Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

21 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення ( пені ) неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на наступні обставини. 08 листопада 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 11003/12551/12, яким стягнув з [PERSON] , [INFO] ( далі - Відповідач ), на користь [PERSON] , [INFO] ( далі - Позивач ), аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи з 31.07.2012 року. Однак, внаслідок невиконання з боку відповідача покладених на неї обов`язків, по сплаті аліментів, у неї утворилась заборгованість по їх сплаті, що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості по аліментам від 19.07.2018 року № В-20 № 546, з якої вбачається, що загальна сума заборгованості Відповідача в період з 01.01.2016 року по 01.07.2018 року становить 13 175,50 грн., яка була сплачена 13.06.2018 року. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються ( стягуються ) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто, неустойка ( пеня ) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки ( пені ) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів ( за кожен місяць ). Розмір пені, яка утворилася за несвоєчасну сплату аліментів, складає 3 820,64 гривень, що підтверджується доданим розрахунком. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку ( пеню ) за прострочення сплати аліментів згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2012 року у розмірі 3820,64 гривень ( а. с. 2-5 ). Ухвалою судді від 10 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 23-24 ). Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення ( пені ) неустойки за прострочення сплати аліментів було залишено без руху ( а. с. 39-40 ). Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року постановлено продовжити розгляд справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення ( пені ) неустойки за прострочення сплати аліментів ( а. с. 55-56 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити позивачу в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи з 31.07.2012 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 214,60 грн. на користь держави ( а. с. 51-54 ). Зазначене судове рішення набрало законної сили 19.11.2012 року. 19 листопада 2012 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи з 31.07.2012 року ( а. с. 46 ). 22 листопада 2012 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2/1003/3468/2012, виданий 19.11.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи з 31.07.2012 року ( а. с. 47 ). З наявних в матеріалах справи пояснень [PERSON] від 05 червня 2018 року, надані старшому державному виконавцю міського ВДВС Білоцерківського МРУЮ Бабіну Р.М., остання з приводу відкриття виконавчого провадження та поставлених питань зазначила, що сплачувати буде ( а. с. 49 ). З наявної в матеріалах справи довідки-розрахунок від 15.08.2018 року вбачається, що станом на 01.07.2018 року заборгованість становить 13 175,50 гривень. Зазначена заборгованість виникла за період з 01.01.2016 року по червень 2018 року. Заборгованість станом на 01.01.2016 року відсутня ( а. с. 17 ). З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 18.09.2018 року станом на 01.09.2018 року заборгованість становить 50 гривень ( а. с. 48 ). Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивача вважає, що відповідач повинна сплатити останній неустойку ( пеню ) за прострочення сплати аліментів. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Так, розраховуючи розмір пені згідно з положеннями ст. 196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15) та від 16 березня 2016 року (справа №6-300цс16). Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня і нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, від 1 жовтня 2014 року № 6-149цс14, від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15. Неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом « додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). В судовому засіданні з боку відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що заборгованість утворилась з незалежних від неї причин. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що відповідач сплачувала аліменти, але не в повному обсязі, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість за період з 01.01.2016 року по 01.07.2018 року. Отже, оскільки відповідачкою не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від неї причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження того, що відповідачка не виконувала рішення суду, аліменти сплачувала не в повному обсязі у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Суд, погоджується із розрахунком позивача та з сумою, яку просить стягнути позивач ( а. с. 44 ) та вважає, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 гривні 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved