Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

20.03.2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 19.03.2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 32 500 дол. США, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов зазначеного вище договору, [PERSON] та [PERSON] зобов»язалися повернути [PERSON] позичені кошти не пізніше 19.03.2011 року у певному порядку та у визначені договором строки, а саме, не пізніше: 19.02.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.03.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.04.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.05.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.06.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.07.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.08.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.09.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.10.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.11.2011 року - 625, 00 дол. США, 19.12.2011 року - 625, 00 дол. США, 19.01.2011 року - 625, 00 дол. США, 19.02.2011 року - 625, 00 дол. США, 19.03.2011 року - 625, 00 дол. США. Але свої зобов»язання позичальники виконали частково, повернули тільки 2 500, 00 дол. США. 21.12.2010 року [PERSON] звернувся до [PERSON] та [PERSON] з вимогою про усунення порушень договору, виконання зобов»язань у тридцяти денний термін та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку не виконання вимоги. Однак, зазначена вимога [PERSON] та [PERSON] залишена без виконання. 09.07.2012 року між [PERSON] в особі його представника та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1542. 16.07.2012 року представником первісного кредитора на адресу [PERSON] та [PERSON] було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов»язанні, яке отримано ними 23.07.2012 року. Однак, ніяких дій з боку відповідачів не було здійснено. У зв»язку з чим, 04.10.2012 року на адресу кожного з них були направлені повторні повідомлення. Відповідно до умов укладеного 09.07.2012 року між [PERSON] в особі його представника та [PERSON] договору про відступлення права вимоги (цесії), первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв за договором позики від 19.03.2010 року усі права вимоги, в тому числі, про повернення позичених коштів, про сплату процентів за весь час користування позиченими коштами, про сплату трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу, про сплату неустойки у зв»язку з невиконанням зобов»язань у визначені договором строки. 13.11.2012 року ним було направлено повідомлення про усунення порушеного основного зобов»язання за договором позики від 19.03.2010 року у тридцяти денний термін. Однак листи не отримані, а зобов»язання не виконане. Зважаючи на зазначене вище, просить стягнути з відповідачів неповернуту позику в розмірі 30 000, 00 дол. США., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 9 192, 00 дол. США, що розраховані на рівні встановленої Національним банком України облікової ставки, три проценти річних у розмірі 2 718, 00 дол. США, а всього 41 910, 00 дол. США, що на день розрахунку еквівалентно 387 073, 64 грн. Крім того, на виконання п. 4 договору позики від 19.03.2010 року, відповідно до якого у разі прострочення виконання зобов»язань, позичальники несуть відповідальність у вигляді сплати неустойки у розмірі 4 000, 00 грн. за кожен день прострочення, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] неустойка у розмірі 5 388 000, 00 грн. у зв»язку з простроченням останніми своїх зобов»язань за 1 347 днів, а саме за період з 03.07.2010 року і на момент звернення в суд з позовом. Всього за договором позики від 19.03.2010 року просив стягнути з відповідачів солідарно 5 775 073, 64 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що з позичених коштів позичальниками повернуто було тільки 2 500, 00 дол. США. З підстав невиконання відповідачами зобов»язань за договором позики, просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку неповернуту суму позики в розмірі 30 000, 00 дол. США., а також проценти за користування грошовими коштами у розмірі 9 192, 00 дол. США, що розраховані на рівні встановленої Національним банком України облікової ставки, три проценти річних у розмірі 2 718, 00 дол. США, а всього 41 910, 00 дол. США, визначивши суму до стягнення у національній валюті з урахуванням даних про офіційний курс долара США станом на час ухвалення рішення, що на день розрахунку еквівалентно 387 073, 64 грн. З підстав порушення відповідачем строків виконання зобов»язань щодо повернення позики, просив стягнути з відповідачів неустойку у розмірі 5 388 000, 00 грн.. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що не заперечує з приводу отримання ним грошових коштів за договором позики, та повернення позики в сумі 2 500, 00 дол. США. Решту позики ним не було повернуто позичальнику. Також зазначив, що не погоджується з заміною кредитора, оскільки повертав кошти [PERSON], а потім його брату. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у своїх запереченнях посилався на те, що, оскільки позикодавець 21.12.2010 року направив боржникам вимогу про усунення порушень із зазначенням стислого змісту порушених зобов»язань, вимогу про виконання порушеного зобов»язання у тридцяти денний строк та попередження про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, зазначений лист надійшов до поштового відділення відповідачів 25.12.2010 року, а з урахування умов договору позики від 19.03.2010 року, а саме на шостий день вимога вважається врученою, то 31.12.2010 року листи вважаються такими, що вручені. За змістом зазначеної вимоги, відповідачі повинні були виконати вимоги у тридцяти денний строк, отже до 31.01.2011 року. Саме із зазначеної дати у позивача виникло право на звернення до суду з позовом за захистом порушеного права та почався перебіг строку позовної давності. Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся в суд з позовом 11.03.2013 року, після закінчення трирічного строку позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, застосувавши строки позовної давності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні відсутня, направила на адресу суду клопотання про закінчення розгляду справи за її відсутності, просила у задоволенні позову відмовити, застосувавши строки позовної давності. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19.03.2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №476 (а.с.12). Відповідно до умов зазначеного вище договору, позикодавець [PERSON] передав у власність позичальників [PERSON], [PERSON], а останні прийняли валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 32 500, 00 дол. США, які зобов»язалися повернути позикодавцю в порядку та у строки визначені договором, не пізніше: 19.02.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.03.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.04.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.05.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.06.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.07.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.08.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.09.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.10.2010 року - 625, 00 дол. США, 19.11.2011 року - 625, 00 дол. США, 19.12.2011 року - 625, 00 дол. США, 19.01.2011 року - 625, 00 дол. США, 19.02.2011 року - 625, 00 дол. США, 19.03.2011 року - 625, 00 дол. США. Позичальники мають право як дострокового виконання своїх зобов»язань так і в більших частках. Позикодавець має право дострокового витребування всієї неповернутої суми цієї позики - при простроченні позичальниками повернення будь-якого з поточних платежів більш ніж на чотирнадцять днів. Позичальники погодилися з тим, що будь-яка кореспонденція на їх ім»я має надсилатися на адресу реєстрації позичальників, вказану в цьому договорі. Така кореспонденція має вважатися отриманою ними або кожним з них окремо, через п»ять днів з моменту її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою. За прострочення виконання своїх зобов»язань позичальники повинні сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі чотирьох тисяч грн. за кожний день прострочення. Сторони в судовому засіданні визнали, що на виконання умов зазначеного вище договору позики, позичальники повернули позикодавцю 2 500, 00 дол. США. За даними наданих суду, представником позивача, розписок про передачу валютних цінностей, останнє виконання позичальниками зобов»язань за договором позики мало місце 18.08.2010 року (а.с.134-137). Відповідно до статтей 1046, 1049, 1050, ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості. такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 21.12.2010 року позикодавець [PERSON] звертався до позичальників [PERSON] та [PERSON] з вимогою про усунення порушень договору, виконання зобов»язань у тридцятиденний термін та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку не виконання вимоги. За даними зворотнього повідомлення, зазначена вимога була повернута 27.01.2011 року з відміткою поштового відділу зв»язку про причини повернення - за закінченням терміну зберігання. (а.с.13-15). 09.07.2012 року між [PERSON] в особі його представника та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1542 (а.с.17). Відповідно до предмету зазначеного вище договору про відступлення права вимоги (цесії), первісний кредитор (цедент) передає, а новий кредитор (цесіонарій) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові (цеденту), і стає кредитором (позикодавцем) за договором позики (основний договір), укладеним між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За цим же договором про відступлення права вимоги (цесії), до нового кредитора (цесіонарія) переходять права первісного кредитора (цедента) в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав. Згідно з відступленням права вимоги за цим договором новий кредитор (цесіонарій) сплачує первісному кредитору (цементу) винагороду у розмірі 259 025, 00 грн., що є еквівалентом суми у розмірі 32 500, 00 дол. США. Договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов»язань. 