Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

21 березня 2016 року ПАТ Державний ощадний банк України звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі Договору відновлюваної кредитної лінії № 3152 від 30 січня 2008 року, в тому числі: Додаткової угоди №1 від 06 жовтня 2008 року, Додаткової угоди №2 від 22 січня 2010 року та Додаткової угоди №3 від 13 грудня 2010 року, укладених між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON], останнім отримано кредит на споживчі потреби,окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією, у період до 29 січня 2010 року. Сторони погодили суму ліміту кредитування і визначили його в розмірі 350 000,00 грн. Відповідно до п.1.1. Договору відсотки за користування кредитом Позичальник' зобовязався належним чином використати та повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 15,5 % річних, а з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 06 жовтня 2008 року, - на основі відсоткової ставки в розмірі 16 %річних. За умовами Договору відновлюваної кредитної лінії, зокрема пункту 3.3. Позичальник зобовязався точно в строки, обумовленні цим Договором, повернути Кредит в сумі 350 000 гривень та своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобовязання за цим Договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому Договору на першу вимогу Банку в порядку, передбаченому цим Договором достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості по Кредиту, а також сплатити штрафні санкції, в порядку та на умовах передбачених цим Договором,а також відшкодувати Банку в повному обсязі збитки, під якими Сторони розуміють витрати будь-якої з Сторін, що. сталися внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього Договору, знищення, втрат або пошкодження майна (грошових коштів), що належить Стороні, а також неотримання доходів, котрі могли бути отримані, якби зобовязана Сторона виконала свої обовязки належним чином в порядку, передбаченому цим Договором відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься Банком самостійно, на що Позичальник надав свою згоду. Однак, з часом у Позичальника виникла прострочена заборгованість, яку він відмовився добровільно погасити. У звязку з цим, Банк був змушений звернутись з позовом до суду про примусове стягнення кредитної заборгованості. 12 грудня 2011 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області було задоволено вимоги Банку та стягнуто з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості по Договору відновлюваної кредитної лінії №3152 від 30 січня 2008 року в сумі 327 413,12 грн., шляхом її зарахування на рахунок позивача. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2012 року розстрочено виконання рішення Нововолинського міського суду від 12 грудня 2011 року про стягнення з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором відновлюваної кредитної лінії №3152 від 30 січня 2008 року в сумі 327 413,13 грн. шляхом погашення заборгованості [PERSON] щомісячними платежами по 9 618,00 грн. до 30 грудня 2014 року включно згідно графіку погашення боргу від 26 червня 2012 року. Оскільки Відповідач відразу не виконав вищезазначені рішення суду, Банк продовжував нараховувати на прострочену заборгованість штрафні санкції, які на сьогоднішній день не погашені. Позивач вважає, що станом на 15 березня 2016 року загальна сума заборгованості за процентами, комісіями, сплатою пені, неустойки, 3% річних та втрат банку від інфляції за Договором відновлюваної кредитної лінії № 3152 від 30 січня 2008 року складає 173 433 (сто сімдесят три тисячі чотириста тридцять три) гривні 38 копійок, зокрема: 52 262,11 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 66 841,86 грн. - загальна сума пені; 7 963,39 грн. - загальна сума 3% річних; 46 366,02 грн. - загальна сума втрат банку від інфляції. Зазначає, що невиконання відповідачем умов Договору порушує інтереси держави та перешкоджає Позивачу належним чином здійснювати названі вище функції, передбачені Статутом АТ «Ощадбанк». Це в свою чергу підриває авторитет Кабінету Міністрів України, як найвищого у державі органу виконавчої влади, який є засновником Ощадбанку та за його допомогою здійснює політику у кредитно-фінансовій сфері. Так як добровільно повертати кошти відповідач не бажає, то позивач просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рахунок № [NUMBER] т ОПЕРВ філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за процентами, комісіями, сплатою пені, неустойки, 3% річних та втрат банку від інфляції зг Договором відновлюваної кредитної лінії № 3152 від 30 січня 2008 року в сумі 173 433 (сто сімдесят три тисячі чотириста тридцять три) гривні 38 копійок (в тому числі 52 262,11 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 66 841,86 грн. - загальна сум* пені; 7 963,39 грн. - загальна сума 3% річних; 46 366,02 грн. - загальна сума втрат баню від інфляції).. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, пояснили, що Договором відновлювальної кредитної лінії № 3452 від 30.01.2008р. та додатковими угодами до нього №2 від 22.01.2010р. та № 3 від 13.12.2010р. встановлений остаточний термін повернення кредиту до 29.01.2018р., та строк дії Договору до повного виконання зобовязань за ним, п.п. 1.1, 8.1. Повернення суми кредиту відповідно до умов п.3.3 Договору, таблиці, плану погашення та додаткових угод з березня 2010р. здійснювалося щомісячно по 3817,4грн., як і процентів, до останнього робочого дня поточного місяця, п.1.5 Договору. 12.12.2011р. Нововолинський міський суд постановив рішення, яким стягнув з відповідача достроково заборгованість в сумі 327413,13гривень, що становить: -заборгованість за кредитом - 316655,09грн.; -заборгованість за процентами - 9521,15грн.; -пеню - 1236,89грн.; -судовий збір - 2823,00грн. 18.09.2012 року Нововолинський міський суд прийняв ухвалу про розстрочення виконання рішення суду на строк до 30.12.2014 року зі сплатою 9618,00грн. щомісячно. Рішення суду виконане в повному обсязі. Позивачем надано суду розрахунки до позову, які суперечать фактичним даним по сплаті боргу та заявлені з пропущенням строку позовної давності. В Розрахунку по стягненню процентів (додаток №2) не вірно зазначені суми погашення кредиту, які сплачував відповідач за рішенням суду. Після винесення судом рішення від 12.12.2011р. за період з 21.12.2011р. до 01.04.2015р. відповідач сплатив суму 331413,13грн., (включаючи суму 327413,13грн. заборгованості за кредитним договором та 2823,00 відшкодування судових витрат за рішенням суду). 21.12.2011р. відповідач сплатив 4000,00грн., а 28.03.2012р. 9756,00грн., які підлягали зарахуванню банком на відшкодування судових витрат та сплати процентів, стягнутих з відповідача за рішенням суду. Всі інші суми, які сплачував відповідач відповідно до Ухвали суду, підлягали зарахуванню на погашення кредиту. Позивач не зараховував сплачені [PERSON] кошти в повному обсязі на погашення кредиту, а скеровував їх на сплату поточних процентів, нарахованих уже після винесення судом рішення і тільки 26.05.2015р. кошти в сумі 32067,5грн., які відповідач сплатив протягом квітня-вересня 2012р., скерував на погашення кредиту. Позивач не врахував у розрахунку процентів сплачені грошові кошти в сумі 33069,54 грн. у період з 09.04.2012р. до 28.09.2012р., 1444,37грн. -29.04.2013р., 50000,00грн. 21.05.2013р., з 27.05. до 02.12.2013р. 84000,00грн. Вважають, що позивач штучно створив заборгованість, на яку безпідставно нарахував проценти. Із розрахунку (додаток №2) вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем за період з 11.09.2011р. до 31.12.2012р. З 01.01.2013р. нарахування процентів Позивачем припинене. Відповідно до п.1.5 Договору, додаткових угод та Графіка платежів, що є невідємною частиною Договору, сплата процентів здійснюється щомісячно не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Отже, строк сплати процентів визначений останнім днем поточного місяця. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Так як проценти нараховані Позивачем до 31.12.2012р., а з 01.01.2013р. їх нарахування припинене, то початок перебігу строку позовної давності розпочинався 1 числа кожного наступного місяця. Кінцевий строк позовної давності на проценти, які нараховані за грудень 2012р.. розпочався 01.01.2013р. і закінчився 31.12.2015р. Тобто після 01.01.2013р. і до 31.12.2015р. Позивач мав можливість реалізувати своє право на стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів не обгрунтовані та заявлені з пропущенням строків позовної давності. В Розрахунку про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредиту (додаток № 3, 4, 5) не враховані суми сплаченого відповідачем кредиту. Нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат здійснено позивачем відповідно до графіку повернення кредиту і Додаткової угоди про сплату щомісячно по 3817,4грн. на заборгованість, яка виникала щомісячно на останнє число поточного місяця відповідно до Графіка до кредитного договору. Але позивач при розрахунку зазначених стягнень не врахував сплачених сум, які вносились на повернення кредиту починаючи з 09.04.2012р. щомісячно з значним випередженням Графіка і нарахував пеню на неіснуючу заборгованість за кредитом. Так Позивач не врахував у розрахунку пені сплачені [PERSON] грошові кошти в сумі 33069,54грн. у період з 09.04.2012р. до 28.09.2012р., 1444,37грн. -29.04.2013р., 50000,00грн. 21.05.2013р., з 27.05. до 02.12.2013р. 84000,00грн. Крім цього, строк виконання зобовязання за Договором по поверненню кредиту визначений останнім днем поточного місяця. Право на стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат на несплачену суму боргу виникало у Позивача 1 числа наступного місяця у межах 3-річного строку позовної давності (п. 7.8 Договору встановлений строк позовної давності в 3р.). Тому вимоги про стягнення з [PERSON] пені, 3% річних, інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредиту не обгрунтовані і заявлені з пропущенням строку позовної давності, Стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів, (розрахунок № 3, 4, 5) безпідставне, так як Позивач не підтвердив саму заборгованість за процентами. Крім цього, позивач пропустив строк позовної давності по стягненню процентів. А так як пеня, 3% річних, інфляційні втрати є додатковим зобовязанням до нарахованих процентів, то в звязку з пропущенням строку позовної давності по основному зобовязанню, вважається таким, що минув строк і по додатковому зобовязанню. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. З ксерокопії Договору відновлювальної кредитної лінії № 3152від 30 січня 2008 року, додатку 2 до кредитного договору, Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 3152 від 30 січня 2008 року , Додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 3152 від 30 січня 2008 року, Додаткової угоди № 3 до кредитного договору № 3152 від 30 січня 2008 року (а.с. 18-22, 23-24, 25, 26, 27) вбачається, що між позивачем і відповідачем, 30 січня 2008 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого останнім отримано кредит на споживчі потреби,окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією, у період до 29 січня 2010 року. Сторони погодили суму ліміту кредитування і визначили його в розмірі 350 000,00 грн. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2011 року (а.с. 15-16) присуджено до стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 327413,13 грн. за договором відновлювальної кредитної лінії № 3152 від 30 січня 2008 року. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2012 року (а.с. 17) розстрочено виконання вищезазначеного рішення щомісячними платежами по 9618 грн. щомісячно до 30 грудня 2014 року. З розрахунку заборгованості по [PERSON] за процентами, комісіями, сплатою пені, неустойки, 3% річних та втрат банку від інфляції (а.с. 5-12) вбачається, що за [PERSON] станом на 15 березня 2016 року рахується заборгованість за договором кредиту № 3152 від 30 січня 2008 рокув сумі 173433,38 грн., з них: 52262,11 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 66841,86 грн. пеня, 7963,39 грн. 3 проценти річних, 46366,02 грн. сума втрат банку від інфляції. Таке твердження позивача не знайшло свого підтвердження в суді та спростовується дослідженими в суді письмовими доказами та поясненнями сторін. Як вбачається з витягу з протоколу № 172-ПА засідання Кредитного комітету філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 05 грудня 2013 року, нарахування процентів за кредитним договором № 3152 від 29 січня 2008 року, укладеним з [PERSON] у звязку з ухваленням Нововолинським міським судом, 12 грудня 2011 року рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі припинено та прийнято рішення про сторнування нарахованих процентів за користування кредитом з 01 січня 2013 року. З повідомлення ВДВС Нововолинського МУЮ від 15 березня 2015 року вбачається, що на виконання виконавчого листа Нововолинського міського суду від 26 грудня 2011 року № 2-1004, [PERSON], станом на 05 березня 2015 року, сплачено 322413 грн., що підтверджується дослідженими в суді копіями квитанцій про слату [PERSON] заборгованості за договором кредиту № 3152 від 30 січня 2008 року (а.с. 68-72) та випискою по рахункам [PERSON] З дослідженого в суді меморіального ордеру № 65804556 від 26 травня 2015 року, вбачається, що [PERSON] внесено на рахунок позивача 32067,50 грн., призначення платежу: приведено у відповідність сплату кредиту № 3152 від 30 січня 2008 року. В судовому засіданні відповідач заперечив внесення ним вказаної суми, а його представник наголосила, що меморіальний ордер це внутрішній документ банківської установи, яким позивач самостійно провів зарахування коштів, про що свідчить запис у графі призначення платежу. Представник позивача не спростувала в суді таких тверджень відповідача жодними доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім цього, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, встановлено, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 3152від 30 січня 2008 року. Відповідачем [PERSON] в суді доведено повне погашення заборгованості за даним кредитним договором. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином в суді встановлено, що позивачем при предявлені позову до суду пропущено без поважних причин строки позовної давності. При ухваленні рішення по даній справі, відповідач та його представник просили застосувати вищезазначені положення та відмовити у задоволенні позову. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ПАТ Державний ощадний банк Українидо [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed