Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

1.Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1.26 вересня 2018 року [PERSON] ( далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] ( далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: доньку Мілану, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і на період досягнення дітьми повноліття на її, [PERSON] користь. 1.2.Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживають та знаходяться на її утриманні малолітні донька Мілана, [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідач своїх зобовязань щодо належного утримання дітей не виконує, матеріальної допомоги не надає, що ставить її в надзвичайно скрутне матеріальне становище. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 1.3.В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки викладені в заяві до суду підтримав повністю. Просить суд постановити рішення стягнувши з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей: доньку Мілану, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і на період досягнення дітьми повноліття на користь [PERSON] користь. 1.4.2.2. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не зявився без поважних причин, що не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до статті 223 ЦПК. Звернувся до суду із заявою про визнання позову. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. Ухвалою судді від 30 травня 2018 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження справи за правилами ЦПК в редакції 15 грудня 2017 року та призначено до розгляду по суті з викликом сторін у відкритому судовому засiданнi. Суд під час судового розгляду справи здійснював повне фіксівання судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 2454, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БК № 255128 видане 11 вересня 2014 року ( а.с.7). В матеріалах справи інформація про розірвання шлюбу відсутня. В період сумісного проживання, у сторін 18.01.2015 року народилася донька Мілану, а 06.12.2016 року народився син [PERSON], в свідоцтві про народження яких серії 1-БК № 421677, 1-БК № 522705 відповідно ( а.с.8,9 ) батьком записано [PERSON]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Сезенківської сільської ради Баришівського району № 379, малолітні донька Мілана, [INFO] та син [PERSON], [INFO] проживають з [PERSON] позивачем по справі за адресою село Власівка вул. Космонавтів, буд.16 Баришівського району Київської області (а.с.11). V. Мотивація позиції суду. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180\~Сімейного кодексу\~України (далі СК) батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181\~СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б були підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення від їх сплати. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до статті 182\~СК Суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дітей; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -відсутність у платника непрацездатних батьків та наявність іншої дитини від першого шлюбу; -відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -також враховуються інші обставини, що мають істотне значення. 1.5.Сукупність приведених доказів, їх оцінка переконують суд про наявність підстав для стягнення з відповідача коштів на утримання малолітніх дітей: доньку Мілану, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і на період досягнення дітьми повноліття на користь [PERSON]. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2018 встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1762 грн., згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в перерахунку становить 704,80 грн. Враховуючи ту обставину, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн.80 коп. за розгляд справи в суді. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved