Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

21 грудня 2019 року позивач АТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість у сумі 32549,74 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.02.2014 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» на підставі кредитного договору №GP-6069330 було видано кредит [PERSON] у сумі 7296,00 грн.. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «ПУМБ», внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», була передана заборгованість за кредитним договором відповідача. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк та має прострочену заборгованість, яка станом на 29.11.2019 складає 32 549,74 гривень. Заочним рішенням суду від 06 травня 2020 року позовні вимоги АТ «Перший Український міжнародний банк» задоволено частково (а.с.36-38). За заявою Відповідача [PERSON] в особі її представника - адвоката Балюри А.С. (а.с.45-50) ухвалою суду від 26 червня 2020 року вищевказане заочне рішення суду скасовано. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Позивачу двічі направлялась ухвала про скасування заочного рішення разом із заявою відповідача про перегляд заочного рішення за юридичною адресою зазначеною в позові. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «про вручення». Станом на 16.09.2020 року позивачем відзиву на заяву про перегляд заочного рішення не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, доводи, викладені в заяві про перегляд заочного рішення та відзиві на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено, що 18.02.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір №GP-6069330, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 7 296,00 гривень, з кінцевим терміном повернення - 18.02.2017 року (згідно графіку) (а.с.7-9). Згідно пропозиції укласти договір (оферта) № GP-6069330 від 18.02.2014 року [PERSON] подала пропозицію ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПрАТ «УАСК «АСК-ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, на умовах, зазначених в цій пропозиції, та у відповідності до чинних Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків Банку, які разом з Умовами є невід`ємною частиною цієї пропозиції, й чинних Правил добровільного страхування життя Страховика № 003.2 від 30.12.2003 року, укласти з ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції з метою рефінансування заборгованості шляхом її погашення кредитору в повному обсязі за рахунок коштів кредиту у сумах та за реквізитами, зазначеними у пунктах 2 цієї Пропозиції, сплати комісійної винагороди Банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п. 2.6. цієї Пропозиції, оплати ціни Договору страхування, що вказаний нижче, укласти з ним договір страхування на умовах, зазначених у ч. 3 цієї Пропозиції. Судом встановлено, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору та відповідач був ознайомлений з ними, про що свідчить його підпис на Пропозиції укласти договори (оферта) від 18.02.2014 року та на загальних умовах договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Як вказує позивач та не спростовує у відзиві на позовну заяву представник відповідача, позицію якого підтримав у своїй заяві сам відповідач, останній деякий час сплачував кредитні кошти, проте в повному обсязі зобов`язань з повернення кредиту не виконав, а тому утворилась заборгованість. В обґрунтування позову позивач посилався, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, тому станом на 29.11.2019 року утворилась заборгованість, яка становить 32548,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 6632,07 грн.; заборгованість за процентами - 1458,6 грн.; заборгованість за комісією - 4177 грн.; штрафні санкції - 20282,07 грн. Також позивач посилався, що направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: [ADDRESS] , тому вважає, що обов`язок щодо претензійної роботи виконаний належним чином (а.с.10). Проте незважаючи на все, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем надано копію паспорта відповідача, копію її анкети від 18.02.2014 року, копію пропозиції укласти договори (оферта) від 18.02.2014 року, копію Загальних умов договорів, відкриття та ведення рахунків, підписані відповідачем 18.02.2014 року, письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитним договором з копією списку поштових відправлень рекомендованих листів, довідку про стан заборгованості за кредитним договором станом, виписку з рахунку, копію витягу з ЄДРПОУ позивача та копію зі статуту позивача (витяг). Згідно п. 3.5. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, надання кредиту здійснюється не пізніше 3 робочих днів з дати акцепту Пропозиції Банком. Датою надання кредиту є дата списання коштів у розмірі суми кредиту з відповідного позичкового рахунку, відкритого позичальнику у Банку, та її перерахування (ініціація переказу) у відповідних частинах на відповідні рахунки. Так, випискою по особовому рахунку підтверджується надання 18.02.2014 року відповідачу кредитних коштів у передбаченому договором розмірі 7 296,00 грн. (а.с.14) Відповідач зобов`язався щомісячно погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунок Банку або поточний рахунок позичальника, відкритий для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості, вказаний у графіку платежів. (п. 5.1. та п. 6.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків) (а.с.8) Згідно виписки по особовому рахунку відповідача за період з 18.02.2014 року по 14.02.2016 року, остання здійснювала щомісячні платежі з порушенням умов договору щодо їх погашення щомісячними платежами протягом 36 місяців, проте не виплатила суму кредиту, у зв`язку з чим станом на 29 листопада 2019 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 6632,07 грн. Крім того, представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення не заперечує, а відповідач визнає, що останній платіж за кредитним договором № GP-6069330 від 18.02.2014 року було здійснено нею 21.07.2014 р. Представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, пославшись на те, що кредитний договір № GP-6069330 між відповідачем і ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено 18.02.2014 р. Строк останнього перерахування згідно графіку платежів вказаного договору - 18.01.2017 р. Останній платіж в рахунок виконання умов кредитного договору відповідач здійснила 24.04.2017, а позивач звернувся до суду 21.12.2019 р. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16. Щодо моменту припинення виконання позичальником зобов`язань за кредитом, як початковий момент перебігу позовної давності у справі, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року). Кінцевим строком повернення кредиту за договором № GP-6069330 від 18.02. 