Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

20.03.2020 позивач звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначено, що за рішенням Міжгірського районного суду від 18.12.2012 р. по справі № 706/1505/12 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , шлюб між ними було розірвано, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1-4 з усіх видів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, передбаченого чинним законодавством, починаючи з 1009.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час у провадженні Міжгірського районного відділу ДВС знаходиться виконавче провадження № 36122347 щодо виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.12.2012 року по справі № 706/1505/12. 24.12.2019 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу було присвоєно ІІ групу інвалідності на строк до січня 2021 року. Висновок про умови і характер праці: протипоказана регулярна фізична праця. Рекомендовано лікування у кардіолога та продовження реабілітаційних заходів. В акті огляду МСЕК наведені рекомендовані ЛКК і МСЕК види та форми реабілітаційних заходів, які носять постійний характер. З грудня 2019 року позивачу призначена державна соціальна допомога як інваліду другої групи, розмір якої становить 1638,00 грн. на місяць. За таких обставин просить суд змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням суду з 1/4 частки всіх видів доходу позивача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, передбаченого чинним законодавством на тверду грошову суму в розмірі 409,50 грн. на місяць, що складає 1/4 частину від суми призначеної позивачу щомісячної державної допомоги, або зменшити розмір присуджених до стягнення з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина до розміру 1/5 частки доходів позивача без прив`язки до будь-якого відсоткового значення прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідно віку. Також позивач просить звільнити його повністю або хоча би частково від наявної станом на 20.03.2020 заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 2460,65 грн. у зв`язку з його важкою хворобою. 17.04.2020 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14.05.2020 відповідачем [PERSON] подано відзив на заявлений позов, де просить у задоволенні позову відмовити повністю, та подано клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 19.05.2020 ухвалою суду клопотання відповідача задоволено та призначено розгляд по справі за правила загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі повністю, та просить такі задоволити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] при розгляді справи позов заперечили повністю, просять відмовити у задоволенні позову з тих причини, що позивач отримує регулярний дохід у вигляді виплати соціальної допомоги, як інваліду ІІ групи, і тому за наявності у позивача регулярного доходу розмір аліментів може бути визначено у частці від доходу позивача і повинен складати не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вислухавши пояснення позивачки та його представника, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.12.2012 року по справі № 706/1505/12 між позивачем [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано та присуджено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, передбаченого чинним законом, починаючи з 10.09.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданої старшим державним виконавцем Міжгірського РВ ДВС від 20.03.2020 року заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 20.03.2020 року становить 2460,65грн., у зв`язку із чим суд вважає за доцільне звільнити позивача [PERSON] від сплати заборгованості, так як належними доказами в судовому засіданні доведено, що платник аліментів захворів і дана заборгованість виникла у період його лікування. У відповідності до вимог ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові та в поясненнях під час судового розгляду, посилався на те, що його доходів при сплаті аліментів на утримання не вистачає для нормального його існування, за станом здоров`я він не має змоги працювати, про що подав відповідні документи. Однак, позивач просить зменшити розмір аліментів присуджений за рішення Міжгірського районного суду від 18.12.2012 року до розміру 1/5 частини доходів позивача без прив`язки до будь-якого відсоткового значення прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, що є порушення вимог ч. 2 ст.. 182 СК України, де зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів на одну дитину не може бути менший ніж зазначено у ст.. 182 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги щодо зміни розміру та порядку стягнення аліментів за рішенням Міжгірського районного суду від 18.12.2012 року у справі № 706/1505/12 слід відмовити, оскільки зменшення розміру аліментів може призвести до погіршення рівня забезпечення життя дитини, необхідними для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також суд звертає увагу на те, що нормами СК України передбачено право лише одержувача аліментів звертатись з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави..

Outcome: partial