Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

21 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 лютого 1998 року між ним та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири № 30, що розташована в будинку № 30 за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Курортна.Ця угода була посвідчена Південною товарною біржею за №0015. Обидві сторони виконали всі умови договору відповідачка передала йому у власність зазначену вище квартиру, а він її прийняв та сплатив відповідачці ціну, обумовлену договором. У теперішній час він не може зареєструвати за собою право власності на зазначене нерухоме майно, оскільки нотаріус вимагає нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а зазначений вище договір вважає недійсним. Посилаючись на викладене, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу, а також визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. Особи, які беруть участь у справі, до суду не зявилися. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи Південної товарної біржі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 20 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 30, що розташована в будинку № 30 за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Курортна, який посвідчено Південною товарною біржею за № 0015, що підтверджується цим письмовим договором (а. с. 7). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобовязання, а саме відповідачка передала у власність позивачеві продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачці ціну цього майна, обумовлену угодою, що також підтверджується зазначеним вище договором. 24 березня 1998 року за позивачем на підставі вказаного договору Миколаївськім міжміським бюро технічної інвентаризації в особі його Очаківської філії зареєстроване право приватної власності на квартиру № 30, що розташований за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Курортна, буд. 30, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а. с. 8). Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. За таких обставин, позов [PERSON] в частині визнання угоди дійсною є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про визнання за позивачем права власності на вказану вище квартиру, суд враховує, що спору з приводу майна між [PERSON] та [PERSON] не має, також відсутні перешкоди такого визнання в позасудовому порядку, а тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial