Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

21 листопада 2017 року Публічне Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» пред'явило дійсний позов, в обґрунтування позовних вимог якого зазначило, що 06 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке згодом перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №490075574, за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 27 012,03 дол США, зобов'язалась повернути його у визначений строк, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі,строк та на умовах, передбачених Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між ЗАт «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений Договір поруки, згідно якого поручитель зобов'язався за виконання позичальником взятих згідно кредитного договору №490075574 обов'язків. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконувала. На виконання умов Договору відповідачам була направлена вимога про досудове врегулювання спору, однак вона виконана не була. У зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань, станом на 18 жовтня 2017 року виникла заборгованість, яка становить 12 389,24 дол США та складається з: заборгованості за кредитом - 12 389,24 дол США; заборгованості за відсотками - 7118,60 дол США. Виниклу заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку, а також покласти на них судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання також не з'явились. Причини неявки суду не повідомили, про дату,час та місце судових засідань повідомлялись завчасно, належним чином, шляхом розміщення повідомлень про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» та сторінці Троїцького районного суду Луганської області. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. 06 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №490075574, за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 27 012,03 дол США на придбання транспортного засобу зі сплатою 14,99% річних та датою остаточного повернення кредиту строком до 06.06.2015 року (а.с.5). Згідно договору про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №490075574 від 02 червня 2010 року, сторони погодили, що остаточною датою повернення кредиту є 06 червня 2018 року (а.с.6). 06 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №490075574-ІІ, згідно умов якого поручитель поручився за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Боржник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники (а.с.12). У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зі змісту положень ч. 1 ст. 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 6.1 Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», який є невідємною частиною кредитного договору, сторони погодили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань з повернення кредиту за договором, зокрема, у випадку затримання сплати частини кредиту та /або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць. Відповідно до ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі №6-116-цс13, у разі прострочення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст..1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №490075574 від 06 червня 2008 року станом на 18 жовтня 2017 року [PERSON] має заборгованість, яка становить 19 507,84 доларів США та складається з: суми заборгованості по кредиту - 12 389,24 доларів США та заборгованості по відсоткам -7 118,60 доларів США (а.с.20-21). Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є Закон України «Про банки і Банківську діяльність» та Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Ці нормативно- правові акти можуть бути застосовані при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, штрафу. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №490075574 від 06 червня 2008 року в сумі 19 507,84 дол США (що еквівалентно 516 652,03 грн), яка складається з: заборгованості за кредитом - 12 389,24 дол США та 7 118,60 дол США - заборгованості по відсотках, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з [PERSON] як з солідарного боржника суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року, строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Як вбачається з Договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №490075574 від 06.06.2008 року, дата остаточного повернення кредиту продовжена до 06 червня 2018 року (а.с.13). Тобто, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду із позовними вимогами до поручителя, у зв'язку з чим позовні вимоги до [PERSON] як до солідарного поручителя також підлягають задовленню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат сду виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з оригіналом меморіального ордера №1134021 від 30 жовтня 2017 року при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 7 864,33 грн. Так як позовні вимоги задоволені повністю, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 7 864,33 грн, в рівних частках, з кожного по 3 932,17 (7 864,33/2 = 3 932,17 грн) На підставі викладеного, ст. 526, 553, 554, 559, 610-612,625,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved