Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

21.12.2017 року до суду звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.11.2007 року в сумі 99048,92 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідач свої зобовязання по договору не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У звязку з цим станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість в сумі 99048,92 грн., що складається із заборгованості за кредитом 4853,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 85144,03 грн., заборгованості за пенею та комісією 4096,48 грн., а також штрафів 250 грн. фіксована частина, 4704,71 грн. процентна складова. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобовязань, тому просить стягнути з останнього вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01.02.2018 року справу прийнято до свого провадження суддею Стрельченко Т.Г., відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.04.2018 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання на розгляд справи представник позивача не зявився, в матеріалах справи є клопотання про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча була своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в звязку зі спливом позовної давності. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 29.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% за користування кредитом на місяць, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки Такий договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки було укладено шляхом приєднання, в порядку ст. 634 ЦК України, до умов запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви (надалі Заява), в якій міститься підпис зроблений від його імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с. 7-14). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 4-6) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та штрафних санкцій. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст. 1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обовязки сторін, повязанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Заяви, підписаної відповідачем, він ознайомлений та згоден з Тарифами банку (а.с. 7). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обовязковим для виконання (ст. 259 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. З розрахунку заборгованості (а.с. 4-6) вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої станом на 30.11.2017 року становила 99048,92 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4853,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 85144,03 грн., заборгованості за пенею та комісією 4096,48 грн., штрафу (фіксованої частини) 250,00 грн., штрафу (процентної складової) 4704,71 грн. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ж до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених законом. Так, відповідач, заперечуючи щодо наявності заборгованості за кредитом, не надав належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача про заборгованість у вказаному розмірі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором від 29.11.2007 року не виконував, та має заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором. Разом з тим, відповідачем була надана заява про застосування строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦКУ). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За приписом ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Відповідно до п. 9.3. Умов та правил надання банківських послуг картрахунки відкриваються на невизначений строк. Згідно п. 3.1.1. даних Умов, карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні Карти, включно. Як вбачається з матеріалів справи, кредитні правовідносини виникли між сторонами у справі з 2007 року. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Картка діє в межах визначеного нею строку. Як вбачається з вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виконання кредитних зобовязань, 29.11.2007 року по анкеті-заяві [PERSON] наданий кредитний ліміт на суму 8000,00 грн. на оформлену на нього персоніфіковану кредитну картку «Visa Classic» № 4149 6053 5612 0253, термін дії якої встановлено до 30.11.2013 (а.с. 38). Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки виданої згідно умов договору, тобто з 01 грудня 2013 року (строк дії картки до 30 листопада 2013 року). До суду із вказаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у грудні 2017 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності. Крім того, із виписки за період з 29.11.2007 року по 31.01.2018 року по карті № 4149 6053 5612 0253, наданої відповідачем на спростування позовних вимог, вбачається, що останній платіж він здійснив 29.04.2013 року, після чого відбувалось автоматичне погашення простроченої заборгованості (списання) (а.с. 70-103). Однак, самостійне списання позивачем з іншого рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача про визнання свого боргу і відповідно не може бути підставою для переривання строку позовної давності. Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Доказів того, що відповідач надавав згоду на здійснення списання вказаних коштів суду не надано. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню, в звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої відповідачем заявлено до ухвалення у справі судового рішення. На підставі ст.ст. 257, 264, 267, 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, 1069 ЦК України,

Outcome: dismissed