Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Представниця Балагурак В.В. в інтересах довірителя АТ КБ «Приват Банк» звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів кредитну заборгованість в розмірі 14 436 грн. 44 коп. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до укладеного договору б/н від 30 листопада 2018 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 5000,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі визначеній в договорі, однак останній свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилася загальна заборгованість за кредитом у сумі 14 436 грн. 44 коп. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями померлого є [PERSON] та [PERSON] , які на момент смерті постійно проживали разом із спадкодавцем, тому вважаються такими, що прийняли спадщину. 26 серпня 2020 року до Галицької державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора та 08 вересня 2020 року отримано відповідь про те, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 07 квітня 2021 року до спадкоємців померлого позичальника було направлено лист-претензію з вимогою погашення заборгованості за кредитним договором, однак ніяких дій з боку [PERSON] та [PERSON] , не було вчинено. Просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі. Представник позивача та відповідачі в судове засідання призначене 17 листопада 2021 року не з`явилися, в силу пункту 4, абзацу 2 пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України такі належно повідомлені про час та місце розгляду справи. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина 1 статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 дав судам роз`яснення, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 листопада 2018 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Бурштинської міської ради Івано-Франківської області. [PERSON] має заборгованість перед кредитором в сумі 14 436 грн. 44 коп. 26 серпня 2020 року позивачем направлено претензію кредитора до Галицької державної нотаріальної контори. За повідомленням завідуючої Галицької державної нотаріальної контори від 02 вересня 2020 року № 585/02-14 встановлено, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 07 квітня 2021 року поштовим зв`язком банк направив лист-претензію спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] , про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 14 436 грн. 44 коп. 3.Норми матеріального права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконання зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. При порушені зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У статтях 610, 611, 612 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як передбачено частиною 1 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини. За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до частини 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, у силу статтей 1281, 1282 ЦК зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, факту наявності та розміру спадкового майна. Як роз`яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. Обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору між кредитором, спадкоємцем і поручителем про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: прийняття спадкоємцями спадщини; наявність та розмір спадкового майна; згода поручителя відповідати перед кредитором за будь-якого нового боржника; невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором; пред`явлення позову до поручителя в межах строку, визначеного законодавством (ст.1281 ЦК). В позовній заяві Банк посилається на те, що із спадкоємця належить стягнути борг спадкодавця одноразовим платежем згідно частини 2 статті 1282 ЦК України. На розгляд першої судової палати КЦС ВС було передано справу № 645/3265/13-ц (касаційне провадження № 61-5552свп18), оскільки колегія суддів № 2 вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі іншої колегії суддів № 1 з цієї ж судової палати. Справа розглянута 25 квітня 2018 року. Підставою передачі справи на розгляд палати для забезпечення єдності судової практики стало застосування положень статті 1282 ЦК України, згідно з якою спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Предметом узгодження правової позиції стало те, чи є звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємців про стягнення заборгованості за договорами кредиту належним способом захисту порушеного права кредитора, чи задоволення вимоги кредитора до спадкоємців шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку, а судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно, яке було передане їм у натурі. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи те, що позивачем не надано доказів стосовно наявності спадкового майна та його вартості, в межах якої може бути стягнуто заборгованість, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. Враховуючи наведене, статті 526, 527, 530, 533, 599, 608, 610, 611, 612, 625, 1216, 1218, 1219, 1220, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed