overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

20 липня 2015 року Пологівська міська рада Запорізької області звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з заявою, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, про визнання спадщини до майна померлої 11 жовтня 2011 року [PERSON] відумерлою. В обгрунтування обставин, викладених в заяві, зазначено, що за даними, які надійшли до міської ради, однокімнатна квартира [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 1996 року. 11 жовтня 2011 року [PERSON] померла, спадкоємців не має. З посиланням на ст.1277 ЦК України просять визнати спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], у вигляді однокімнатної квартири №34 загальною площею 32,6 кв.м, в тому числі житловою 17,2 кв.м, яка розташована у м.Пологи Запорізької області по вул.М.Горького, будинок №30, відумерлою і передати зазначену квартиру у власність до територіальної громади м.Пологи в особі Пологівської міської ради. У судовому засіданні представник заявника [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав заяву з зазначених підстав, просив її задовольнити. У судовому засіданні представник заінтересованої особи [PERSON], яка діє на підставі довіреності, не надавши по суті заяви заперечень, просила розглянути справу на розсуд суду. Суд, вислухав у судовому засіданні представників заявника і заінтересованої особи, дослідивши письмові докази у справі, дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла 11 жовтня 2011 року (а.с.4). На день смерті вона була власницею однокімнатної квартири [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 19 лютого 1996 року (а.с.3). За даними Пологівської державної нотаріальної контори протягом часу, який пройшов після смерті [PERSON], з заявою про прийняття спадщини за законом або за заповітом ніхто не звертався, спадкові справи не заводилися (а.с.13-14), тобто, до теперішнього часу право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], ні до кого не перейшло, а тому суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

20 липня 2015 року Скадовським районним судом Херсонської області розглянута справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Скадовська міська рада, про припинення права спільної часткової власності, відповідно до винесеного судом рішення позов задоволено. [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат у сумі 243,60 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає вирішенню питання про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Види судових витрат визначені у ст.79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, встановлених ст.ст.88, 89 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що рішенням Скадовського районного Херсонської області від 20.07.2015 задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Скадовська міська рада, про припинення права спільної часткової власності. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] до подачі позову до суду сплатила судовий збір у сумі 243,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] та винести додаткове рішення у справі, оскільки у рішенні суду від 20.07.2015 питання про розподіл судових витрат не вирішено. Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено солідарне стягнення судових витрат, судовий збір у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

20 липня 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою. Посилався на те, що 01.03.2001 р. отримав [PERSON] акт на право приватної власності на землю, але в ньому невірно записано його прізвище, тобто замість «Залевський» вказано «Залєвський», що позбавляє його права користуватися, володіти і розпоряджатися цією земельною ділянкою. Просив встановити факт належності йому цього правовстановлюючого документу. В судове засідання заявник не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а справу розглядати за його відсутності. Заінтересована особа (Центр надання адміністративних послуг) будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання представника не надіслали. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 1 березня 2001 р. на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Новоодеської районної ради Миколаївської області № 11 від 25 січня 2001 р. видано [PERSON] [PERSON] акт на право приватної власності на землю, а саме, на земельну ділянку площею 8,76 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоодеської районної ради Миколаївської області. Проте, з документу, що посвідчує особу заявника, тобто паспорта видно, що його прізвище «[PERSON], а не «Залєвський», як записано у [PERSON] акті, тобто замість літери «е», записана літера «є». Аналізуючи правовстановлюючий документ на право приватної власності на вищезгадану земельну ділянку та документ, що посвідчує особу заявника суд дійшов висновку, що у документі, який посвідчує право власності на земельну ділянку у прізвищі власника допущено вищевказану помилку, що є невірним. За таких обставин суд визнає той факт, що спірний [PERSON] акт на право приватної власності на землю належить [PERSON], а вказаними розбіжностями у вищезгаданому правовстановлюючому документі порушується право заявника на користування, володіння та розпорядження цією земельною ділянкою в установленому законом порядку, яке підлягає відновленню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

20 липня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17.10.2013 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 3 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобов'язання по Договору не виконує. Станом на 31.05.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 25 584,76 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин двічі, 01.08.2016 р. і 11.08.2016 р. не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2013 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 3 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Судом встановлено, що боржник свої зобов'язання по договору не виконує. Станом на 31 травня 2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала - 25 584,76 грн, з яких: - заборгованість за кредитом - 2 988,67 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом - 17 851,58 грн; -заборгованість за пенею та комісією - 2 950 грн; -штраф (процентна складова) - 1 194,51 грн; -штраф (фіксована сума) - 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не з'явився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави для його стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] (далі - позивач), звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття посилаючись на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. Він не надає кошти на утримання дитини, на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо, тому вона подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але звернулаcя до суду із завою, в якій просила розглянути справу без її участі. Вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити. (а.с.11). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, натомість звернувся до суду із завою, в якій просить розглянути справу без його участі. Вимоги позивача визнає і не заперечує проти стягнення аліментів.(а.с.12). Зважаючи на те, що сторони по справі не зявились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] (далі - позивач), звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. Він не надає кошти на утримання дитини, на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо, тому вона подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але звернулаcя до суду із завою, в якій просила розглянути справу без її участі. Вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити (а.с.15). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але звернувся до суду із завою, в якій просить розглянути справу без його участі. Вимоги позивача визнає і не заперечує проти стягнення аліментів (а.с.14). Зважаючи на те, що сторони по справі не зявились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою суду від 04 серпня 2016 року (а.с.29) сторонам було надано строк на примирення. Сторони в судове засідання не з'явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. При цьому, сторонам ухвалою суду від 04 серпня 2016 року (а.с.29) було надано строк на примирення, після закінчення якого сторони не виявили бажання поновити спільне життя. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище - « [PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що 8 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб позивача і відповідача, актовий запис № 77. Від даного шлюбу у них дітей немає. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, в сім'ї систематично почали виникати конфлікти, не збереглася взаємоповага та любов. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить його інтересам, тому просить суд позов задовольнити і шлюб розірвати. В дане судове засідання позивач не з'явився, до суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, просила шлюб розірвати. Заслухавши пояснення відповідача, проаналізувавши обставини справи та представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 8 жовтня 2011 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 77, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 4). Від даного шлюбу у них дітей немає. Спільне подружнє життя сторін не склалося, в сім'ї систематично почали виникати конфлікти, не збереглася взаємоповага та любов, вони на даний час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] На підставі статей 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 11 вересня 2009 року виконавчим комітетом Камянської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Через втрату взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, сімейні стосунки припинені у 2011 році. Просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Позивач та відповідачка в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивач повністю підтримує позовні вимоги; відповідачка позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 вересня 2009 року виконавчим комітетом Камянської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис за № 05. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 126441. Причинами розпаду сімї стала втрата взаєморозуміння, подружні стосунки фактично припинені. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved