Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

21 липня 2016 року позивач, від імені та в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою 34 в будинку 100 по проспекту Свободи в місті Маріуполі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] син власника квартири, який зареєстрований у ній, але з 2000 року в квартирі не проживає, виїхав у невідомому напрямку та з зазначеного часу точне місце його перебування не відоме. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, надала заяву, в якій просить судове засідання провести за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позивач до суду не прибув з невідомих причин. Відповідач у судове засідання не прибув з невідомих причин. Представник третьої особи до суду не прибув, від голови ЖБК «Електрон» [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з реєстраційного посвідчення Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 16 вересня 1992 року, квартира [ADDRESS] (нині проспект Свободи) належить [PERSON]. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, складеного 18 липня 2016 року комісією Житлово-будівельного кооперативу «Електрон» вбачається, що [PERSON], будучи зареєстрованим у [INFO], не проживає за вказаною адресою з червня 2000 року по даний час. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів предявленого позову, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідач, будучи членом сімї позивача, понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши предявлений позов. На підставі наведеного,

Outcome: approved