Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

20.07.2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.06.1990 року № 992, виданого державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори [PERSON] вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Леніна, 113, с.Бузьке, Вознесенського району, Миколаївської області. З 22.02.1986 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем [PERSON], якого зареєструвала в належному їй житловому будинку. 22.06.1994 р. шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Позивачка в позовній заяві зазначала, що відповідач з 2005 року по теперішній час на проживає за вищевказаною адресою, добровільно знятися з реєстраційного обліку у Вознесенському РВ УДМС України в Миколаївській області не бажає. Тому, просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №113 по вул.Леніна в с.Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. Представник позивачки в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що йому ніде зареєструватися, а без реєстрації він не зможе влаштуватися на роботу. Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши та оцінивши матеріали справи та надані до них докази, суд приходить до наступного. В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16.06.1990 року №992, державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, згідно заповіту, завіреного Бузькою сільською Радою народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області 23.04.1977 року та зареєстрованого в реєстрі під № 46, позивачці належить на праві власності будинок № 113 по вул.Леніна в с.Бузьке Вознесенського району Миколаївської області (а.с.6). Теж саме підтверджує витяг про державну реєстрацію №36478436, виданого 29.11.2012 року КП Вознесенським МБТІ (а.с.7) та технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок (а.с.8-9). За свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 22.06.1994 року Вознесенським райвіддіом ЗАГС, актовий запис №73, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 11). Згідно акту складеного депутатом Бузької сільської ради від 23.07.2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою: вул. Леніна, 113 с.Бузьке Вознесенського району Миколаївської області не проживає з 2005 року по теперішній час. Також квартальним комітетом надано довідку, що відповідач проживає але не зареєстрований за адресою: пров.Лугового,3 в м.Вознесенськ Миколаївської області (а.с.14). Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи, з вищевикладеного суд вважає встановленим, що [PERSON] не проживає у квартирі в будинку №113 по вул. Леніна у с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області з 2005 року та по теперішній час, тобто, відсутній понад один рік. Тому, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову. В силу ч. 1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~\~\~\~ Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved