Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

19 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 26 лютого 2000 року. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до квітня 2016 року. З цього часу сімя фактично розпалася у звязку з різними поглядами на життя. Посилаючись на те, що подальше спільне проживання не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дітей, позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с. 18). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 26 лютого 2000 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №10. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 5). Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 6-7). Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною розпаду сімї стало те, що сторони мають різні погляди на життя, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їхніх малолітніх дітей, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, [PERSON] (а. с. 17). Від стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 551 грн. 20 коп. позивачка відмовилася, про що подала відповідну заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved