Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

20 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), розміром 6,89 умовних кадастрових гектари, розташованої на території Григорівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Проте державний нотаріус Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку. Позивач посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а також оформити спадщину не має можливості, просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень не надав, позов визнав. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Як передбачено ч.1 ст. 1261 ЦК України, упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] померла 05 листопада 2000 року, що підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №264577, виданого 06 листопада 2000 року Григорівською сільською радою Барвінківського району Харківської області (а.с.7). Матеріалами справи встановлено, що померла [PERSON] є матірю позивача [PERSON] (а.с.11-15). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай). З наданої заступником начальника Відділу у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області копії запису з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» №241 вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай), розміром 6,89 умовних кадастрових гектари, на підставі рішення Барвінківської районної державної адміністрації від 17 вересня 1996 року №617. Судом достовірно встановлено, що право на земельну частку (пай) належало спадкодавцю, але документ, що підтверджував його право, втрачено, тому вказана спадщина все рівно є предметом спадкування після смерті [PERSON] в зв'язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина визначається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину або не здійснив його державної реєстрації. Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з належного їй права, яку в силу вимог ст. 1268 ЦК України прийняв позивач по справі, оскільки на момент смерті була зареєстрована разом з померлою, що вбачається з довідки №572, наданої 28 липня 2017 року головою Григорівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с.90. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що покійна [PERSON] мала право на земельну частку (пай), яку після його смерті успадкувала позивач, однак не змогла оформити нотаріально у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1258, 1261, 1268, 1270, 1296-1299 ЦК України, ст. ст. 79, 81 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved