Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

20.07.2020 року позивачка, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 21.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 18.08.2021 року [PERSON] подав зустрічний позов 17.09.2021 року [PERSON] подала відзив на зустрічну позовну заяву. 18.01.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду та повідомлено учасників справи. \~ \~ \~ \~ Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що з серпня 2015 року по березень 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час спільного проживання за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] . Право власності на квартиру було оформлено на відповідача. При оформленні договору купівлі-продажу , вона давала згоду, щоб оформили квартиру на чоловіка. Після розлучення постало питання про поділ майна. Провести такий поділ в добровільному порядку чоловік не бажає. Вказує,що оскільки спірна квартира була придбана під час шлюбу за їх спільні кошти, тому вважає, що вона має право на 1/2 її частку. При цьому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири, а 1/2 частину спірної квартири залишити відповідачу. Зустрічний позов не визнає, так як спірну квартиру придбали за спільні кошти та кошти від продажу попередньої квартири. Крім того, брала участь в її утриманні, проводила ремонт та сплачувала комунальні послуги. \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] [PERSON] , який представляє інтереси на підставі ордера ХМ № 040422 від 04.05.2020 року, в судовому засіданні просить позов його довірительки задовольнити, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яку було придбано подружжям в період шлюбу за спільні кошти. В позові [PERSON] просить відмовити, з вищевказаних підстав. Крім того, при укладенні договору купівлі-продажу [PERSON] давала згоду на оформлення квартири на ім`я чоловіка вказуючи, що такий договір укладається в інтересах їхньої родини і відповідає спільному волевиявленню, так як повністю довіряла [PERSON] і була впевнена, що має право на частину квартири, як і чоловік. [PERSON] позовні вимоги, щодо визнання права власності [PERSON] на частину квартири не визнав і звернувся із зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . При цьому вказує, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] , вона з сином від першого шлюбу поселилась в квартирі [ADDRESS] , яка належала йому на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування. Після народження їх спільного сина в 2016 році, виникла потреба у збільшені житлової площі. Для придбання більшої квартири він був вимушений продати належну йому квартиру, тому в один і той же день було укладено два договори купівлі- продажу квартири [ADDRESS] , та придбання квартири [ADDRESS] . Тобто спірна квартира була придбана за кошти від продажу належної йому на праві особистої власності квартири,та за кошти які він отримав від продажу спадкового майна в Росії. Представник [PERSON] [PERSON] , яка представляє інтереси на підставі договору про надання правової допомоги від 12.08.2020 року в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала. Позовні вимоги [PERSON] підтримала і просить суд їх задовольнити в повному обсязі, оскільки її довіритель дійсно придбав квартиру [ADDRESS] за кошти від продажу належної йому на праві особистої власності квартири [ADDRESS] , що вбачається із договорів купівлі-продажу укладених та нотаріально посвідчених в один і той же день 08.02.2019 року а також він отримав кошти від продажу спадкового майна,просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на спірну квартиру. Заслухавши осіб, які беруть участь в судовому розгляді, вивчивши та дослідивши матеріали справи судом встановлено, що подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 21 серпня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, [NUMBER] від 21.08.2015 року, актовий запис № 673. В період шлюбу придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на яку оформлено на [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 08.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк А.О., реєстровий № 161. Крім, того право власності [PERSON] на вказану квартиру підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 155667268 від 08.02.2019 року. В подальшому шлюб між [PERSON] було розірвано. Після чого вирішити питання, щодо поділу майна, а саме вказаної квартири, [PERSON] відмовився, тому [PERSON] була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~ Крім того згідно вимог ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України , дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 71 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Відповідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Встановлено, що квартира [ADDRESS] , була придбана [PERSON] за кошти від продажу квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві особистої власності на підставі договору дарування від 08.08.1995 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , який є стороною у даній справі. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Першої Камянець-Подільської нотаріальної контори Любченко Л.В., та зареєстрований в реєстрі за №3-4108. Крім того, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , підтверджується і копією Витягу про Державну реєстрацію прав на нерухоме майно за № 33007059 від 30.01.2012 року. Дана обставина підтверджується і договорами купівлі- продажу квартир, які укладалися в один і той же день, а саме: договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , реєстровий № 150 та договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між продавцями [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , реєстровий № 161, які посвідчені приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк А.О., 08.02.2019 року. Із посвідчених договорів купівлі-продажу встановлено,що вартість проданої квартири по [ADDRESS] становила -472500,00грн,а придбаної квартири по [ADDRESS] становить-383780,00грн.Отже спірна квартира була придбана на кошти,які отримав [PERSON] від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року, «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя» , зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, тому застосовуючи ст..60 Сімейного кодексу України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У даному випадку [PERSON] не надала належних та допустимих доказів, а судом не здобуто доказів, що спірна квартира придбана за спільні сумісні кошти або спільну працю подружжя. Посилання [PERSON] на те,що вони разом з чоловіком за спільні кошти та кошти,які дала її мати, зробили ремонт в квартирі, суд не може взяти до уваги,так як позивач не підтвердила, що ці кошти є значними,та збільшили вартість спірної квартири та на яку суму. А тому визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку із такими обставинами,не є можливим. \~ \~ \~ \~Крім того, згідно висновку Верховного Суду України в постанові № 6-612 цс. 15від 01.07.2015 року - для визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт придбання цього майна за час шлюбу, а й джерело його набуття, відповідно суд касаційної інстанції, посилаючись на ст. 57 Сімейного кодексу України дійшов до висновку про те, що придбана під час шлюбу одним із подружжя кватира за рахунок продажу належної йому на праві приватної власності іншої квартири, є його особистою власністю.

Outcome: approved