2014 року, й платежів до них, сторонами визначено 18.02.2017 року включно. Позивач звернуся в суд з позовом 21 грудня 2019 року, а тому станом на дату звернення із позовом до суду строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту в цілому не сплив. Заявлена позовна давність може бути застосована лише щодо позовних вимог про повернення щомісячних платежів, початок перебігу позовної давності за якими починається з моменту порушення строку погашення кожного чергового платежу. А тому клопотання про застосування позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом до задоволення не підлягає. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, врахувавши мету правочину, відносин між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, суд встановив на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, факт наявності між сторонами кредитних правовідносин. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 6632,07 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 1458,6 грн., то суд зазначає наступне. Договором визначено розмір процентної ставки у 15% річних. (а.с.7) Згідно п. 4.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти, розраховані, виходячи з процентної ставки вказаної у пропозиції, від неповерненої суми кредиту. Розрахунок процентів за кредитом здійснюється щоденно за фактичний строк користування Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. (п. 4.3. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків) З урахуванням заявленої вимоги про застосування строків позовної давності, строк сплати процентів обмежується трирічним строком до звернення в суд з вимогою та становить з 21 грудня 2016 року по 21 грудня 2019 року. Проте, суд враховує висновки, зроблені у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня строку дії договору (ст. 261 ЦК України). Оскільки строк кредитування було встановлено по 18.02.2017 року, тому проценти мають розраховуватись від простроченої суми зобов`язання 6632,07 грн., з урахуванням строку дії договору та строку позовної давності, тобто за період з 21 грудня 2016 року по 18 лютого 2017року. Таким чином, за період з 21 грудня 2016 року (початок періоду з урахуванням строку давності) по 18 лютого 2017року (дата закінчення строку дії договору) проценти за користування кредитом на суму заборгованості дорівнюють: 6 632,07 грн. (прострочена заборгованість) х 15 % : 365 днів (середня кількість днів у році) х 516 днів = 1406,36 грн. Отже, відсотки за користування кредитом, з урахуванням строку давності, будуть становити 1406,36 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача в користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 20282,07 грн., то суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] станом на 29.11.2019 року, має заборгованість в сумі 32 549,74 грн., з яких: 6632,07 грн. - заборгованість за кредитом, 1458,6 грн. - заборгованість по процентам, 4177грн. - заборгованість за комісією, 20282,07 грн. - штрафні санкції (а.с.12-13). Крім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту та відсотків, стягнути й інші складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, посилаючись на наявні між сторонами погоджені Загальні умови кредитування, відкриття та ведення рахунків (п. 6.2.), на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта). Однак в матеріалах справи відсутні вказані Загальні умови кредитування, що позбавляє суд можливості вирішити питання як про ознайомлення відповідача з ними, про що свідчитиме підпис [PERSON] як позичальника, так і питання обґрунтованості заявлених вимог в частині стягнення штрафів, оскільки ця сума є значною, порівняно з тілом кредиту. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зазначила, що оскільки у заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, то відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] АТ «ПУМБ» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. А отже враховуючи викладене, вимоги в частині стягнення штрафу в 20282,07 грн. задоволенню не підлягають. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача стосовно рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки жодних доказів в підтвердження зазначеного представником відповідача не було надано суду, як і не надано доказів спростовуючих необізданість відповідача про існування заборгованості перед банком відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] - 4177 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, то суд зазначає наступне. Згідно п. 4.3. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за обслуговування кредиту позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі, вказаному в пропозиції, від початкової суми кредиту, перерахованої банком згідно з цим розділом (база розрахунку комісії). У пропозиції укласти договір (оферта) від 18.02. 2014 року, яка разом із Загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, є невід`ємною частиною даного кредитного договору, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 1,82% (п.2.4), а розмір щомісячного платежу від загальної суми кредиту становить 385,58 щомісяця, яка має сплачуватись протягом 36 місяців. Згідно розрахунку банку заборгованість за комісією становить 4177 грн. Проте, обґрунтованим є посилання представника відповідача, що позивач надав позичальнику кредит на споживчі потреби, що також підтверджується п. 1 Пропозиції укласти договори (оферта) (а.с.8), тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну плату, а саме винагороду є незаконним, оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Крім того, суд зазначає, що Банком не визначено у Кредитному договорі, які саме послуги за комісію, так звану щомісячну винагороду, надаються клієнту. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Як наслідок, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії задоволенню не підлягають. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 8038,43 грн. Оскільки сторонами було належним чином укладено кредитний договір, який відповідачем підписаний, а отже останній ознайомлений з його істотними умовами, проте які не виконані в повному обсязі та у встановлений договором строк, а також з урахуванням строків позовної давності, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 8038,43 грн. (заборгованість за кредитом у розмірі 6632,07 грн. + заборгованість за простроченими відсотками 1406,36 грн.). З урахуванням вже виплаченої суми, до стягнення з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає заборгованість за кредитним договором GP-6069330 від 18.02.2014 року в розмірі 8038,43 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням зазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 474,40 грн. (8038,43 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1921,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 32549,74 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: partial