Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

21 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с.Миколаїв Радехівського району Львівської області померла її баба [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 березня 1996 року. [INFO] в с.Миколаїв Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 26 жовтня 2015 року. Після смерті матері, позивачем було відкрито спадкову справу, та зареєстровано в спадковому реєстрі за №58900892 приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. від 25.04.2016 року. Відповідно до виданої довідки №821 від 21.08.2017 року виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрованав [ADDRESS] . Разом із нею на день смерті проживали: дочка [PERSON] , зять - [PERSON] . Тобто дочка спадкодавця фактично вступила у володіння спадщиною після смерті своєї матері [PERSON] яка померла [INFO] . Після смерті спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується наступним: Державним актом на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 12129. Крім позивача, інших осіб, які б претендували на майно ні за законом ні за заповітом немає. Позивач після смерті спадкодавця, фактично прийняла спадщину оскільки відповідно до діючого законодавства в 6-місячний термін прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] (яка померла [INFO] ), яка в свою чергу прийняла спадщину від своєї матері [PERSON] (яка померла [INFO] .), та продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 1,9065 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] належать спадкодавцю. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку позивач зверталася до нотаріуса, а також відсутність правовстановлюючих документів (оригінала Державного акту на право приватної власності на землю, [NUMBER] спадкодавця, оскільки він втрачений), унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Факт прийняття спадщини підтверджується матеріалами спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області Юрченко О.В. (номер у нотаріуса 69/2016, № у спадковому реєстрі 58900892 від 25.04.2016 року. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на наступні земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її баби [PERSON] , яка померла [INFO] та належали їй на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , а саме: земельну ділянку площею 1,7262 га, земельну ділянку площею 0,1803 га (а.с.2-6). 20 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О . З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.50). У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Однак представник позивача скерував в адресу суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, в якій зазначив, що позов підтримує повністю та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.57). Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.56). Однак, представник відповідача скерував заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо задоволення позову (а.с.36). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася відповідач. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Із врахуванням наведеного, на підставі ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 22 березня 1996 року, актовий запис №7 (а.с.7). Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються копією повторного свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 2017 року (а.с.8); копією повторного свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 19 квітня 1972 року (а.с.9); копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 30 жовтня 1952 року (а.с.10); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00019171631 від 06 грудня 2017 року (а.с.11). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області 26 жовтня 2015 року, актовий запис №19 (а.с.14). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] року, відкрито спадкову справу та зареєстровано в спадковому реєстрі за №58900892 приватним нотаріусом Юрченко О.В. (а.с.15). Із заповіту №81 від 13.09.2012 року, посвідченого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівіської області, вбачається, що [PERSON] за життя зробила розпорядилася своїм майном на користь позивача (а.с.58). Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого 24 січня 2001 року Радехівською районною Радою народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER] , вбачається, що земельна ділянка, площею 1,9065 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 1,7262 га та площею 0,1803 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.17). [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом із нею на день смерті проживали: дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , зять - [PERSON] , який помер [INFO] ; заповіт від імені померлої не посвідчувався, що підтверджується копіями довідок, виданих виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області 21.08.2018 року №821 та 22.02.2018 року №225 (а.с.16,43). Відповідно до копії довідки, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області 22.02.2018 року №224, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом із нею на день її смерті ніхто не проживав і не був зареєстрований. Заповіт від імені померлої посвідчувався за №81 від 13.09.2012 року, який не змінювався і не скасовувався. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , виданий 24 січня 2001 року після смерті спадкодавця. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved