Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

21 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Агрофірма Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що по 03 лютого 2014 року він працював на філії «Правдинське» ДП «Агрофірма «Шахтар» на посаді сторожу. При звільнені з ним не було проведено остаточного розрахунку. Згідно довідки заборгованість по заробітній платі на теперішній час складає 7354 грн. 75 коп., яку він просить стягнути на свою користь. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03 лютого 2014 року по 20 лютого 2014 року у сумі 847 грн. 80 коп. Враховуючи те, що відповідачем фактично визнано факт наявності заборгованості зі виплати заробітної плати, тобто факт порушення строку розрахунку, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діюча на підставі довіреності, не з'явилися, надавши суду заяву з проханням справу розглянути у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять стягнути заборгованість з заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку, а також моральну шкоду. Представник відповідача - дочірнього підприємства «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», у судове засідання не з'явився, суду надано заяву з проханням справу розглянути без участі представника, позовні вимоги визнають частково, посилаючись на те, що на час звернення до суду дійсно існувала заборгованість з виплати заробітної плати та виплат, належних при розрахунку в сумі 7354 грн. 75 коп. Однак, станом на 04 березня 2014 року позивачу виплачена заборгованість за листопад 2013 року у сумі 1179 грн. 00 коп. та за грудень 2013 року в сумі 1285 грн. 00 коп. Таким чином, сума заборгованості з заробітної плати становить 4890 грн. 75 коп. Крім того, визнають суму, нараховану позивачем за затримку розрахунку з заробітної плати у сумі 847 грн. 80 коп. Проте, не згодні з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди. Вважають їх необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Згідно постанови Пленуму ВСУ моральна шкода - це витрати нематеріального характеру внаслідок маральних чи фізичних страждань, чи інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Позивачем не зазначено в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю завдано такої шкоди, з яких міркувань виходив позивач при визначені грошового еквіваленту шкоди, якими доказами це підтверджується. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як з достовірністю встановлено судом, позивач 17 листопада 2011 року був прийнятий на роботу до дочірнього підприємства «Агрофірма Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», про що було складено наказ № 81-к від 30 жовтня 2006 року, відомості про який внесені до трудової книжки позивача(а.с.5). Згідно трудової книжки [PERSON] працював у філії «Правдинське» ДП «Агрофірма Шахтар» до 03 лютого 2014 року і був звільнений з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, наказ № 03-к від 03 лютого 2014 року(а.с.6). Вирішуючи заявлені вимоги про наявну заборгованість по заробітній платі суд дійшов до таких висновків. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівникам заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У силу ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ще за час роботи позивача на підприємстві відповідача, останній прострочив виплату заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість. Оскільки, відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. Позивачем суду надано довідку, видану філією «Правдинське» ДП «Агрофірма Шахтар» 14 лютого 2014 року, згідно якої заборгованість з заробітної плати станом на 13 лютого 2014 року [PERSON] становить: за листопад 2013 року - 1179 грн., за грудень 2013 року - 1285 грн., за січень 2014 року - 1376 грн. 87 коп., за лютий 2014 року - 3513 грн. 88 коп. Загальна сума заборгованості складає - 7354 грн. 75 коп.(а.с. 7). Відповідачем надано розрахункові відомості про виплату належної позивачу заробітної плати за листопад та грудень 2013 року та згідно довідки, виданої філією «Правдинське» ДП «Агрофірма Шахтар» станом на 03 березня 2014 року заборгованість з заробітної плати [PERSON] складає: за січень 2014 року - 1376 грн. 87 коп., за лютий 2014 року - 3513 грн. 88 коп. Загальна сума заборгованості складає суму - 4890 грн. 75 коп.(а.с. 13). Отже, дотримуючись принципу диспозитивності у цивільному процесі, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 4890 грн. 75 коп. Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таку правову позицію викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 03 липня 2013 р. у справі N 6-60цс13; від 20 листопада 2013 р. у справі N 6-114цс13. Позивачем надано суду розрахунок середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні який становить 847 грн. 80 коп. (47 грн. 10 коп. х на 18 днів). Дана обставина визнана відповідачем, у зв'язку з чим, суд, у межах заявлених позовних вимог, вважає, що сама ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог в цій частині, посилався на те, що сама по собі заборгованість із заробітної плати не може бути підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди, без підтвердження доказами тих наслідків, що свідчать про її заподіяння. Проте, такі посилання суперечать вимогам закону, зокрема ст. 2371 КЗпП України, оскільки заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач вказав, що у зв'язку з несплатою відповідачем заробітної плати у строки, визначені ст. 115 КЗпП України, у зв'язку з чим виникла заборгованість, він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення його законних прав, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, позивач вимушений був докладати додаткових зусиль, зокрема, звертатися до суду за захистом, витрачати час та гроші. Отже, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 1000 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial