Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

20 грудня 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 21 травня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року розірвано. За час перебування у шлюбі, у сторін народилось троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею. Добровільно сторони домовились, що відповідач буде сплачувати 30% своїх доходів, щомісячна сума складала 3300-3500 грн. В звязку з погіршенням її фінансового становища та збільшення витрат на дітей, розміру допомоги перестало вистачати. Відповідач працює і тому має змогу надавати допомогу в більшому розмірі. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Пояснила, що працює прибиральницею, добровільно відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/3 частки від доходу, але цих коштів не вистачає. Відповідач заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що сплачує аліменти в розмірі 17% від доходу на утримання сина від першого шлюбу та за його заявою на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки від доходів. Всього ним сплачується 50% від його доходу. Вислухавши сторони, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 21 травня 2010 року зареєстрували шлюб, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року розірвано /а.с.6/. Сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 7, 8, 9/. Неповнолітні діти проживають з матірю, що підтверджується актом /а.с.11/, крім того з цим погодились сторони. Відповідач має постійне місце роботи, проти чого він не заперечує. На підставі заяви від 28 січня 2016 року, поданої за місцем роботи /а.с.25/, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 33% від заробітної плати /а.с.26/. Позивач погодилась з тим, що на її користь стягуються аліменти. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Така позиція відображена і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, позовні вимоги по суті не є вимогами про стягнення аліментів, оскільки аліменти на час звернення до суду стягуються за заявою відповідача за місцем роботи. Враховуючи, що аліменти стягуються у розмірі 33% від доходу, а в позовній заяві йде мова про стягнення аліментів у розмірі 50% від доходу, по суті це є вимогою про зміну розміру аліментів, що стягуються. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989р.та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27лютого 1991 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно заяви про утримання аліментів /а.с.23/ та звіту про відрахування та виплати /а.с.24/, [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 17% заробітної плати. На теперішній час [PERSON] з одного боку і [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з другого знаходяться не в рівному ступені забезпечення з боку батька. Оскільки, на утримання [PERSON] відраховується 17% доходу відповідача, а на кожного із трьох дітей - [PERSON], [PERSON] і [PERSON] приходиться 11% доходу відповідача (33%:3=11%). Таким чином, діти отримують утримання в різному розмірі. Як повідомила позивач, вона працює прибиральницею і в неї не великий дохід. Відповідач проти цього не заперечував. Відомостей щодо доходу [PERSON] надано суду не було. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Як роз'яснено в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі і навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей ( ст. ст.182, 183, 184 СК України). Враховуючи викладе, якщо із відповідача будуть стягнуті аліменти в розмірі 50% від доходу на утримання трьох дітей, кожний із трьох дітей - [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (50%:3=16,67%) будуть майже у рівному становище із сином відповідача [PERSON], на утримання якого стягуються аліменти в розмірі 17% від доходу відповідача. Відповідно до ст. 128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Аналогічні граничні розміри стягнення встановлені і ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, заперечення відповідача, що з нього буде стягуватись більш ніж 50% заробітної плати, що не допускається КЗпП України, є безпідставними. На підставі викладеного, та з урахуванням інтересів неповнолітніх [PERSON], [PERSON] і [PERSON], суд прийшов до висновку що, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь позивача в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку на утримання дітей - [PERSON], [PERSON] і [PERSON], але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно Аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає статті 192 Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів в зміненому розмірі та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 23).\~\~\~ Відповідно до\~ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі\~704,80 гривень, оскільки позивач звернувся з позовом у 2018 році.

Outcome: approved