Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

20 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його користь на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу). Позивач мотивує вимоги тим, що 18.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітню доньку [PERSON] [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09.09.2009 року [PERSON] визнано винною в скоєні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. На обґрунтування вимог позивач зазначив, що діти перебувають на його утриманні. Відповідачка не цікавиться вихованням дітей та гроші на утримання дітей не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивача та є підставою його звернення з даним позовом в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явився. Надала суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітню доньку [PERSON] [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На обґрунтування вимог позивач зазначив, що діти перебувають на його утриманні. Відповідачка не цікавиться вихованням дітей та гроші на утримання дітей не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивача. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог враховуючи майновий стан сторін, суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial