Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

21.09.2020 р. [PERSON] звернулась до суду звищевказаним позовом, в якому зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.10.2015 р. у цивільній справі № 336/5006/15-ц з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - 17.07.2015 р. На виконання вказаного судового рішення Шевченківським районним судом м.Запоріжжя було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, з 17 липня 2015 р. почала накопичуватись заборгованість зі сплати аліментів, майже за кожен місяць. Заборгованість відповідача підтверджується розрахунком, складеним державним виконавцем. Враховуючи відомості з розрахунку заборгованості по аліментам, в силу положень ч.1 ст.196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення в сумі 41 148,24 грн., яку [PERSON] просить стягнути з відповідача в присумовому порядку. Ухвалою від 28.10.2020 р. відкрито провадження та призначено судове засідання на 14.12.2020 р. у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 14.12.2020 р. розгляд справи відкладено на 12.02.2021 р. у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Ухвалою від 12.02.2021 р. суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 12.03.2021 р. 12.03.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 20.04.2021 р. 20.04.2021 р. розгляд справи відкладено на 24.05.2021 р. через перебування судді у щорічній відпустці. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав, що наведені у відзиві (а.с.22-24). Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом з письмових доказів, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.10.2015 р. у цивільній справі № 336/5006/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - 17.07.2015 р. (а.с.7). Згадане рішення перебуває на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів, позивач посилається на розрахунок державного виконавця від 17.08.2020 р. (а.с.6). Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Такого висновку дійшов ВС у постанові від 14.12.2020 р. у справі № 661/905/19. З наданих представником відповідача письмових доказів, а саме розрахунків заборгованості (а.с.6, 48-49, 50-51, 54-55, 56, 57-58, 59-60, 61-62, 63-64, 65), складених державним виконавцем, судом встановлено, що вони містять суперечливу інформацію щодо розміру заборгованості, періодична заборгованість за аліментами виникала не внаслідок винної поведінки боржника, а внаслідок невірного нарахування відповідачу розміру аліментів, що підлягали сплаті у відповідний період, і невірних даних щодо розміру сплачених аліментів. Відсутність умислу відповідача на ухилення від сплати аліментів підтверджується також зверненнями [PERSON] до державного виконавця з відповідними запитами (а.с.52-53) та поясненнями в суді свідка [PERSON] . Враховуючи викладене, а саме, відсутність заборгованості за сплати аліментів, а також винної поведінки боржника, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на підставі ст.196 СК України.

Outcome: dismissed