Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

20 березня 2013 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 липня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №266. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися з листопада 2013 року, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відповідач повернувся до колишньої дружини. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. В судове засідання позивач, [PERSON], не з'явилася надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 19.03.2014р., належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, не з'явилася. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений телеграмою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 25 липня 2012 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №266 (а.с.4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з листопада 2013 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб, спільних неповнолітніх дітей не мають. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 243,60 грн. Згідно викладеного,

Outcome: approved