Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

20 липня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 20 червня 2014 року [PERSON] позичив у позивача 20000 доларів США, зі строком повернення 31 серпня 2014 року, про що було укладено договір позики 20 червня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Донецької області [PERSON] Позивачем було надано розписку якою посвідчено передачу грошових коштів. В строк 31 серпня 2014 року відповідач грошові кошти не повернув. 12 січня 2017 року [PERSON] було письмово повідомлено про необхідність повернення суми позики. Станом на 19 липня 2017 року відповідачем борг повернутий частково у розмірі 4400 доларів США. Уточнивши позовні вимоги позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 15100 доларів США, що станом на 15 грудня 2017 року за курсом Національного банку України становить 413891 грн., три відсотка річних від простроченої суми за період з 31 серпня 2014 року 40565,00 грн. та судовий збір у розмірі 4050,52 грн. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У звязку з цим, суд вирішує питання щодо заочного розгляду справи в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03\~жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 вересня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 лютого 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. Позивач надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, 20 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №2524 відповідно до якого, [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, що станом на 20 червня 2014 року за курсом НБУ складає 237000,00 грн., з кінцевим строком повернення 31 серпня 2014 року. Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Нотаріальна форма договору позики не вимагається незалежно від суми договору; однак за згодою сторін договору, договір позики може бути укладений в нотаріальній формі. При цьому, посвідчення договору позики нотаріусами відбувається з дотриманням загальних правил посвідчення договорів, а саме:при вчиненні нотаріальних дій нотаріус установлює особу, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії; нотаріус зобов'язаний установити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, та наявність згоди другого з подружжя; при посвідчення правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, та обсяг правоздатності юридичних осіб, які є учасниками правочинів. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, підтверджує укладання договору позики. Розписка, якщо знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання позики. Згідно з розпискою від 20 червня 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 20000 доларів США з кінцевим терміном повернення 31 серпня 2014 року. У звязку з невиконанням зобовязань відповідачем за договором позики від 20 червня 2014 року станом на 15 грудня 2017 року утворилась заборгованість у розмір 413891 грн. (за курсом НБУ), три відсотки річних з 31 серпня 2014 року у розмір 40565 грн. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 12 січня 2017 року позивачем спрямовано на адресу відповідача: [ADDRESS] вимогу про повернення позики протягом пяти днів з моменту отримання, але не пізніше 23 січня 2017 року суму позики згідно з договором в розмірі 19400 доларів США. Відповідно до положень ст.ст.625, 1050 ЦК України, які передбачають наслідки порушення договору позичальником, відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми позики. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті у мотивувальній частині рішення необхідно навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 15100 доларів США, що еквівалентно станом на день ухвалення рішення суду 19 лютого 2018 року, відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановлено НБУ в розмірі 26,990889 гривень за 1 долар США 407562,42 грн., а також 3% річних від простроченої суми позики у розмірі 40565,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4050,52 грн., понесення якого підтверджено відповідною квитанцією. На підставі ст. 9-13, 81, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1050, 1047, 1048 ЦК України, суд, -

Outcome: approved