Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. Позиція позивача. 26.06.2018 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача на свою користь: - заборгованість за договором позики у розмірі 10000 (десять) тисяч гривень; - індексу інфляції 8055 (вісім тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 51 копійок; - три відсотки річних від простроченої суми 900 (дев`ятсот) гривень 00 копійок; та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач послався як на підставу своїх вимог, на оформлену боргову розписку написану боржником власноруч 26.08.2014 року, згідно до якої позивач надав [PERSON] 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, які останній зобов`язався повернути не пізніше 28.06.2015 року. В визначений у розписці строк боржник борг не повернув, а тому посилаючись на вимоги ст.ст. 625, 1049 ЦК України, заявив зазначені позовні вимоги. 1.2. Відповідачем відзиву не подано. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії. 26.06.2018 року позивачем подано позов до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 19.12.2018 року отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 19.12.2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по цивільній справі № 208/4135/18. 11.09.2019 року від позивача подана заява, за якою він підтримує позовні вимоги у повному обсязі, та просить прийняти рішення. 3. Фактичні обставини встановлені судом. 26.08.2014 року [PERSON] оформлено боргову розписку, згідно до якої він отримав суму 10000 (десять тисяч) гривень від [PERSON] , яку зобов`язався повернути не пізніше 28.06.2015 року. Станом на 28.06.2015 року, [PERSON] борг у сумі 10000 (десять тисяч) гривень [PERSON] не повернув. 26.06.2018 року [PERSON] звернувся із позовом про стягнення боргу за борговою розпискою, 3-х відсотків річних та індексу інфляції. 4. Норми закону застосовані судом. П. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. П. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. П. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аб. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 280 ЦПК України, Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 5. Мотиви прийнятого рішення. Враховуючи, що за період з 19.12.2018 року відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судові засідання без повідомлення причин; відзив на позов не подав; позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а тому суд вважає можливим прийняття рішення в порядку винесення заочного рішення по справі. Позивач скористався своїм правом на звернення із позовом, з обґрунтуванням своєї позиції наявною розпискою відповідача, за якою останній отримав грошову суму, зобов`язався її повернути у визначений термін у розписці. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка [PERSON] зміст якої ніким не заперечується, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів та його волевиявлення у строк до 28.06.2015 року повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання. З детального аналізу змісту боргової розписки від 26.08.2014 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача [PERSON] та зобов`язання повернення отриманої суми з визначенням строку її повернення [PERSON] .. Враховуючи, що у визначений термін - 28.06.2015 року відповідач не повернув суми 10000 гривень, як суму зобов`язання за борговою розпискою, а тому позиція позивача щодо понесення ним втрат є обґрунтованою. Наведений розрахунок проведений позивачем за період з 28.06.2015 року по 26.06.2018 року, тобто на час звернення із позовом: - суми індексу інфляції за даний період з суми боргу 10000 гривень, а саме за період 28.06.2015 року по 31.12.2015 року, у кількості 187 днів, з індексом інфляції 143,4 %, що дорівнює 2218,38 гривень, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, 366 днів з урахуванням індексу інфляції 112,4 %, що дорівнює 1515,08 гривень; та за період з 01.01.2017 року по 26.06.2018 року що становить 542 дні, з індексом інфляції 101,8 %, та дорівнює 4322 гривень 05 копійок, всього на суму 8055 гривень 51 копійку, - суми 3-х відсотків річних від простроченої суми 10000 гривень, з розрахунку 1095 днів, дорівнює 900 гривень 00 копійок, узгоджується з приписами ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України. Отже, на підставі викладеного та згідно норм діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь суми боргу 30 000 доларів США підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, понесені витрати позивачем при зверненні із позовом, у виді сплати судового збору на суму 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок - підлягають відшкодуванню, шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі вище зазначеного, та

Outcome: approved