16.07. та 04.10.2012 року представником первісного кредитора [PERSON] на адресу [PERSON] та [PERSON] було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов»язанні, перше з яких було отримано останніми 23.07.2012 року, а друге повернуто без вручення (а.с.18-31). За правилами статтей 512,514,516,518 ЦК України: кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов»язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.; до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.; заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.; боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов»язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. 13.11.2012 року представником нового кредитора [PERSON] було направлено [PERSON] та [PERSON] вимогу про усунення порушення основного зобов»язання за договором позики від 19.03.2010 року у тридцятиденний термін, яке було повернуто у зв»язку з неможливістю вручення (а.с. 31-44). Звертаючись в суд з позовом, [PERSON] просить суд стягнути з відповідачів у примусовому порядку неповернуту частину боргу в розмірі 30 000, 00 дол. США., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 9 192, 00 дол. США, що розраховані на рівні встановленої Національним банком України облікової ставки, три проценти річних у розмірі 2 718, 00 дол. США, а всього 41 910, 00 дол. США, а також з підстав прострочення виконання зобов»язань, неустойку за 1 347 днів у розмірі 5 388 000, 00 грн.. Відповідач [PERSON] та [PERSON], а також представники останнього, невиконання [PERSON] та [PERSON] зобов»язань за договором позики визнали, однак при вирішенні заявлених вимог просили застосувати строки позовної давності з тих підстав, що 21.12.2010 року позичальник скористався своїм правом вимоги щодо виконання позичальниками порушених зобов»язань у тридцятиденний строк та попередив про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Строк виконання зобов»язань відповідно до зазначеної вимоги настав 31.01.2011 року, однак в суд з позовом позивач звернувся тільки 20.03.2014 року після спливу трьохрічного строку. Відповідно до ст.ст. 256,257,258,261,267 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, за умовами договору, з приводу якого заявлено спір, позичальники зобов»язалися здійснювати повернення кредиту частинами, сплачуючи поточні платежі не пізніше 19 числа кожного місяця з лютого 2010 року по лютий 2011 року в розмірі по 625, 00 дол.США, а остаточне повернення позики вчинити не пізніше 19 березня 2011 року, сплативши 25 625, 00 дол. США. Відтак, приймаючи до уваги, загальне правило щодо перебігу позовної давності зі спливом строку виконання, а також те, що умовами договору позики встановлено окремі самостійні зобов»язання, щодо обов»язку позичальників повернути позику частинами, то право позичальника вважається порушеним з моменту недотримання відповідачами строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності при вирішенні заявленого спору, необхідно застосувати положення ст. 267 ЦК України щодо кожного окремого платежу, а до вимог щодо стягнення пені, положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Наразі, заявлене відповідачами та представниками відповідача [PERSON] клопотання про застосування строків позовної давності підлягає застосуванню судом при вирішенні заявленого спору тільки щодо щомісячних платежів, які позичальники мали обов»язок сплатити до 19 лютого 2011року, оскільки в суд з позовом про стягнення боргу за договором позики позикодавець звернувся тільки 11.03.2014 року. Що ж стосується повернення позики, що мало бути вчинене позичальниками не пізніше 19 березня 2011 року в розмірі 25 625, 00 дол. США, то до цього платежу не може бути застосовано правило про застосування строків позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 25 625, 00 дол., що відповідно до офіційного курсу гривні щодо долара США, затвердженого НБ України станом на 19.12.2014 року відповідає 403 850, 00 грн. підлягають задоволенню судом. Відповідно до правил ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Умовами договору позики, з приводу якого заявлено спір, не передбачено обов»язку позичальників сплачувати позикодавцю проценти за користування позикою та не визначено їх розміру, однак позивач просить стягнути з відповідачів проценти, розмір яких визначив відповідно до даних про облікову ставку НБ України у відповідному періоді користування позикою, а саме з 19.03.2010 року по 11.03.2014 року. З огляду на висновки суду про задоволення позовних вимог у частині повернення позики в розмірі 25 625, 00 дол. США, відповідно розмір процентів за користування позикою визначається судом самостійно з застосуванням даних про облікову ставку НБУ, зазначених у розрахунку позивача, які не заперечувалися відповідачами. Розмір відсотків за користування позичальниками позикою в розмірі 25 625, 00 дол. США за час користування з 19.03.2010 року по 11.03.2014 року складає 7 806, 00 дол. США, який визначено судом у наступному порядку: з 19.03. по 08.06.2010 року період користування 81 день, облікова ставка 10,25%. 