Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

21.03.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 01.09.2006 року працює в ХДАУ, з 2013 року на посаді доцента кафедри генетики та розведення сільськогосподарських тварин з навантаженням на рівні 0,75 ставки. 12.11.2015 року позивача було ознайомлено з наказом від 23.09.2015 року № 600/3 щодо приведення численності науково-педагогічних працівників у відповідність до навчального навантаження на 2015-2016 н.р. та попереджено про зміну істотних умов праці, а саме встановлення зменшеного розміру ставки з 23.11.2015 року до 0,15 ставки. Оскільки він відмовився від роботи внаслідок зміни умов праці згідно наказу №782/3 від 28.12.2015 року його звільнено з 12.01.2016 року за п.6 ст.35 КЗпП України. Вважаючи наказ №782/3 від 28.12.2015 року та його звільнення незаконним, оскільки встановлення йому ставки -0,15 ставки приводить до розміру заробітної плати -570,90 грн., а відповідно ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата не може бути менше встановленого мінімуму, позивач звернувся з заявою до комісії з розгляду трудових спорів про скасування наказу № №782/3 від 28.12.2015 року. Проте, за результатами розгляду зазначеної заяви 08.02.2016 року зазначена комісія прийшла до висновку, що звільнення відбулося з законних підстав. Вважаючи рішення комісії незаконним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, просив поновити строк на оскарження рішення комісії по трудовим спорам ХДАУ від 08.02.2016 року, визнати зазначене рішення протиправним, скасувати наказ №782/3 від 28.12.2015 року, поновити його на роботі з попереднім навантаженням. Вимогу щодо поновлення строку на оскарження рішення комісії з трудових спорів обґрунтував тим, що його право було порушено 28.12.2015року, до комісії ним подано заяву у тримісячний строк з дня, коли дізнався про порушення свого права, 01.03.2016 року йому була вручена виписка з протоколу комісії №5 від 08.02.2016 року, а не копія з протоколу, тому він був позбавлений можливості звернутися своєчасно до суду за захистом своїх інтересів. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. В останнє судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлений про розгляд справи, позивач наполягав на розгляді справи у відсутність свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю, зазначив, що звільнення відбулося з законних підстав. Крім того, вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх інтересів, оскільки до компетенції КТС не входить розгляд трудових спорів за заявами працівників про поновлення на роботі, такі спори розглядаються безпосередньо судом, куди позивач і повинен був звернутися у разі незгоди з наказом про звільнення у місячний строк з дня отримання копії наказу або трудової книжки. З врахуванням того, що позивач отримав копію оскаржуваного наказу 29.12.2015 року, строк звернення до суду за захистом інтересі у позивача сплинув 29.01.2016 року, що є також підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначені позивачем підстави, за яких позивач порушив строки звернення до суду, не є поважними, оскільки звернення до КТС не є перешкодою для звернення до суду . Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи за участю зазначених осіб, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом від №186 від 03.08.2006 року [PERSON] був прийнятий на посаду доцента кафедри ветеринарної медицини Херсонського державного аграрного університету. Наказом від № 170-з від 31.08.2010 року позивача було переведено на посаду доцента кафедри генетики та розведення сільськогосподарських тварин Херсонського державного аграрного університету. Зазначена обставина підтверджується рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25.04.2015 року та поясненнями сторін в судовому засіданні (а.с.20-21). Відповідно до наказу відповідача від 12.06.2013 року №245/3 позивача було переведено зі 1,0 ставки доцента на 0,75 ставки з врахуванням згоди працівника від 23.08.2013 року ( а.с. 16). Наказом відповідача від 23.09.2015 року № 600/3 з метою приведення численності науково-педагогічних працівників у відповідність до навчального навантаження на 2015-2016 н.р. та на підставі вимог ст. 32 КЗпП України [PERSON] попереджено про зміну істотних умов праці, а саме встановлення зменшеного розміру ставки з 23.11.2015 року до 0,15 ставки. Також в наказі працівнику роз'яснено, що у разі незгоди працівника на продовження роботи з новими умовами праці трудові відносини будуть припинені згідно п.6 ст.36 КЗпП України. З зазначеним наказом позивач був ознайомлений 12.11.2015 року, у той же день отримав його копію, що вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні та його підпису на наказі. ( а.с. 73). Позивач не погодився на роботу з новими умовами праці та довів це до відома відповідача, що підтверджується як поясненнями сторін в судовому засіданні, так і заявами позивача до відповідача, комісії по трудовим спорам ХДАУ. Наказом відповідача №782/3 від 28.12.2015 року [PERSON] - доцента кафедри генетики та розвитку сільськогосподарських тварин ім. В.П. Коваленка звільнено з 12.01.2016 року у зв'язку з відмовою від роботи внаслідок зміни умов праці за п.6 ст.35 КЗпП України. Підстава: наказ від 23.09.2015 року № 600/3 ( а.с.74). Наказ від 23.09.2015 року № 600/3 на час винесення наказу про звільнення та звільнення позивача був чинним. Зазначену обставину сторони не оспорюють. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений та отримав його копію 29.12.2015 року. Зазначена обставина підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні та його підписом на наказі ( а.с.74). 15.01.2016 року [PERSON] звернувся з заявою до голови комісії з трудових спорів ХДАУ , в якій зазначив, що його наказом № 782/3 від 28.12.2015 року звільнено з 12.01.2016 року у зв'язку з відмовою від роботи внаслідок зміни умов праці. Вважаючи зазначений наказ незаконним та безпідставним, просив його скасувати ( а.с.14). Відповідно до протоколу засідання комісії з трудових спорів ХДАУ №5 від 08.02.2016 року, комісією розглянуто звернення [PERSON] з приводу його звільнення та прийнято рішення про те, що в діях адміністрації ХДАУ відсутнє порушення трудового законодавства, оскільки роботодавець за два місяці попередив працівника про зміну істотних умов праці та останній не погодившись на працю з новими умовами, був звільнений згідно п.6 ст.36 КЗпП України ( а.с.72). 09.02.2016 року позивачу листом голови КТС повідомлено про результати розгляду його заяви щодо звільнення. 22.02.2016 року позивач звернувся до комісії з заявою про надання йому копії протоколу засідання комісії та отримав її 01.03.2016 року ( а.с.13,18 ). Відповідно до вимог ст.ст. 221,224, 227,228 КЗпП України трудові спори розглядаються: комісіями по трудових спорах; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Комісія по трудових спорах є обов'язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, за винятком спорів, зазначених у статтях 222, 232 цього Кодексу. Як вбачається з п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо судами розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у ч.3 ст.221 і ст.222 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Пленум Верховного Суду України в п.п. 4,5 постанови №9 від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»( з наступними змінами) роз'яснив, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. У разі пропуску, передбачених ст. 233 КЗпП України строків звернення до суду за вирішенням трудового спору, суд з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує останній по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав, не аналізуючи в рішенні обґрунтованості вимог по суті. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Згідно ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до вимог ч.1 ст.235 КЗпП України поновлення на роботі працівника органом, який здійснює розгляд справи відбувається у разі звільнення його без законної підстави. Враховуючи, встановлені обставини справи, оскільки позивач був 12.11.2015 року ознайомлений з наказом про зміну істотних умов праці, йому було роз'яснено наслідки відмови, він відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, на момент винесення наказу про звільнення та звільнення позивача наказ від 23.09.2015 року щодо попереджнення про зміну істотних умов праці був чинним, суд вважає, що звільнення відповідача за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку згідно зі ст. 44 КЗпП України відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, а тому правові підстави для скасування наказу від №782/3 від 28.12.2015 року про звільнення позивача та поновлення його на роботі відсутні і в задоволенні зазначених позовних вимог необхідно відмовити за необґрунтованістю. Що стосується позовних вимог в частині оскарження рішення комісії по трудовим спорам щодо відмови у скасуванні наказу про звільнення, то суд вважає, необхідним відмовити і й цій частині позовних вимог, так як до компетенції комісії з трудових спорів не входить вирішення питання про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі працівника, а тому оскаржуване рішення комісії по трудовим спорам від 08.02.2016 року не має правових наслідків для позивача, відповідно відсутні підстави для визнання його протиправним. При необґрунтованості позовних вимог суд відмовляє в позові без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права.

Outcome: dismissed