Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

19 січня 2017 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «КЗТС Машинінг» про розірвання договору оренди земельної ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 1 вересня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «КЗТС Машинінг» було укладено договір оренди земельної ділянки. 3 квітня 2016 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої також увійшла земельна ділянка площею 8,2731 га, в тому числі рілля 8,2731га, кадастровий номер 1424285700:04:000:0142, що розташована на землях Прелесненської сільської ради Словянського району Донецької області. 6 жовтня 2016 року державним нотаріусом Другої Словянської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване в реєстрі за №409. 14 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до відповідача з листом, у якому повідомила, що вона є спадкоємицею після померлої [PERSON] та просила надати їй інформацію щодо нормативної вартості земельної ділянки та повідомити коли та у якому розмірі проводилась індексація земельної ділянки. 22 листопада 2016 року ТОВ «КЗТС Машинінг» надана відповідь, в якій відповідач зазначив, що нормативна грошова оцінка станом на 2016 рік становить 171964,10 грн. з урахуванням коефіцієнта 1,756 (згідно постанови КМУ №1185) та коефіцієнтів індексації. Також, відповідач надав витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки б/н від 31.07.2013 року. Не погодившись із наданим відповідачем розрахунком 30 листопада 2016 року позивачка направила на адресу ТОВ «КЗТС Машинінг» вимогу про сплату коштів, які відповідачем не доплачувались протягом трьох років та перерахувати розмір орендної платні за 2016 рік. Окрім того, вона надала свої розрахунки нормативно грошової оцінки землі станом на 30.11.2016 року, що з урахуванням індексу інфляції склала 253424,02 грн. Відповідач 12 грудня 2016 року відповів про безпідставність цієї вимоги та про правильність нарахування орендної плати. Посилаючись на порушення відповідачем умов договору та несплату у встановлений договором строк орендної плати позивачка просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 1 вересня 2012 року б/н, укладений між [PERSON] та ТОВ «КЗТС Машинінг». Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2017 року в задоволені позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС Машинінг» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено. Із вказаним рішенням не погодилась позивачка [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2017 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] та розірвати договір оренди від 1 вересня 2012 року б/н, укладений між гр. [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю КЗТС Машинінг», ЄДРПОУ 37388746, предметом якого є земельна ділянка площею 8,2731 га, а тому числі рілля 8,2731 га, кадастровий номер №424285700:04:000:0142, місце розташування Донецька область, Словянський район, Прелесненська сільська рада, в межах від А до Б землі загального користування, від Б до В землі гр. [PERSON], від В до Г землі гр. [PERSON], від Г до Д землі гр. [PERSON], від Д до Е землі гр. [PERSON], від Е до А землі гр. [PERSON] Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим і таким, що винесено з порушенням норм матеріального права. Заявник не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності у неї права на позов, оскільки відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1230 ЦК України вона, внаслідок спадкування отримала права та обовязки у вже існуючому зобовязанні (договір оренди) і набула прав сторони за договором з усіма правами та обовязками, що належали спадкодавцю. Вважає, що матеріали справи містять прямі докази систематичного, тривалого порушення відповідачем умов договору, порушення строків виконання грошового зобовязання, зміну умов договору на власний розсуд у вигляді відрахування з орендної плати податків та інших платежів, несплату пені за порушення грошового зобовязання та не проведення індексації грошової оцінки землі. Тому з цих підстав не було захищено право позивачки на її власність земельну ділянку, незважаючи на наявність доказів про порушення її прав. Представник позивачки в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. В судове засідання апеляційного суду позивачка не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, за участю її представника. Представник відповідача ТОВ «КЗТС Машинінг» у судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача. Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно зі 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалене в справі судове рішення цим вимогам не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно договору оренд земельної ділянки від 1 вересня 2012 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «КЗТС Машинінг» було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі договір). Орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського значення, яка знаходиться на території Прелесненської сільської ради Словянського району Донецької області (а.с. 45-46). Відповідно до акту приймання передачі земельної ділянки від 29 грудня 2012 року [PERSON] передала, а ТОВ «КЗТС Машинінг», в особі директора [PERSON] прийняв в натурі земельну ділянку загальною площею 8,2731 га, в т.ч. ріллі 8,2731 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 47). Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 жовтня 2016 року, засвідченого приватним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON], вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 3 квітня 2016 року, а саме: земельної ділянки 8,2731 га, в тому числі рілля 8,2731 га, кадастровий номер №424285700:04:000:0142, місце розташування Донецька область, Словянський район, Прелесненська сільська рада (а.с. 9). Відповідно до довідки про нарахування, утримання та виплати по орендній платі [PERSON] в період з 2012 по 2016 роки нараховане орендну плату за договором оренди землі від 1 вересня 2012 року за 2012 рік 975,20 грн. за мінусом НДФЛ, ця сума отримана нею 06.09.2012 року та 18.01.2013 року; за 2013 рік 2925,58 грн. за мінусом НДФЛ, ця сума отримана нею 30.07.2013 року та 24.01.2014 року; за 2014 рік 2925,58 грн. за мінусом НДФЛ, ця сума отримана нею 10.12.2014 року; за 2015 рік 3589,76 грн. за мінусом НДФЛ, ця сума отримана нею 27.01.2016 року. За 2016 рік орендну плату в розмірі 5537,26 грн. за мінусом НДФЛ нараховане, але до теперішнього часу не виплачено (а.с. 87). З заяви від 14 листопада 2016 року та вимоги від 30 листопада 2016 року вбачається, що [PERSON] зверталась до ТОВ «КЗТС Машинінг» з повідомленням про те, що вона отримала право на спадщину на земельну ділянку після смерті орендодавця [PERSON], просила надати їй інформацію про проведення нормативної оцінки земельної ділянки, індексації оцінки земельної ділянки та сплати заборгованості орендної плати з урахуванням плати за 2016 рік (а.с. 5, 6). Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав визначених законом для розірвання договору оренди земельної ділянки від 1 вересня 2012 року. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон). Згідно з ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Приписами ст. 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до положень ст. 15 Закону (в редакції на момент укладення спірного договору) однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦКУ України). Відповідно до ст. 32 Закону України «про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для розірвання укладеного договору оренди є невиконанням сторонами їх обов'язків, визначених статтями 24, 25 Закону та умовами самого договору, у тому числі несвоєчасного внесення орендної плати. Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. За змістом зазначених норм договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Відповідно до п. 19 спірного договору оренди земельної ділянки від 1 вересня 2012 року орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня розрахункового року (а.с. 45). Судом встановлено, що відповідач в період з часу укладення договору оренди 1 вересня 2012 року по теперішній час несвоєчасно оплачував орендну плату, а саме: за 2012 рік 975,20 грн. за мінусом НДФЛ, сума отримана орендодавцем 06.09.2012 року та 18.01.2013 року; за 2013 рік 2925,58 грн. за мінусом НДФЛ, сума отримана 30.07.2013 року та 24.01.2014 року; за 2015 рік 3589,76 грн. за мінусом НДФЛ, сума отримана 27.01.2016 року. За 2016 рік орендну плату в розмірі 5537,26 грн. за мінусом НДФЛ нараховане, але до теперішнього часу не виплачено, і цього не заперечують сторони (а.с. 68, 86). При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, в даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі. Аналіз наданих сторонами доказів дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що мала місце систематична несплата орендної плати, це є підставою для розірвання договору оренди. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 12.12.2012 року у справі №6-146цс12, висновки якого відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Доводи відповідача щодо обєктивної неможливості виплати орендної плати за 2016 рік через те, що він не знав про спадкоємців померлої та ненадання позивачем певних документів на право власності на земельну ділянку та повідомлення про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, імя, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі), апеляційний суд відхиляє з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Таких дій відповідач не здійснив. За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають нормам закону та фактичним обставинам справи. Тому рішення суду на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] сплатила судовий збір в загальному розмірі 1344,00 грн. за подання позовної заяви до суду першої інстанції та апеляційної скарги, тому на її користь має бути стягнуто саме цю сума.

Outcome: approved