Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

20.08.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком по [ADDRESS] . В судове засідання позивачка надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Колесніченко Л.І. 02.08.2016 року за реєстровим № 644 їй на праві спільної часткової власності належить 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Співвласником вказаного житлового будинку є її мати [PERSON] . Згідно будинкової книги та довідки, виданої головою квартального комітету № 39 [PERSON] від 18.07.2020 року в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни: мати - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована з 20.06.1991 року; дядько - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 09.06.1965 року, але який у зв`язку із виїздом в період з 2016 року по теперішній час не проживає за вказаною адресою та участі у спільному господарстві не приймає. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивачка, ні її мати [PERSON] відповідачу не чинили, його нинішнє місце проживання їм невідомо та будь-які контакти з ним відсутні. Враховуючи вищенаведене, вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації без поважної причини, крім того він не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню, а тому позивачка, як співвласник вказаного житлового будинку вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки формальна реєстрація відповідача у житловому будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування, розпорядження і володіння своїм майном, в тому числі в отриманні субсидії. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов не подав. [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності позивача на частину будинку [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Колесніченко Л.І. 02.08.2016 року за реєстровим № 644, та витягом з реєстру. Згідно копії будинкової книги та довідки квартального комітету, відомо що за даною адресою прописаний [PERSON] , який там фактично не проживає з 2016 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст. 405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач з 2011 року не проживає в будинку [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибув в інше житло, то суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування ним.

Outcome: approved