Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

20 лютого 2014 року позивач звернувся до суду до ПАТ «ММК імені Ілліча» в обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши, що з 16.01.2004 року по 30.06.2013 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його роботи на підприємстві при нарахуванні та виплаті заробітної плати не проводилась індексація, передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені його права на оплату праці. Тому просив суд стягнути з відповідача індексацію по заробітній платі за період з 16.01.2004 року по 30.06.2013 року та її компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», а також стягнути середній заробіток за період затримки виплати індексації та компенсації заробітної плати з часу звільнення по день фактичного розрахунку. Позивач в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача ПАТ «ММК імені Ілліча», який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заперечення та просив розглянути справу за його відсутності. З наданих на адресу суду заперечень вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року діяв механізм проведення індексації заробітної плати, який дозволяв підвищення грошових доходів населення із застосуванням випереджуючого методу розрахунку сум індексації. У зв'язку з тим, що заробітна плата позивача за період його роботи на підприємстві не підлягала обов'язкової індексації, оскільки її розмір регулярно переглядався в бік збільшення, у відповідача немає заборгованості по сплаті індексації заробітної плати. В частині виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати індексації відповідач позовні вимоги також не визнав оскільки вважає, що з боку відповідача не було порушення трудових прав. У зв'язку з тим, що відповідачем не було допущено порушень прав позивача в частині проведення повного розрахунку при звільненні, відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку. Крім того, просив застосувати до вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку передбачені ст. 233 КЗпТ строки звернення до суду за захистом своїх прав. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 16.01.2004 року по 10.03.2006 року та з 12.04.2006 року по 14.02.2012 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК імені Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.7-8). За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 року та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 року індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року з наступними змінами та доповненнями. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Як вбачається з доданих до матеріалів справи відповідачем розрахунку суми індексації і компенсації, під час роботи позивача на підприємстві при перевищенні порогу інфляції, заробітна плата останнього не підлягала обов'язкової індексації, оскільки її розмір регулярно переглядався відповідачем в бік збільшення, а з листопада 2010 року індексування було сплачено повністю і складало 126 гривень 38 копійок, тому у відповідача перед позивачем немає заборгованості з виплати індексації заробітної плати з компенсацією. Інших даних суду не надано, тому суд виходить з доказів, наданих суду сторонами на момент розгляду справи, і приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача індексації заробітної плати з компенсацією. Оскільки у відповідача перед позивачем не існує заборгованості з індексації заробітної плати з компенсацією, суд відмовляє позивачу в задоволенні його позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за період затримки виплати індексації та компенсації заробітної плати з часу звільнення позивача з підприємства. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed