Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

19 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка мешкала за адресою [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину квартири, що знаходиться у [ADDRESS]. За життя мамою був складений заповіт, яким вона усе належне їй майно заповідала позивачці. З метою оформлення спадкових прав у встановлений законом термін позивачка звернулась до приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу Плаксіної П.Б. з заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю у позивачки оригіналу документа про право власності на спадкове майно. [INFO] року помер батько позивачки [PERSON], який на день смерті мешкав за адресою [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину квартири за вищевказаною адресою. Іншим спадкоємцем після смерті батька є відповідач - брат позивачки [PERSON], тобто позивач та відповідач спадкують по 1/4 частині квартири кожний. З метою оформлення спадщини після смерті батька позивачка звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй також було відмовлено у зв'язку з відсутністю у позивачки оригіналу документа про право власності на спадкове майно. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. Визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 1/4 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. Стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, надали суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги вважають обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30.08.1993 року, виданого ОП «Дніпрошина». Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з законодавчо встановленої презумпції рівних часток співвласників, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по 1/2 частині вказаної квартири. Позивач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу. [PERSON] 12.05.1995 року склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б не складалося, заповіла дочці [PERSON]. Заповіт посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 687. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. З метою оформлення спадкових прав у встановлений законом термін позивачка звернулась до приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу Плаксіної П.Б. з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу Плаксіної П.Б. від 16.09.2013 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], в зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] З метою оформлення спадщини після смерті батька позивачка звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 13.08.2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], в зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. За твердженням позивача, іншим спадкоємцем після смерті батька [PERSON] є відповідач [PERSON], який є рідним братом позивачки. Згідно довідки КП «Міські комунальні платежі» від 20.05.2016 року, за адресою [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON], [PERSON]. В матеріалах справи також наявна нотаріально засвідчена заява про виклик [PERSON] до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори на 12.08.2016 року з метою оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, є день смерті особи. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.п.4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач [PERSON] не має можливості, її права підлягають судовому захисту. Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved