Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

19 серпня 2020 року представник позивача адвокат Левченко Геннадій Володимирович звернувся до суду з позовом про визначення [PERSON] додаткового строку тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] , та встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та факту родинних відносин, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] у м. Воркута Республіки Комі Російської Федерації померла мати позивача [PERSON] , уродженка с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області. Після смерті матері позивач спадщину прийняла, подавши нотаріусу Воркутинського нотаріального округу Істоміній С.В. відповідну заяву. Серед спадкового майна, на яке мати мала право, є право на земельну частку (пай), яке належало її матері (бабі позивача) [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 013405 площею 4,2 умовних кадастрових гектарів у землях колишнього КСП «Дружба» на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області. [PERSON] померла у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області 22 липня\~\~ 1997\~\~ року. За\~\~ життя\~\~\~ [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном: здійснила поховання матері, доглядала та користувалася будинком, земельною ділянкою, особистими речами. Позивач звернулася до нотаріуса в м. Воркута РФ із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріус роз`яснила їй, що згідно із законодавством РФ спадкування нерухомого майна здійснюється по праву країни, де знаходиться таке майно. 05 лютого 2020 року позивач через свого представника звернулася до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. з метою оформлення спадкових прав на майно, на яке мала право її мати в Україні. Приватний нотаріус листом повідомила позивача, що вона не може завести спадкову справу у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також у зв`язку з відсутністю доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Позивач указує, що вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері у зв`язку з поважними причинами, оскільки звернулася з такою заявою до нотаріуса РФ, яка спершу запевнила, що цього буде достатньо для прийняття спадщини і в Україні. Пізніше позивачеві стало відомо про необхідність подання такої заяви і до нотаріальної контори в Україні. Крім того, у зв`язку з уведенням в Україні вимог перетинання кордону тільки із закордонним паспортом, позивач тривалий час не могла в`їхати в Україну. Тому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Також позивач просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , оскільки встановлення такого факту необхідне для оформлення спадкових прав. А також\~\~ просить\~\~ встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] , оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] її мати записана як [PERSON] , а у свідоцтві про свою смерть як [PERSON] .\~ Ухвалою від 21 серпня\~ 2020 року у справі було відкрито позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 11 вересня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 жовтня 2020 року. Позивач у судове засідання 12 жовтня 2020 року не з`явилася, але з`явився її представник [PERSON] , який підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. У судове засідання 10 листопада 2020 року представник позивача не з`явився, але до початку судового засідання подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, сільський голова 10 вересня 2020 року подав до суду заяву, у якій указав, що сільська рада визнає позовні вимоги [PERSON] , не заперечує проти їх задоволення, та просив справу розглядати без присутності представника сільської ради. У судовому засіданні 12 жовтня 2020 року допитана свідок [PERSON] дала показання, що вона є жителькою с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області. Свідку достовірно відомо, що [PERSON] є дочкою [PERSON] . [PERSON] здійснювала\~\~ поховання\~\~ матері,\~\~\~ усі\~\~ поминальні\~ обряди. Ще близько року після смерті [PERSON] [PERSON] жила в с. Степові Хутори Носівського району, користувалася будинком померлої, присадибною земельною ділянкою. Потім у зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] \~\~ повернулася\~\~\~ в\~\~ Росію до дочки [PERSON] [PERSON] на похорон [PERSON] та після нього в село Степові Хутори не приїздила. Допитана в судовому засіданні 12 жовтня 2020 року свідок [PERSON] дала показання, що вона є матір`ю [PERSON] , чоловіка позивача. Свідок достовірно знає, що [PERSON] є дочкою [PERSON] . [PERSON] здійснювала поховання матері. Ще близько року після смерті [PERSON] [PERSON] жила в с. Степові Хутори Носівського району, користувалася будинком померлої, присадибною земельною ділянкою. Потім стан її здоров`я погіршився, тому вона поїхала в Росію до дочки [PERSON] . [PERSON] після смерті матері в Україну не приїздила. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання 10 листопада 2020 року за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд робить нижченаведений висновок. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч. 1 ст. 319 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] в с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 18). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 4,2 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Дружба» на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області, яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 013405, що підтверджується копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 28 лютого 2020 року № 31-25-0.32-106/112-20 (а. с. 25) та копією списку громадян членів КСП (а. с. 26). Відповідно до до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 62). Судом установлено, 13 вересня 1992 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 13 вересня 1992 року секретарем Степовохутірської\~ сільської\~ Ради народних депутатів Носівського району Чернігівської області (а. с. 23). Із копії свідоцтва про народження [PERSON] (після одруження [PERSON] ) убачається, що вона народилася [INFO] в с. Степові Хутори Носівського району, її матір`ю вказано [PERSON] (а. с. 19). Із копії свідоцтва про шлюб убачається, що 02 березня 1962 року у м. Воркута [PERSON] одружилася з [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 20). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом установлено, що [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вступила у фактичне володіння та користування спадковим майном померлої: доглядала за будинком, обробляла присадибну земельну ділянку, що підтверджується копією довідки Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 26 від 21 січня 2020 року (а. с. 24), та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, сумніву в достовірності показань яких суд не має.\~\~ [INFO] у м. Воркута Республіки Комі Російської Федерації померла [PERSON] ,\~\~\~ громадянка\~\~ Російської\~\~ Федерації,\~\~ яка\~\~\~ народилася\~\~ [INFO] в с. Ст. Хутори Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 17). Судом установлено, що [PERSON] , яка народилася [INFO] , є\~\~ дочкою\~\~ [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 21) та копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 22). Із копії постанови нотаріуса Воркутинського нотаріального округу Республіки Комі РФ Істоміної С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, убачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на території РФ.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 10 вказаної вище постанови визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Позивач зазначає, що встановлення факту родинних відносин, а саме того факту, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] , необхідне для оформлення документів для подальшого прийняття спадщини позивачем. Отже, виходячи з досліджених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] (до одруження [PERSON] ), а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Суд уважає доведеним також і той факт, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Приватний нотаріус Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. повідомила представника позивача про те, що відсутні підстави для заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , оскільки відсутні документи, які підтверджують прийняття\~ спадщини на майно [PERSON] , яка, за словами представника позивача, прийняла спадщину на майно [PERSON] . Приватним нотаріусом також роз`яснено, що [PERSON] має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після померлої [PERSON] . Отже, позивач позбавлена в будь-який інший спосіб, крім судового, підтвердити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Установлення цього факту необхідне позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). А, отже, позов у цій частині також підлягає задоволенню. Щодо поважності пропущеного строку для прийняття спадщини, то судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 17). Її дочка [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори в Україні не зверталася, спадкова справа до майна померлої [PERSON] на території України не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 47). Однак, судом установлено, що [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта (а. с. 6) та копією офіційного перекладу паспорта з російської на українську мову (а. с. 7). Громадянкою Росії була і спадкодавець [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 17). Судом також встановлено, що позивач подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , до нотаріуса Воркутинського нотаріального округу Республіки Комі РФ Істоміної С.В. 06 вересня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), розташований на території України, оскільки «відповідно до ст. 1224 ЦК РФ спадкування нерухомого майна здійснюється по праву країни, де знаходиться майно» (процитовано з постанови нотаріуса) (а. с. 27). Загальні умови оформлення спадщини із закордонним елементом містяться в ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно з якою спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім того, при спадкуванні нерухомого майна в Україні, яке належало померлому громадянину Російської Федерації, останнє зареєстроване місце проживання якого було на території Російської Федерації, слід керуватися нормами Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі Конвенція). Відповідно до ч. 2 ст. 45 Конвенції право\~ спадкування\~ нерухомого\~\~ майна визначається\~\~ за законодавством\~ Договірної Сторони,\~ на території якої знаходиться це майно. Згідно з ч. 2 ст. 48 Конвенції провадження\~ по\~ справах\~ про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони,\~ на території\~ якої знаходиться майно. Отже, заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] повинна бути подана до нотаріальної контори України та свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай) повинне бути видане нотаріусом України. Приватний нотаріус Носівського районного округу Чернігівської області Дмитренко В.М. письмово повідомила представника позивача [PERSON] про те, що вона не зможе завести спадкову справу після смерті [PERSON] , оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідного повідомлення від 05 лютого 2020 року № 8/01-16 (а. с. 28).\~ За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи викладене, умови ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин, коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, та ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон ґарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, ураховуючи віддаленість місця постійного проживання позивача (м. Воркута, Республіка Комі, РФ) від місця знаходження спадкового майна (с. Степові Хутори, Носівський район, Чернігівська область, Україна), ураховуючи те, що позивач, яка є громадянкою РФ, зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка також була громадянкою РФ, до нотаріуса в Росії, отже, безумовно виявила свою волю приймати спадщину після смерті матері, суд уважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини [PERSON] пропустила з поважних причин. Позивачем подано до суду належні, допустимі та достатні докази цього. Ураховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений позивачеві для подання заяви про прийняття спадщини, то суд робить висновок про можливість встановлення строку в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який уважає достатнім для подання відповідної заяви. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на рахунок позивача. На підставі ст. 1268-1270, 1272 ЦК України, ст. 524, 549 ЦК УРСР,

Outcome: approved