Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

20 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив встановити додатковий строк для прийняття спадщини (6 місяців) після смерті його бабусі [PERSON], оскільки він пропустив вказаний строк з поважної причини йому не було відомо про заповіт та він фактично постійно проживав у м.Київ. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 17.01.2019 р. 17.01.2019 р. представником позивача подано клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] міську раду на належного [PERSON], яке задоволено ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2019 р. 18.01.2019 р. від [PERSON] міської ради Херсонської області надійшли письмові пояснення на позов, відповідно до яких міська рада не є належним відповідачем. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти встановлення додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини за заповітом. Представник позивача в судове засідання не зявилася подано заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи наведе, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаних осіб, оскільки надані докази дозволяють ухвалити рішення щодо спірних правових відносин. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчив позовну заяву, дослідив письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 08.08.2017 р. померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-КГ № 241429 (арк. справи 41 зворотній бік) Після її смерті з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася її донька [PERSON] (арк. справи 41). Нотаріусом встановлено наявність у померлої заповіту від 24.06.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої херсонської державної нотаріальної контори [PERSON] (арк справи 47 зворотній бік), відповідно до якого усе своє майно заповіла [PERSON] 10.10.2018 року державним нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину, оскільки ним пропущений строк подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення додаткового строку (арк. справи 47). Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] нікому не видавалося. Відповідно до договору оренди житлового приміщення №70/5 від 21.12.2008 р.,укладеного між [PERSON], як Орендодавцем, та [PERSON], як Орендарем, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду житлове приміщення, а саме квартиру №334, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 60 (арк. справи 15, 16) З довідки №34 від 17.07.2018р., виданої житлово-будівельним кооперативом «Маяк-7» вбачається, що [PERSON] з 01.01.2009р. по теперішній час проживає у квартирі №334, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 60, на підставі договору оренди №70/5 від 21.12.2008р. (арк. справи 17). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Закон не містить чітко визначеного поняття поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін. Судом встановлено, що позивач, про наявність заповіту не знав, проживав в іншому місті, з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася у встановлений строк його матір, та від нотаріуса вони і дізналися про наявність заповіту. Відтак, позивач не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. За таких обставин, суд вважає можливим надати позивачу додатковий строк на прийняття спадщини тривалістю в два місяці, оскільки є підстави вважати, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин та вказаний строк є досить достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. Вимоги щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлені. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 05 лютого 2098 року.

Outcome: partial