Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача приватного підприємця [PERSON] про встановлення факту трудових відносин та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 19 липня 2017 року вона була працевлаштована продавцем у магазин, який розташований на території ринкової площі м.Полонного і який, зі слів відповідача, належить йому на праві приватної власності. Перед допуском до роботи їй було повідомлено, що вона буде отримувати мінімальну заробітну плату, а саме 3200 грн. Окрім цього, їй також було обіцяно, що вона буде офіційно працевлаштована про що буде вчинено запис в її трудову книжку. В кінці серпня, на початку вересня 2017 року вона почала наполягати на тому щоб її офіційно працевлаштували і виплатили обіцяну заробітну плату. 10 вересня 2017 року її повідомили, що її звільнено з роботи. Коли вона почала вимагати наказ про звільнення, її було повідомлено, що вона не була оформлена офіційно. А коли почала вимагати заробітну плату, її повідомили, що у неї була нестача, тому заробітної плати їй не виплатять. Таким чином вона була поставлена у вкрай важке матеріальне становище, а також їй була нанесена моральна шкода, яка полягає у великій моральній психологічній травмі через що вона попала в лікарню на стаціонарне лікування. В період з 24 вересня по 17 жовтня 2017 року її було двічі прооперовано, внаслідок чого вона стала інвалідом третьої групи. Моральну шкоду вона оцінює в 25000 грн. Відповідач відмовляється в добровільному порядку внести їй запис у трудову книжку та виплатити заробітну плату. В своїй позовній заяві просить суд винести рішення яким встановити факт трудових відносин між нею та відповідачем з 19 липня по 10 вересня 2017 року та зобов'язати відповідача внести до її трудової книжки відповідні записи. Крім того, просить стягнути з відповідача заробітну плату за період з 19 липня по 10 вересня 2017 року в сумі 4800 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 42584 грн. та моральну шкоду в сумі 25000 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, розгляд справи проводиться у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідач у своєму відзиві позов не визнав, посилаючись на те, що ніяких стосунків він з позивачем не має, ніяких договорів з нею не укладав, в тому числі і трудових, відповідно і зарплати не нараховував. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали з зазначених у ній підстав. Просили задоволити позов. Відповідач заперечував проти позову та пояснював, що у його власності дійсно є магазин, який знаходиться на ринковій площі м.Полонного в якому є відділ побутової хімії. Дійсно ним було опубліковано в місцевій газеті оголошення про те, що в магазин на роботу запрошується продавець. [PERSON] приходила до нього в магазин з метою працевлаштування, а також неодноразово купувала в його магазині товари. Проте, у нього в магазині вона ніколи не працювала. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про слухання справи о 10 год. 17.10.2018 р. 17.10.2018 р. рзгляд справи не відбувся у зв'язку з відпусткою судді, розгляд справи призначено на 21.11.2018 р. 11.10.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 21.11.2018 р. розгляд справи відкладено на 18.12.2018 року за клопотанням представника позивача. У відповідності до вимог ч.8 ст.223 ЦПК України було допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які прибули в судове засідання. 18.12.2018 р. розгляд справи відкладено на 21.01.2019 р. за клопотанням відповідача у зв'язку з тим, що за станом здоров'я він не міг прибути в судове засідання. 21.01.2019 року продовжено розгляд справи, допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ухвалою суду, відповідно до ч.8 ст.257 ЦПК України, залишено позовну заяву без руху та надано час до 06.02.2019 р. позивачу виправити недоліки.01.02.2019 р. позивачем було сплачено судовий збір за позовну вимогу про встановлення факту трудових відносин. Ухвалою суду від 06.02.2019 р. позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, залишено без розгляду. 06 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення у справі. 3. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У власності приватного підприємця [PERSON] знаходиться магазин «[INFO]» в м.Полонному. В черговому номері від [INFO] в місцевій газеті «Подруга» було розміщено оголошення, відповідно до якого, в магазин «[INFO]» у відділ «Побутова хімія» запрошувалося на роботу жінку. Такі дані встановлено з показань сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яких було допитано в судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Доводи позивача про встановлення факту трудових відносин у приватного підприємця [PERSON] не знаходять свого підтвердження та не підлягають задоволенню. В своїх показаннях в судовому засіданні відповідач не заперечував того, що позивач відвідувала періодично його магазин, тому показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та самої позивача про те, що вона знаходилася в магазині «[INFO]» м.Полонного сумніву у суду не викликають. Проте, ні з матеріалів справи ні з показань сторін, тим паче свідків неможливо встановити факту перебування у трудових відносинах між [PERSON] та [PERSON] Оскільки такі їх показання будь-якими іншими доказами не підтверджуються. Крім того, жоден свідок не вказував періоду перебування на посаді продавця позивачем у цьому магазині, лише підтвердили факт її знаходження у магазині в переод їх відвідування цього магазину. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] лише підтвердили факт перебування [PERSON] в цьому магазині. Однак про те, що сторони дійсно перебували у трудових відносинах, з якого часу та по який саме час ніхто не зміг підтвердити. Не підтверджено даний факт і іншими належними та допустимими доказами. В своїх поясненнях позивач посилається на публікацію в місцевій газеті. Однак, публікація в номері місцевої газети «Подруга» від [INFO] лише свідчить про те, що в магазин «[INFO]» у відділ «Побутової хімії» запрошується на роботу жінка. Однак жодним чином не доведено, що позивача було працевлаштовано в даний магазин. Крім того, судом не взято до уваги і показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які заперечували факт роботи [PERSON] у магазині відповідача, оскільки, як пояснили самі свідки, [PERSON] вони особисто не знають, а під час їх допиту в судовому засіданні позивач була відсутня, тому суд був позбавлений можливості уточнити чи саме цю особу вони не бачили в магазині відповідача. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки позивачем не доведено в суді факту перебування нею у трудових відносинах з приватним підприємцем [PERSON] саме з 19 липня по 10 вересня 2017 року, суд важає, що в задоволенні її позовних вимог про встановлення факту трудових відносин та зобов'язання вчинити дії слід відмовити в повному обсязі за недоведенністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed