Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

20.09.2019 року представник позивача Перепелиця О.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити позивачу додатковий строк 3 місяці для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті матері позивача залишилося спадкове майно, до складу якого входить: ј частина будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; ј частина будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частина земельних ділянок площею 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і 0,1504 га - для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно [PERSON] прийняла у спадок після смерті чоловіка, що є батьком позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька позивач прийняв спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Валківської ДНК Харківської області у встановлений законом шестимісячний строк. Крім позивача та [PERSON] , спадщину після [PERSON] прийняла його онука та донька позивача, відповідач у справі - [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, яка також своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою. На підставі вказаних заяв спадкоємців Валківською ДНК Харківської області була зареєстрована спадкова справа № 61/2013 рік. Як зазначає представник позивача, [PERSON] набула права на обов`язкову частку у належному [PERSON] спадковому майні, як дружина, що пережила спадкодавця, однак за життя своїх спадкових прав на нього не оформила, тому майно, що входить до складу спадщини на даний час залишається не оформленим і зареєстрованим за спадкодавцем [PERSON] . Через похилий вік матері позивач після смерті батька, будучи єдиним її сином, а відтак і єдиним спадкоємцем першої черги за законом на належне їй майно та спадкоємцем за батьківським заповітом на житловий будинок, в якому вона проживала за адресою: [ADDRESS] , здійснював постійний догляд за нею за цією адресою, проживаючи з нею однією сім`єю. На час своєї відсутності за адресою реєстрації матері, позивач винаймав доглядальницю, що було обумовлено складними умовами праці, які нерозривно пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, оскільки працює водієм-далекобійником вантажного автомобіля і за робочим графіком часто здійснює перевезення вантажів за межі України. В день смерті своєї матері, [INFO] , [PERSON] перебував у робочому відрядженні в республіці Казахстан, що позбавило можливості бути присутнім на її похованні. Посилаючись на відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, звертає увагу, що періоди перебування позивача в Україні між робочими відрядженнями є різними і короткотривалими. Час, протягом якого [PERSON] перебуває у відрядженнях, на думку представника позивача, не є сталою величиною, оскільки тривалість рейсу залежить не лише від запланованого часу на подолання відстані по маршруту, а й від інших не залежних від нього обставин, таких як тривалість паромної переправи, усунення можливих поломок автомобіля, затримки постачальником відвантаження продукції для перевезення та інших форс-мажорних обставин. 30.05.2018 року [PERSON] відбув у чергове робоче відрядження до м. Астана республіки Казахстан, з якого повернувся до України 18.07.2018 року, тобто вже після спливу 13.06.2018 року відведеного законом шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Зі слів представника позивача, своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері позивач не скористався через те, що йому не було відомо про певні обставини, які в сукупності з відсутністю позивача в Україні, як на час відкриття спадщини, так і на час спливу шестимісячного строку на її прийняття свідчать про поважність причин пропуску строку на подання заяви до нотаріальної контори. Ознайомившись з листом Валківської ДНК Харківської області, позивачу стало відомо, що після померлої [INFO] [PERSON] відкрита спадкова справа № 45/2018 рік. Спадкоємцями, які прийняли спадщину, є онуки спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] на підставі заповітів спадкодавця. Звернувшись до нотаріальної контори та відповідачів для з`ясування обставин справи, [PERSON] дізнався, що у березні 2013 року спадкодавцем складено заповіт на користь сина позивача [PERSON] , [INFO] [PERSON] склала ще один заповіт, яким заповіла належну їй частку у будинку за адресою: [ADDRESS] онуці - [PERSON] . Про наявність зазначених заповітів позивачу нічого не було відомо, цих документів він не має, тому додати їх копії до позовної заяви він не має можливості. Тоді ж, як зазначає представник позивача, стали відомі і інші обставини, що [PERSON] , дізнавшись, що [PERSON] належить обов`язкова частка в спадщині у заповіданому їй [PERSON] будинку [ADDRESS] , звернулась до неї з проханням заповісти їй цю частку у спадщині, так як первісний власник будинку - [PERSON] за життя бажав, аби онуці дістався весь будинок № 4 , як це зазначено в його заповіті. Не маючи навіть гадки про наявність складених матір`ю заповітів на користь онуків, позивач будучи спадкоємцем на заповіданий йому батьком будинок помилково вважав, що є єдиним спадкоємцем на це майно і тому матиме можливість оформити у спадок весь будинок в будь-який час. Проте, що крім нього право на спадкування заповіданого будинку набула і його мати, яка отриману обов`язкову частку у спадщині свого чоловіка [PERSON] розподілила між онуками склавши два окремих заповіти, позивач не знав, адже в такому випадку він би подав заяву про прийняття спадщини до свого відрядження 30.05.2018 року за кордон, або направив би таку заяву поштою з місця свого фактичного перебування до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини. Частка у будинку по [ADDRESS] , яку безперешкодно має право оформити позивач за батьківським заповітом становить ѕ. Належна обов`язкова частка у спадщині [PERSON] , що залишилась після смерті [PERSON] становить ј частину у обох заповіданих позивачу та [PERSON] будинках. Ця частка розрахована у відповідності до приписів ст.1241 ЦК України, де зазначено, що обов`язкова частка у спадщині спадкується непрацездатною вдовою незалежно від змісту заповіту і становить половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом. За законом [PERSON] , як спадкоємцю першої черги після смерті чоловіка, належала б Ѕ частка у всьому його майні, яке первісно складалось з двох будинків і приватизованих земельних ділянок під будинком №3 , однак через наявність заповіту складеного на користь позивача та його доньки [PERSON] , її частка у спадщині становить половину від цієї Ѕ, що дорівнює ј частці з усього майна [PERSON] . Станом на 13.12.2017 року, позивач був пенсіонером за віком, оскільки йому виповнилось 60 років, а тому він теж повинен мати обов`язкову частку у спадщині на майно його матері, як це передбачено ст.1241 ЦК України. За розрахунком частка позивача у спадщині, яка залишилась після [PERSON] повинна становити половину від належної їй ј частки у обох житлових будинках, що дорівнює 1/8. Оскільки спадкоємцями за законом, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] є позивач та його мати [PERSON] , їм повинні належати вказані земельні ділянки в рівних частках, тобто по Ѕ частці кожному. На думку представника позивача, як спадкоємець, що прийняв спадщину після батька, позивач у даний час має право на оформлення у спадок за законом Ѕ частини обох ділянок та ѕ частин у будинку [ADDRESS] і вважає, що з урахуванням вищевказаних обставин, як пенсіонер за віком має право претендувати на свою обов`язкову частку у спадщині після матері [PERSON] , яка становить половину від Ѕ частки отриманих нею у спадок частин обох земельних ділянок, тобто на ј частину обох ділянок та на 1/8 частину у обох будинках. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 22.10.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 14.11.2019 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачем не додержано вимог ст.ст.1216-1218,1220-1223,1268-1270 ЦК України, після відкриття спадщини не подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в передбачений законом строк. За клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] ухвалою суду від 25.11.2019 року витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання позивачем державного кордону України у період з 13.12.2017 року по 13.06.2018 року. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини через перебування у відрядженні за кордоном. Не заперечував, що позивач за період з 13.12.2017 року по 13.06.2018 року періодично перебував на території України, але вважав себе єдиним спадкоємцем після смерті батька, тому не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка не оформляла спадщину після смерті батька. Не знав, що мати отримала обов`язкову частку після його смерті, яку заповіла онукам. Позивач жодного разу в судове засідання не з`явився, посилаючись на перебування у відрядженні, але доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що позивач не надав жодного допустимого та належного доказу, який би свідчив про об`єктивну неможливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідачі, кожний окремо підтримали думку представника. Звернули увагу, що доказів перетинання позивачем кордону України не надано, тому весь час, навіть під час судового розгляду даної справи, позивач знаходиться вдома. