Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

20.12.2018р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 1996року, під час якого у них народилась троє дітей, двоє з яких на даний час не досягли повноліття. Зараз вони з відповідачем проживають окремо, і з нею проживають їхні сини -, [PERSON], [INFO], та [PERSON] , [INFO]. Оскільки відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, позивачка, з врахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з нього на її користь: - на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1\\3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред'явлення позову та до досягнення дітьми повноліття; -на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на період навчання додаткові середньомісячні витрати на навчання та проживання в гуртожитку в розмірі 660 грн. -витрати на правничу допомогу (а.с.1-2, 64). 2 В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, пояснивши, що з жовтня 2018 року вона з відповідачем не проживає однією сім'єю. На даний час разом з нею проживають їхні діти -сини [PERSON] та [PERSON], на утримання яких вона просить стягнути з відповідача аліменти. Син [PERSON] на даний час навчається в коледжі, навчання платне, крім того потребує оплати також проживання його в гуртожитку. І хоча відповідач з власних коштів проводить оплату за навчання сина, а також оплачує половину витрат на оплату його проживання в гуртожитку, вона бажає стягнути з відповідача також 660 грн. щомісячно додаткових витрат, а саме: половину витрат на оплату навчання та оплату проживання в гуртожитку, оскільки в майбутньому відповідач може відмовитись проводити таку оплату добровільно. Відповідач позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши, що дійсно з жовтня 2018 року він з позивачкою не проживає спільною сім'єю і їхні сини [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю. Однак він добровільно надає допомогу на утримання синів як в грошовій формі, так і в натуральній (надає продукти харчування), а тому вважає, що підстав для стягнення аліментів немає. Одночасно відповідач пояснив, що згідно рішення суду, яке перебуває на виконанні у виконавчій службі, з нього вже стягуються аліменти на сина [PERSON], а на сина [PERSON] він згоден добровільно без рішення суду сплачувати позивачці аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму. Стосовно додаткових витрат на навчання та проживання в гуртожитку сина [PERSON] відповідач вказав, він з власних коштів проводить оплату навчання сина в розмірі по 900 грн. щомісячно та буде проводити таку оплату в подальшому, оскільки договір про оплату навчання укладено між ВУЗом та ним. Крім того він добровільно сплачує половину витрат на оплату проживання сина в гуртожитку. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. Відповідно до чч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що сторони з 1996 року перебувають у шлюбі та на даний час мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] , [INFO](а.с.8,9,10). Починаючи з початку жовтня 2018 року і по даний час сторони спільною сім'єю не проживають, їхні діти проживають разом з матір'ю, що стверджується як показами сторін так і довідкою Ружинської селищної ради від 20.12.2018р. № 5427(а.с.25). 3 Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 14.12.2009року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] Юрійовитча, [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\3 частки всіх видів заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на кожну дитину окремо, починаючи з дня подачі заяви з 04.10.2009 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.92). На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Ружинському РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області, і на його підставі із заробітку відповідача проводиться стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Зазначене не заперечується сторонами та підтверджується постановами державного виконавця (а.с.76, 90). Стаття 192\~СК \~України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно ч.3 ст.181 СК України за позовом одержувача аліментів може бути змінено спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовної вимоги про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], чи про зміну способу стягнення вказаних аліментів, позивачкою не заявлено. Вирішення питання щодо зміни розміру аліментів, які стягуються на неповнолітнього сина [PERSON] за рішенням суду від 14.12.2009р., без відповідної позовної вимоги буде виходом суду за межі позовних вимог та порушенням принципу диспозитивності. Тому позовна\~вимога про\~стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітнього сина\~[PERSON] не\~підлягає задоволенню,\~оскільки спір\~між сторонами\~щодо стягнення\~аліментів на\~утримання вказаної\~дитини \~вже остаточно\~розв'язано\~судом,\~що вбачається\~з рішення\~Ружинського районного\~суду Житомирської\~області від\~14.12.2009р\~,\~яке відповідно\~до ст.124\~Конституції України\~ є\~обов'язковими\~до виконання\~на всій\~території України,\~і правових\~підстав повторно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] немає. Як вбачається з пояснень сторін, згоди щодо виконання відповідачем свого обов'язку відносно утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], сторони між собою не дійшли. Тому суд вважає обгрунтованою вимогу позивачки щодо стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON]. Оскільки позивачка, з якою проживає вказана малолітня дитина сторін, здійснила вибір щодо стягнення вказаних аліментів в частці від доходу(заробітку) відповідача, тому саме такий спосіб стягнення аліментів суд зобов'язаний застосувати. При вирішенні питання щодо визначення розміру вказаних аліментів, суд керується положеннями ст. 182 СК України, якою передбачено, що при визначенні розміру аліментів 4 суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На день вирішення спору судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що відповідач має постійне місце проживання, крім сина [PERSON] має на утриманні ще неповнолітнього сина [PERSON], на утримання якого сплачує аліменти відповідно до рішення суду від 14.12.2009р., інших утриманців немає. Відповідач є працездатним, не хворіє на тяжкі хвороби. Доказів щодо існування інших обставин, які б мали істотне значення для вирішення питання щодо розміру аліментів, сторонами суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням викладеного, суд вважає, що розмір аліментів на утримання однієї дитини - сина [PERSON] на користь позивачки повинен складати 1\\4 частку заробітку(доходу) відповідача, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на кожну дитину. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. За позовом вказаних осіб суд , відповідно до правової позиції ВС України по справі № 6-1798цс16, може також вирішити питання про зміну розміру аліментів та визначення єдиної частки від заробітку (доходу) матері, батька на утримання двох дітей, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При вирішенні питання щодо стягнення щомісячних додаткових витрат на неповнолітнього сина [PERSON], судом встановлено наступне. Як зазначено вище, згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14.12.2009р. з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою коледжу ресторанного господарства Національного університету харчових технологій від 09.11.2018р. за № 153 [PERSON] навчається на 2-му курсі денного відділення вказаного коледжу, строк навчання з 01.09.2017р. по 30.06.2021р.(а.с.16). В серпні 2017р. між батьком дитини - відповідачем [PERSON] та вказаним коледжем укладено договір про навчання [PERSON] в даному коледжу, яким, зокрема, передбачено проведення оплати за навчання в розмірі 800 грн. на місяць (а.с.13). З наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що на час розгляду справи в суді вказану оплату навчання сина в коледжі відповідач проводить за власні кошти. Зазначене не заперечується позивачкою. 5 Також судом встановлено, що витрати на оплату проживання своєї дитини в гуртожитку сторони проводять порівну. Як зазначено вище, відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями статті 185 СК України передбачено один із способів виконання такого обов'язку, а саме: участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185) . Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить,зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними вкожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Сімейне законодавство виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків, тому відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачка вважає, що додаткові витрати на утримання сина [PERSON] складаються з оплати його навчання у коледжі та оплати проживання сина в гуртожитку. Однак, як встановлено судом, обов'язок щодо оплати навчання [PERSON] відповідно до Договору від серпня 2018 року покладено на батька дитини- відповідача, який вказаний обов'язок виконує, тобто проводить повністю оплату вказаного навчання сина. Також оплату проживання в гуртожитку свого сина сторони несуть порівну. Тому підстав проводити стягнення зазначених додаткових витрат з відповідача на користь позивачки немає. 6 При цьому суд вважає за необхідне вказати, що посилання позивачки, як на підставу вказаної позовної вимоги, на положення ст.199 СК України є неправомірним, оскільки вказана стаття передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. В той же час, [PERSON], який народився 14.11.2001 року, на час розгляду справи не досяг повноліття, а тому положення вказаної статті в даному випадку застосуванню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі, а саме: документально підтверджені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу, а також судовий збір, який стягується на користь держави.

Outcome: partial