Відповідач разом зі співмешканцем зловживають спиртними напоями, взаємовідносини між ними незадовільні. Через надмірне вживання алкоголю в сім`ї часті сварки, бійки, після чого [PERSON] покидає співмешканця та проживає у знайомих, які також зловживають спиртними напоями. В листопаді 2017 року після однієї з таких сварок остання забрала дітей та пішла до знайомих. Умови проживання були вкрай незадовільні, антисанітарія, в будинку було завжди багато людей в стані алкогольного сп`яніння. 14 листопада 2017 року службою у справах дітей Кегичівської РДА Харківської області та Кегичівською селищною радою Харківської області дітей було вилучено та влаштовано до дитячого відділення Кегицівської ЦРЛ. 06 листопада 2017 року хлопчика та 17 листопада 2017 року дівчинку було влаштовано до групи пришкільного інтернату Бесарабівського НВК. Спочатку мати забирала на вихідні дітей додому, повернулася до співмешканця, не зловживала спиртними напоями, проте це тривало не довго і вона знову проживає кожен день в нових знайомих, ходить селищем в нетверезому стані, з синцями на обличчі, до дітей не з`являється вже досить тривалий час, свідомо ухиляється виховувати дітей, не цікавиться їх долею, не проявляє інтересу, як вони проживають, не цікавиться їх розвитком. Орган опіки та піклування Кегичівської РДА Харківської області вважає за доцільне порушити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.18-19). Розпорядженням Кегичівської РДА Харківської області від 20 червня 2019 року №125 [PERSON] влаштована до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] з 21 червня 2019 року по 01 вересня 2019 року (а.с.20-21). Розпорядженням Кегичівської РДА Харківської області від 02 вересня 2019 року №161 продовжено строк перебування [PERSON] в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] (а.с.22-23) Розпорядженням Кегичівської РДА Харківської області від 24 грудня 2019 року №247 [PERSON] влаштована до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] з 28 грудня 2019 року по 28 березня 2020 року (а.с.24). 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховїного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. 8. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком мати не займається, свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Отже ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] з виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не виявлення щодо них материнського піклування, яка не цікавиться дітьми, їх розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я дітей, не приймає жодної участі у їх житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 164 СК України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача з врахуванням наявності її винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 9. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved