Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

1 червня 2016 року начальник служби у справах дітей [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить [PERSON] та [PERSON] позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO] передати на опікування органам опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Позов обгрунтований наступним. Відповідачі у справі є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Протягом всього життя житини відповідачі ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Після народження дитини мати [PERSON] не забрала сина з пологового будинку, а влаштувала його до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням ЦНС та психіки, де хлопчик перебував до 2004 року. З 9 липня 2004 року до 30 серпня 2008 року дитина перебувала на повному державному утриманні у комунальному закладі «Вінницький обласний будинок дитини «Гніздечко». Після закінчення терміну перебування дитини у ВОСБД «Гніздечко» у серпні 2008 року мати дитини [PERSON] влаштувала сина на повне утримання до Вінницького християнського реабілітаційного центру опіки та піклування «Нове життя», де дитина перебуває до цього часу. Мати дитини дуже рідко відвідувала сина у інтернатних закладах, участі в його утриманні, навчанні, лікуванні не брала. Протягом всього життя сина мати не виявила бажання забрати дитину на виховання. Фактично протягом всього свого життя [PERSON] виховується у дитячих закладах. За час перебування дитини у даних закладах батько жодного разу не відвідав дитину, не поцікавився його життям, здоров'ям, розвитком, не брав участі в утриманні сина. Дитина не знайома з батьком та ніколи не мала з ним родинних відносин. Своєю поведінкою відповідачі порушили вимоги ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, які покладають на батьків обов'язки по вихованню та утриманню дітей. Неповнолітній [PERSON] відчуває образу на батьків та просить позбавити батьків батьківських прав. 12 липня 2016 року на запит Томашпільського районного суду з Томашпільського РС УДМС України у Вінницькій області було надано інформацію про те, що [PERSON] звертався із заявою про обмін паспорта громадянина України в зв'язку з уточненням запису прізвища [PERSON] на [PERSON] (а.с.64). В судовому засіданні представник Вінницької міської ради Бойко М.П. позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросила їх задовольнити. Прокурор Могилів-Подільської місцевої прокуратури Дацюк С.М., представник служби у справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації Павлишин І.І., представник Вінницького християнського реабілітаційного центру опіки та піклування «Нове життя» Пахнюк Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, попросили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, 29 червня 2016 року подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, з позовом про позбавлення батьківських прав погоджується, з позовом про стягнення аліментів не згідний, оскільки не є батьком [PERSON], так як в той час із [PERSON] не проживав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак, будучи в судовому засіданні 4 липня 2016 року, подала до суду заяву, в якій пояснює, що сина [PERSON] народила, перебуваючи у громадянському шлюбі із [PERSON], який і є батьком [PERSON] (а.с. 51). Допитаний неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні попросив позбавити його батьків батьківських прав, оскільки вони не цікавляться його життям, не допомагають ні морально, ні матеріально, мати рідко навідувалася до нього, приблизно біля десяти разів за вісім років, хоча інколи і давала солодощі та кошти в сумі 100 грн, на кишенькові витрати, а батька він взагалі не знає і ніколи не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] перебуває з 2008 року у Вінницькому християнському реабілітаційному центрі опіки та піклування «Нове життя». Фактично [PERSON] з 2008 року повністю перебуває на утриманні Вінницького християнського реабілітаційного центру «Нове життя». За вісім років його мати лише декілька разів навідувала свого сина, однак жодного разу не цікавилася його вихованням, навчанням, матеріальним забезпеченням та ніякої участі у цьому не приймала. Була спроба з нею порозмовляти, однак [PERSON] ухилилася від спілкування. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. У статті 164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON] (а.с.6). Згідно акту Вінницького християнського реабілітаційного центру опіки та піклування «Нове життя» № 26 від 15 квітня 2016 року, гр..[PERSON] за період з 28 серпня 2008 року по даний час в журналі відвідувань дітей записана 6 січня 2014 року та 24 серпня 2014 року (а.с.8). Згідно письмових пояснень [PERSON], остання пояснює, що в зв'язку із сімейними обставинами змушена була залишити сина у пологовому будинку, однак в будинку дитини м.Тульчина, Вінницькому будинку дитини, реабілітаційному центрі «Нове життя» дитину навідує, надає кошти на кишенькові витрати, приносить солодощі. Пояснює, що справжнім батьком [PERSON] є [PERSON], який уже помер, однак підтверджуючих документів не надає (а.с.9). Згідно заяви [PERSON], поданої начальнику служби у справах дітей від 11 квітня 2016 року, останній просить позбавити його батьків батьківських прав, оскільки батька взагалі не знає, а мама навідує його рідко, діалогу з нею не ведеться взагалі, мати не бажає забрати його з притулку (а.с.10) Дані факти в судовому засіданні підтвердив та підтримав.. Згідно відповіді директора КЗ «Вінницький обласний дитячий будинок «Гніздечко» Вінницької обласної ради № 53 від 19 квітня 2016 року начальнику служби у справах дітей Вінницької міської ради, з 9 липня 2004 року по 30 серпня 2008 року неповнолітній [PERSON], [INFO] перебував на вихованні та утриманні у вказаному закладі. За час перебування в закладі мати провідувала сина не частіше двох разів на рік, батько сина не провідував взагалі, участі в вихованні не приймав (а.с.12). Згідно заяви [PERSON] від 19 листопада 2015 року директору ПУВХРЦОТП «Нове життя», остання просить позбавити її батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с.13). 4 березня 2016 року директор Вінницького християнського реабілітаційного центру опіки та піклування «Нове життя» подавала звернення до начальника служби у справах дітей м,Вінниці з проханням звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], та [PERSON], щодо їхнього малолітнього сина [PERSON], оскільки вони не цікавляться життям дитини, зокрема, мати відвідувала дитину лише один раз на рік, батько не з'являвся взагалі. (а.с.7) Згідно висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] від 24 травня 2016 року № 01-00-011-12490, враховуючи неналежне виконання батьками обов'язків по вихованню та утриманню сина протягом всього життя дитини, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). У свою чергу відсутність юридично підтвердженого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, у [PERSON] породжує невизначеність його прав, позбавляє дитину можливості бути усиновленим, мати родину, одержувати відповідні пільги та допомогу з боку держави. Відповідно до ст. З Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 150, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України). Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Внаслідок бездіяльності, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, створилися умови, які шкодять інтересам малолітніх. Перелічені факти свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] не виконують батьківських обов'язків відносно свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], не виявляють щодо нього батьківської турботи, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Пояснення відповідачів про те, що [PERSON] не є батьком [PERSON] суд не може взяти до уваги, оскільки останній записаний батьком у свідоцтві про народження дитини, а інших жодних підтверджуючих документів на спростування таких відомостей суду надано не було. Крім того, відповідачі знаючи, що в суді розглядається справа про позбавлення їх батьківських прав, на неодноразові виклики в судове засідання не з»явились, про причини неявки суд не повідомляли, що свідчить про їх небажання захистити свої права та обов'язки, щодо неповнолітнього сина [PERSON]. Отже, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження докази того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не цікавляться долею дитини [PERSON], [INFO], не спілкуються з нею, не беруть участі в її вихованні та житті, не надають ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Таку бездіяльність суд розцінює як ухилення відповідачами від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Дитина відповідачів-[PERSON], зважаючи на вік, а саме те, що він є неповнолітнім, відповідно має незадовільне матеріальне становище. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON], що підтверджується матеріалами справи та визнано самими відповідачами, тому суд вважає за доцільне стягувати з відповідачів на утримання дитини аліменти щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме: стягувати з [PERSON], [INFO], який проживає [ADDRESS] на користь осіб, особи або органу, що будуть виконувати або виконують обов'язки та функції з опіки (піклування) над [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягувати з [PERSON], 1972 року народження, яка проживає по [ADDRESS] на користь осіб, особи або органу, що будуть виконувати або виконують обов'язки та функції з опіки (піклування) над [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву пред'явлено до суду 1 червня 2016 року. Відповідно, починаючи з цієї дати, суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на судовий збір у справах про стягнення аліментів. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно п. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач у справі звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, таким чином,

Outcome: approved