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] - батько позивача за життя склав заповіт, посвідчений 24.07.2012 року секретарем Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за №246, яким заповів позивачу, крім іншого, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] заповів своїй онуці [PERSON] - відповідачу у справі. [INFO] [PERSON] помер, що слідує з Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.10.2012 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №127. 05.03.2013 року позивач звернувся до Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, яка посвідчена секретарем сільської ради, зареєстрована в реєстрі за №74. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за заявою позивача відкрита спадкова справа №61/2013 рік (№33478812 від 14.03.2013 року), але зі слів - спадщину він не оформляв. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.12.2017 року відділом ДРАЦС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ у Харківській області, актовий запис №114. Як вбачається із наданої завідувачем Валківської ДНК Харківської області [PERSON] інформації №1774/02.14 від 14.12.2018 року, після померлої [INFO] [PERSON] відкрита спадкова справа №45/2018 рік. Спадкоємцями, які прийняли спадщину, є онуки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] на підставі заповітів спадкодавця. Про прийняття спадщини вони подали до нотаріальної контори заяви, справжність підпису на яких засвідчена нотаріально. Будь-які інші заяви до Валківської ДНК станом на 14.12.2018 року не надходили. Позивач є спадкоємцем І черги за законом на підставі ст.1261 ЦК України. Однак, вказані заповіти щодо ј частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та щодо всього іншого майна на час відкриття спадщини є чинними, за життя не змінені і не скасовані спадкодавцем [PERSON] . Крім того, позивач був непрацездатним за віком сином спадкодавця на час відкриття спадщини і має право на обов`язкову частину у спадщині, яка складає Ѕ частину всього майна спадкодавця. За наявних в нотаріальній конторі відомостей спадщину матері позивач не приймав, проживав окремо від спадкодавця, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Суд визнає недопустимим доказом наданий представником позивача Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 31.01.2019 року про те, що на день смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю із сином [PERSON] , який не був зареєстрований за вказаною адресою, але фактично проживав, оскільки цей акт спростовується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 08.04.2019 року у справі №615/177/19, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту спільного проживання на день смерті зі спадкодавцем [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовлено повністю. Постановою Харківського апеляційного суду від 03.09.2019 року дане рішення суду залишено без змін. При цьому судами встановлено, що факт постійного місця проживання позивача з померлою на час її смерті не підтверджено належними та допустимими доказами, тому [PERSON] не можна вважати таким, що прийняв спадщину. За повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 06.12.2019 року, витребуваним на підставі ухвали суду від 25.11.2019 року, відомостей про перетинання державного кордону України у період з 13.12.2017 року по 13.06.2018 року громадянином України [PERSON] в базі даних не виявлено. Згідно наданої позивачем довідки ТОВ «Астіка», водій [PERSON] перебував у відрядженні на а/м DAF, д.н.з. [NUMBER] лише з 30.05.2018 року по 18.07.2018 року. Твердження представника позивача та наявність у паспорті громадянина України для виїзду за кордон відміток про надання візи в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України не можуть бути належними, допустимим та достатніми доказами, які б підтверджували факт перебування [PERSON] у відрядженні за кордоном. До того ж, представник позивача визнав, що позивач в спірний проміжок часу періодично перебував на території України та мав можливість звернутися до нотаріальної контори. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п.24 вказаної постанови особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п.3.5. гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; необізнаність особи про наявність спадкового майна; похилий вік; непрацездатність; незнання про існування заповіту; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі №6-1215цс16, згідно якого якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, зокрема, через юридичну необізнаність чи перебування у відрядженнях, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. За змістом постанови Верховного Суду № 592/9058/17-ц від 06.06.2018 року пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, в зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Одночасно пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed