Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.02.2008, а 28.12.2015 шлюб було розірвано за рішенням суду. Сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон України для відпочинку, оздоровлення, участі у змаганнях, а також до на непідконтрольну територію України до батьків позивача. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за кордон України в Республіку Польща та на непідконтрольну державній владі України частину Луганської області без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] на один рік починаючи з дня прийняття рішення по справі. 1.2. Ухвалою суду від 04.08.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 1.3. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги. В судовому засіданні представник третьої особи не заперечувала проти надання дозволу дитині на виїзд до Республіки Польща, проте заперечувала проти виїзду дитини на непідконтрольну частину Луганської області з огляду на небезпеку для дитини. Під час з`ясування думки малолітнього [PERSON] , [INFO] , він пояснив, що він навчається у 8 класі ліцею № 1 в м. Сєвєродонецьку, проживає з мамою. Він займається скелелазінням протягом 6 років. Зазвичай, про змагання він дізнається за один тиждень до поїздки. Він вже був на змаганнях у Польщі один раз в 2019 році. В місті Стаханов Луганської області у нього живуть бабуся та дідусь, він їх останній раз бачив 8 років тому. 1.4. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.05.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився [INFO] , про що 07.05.2008 зроблено відповідний актовий запис № 336. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . З копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 грудня 2015 року по справі № 428/9250/15-ц вбачається, що шлюб, зареєстрований 29.02.2008р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №78, між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 12 січня 2016 року. 2.2. Відповідач [PERSON] 25 грудня 2018 року підписав нотаріально посвідчену заяву, якою надав згоду на виїзд [PERSON] до низки іноземних країн та до тимчасово окупованої території України у супроводі тренера [PERSON] з метою відпочинку, туризму, участі у спортивних змаганнях в період з 01.03.2019 до 01.03.2020. 3. Релевантні джерела права та акти їх застосування 3.1. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 3.2. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. 3.3. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей. Згідно статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно статті 12 «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України. 3.4. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами та доповненнями, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно пункту 6 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 р. № 815 із змінами та доповненнями, в`їзд на тимчасово окуповані території України здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду громадянами України, які не досягли 14-річного віку, - за умови пред`явлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон або свідоцтва про народження, а громадянами України віком від 14 до 16 років - за умови пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, на підставі дозволу фізичній особі, виданого особі, що здійснює супровід. 3.5. У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 643/1090/17 викладено висновок про те, що сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Суд враховує, що відповідач визнав позов. При цьому малолітній [PERSON] пояснив, що він займається скелелазінням протягом 6 років та вже був на змаганнях у Польщі один раз в 2019 році, при цьому їздив на змагання без батьків, лише з тренером. Позивачем та її представником не було вказано конкретного періоду поїздки у Республіку Польща. Однак, з урахуванням визнання позову з боку відповідача та відповідності поїздки до Республіки Польща інтересам дитини, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги про надання [PERSON] дозволу на виїзд до Республіки Польща в період з 25 жовтня 2021 року до 20 вересня 2022 року включно. 4.2. Разом з тим, суду не надано доказів того, що на непідконтрольній частині Луганської області проживають будь-які близькі родичі дитини. Тобто, позивач та її представник не довели мету поїздки дитини до непідконтрольної частині Луганської області. Суд додатково вказує, що непідконтрольна частина Луганської області є територією, де не діють органи державної влади України та де відсутні будь-які законні механізми захисту прав людини. Поїздка на цю територію через лінію розмежування, де періодично відбуваються бойові дії, має бути викликана суттєвою необхідністю, а не лише бажанням дитини відвідати родичів. Отже, у задоволенні вимог про надання дитині дозволу на виїзд до непідконтрольної частини Луганської області належить відмовити, оскільки виїзд на цю територію не відповідає інтересам дитини. 5. Розподіл судових витрат, інші процесуальні питання 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у позов було задоволено частково, в той час як третя особа або відповідач не заявили про наявність у них будь-яких судових витрат. При цьому, ухвалою суду від 02.06.2021 позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, а відповідач визнав позов. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути суму судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп.

Outcome: partial