Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

21 січня 2013 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ «ПУМБ» з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №6769624 від 29.08.2008 року в сумі 59 539,29 доларів США та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу [PERSON], та стягнути з відповідачів судові витрати. В подальшому позивач збільшував позовні вимоги, та в остаточній редакції від 30.04.2015 року просив суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 6769624 від 29.08.2008 року в загальному розмірі 66 066,23 доларів США та 405 303,94 грн. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за основною сумою кредиту за кредитним договором № 6769624 від 29.08.2008 року в загальному розмірі 39 294,27 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - будівлю, реєстраційний номер 5338312, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29.08.2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] було укладено кредитний договір №6769624, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 40 000 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та строки, визначені кредитним договором. 30.03.2009 року, 28.09.2009 року та 26.03.2010 між сторонами було укладено додаткові угоди до кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем було укладено Договір іпотеки, за яким [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно: будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача вказує, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, з систематично порушує умови договору щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати нарахованих відсотків, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 22.04.2015 року складає 66 066,23 доларів США та 405 303,94 грн. У зв'язку з викладеним, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. 03 квітня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], Шостої ХДНК, ПАТ «ПУМБ», треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Приватна фірма «Харківське агентство нерухомості» про розірвання договору іпотеки, в якому просив суд розірвати Договір іпотеки №6769755 від 29.08.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ», а також стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 29.08.2008 року між ним та ПАТ «ПУМБ» було укладено Договір іпотеки №6769755. [PERSON] зазначає, що в Договорі іпотеки невірно зазначена житлова площа предмета іпотеки, він не був присутній під час підписання кредитного договору, та був змушений підписати Договір іпотеки через боргову залежність від [PERSON] Крім того, [PERSON] зазначає, що додатковими договорами, укладеними до кредитного договору, збільшувалися процентні ставки на що він згоди не надавав, та договором іпотеки не передбачена його відповідальність у випадку збільшення обсягу відповідальності боржника [PERSON] Також, позивач посилається на те, що оцінка майна проведена з порушенням законодавства України та є необ'єктивною, чим порушено його права. Таким чином, [PERSON] вважає, що Договір іпотеки має бути розірвано на підставі ст. 652 ЦК України, у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. У зв'язку з викладеним, позивач [PERSON] і звернувся до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.10.2015 року цивільну справу №639/3217/15-ц (провадження №2/639/1216/15) за позовом [PERSON] до [PERSON], Шостої Харківської державної нотаріальної контори, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Приватна фірма «Харківське агентство нерухомості» про розірвання договору іпотеки №6769755 від 29.08.2008 року було об'єднано в одне провадження із цивільною справою №639/395/13-ц (провадження №2/639/35/15) за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 22.07.2015 року, в судовому засіданні заявлений ПАТ «ПУМБ» позов підтримала в повному обсязі, просила суду його задовольнити, натомість заперечувала проти позову [PERSON], та просила суд відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON], та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 07.11.2014 року, в судовому засіданні проти позовних вимог ПАТ «ПУМБ» заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні, позовні вимоги [PERSON] визнали. Під час судових дебатів [PERSON] залишила залу судового засідання. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 21.01.2015 року, в судовому засіданні проти повних вимог ПАТ «ПУМБ» також заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні, при цьому підтримали позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору іпотеки, які просили суд задовольнити. Інші особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданнібуло встановлено, що 29 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір №6769624, відповідно до умов якого, банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США, а позичальник зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені договором. (т. 1 а.с. 7-12) Кредит надається позичальникові строком до 28.08.2023 року. (п. 1.4 Договору) Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку №22034810342604 в Відділенні №5 філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Харкові, який відкривається для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим Договором, на картковий рахунок позичальника [NUMBER], відкритий у валюті кредиту в Відділенні №5 філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Харкові. (п. 2.3.2 кредитного договору) Згідно меморіального ордеру №489801999 від 29.08.2008 року грошові кошти в сумі 40 000 доларів США були перераховані на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER], відкритий у валюті кредиту в Відділенні №5 філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Харкові. (т. 1 а.с. 19) Отже банк виконав свої зобов'язання в частині надання суми кредиту [PERSON] За користування кредитом [PERSON] зобов'язалась сплачувати банку проценти за ставкою, зазначеною в п. 1.3 Договору, в порядку та на умовах, обумовлених п. 3.1.2 та 3.1.3 цього Договору, а у випадку порушення зобов'язання з повернення кредиту - за ставкою та на умовах, зазначених в п. 3.1.4 Договору. (п. 3.1.1 Кредитного договору) Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, процентна ставка за кредитом становить 13,99% річних. Розмір процентної ставки неодноразово змінювався на підставі додаткових угод, а саме: на підставі Додаткової угоди №7497518 від 20.03.2009 року на період з 28.03.2009 року по 28.09.2009 року процентна ставка встановлювалась у розмірі 8,00% річних, а з 29.09.2009 року - 14,63% річних; на підставі Додаткової угоди №8104325 від 28.09.2009 року на період з 28.09.2009 року по 27.03.2010 року процентна ставка встановлювалась у розмірі 8,01% річних, а з 29.09.2009 року - 15,37% річних; на підставі Додаткової угоди №8893696 від 26.03.2010 року на період з 28.03.2010 року по 27.07.2010 року процентна ставка встановлювалась у розмірі 8,03% річних, а з 28.07.2010 року - 15,93% річних. (т. 1 а.с. 13-18) З приводу збільшення розміру процентної ставки суд зазначає, що таке збільшення відбувалося шляхом внесення змін до Кредитного договору на підставі п. 6.9 Кредитного договору, а не шляхом збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому п. 3.1.5 Кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п. 3.2 Кредитного договору, відповідач [PERSON] зобов'язалась здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, закріплених в Додатку №1, який є невід'ємною частиною Договору. Графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в редакції Додаткової угоди №8893696 від 26.03.2010 року передбачено, що за період з 28.02.2010 року по 27.03.2010 року розмір щомісячного платежу становить 264,25 доларів США, за період з 28.03.2010 року по 27.06.2010 року - 264,91 доларів США, за період з 28.06.2010 року по 27.07.2010 року - 406,70 доларів США, за період з 28.07.2010 року по 27.05.2012 року - 599,24 доларів США; за період з 28.05.2012 року по 27.01.32023 року - 599,23 доларів США, за період з 28.01.2023 року по 28.08.2023 року - 599,22 доларів США. (т. 1 а.с. 13-14) Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Представник позивача в судовому засіданні вказував, що відповідач [PERSON] систематично порушує умови кредитного договору, щодо своєчасного повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. [PERSON] в судовому засіданні проти таких доводів представника позивача заперечувала, посилаючись на те, що кредитний договір та додаткові угоди до нього було укладено з грубим порушенням законодавства зі сторони банку, у зв'язку з чим вважає, що нарахування заборгованості є незаконним. З цього приводу суд зазначає, що питання дійсності Кредитного договору №6769624 та Додаткових угод до нього неодноразово було предметом судового розгляду, та за результатами розгляду справ суди не знаходили підстав для визнання їх недійсними. Так, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2012 року у цивільній справі №2018/1321/2012 у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «ПУМБ», третя особа Шоста ХДНК про визнання додаткових угод до кредитного договору недійсними було відмовлено. (т. 1 а.с. 83-85) Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31.01.2013 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2012 було залишено без змін, та набрало законної сили. (т. 1 а.с. 86-87) Також, 12.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова було розглянуто цивільну справу №639/9083/13-ц за позовом [PERSON] про визнання недійсним Договору іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «ПУМБ», [PERSON], Шостої ХДНК, треті особи ПФ «Харківське АН» про визнання недійсним кредитного договору та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] було відмовлено. (т. 1 а.с. 243-247) Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2014 року було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.03.2015 року, а отже набрало законної сили. (т. 1 а.с. 248-252) У даній цивільній справі відповідачем [PERSON] не заявляється жодних інших доводів ніж ті, що вже були предметом розгляду інших цивільних справ. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що кредитний договір та додаткові угоди до нього було укладено з грубим порушенням законодавства зі сторони банку. Разом з тим, судом вбачається порушення [PERSON] зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків в порядку, розмірі та в строки, передбачені Кредитним договором, у зв'язку з наступним. 07 грудня 2010 року на адресу [PERSON] було направлено Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом, в якій вимагалося від [PERSON] достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом у загальному розмірі 40 194,22 доларів США протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги. (т. 1 а.с. 21,22) Відповідно до п. 6.6 Кредитного договору дана Вимога вважається одержаною на сьомий день з дня реєстрації банком листа, тобто 14.12.2010 року. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала вимоги банку у зазначений строк. Вищевикладене свідчить про настання подій, передбачених п. 3.5.7 кредитного договору, а саме: невиконання позичальником зобов'язань перед банком за кредитним договором. Відповідно до п. 3.5.7., 3.5.8. кредитного договору у випадку виникнення будь-якої з події, передбаченої цими пунктами, банк набуває право вимагати від боржника дострокового повернення кредиту разом із нарахованими відсотками, а позичальник зобов'язаний, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із сплатою відсотків за кредит, в строк не пізніше 7 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо в договорі встановлений обов'язок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати належних йому процентів. Так, позивач має право вимагати дострокового повернення суми отриманого [PERSON] кредиту, сплату нарахованих відсотків та неустойки. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Отже, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 22.04.2015 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у сумі 66 066,23 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 39 294,27 доларів США.; заборгованість за відсотками - 26 771,96 доларів США. (т. 2 а.с. 15) Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору, у разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити на вимогу Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення. Пунктом 5.3 Кредитного договору передбачено, що крім пені, встановленої цим Договором за порушення зобов'язань з повернення кредиту, позичальник зобов'язаний за весь час прострочення сплатити Банку проценти на суму простроченого основного зобов'язання за ставкою, зазначеною в п. 3.1.4 цього Договору (13,99% річних). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У зв'язку з порушенням умов Кредитного договору банком нарахована пеня за порушення строків сплати суми кредиту за період з 28.10.2010 року по 14.01.2011 року у розмірі 11 211,24 доларів США, та пеня за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за період з 29.11.2010 року по 28.03.2015 року у розмірі 6 983,26 доларів США, що у сумі становить 18 194,50 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року становить 405 303,94 грн. (т. 2 а.с. 17-18) Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № 6769624 від 29.08.2008 року в загальному розмірі 66 066,23 доларів США та пеня в розмірі 405 303,94 грн., а позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» в даній частині підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги виражені в іноземній валюті, суд виходить з положень абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», в якому роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадку і в порядку встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У зв'язку з наведеним вище, стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. В забезпечення виконання зобов'язань[PERSON] за Кредитним договором №6769624, 29 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (Іпотекдержатель) (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк») та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки №6769755, посвідчений державним нотаріусом Шостої ХДНК Вєстровою Л.О., зареєстровано в реєстрі за №1-2687. (а.с. 23-27) Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки, іпотекою за цим Договором забезпечується виконання всіх зобов'язань [PERSON] перед іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними Кредитного договору №6769624 від 29.08.2008 року, згідно з яким іпотекодержатель зобов'язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором надати [PERSON] кредит, а [PERSON] зобов'язалась повернути кредит в розмірі 40 000 доларів США, а також сплатити на користь іпотекодержателя проценти за користування кредитом, пені, штрафи, та всі інші суми, передбачені Кредитним договором. Предметом іпотеки за даним договором є будівля загальною площею 88,7 кв.м., житлова площа 58,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. (п. 1.2.1.1 Договору іпотеки) Право власності на предмет іпотеки зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджено Витягом про реєстрацію власності на нерухоме майно №3419264 від 23.04.2004 року, виданим КП «Харківське міське БТІ». (п. 1.2.2 Договору іпотеки) Вартість предмета іпотеки була визначена договором у розмірі 548 100 грн. (п. 1.3 Договору іпотеки) Одночасно з нотаріальним посвідченням Договору іпотеки на предмет іпотеки накладена заборона на відчуження. (п. 1.8 Договору іпотеки) [PERSON], в обґрунтування вимог за своїм позовом про розірвання Договору іпотеки зазначає, що в Договорі іпотеки невірно зазначена житлова площа предмета іпотеки, він не був присутній під час підписання кредитного договору, та був змушений підписати Договір іпотеки через боргову залежність від [PERSON] Крім того, [PERSON] зазначає, що додатковими договорами, укладеними до кредитного договору, збільшувалися процентні ставки на що він згоди не надавав, та договором іпотеки не передбачена його відповідальність у випадку збільшення обсягу відповідальності боржника [PERSON] Також, позивач посилається на те, що оцінка майна проведена з порушенням законодавства України та є необ'єктивною, чим порушено його права. Таким чином, [PERSON] вважає, що Договір іпотеки має бути розірвано на підставі ст. 652 ЦК України, у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Проте, суд не погоджується з жодним із доводів [PERSON] у зв'язку з наступним. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2011 року ухваленого за позовом [PERSON] до ПАТ «ПУМБ», [PERSON], третя особа Шоста ХДНК про визнання додаткових угод до кредитного договору недійними, встановлено, що внесення змін до Кредитного договору не вимагає згідно із чинним законодавством внесення відповідних змін до Договору іпотеки, та нотаріального посвідчення угоди про внесення змін до Кредитного договору, у зв'язку з чим в задоволенні позову було відмовлено. (т. 1 а.с. 77-80) Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28.12.2011 року. (т. 1 а.с. 81-82) Крім того, положеннями Закону України «Про іпотеку» не передбачено обов'язкового внесення змін до Договору іпотеки у випадку внесення змін до Кредитного договору. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2014 року, ухваленого за результатом розгляди справи за позовом [PERSON] до [PERSON], Шостої ХДНК, ПАТ «ПУМБ», третя особа ПФ «ХАН», КП «ХМБТІ» про визнання недійсним договору іпотеки, встановлено, що дані Предмета іпотеки були отримані з Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19987983 від 22.08.2008 року, в якому була зазначена площа саме «58,3 кв.м.», посилання [PERSON] щодо тиску з боку [PERSON] судом не були прийняті до уваги через відсутність доказів. Рішення набрало законної сили 17.03.2015 року. (т. 1 а.с. 243-247) Таким чином, доводи [PERSON] щодо підстав розірвання Договору іпотеки, які заявлені в даній справі, вже були предметом розгляду в інших справах, та суди не знаходили підстав для задоволення вимог [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що підписання та посвідчення Договору іпотеки відбувалося в приміщенні банку за участю нотаріуса та [PERSON] Кредитний договір та Договір іпотеки підписаний нею, діючи від імені банку ПАТ «ПУМБ». Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставини, на які посилається [PERSON], оскільки всі доводи [PERSON] були спростовані під час розгляду даної та інших цивільних справ. Крім того, [PERSON] просив суд розірвати Договір іпотеки на підставі ст. 652 ЦК України. Відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Але ж, умовами Кредитного договору передбачено випадки для зміни відсоткової ставки через настання певних обставин, визначених у договорі, також передбачено можливість внесення до нього змін та доповнень. (п. 3.1.5, 6.9 Кредитного договору) Під час укладення Договору іпотеки [PERSON] підтвердив, що він вичерпно ознайомлений зі змістом Кредитного договору. Будь-які характеристики Основного зобов'язання, не вказані в Договорі іпотеки, вважаються погодженими сторонами шляхом посилання, враховуючи їх ознайомленість з Кредитним договором, та згоду з усіма його умовами. (п. 5.1 Договору іпотеки) Частиною 2 статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, в даному випадку відсутні взагалі всі умови, передбачені ч.2 ст. 652 ЦК України, які б могли бути підставою для розірвання Договору іпотеки. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], Шостої ХДНК, ПАТ «ПУМБ», треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Приватна фірма «Харківське агентство нерухомості» про розірвання договору іпотеки. Представник відповідача [PERSON] просила суд застосувати строк позовноїдавності до вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, на її думку, строк позовної давності сплинув в середні 2013 року. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2010 року на адресу [PERSON] було направлено Вимогу про усунення порушення основного зобов'язання від 07.12.2010 року, в якій вимагалося усунути порушення кредитного договору та погасити заборгованість [PERSON] у сумі 899,69 доларів США протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання даної вимоги. (т. 1 а.с. 28,29) На підставі п. 5.6, 5.7 Договору іпотеки, зазначена вимога вважається врученою [PERSON] 15.12.2010 року, а тому тридцяти денний строк сплинув 14.01.2011 року. Таким чином, з 15.01.2011 року у банку виникла можливість реалізувати своє право (задовольнити вимоги) в примусовому порядку через суд. 21 січня 2013 року ПАТ «ПУМБ» скористався таким правом та пред'явив позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в межах три річного строку позовної давності. Таким чином, в даному випадку ПАТ «ПУМБ» було дотримано строків звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому підставі для застосування строків позовної давності відсутні. Представник ПАТ «ПУМБ» в судовому засіданні пояснила суду, що банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимоги позивача про дострокове виконання основного зобов'язання. Вимогою про усунення порушення основного зобов'язання, яка вважається отриманою [PERSON] 14.01.2011 року, відповідача [PERSON] було попереджено, що у разі невиконання вимог Банку та не усунення порушень Кредитного договору банк зверне стягнення на майно, передане в іпотеку Банку, у зв'язку з чим вимагалося забезпечити звільнення Предмета іпотеки всіма його мешканцями. (т. 1 а.с. 28) В рішенні вище було встановлено, що станом на 22.04.2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість за Кредитним договором № 6769624 від 29.08.2008 року в загальному розмірі 66 066,23 доларів США та заборгованість за пенею в розмірі 405 303,94 грн. При цьому, представник позивача вказує, що за рахунок предмета іпотеки банк воліє задовольнити вимоги щодо погашення заборгованості [PERSON] за кредитом у розмірі 39 294,27 доларів США. Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Право ПАТ «ПУМБ» задовольнити свої вимоги за Кредитним договором №6769624 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» та положеннями Договору іпотеки №6769755. Так, згідно ч.1 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості Предмета іпотеки у випадку, зокрема, у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання, у разі невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов'язання. Способи звернення стягнення на предмет іпотеки встановлені п. 4.1 Договору іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнень на предмет іпотеки здійснюється окрім іншого і за рішенням суду. Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Враховуючи загальні засади цивільного законодавства, та те що заборгованість [PERSON] за кредитом становить 39 294,27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.01.2015 року (2364,1960 грн. за 100 доларів США) становить 928 993,56 грн., а вартість предмета іпотеки - 548 100,00 грн., суд дійшов висновку про те, що ПАТ «ПУМБ» має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в частині стягнення заборгованості [PERSON] за кредитом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. При цьому, суд зазначає, щоодночасне звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить [PERSON] та стягнення суми заборгованості за кредитним договором з [PERSON] не є порушенням вимог чинного законодавства та не призведе до подвійного стягнення заборгованості, оскільки особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця. За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» підлягають задоволенню, а у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654 грн., який був сплачений позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved