Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

20 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те, що 15 жовтня 2015 року між ним і відповідачем [PERSON] (якій в наступному, після реєстрації шлюбу було присвоєне прізвище [PERSON] ) був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 300 000 грн. (один мільйон триста тисяч грн.), а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язалася повернути зазначені грошові кошти до 10.12.2016 року. Позивач зазначив, що відповідач не виконала умов договору позики, до теперішнього часу не повернула грошові кошти. Крім того, пунктом 9 договору позики передбачено, що за прострочення виконання зобов`язання за договором позичальник виплачує позикодавцю пеню в розмірі 1% (одного відсотка) з простроченої суми за кожен день прострочення, а сума заборгованості має бути виплачена з урахуванням офіційного встановлено індексу інфляції за весь час прострочення та процента річних від простроченої суми. В зв`язку з наведеним, [PERSON] , посилаючись на вимоги ст.ст. 629, 631, 638, 1046, 1047 ЦК України, просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 15.10.2015 року, що складається з: основної суми боргу - 1 300 000,00 грн.; суми пені за один рік - 4 745 000,00 грн.; інфляційного збільшення - 353 136,53 грн.; трьох відсотків річних з простроченої суми основної заборгованості - 84 832,23 грн., а всього - 6 482 968,76 грн. Ухвалою суду від 20 квітня 2019 року відкрите провадження у справі. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] в підготовчому засіданні визнав позов в повному обсязі, не заперечував проти задоволення вимог [PERSON] , посилався на те, що [PERSON] в 2018 році уклала шлюб, після чого їй було присвоєне прізвище чоловіка - [PERSON] . Дійсно між сторонами був укладений договір позики, грошові кошти не були повернуті в строки, зазначені у договорі. У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами статті 1047 ЦК України встановлено, що 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження наявності між сторонами договору позики. Так, у відповідності до приписів ст. 76 ЦПК України, 1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 78 ЦПК України, 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ст. 79 ЦПК України 1. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України наголошується, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду копію договору позики від 15 жовтня 2015 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 300 000 грн. (один мільйон триста тисяч грн.), а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язалася повернути зазначені грошові кошти [PERSON] до 10.12.2016 року. В той же час, у відповідності до ст. 95 ЦПК України, 1. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. 2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. 3. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. 4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. 5. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. 6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідність копії письмового доказу (договору позики) оригіналу, який знаходиться у позивача, не підтверджена підписом позивача із зазначенням дати такого засвідчення (а.с.5), в зв`язку з чим, у суду виникає сумнів в його достовірності, в той же час, позивачем не наданий суду оригінал договору позики. Крім того, сторонами суду не надано доказів підстав зміни [PERSON] прізвища на [PERSON] . Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Незважаючи на те, що представники сторін визнали ті обставини, що між сторонами був укладений договорі позиви та відповідач змінила своє прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу, суд має обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин, в зв`язку з чим, суд не застосовує приписи ч.1 ст 82 ЦПК України. В зв`язку з тим, що позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів наявності між сторонами договору позики, в задоволенні позовних вимог надежить відмовити.

Outcome: dismissed