25 625,00 х 10,25% : 100% : 365 х81 = 583,00; з 08.06. по 08.07.2010 року період користування 30 днів, облікова ставка 09,50%. 25 625,00 х 09,50% : 100% : 365 х 30 = 200, 00; з 08.07. по 10.08.2010 року період користування 33 дні, облікова ставка 08,50. 25 625,00 х 08,50% : 100% : 365 х 33 = 197,00; з 10.08.2010 року по 23.03.2012 року, період користування 591 день, облікова ставка 07,75. 25 625,00 х 07,75% : 100% : 365 х 591 = 3 215,00; з 23.03.2012 року по 10.06.2013 року період користування 444 дні, облікова ставка 07,50. 25 625,00 х 07,50% : 100% : 365 х 444 = 2 338,00; з 10.06. по 13.08.2013 року період користування 64 дні, облікова ставка 07,00. 25 625,00 х 07,00% : 100% : 365 х 64 = 314,00; з 13.08.2013 року по 11.03.2014 року період користування 210 днів, облікова ставка 06,50. 25 625,00 х 06,50% : 100% : 365 х 210 = 958, 00. (загальна сума 583, 00 + 200,00 + 197,00 + 3 215, 00 + 2 338, 00 + 315,00 + 958, 00 = 7 806, 00 .) 7 806, 00 дол. США. Положенням частини 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Правилами статтей 625,549 ЦК України: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Між тим, статтями 610,611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).; у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як видно зі змісту пункту 4 договору позики, укладеного сторонами у справі, за прострочення виконання своїх зобов»язань позичальники повинні сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі чотирьох тисяч гривень за кожен день прострочення. Приймаючи до уваги, що умовами договору з приводу якого заявлено позивачем спір передбачено відповідальність за прострочення виконання своїх зобов»язань, відповідно заявлені позивачем вимоги з підстав прострочення виконання зобов»язання стягнення з позичальників трьох процентів річних та пені підлягають задоволенню тільки в частині стягнення пені, що є цивільно-правовою відповідальністю, яка передбачена умовами договору. З урахуванням спеціальних строків позовної давності, позивач має право на отримання від відповідачів пені за один рік, що передував його зверненню в суд з позовом, а саме з 11.03.2013 року і по 11.03.2014 року, оскільки представник не збільшував ціну позову за час перебування справи у провадженні суду. Належний до стягнення розмір пені за один рік складає (4 000, 00 х 365 = 1 460 000, 00) 1 460 000, 00 грн. Предметом договору позики, з приводу якого заявлено спір визначено позику в іноземній валюті - долар США. Відповідно до правил ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. За даними Національного банку України, з 14 00. 19.12.2014 року офіційний курс гривні щодо 100 доларів США еквівалентний 1 576.9370 грн. (а.с.133). Відтак, належний до стягнення з відповідачів розмір неповернутої позики 25 625 дол. США є еквівалентним 403 850, 00 грн. у національній валюті, а розмір процентів, який належить до стягнення відповідно до ст. 1048 ЦК України 7 806, 00 дол.США є еквівалентним до національної валюти у розмірі 123 022, 56 грн. Визначений розмір пені з підстав прострочення виконання зобов»язань складає - 1 460 000, 00 грн., яка значно перевищує суму боргу 403 850, 00 грн., що є збитком у зв»язку з невиконанням позичальниками зобов»язань за договором щодо прострочення строку повернення позики. Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків , та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на те, що визначений розмір пені 1 460 000, 00 грн., що належить до стягнення на користь позивача значно перевищує суму неповернутої позики у розмірі 25 625, 00 дол. США, розмір якої в національній валюті складає 403 850, 00 грн., а тому на виконання вимог ч. 3 ст. 551 ЦУ України суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до розміру неповернутої позики. Отже, на задоволення заявлених позовних вимог, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню у примусовому порядку неповернута сума позики в розмірі 403 850, 00 грн., проценти від суми позики в розмірі 123 022, 56 грн., пеня у розмірі 403 850, 00 грн., що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 930 722, 56 грн. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачами у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України у розмірі 3 654, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial