Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

21.04.2021 року позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернувся до суду позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит. Позовна заява вмотивована тим, що 30.08.2006 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та відповідачами укладено договір про іпотечний кредит №1.06080636.м (далі Кредитний договір) за умовами якого останні отримали кредит у розмірі 9900 доларів США строком користування 120 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 10,5% річних. Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що кредит надається відповідачам для придбання квартири [ADDRESS] . 30.08.2006 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір №1.06080636.м, у відповідності до п.1.1 якого, квартира [ADDRESS] передана в іпотеку з метою повного виконання відповідачами зобов`язань за Кредитним договором №1.06080636.м від 30.08.2006 року. Також, зазначив, що аналіз зазначених подій свідчить про виконання Банком своїх зобов`язань за Кредитним договором. 04.09.2020 року між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір №401 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідачів, в тому числі за Кредитним договором №1.06080636.м від 30.08.2006 року перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] та [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором, станом на 11.01.2021 року виникла заборгованість в сумі 4008,35 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2641,99 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 1128,36 доларів США. До заборгованості також увійшли три проценти річних від простроченої суми, нараховані в порядку ст.625 ч.2 ЦК України, в розмірі 238,00 доларів США. Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у вказаній сумі, вирішити питання про судові витрати. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 27.04.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи. Також відповідачам разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. 24.05.2021 року відповідачами надано до суду заперечення на позов, який по суті є відзивом, де останні, визнаючи позов в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2641,99 доларів США, просили відмовити в позові в частині стягнення з них процентів за користування кредитом, з огляду на тяжке матеріальне становище, в якому опинилися відповідачі у зв`язку з коливанням курсу валют, а також в частині стягнення штрафних санкцій у вигляді процентів, нарахованих в порядку ст.625 ч.2 ЦК України, з огляду на проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції та забороною, у зв`язку з цим, кредитним установам нараховувати штрафні санкції їх мешканцям, введений на території України карантин, та пропуском строку річної позовної давності. Крім того, вважали необґрунтованими витрати позивача на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, надали відзив. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, суд провів розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. При цьому, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося, на підставі положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.08.2006 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №1.06080636.м (Кредитний договір), за яким останні отримали кредит в розмірі 9900 доларів США на умовах його повернення в строк 120 місяців, сплати процентів за користування кредитом в розмірі 10,5% річних. Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що кредит надається для придбання у власність нерухомості квартири [ADDRESS] . 31.08.2006 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №1.06080636.м, за яким квартира [ADDRESS] передана в іпотеку з метою забезпечення повного виконання зобов`язань позичальника за договором про іпотечний кредит №1.06080636.м від 30.08.2006 року. 04.09.2020 року між ПАТ «ПЛАТІНУМ БАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір №401 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого ПАТ «ПЛАТІНУМ БАНК» передає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги банка за кредитними договорами та сплачує банку за відступлення права вимоги грошові кошти, в тому числі права вимоги до [PERSON] , [PERSON] за договором про іпотечний кредит №1.06080636.м від 30.08.2006 року, що підтверджується витягом з реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами. Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит №1.06080636.м від 30.08.2006 року, станом на 04.09.2020 року відповідачі мають заборгованість за кредитом в розмірі 2641,99 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 1128,36 доларів США. Заборгованість за кредитом в розмірі в розмірі 2641,99 доларів США визнана відповідачами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Відповідно до ст.ст.1048 ч.1, 1049 ч.1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, положення ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Пунктами 1.1, 3.1, Кредитного договору визначено, що розмір процентів за користування кредитними коштами становить 10,5 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місці. Порядок сплати процентів щомісячно 26 числа кожного календарного місяця (п.3.2 додаткового договору №1 від 25.03.2007 року до договору про іпотечний кредит №1.06080636.м від 30.08.2006 року), виходячи із суми залишку основної заборгованості, у вигляді щомісячного ануітетного платежу, що включає в себе чистину суми кредиту, в розмірі 133,59 доларів США. Пунктом 1.1. Кредитного договору, укладеного 30.08.2006 року, визначено, що кредит надається на строк користування 120 місяців. 31.08.2016 року строк дії Кредитного договору сплинув. Таким чином, нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами після закінчення 30.08.2016 року строку дії Кредитного договору, тобто з 31.08.2016 року та на майбутнє, не ґрунтується на вимогах закону. За таких обставин, заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає перерахунку станом на 30.08.2016 року і становить 55,99 доларів США. Крім того, права та інтереси кредитодавця у випадку порушення грошового зобов`язання забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки суду, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. За змістом ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач надав розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми 2641,99 доларів США, що за останні 3 роки становить 238,00 доларів США. Слід зазначити, що нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК, за своєю природою є відшкодуванням кредиторові понесених втрат за несвоєчасне повернення коштів, а отже відрізняються від відсотків, що підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування грошовими коштами, встановленими договором. З огляду на зазначене, 3% річних, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі №127/15672/16, зазначено, що «статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові». Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на тіло кредиту, не є неустойкою (штрафними санкціями, як то зазначають відповідачі), а є особливою формою відповідальності відповідачів за прострочення повернення кредиту. Встановивши, що правові наслідки невиконання грошового зобов`язання, визначені ч.2 ст.625 ЦК України, у вигляді 3% річних не є неустойкою, до них застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 цього Кодексу). Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст.261 ЦК України, яка вказує на те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умовами Кредитного договору строк позовної давності не визначений. Отже, до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, суд застосовує за заявою відповідачів загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. До того ж, позивачем в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, сума 3% річних від простроченої суми 2641,99 доларів США, в розмірі 238,00 доларів США, розрахована за останні три роки, а отже є обґрунтованою. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, встановивши під час розгляду справи наявність у відповідачів заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 2641,99 доларів США, що визнається відповідачами, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в межах строку дії кредитування станом на 30.08.2016 року в розмірі 55,99 доларів США, порушення строків виконання грошового зобов`язання, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів на його користь заборгованості за кредитом в розмірі 2641,99 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 55,99 доларів США, 3% річних від простроченої суми за останні три роки в розмірі 238,00 доларів США є обґрунтованими та такими що підлягають заколенню. В решті позову ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит слід відмовити за його необґрунтованістю. При цьому, суд не погоджується з доводами відповідачів про звільнення їх від сплати процентів за користування кредитними коштами, процентів, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України на підставі положень ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ЗУ «Про внесення змін до господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19», оскільки проценти, як за користування кредитними кошами, так і нараховані за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не є штрафними санкціями в розумінні положень вищевказаних Законів України, а стосується заборони нараховування неустойки (штраф, пеня), та звільнення від обов`язків її сплати. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, та враховуючи, що позов ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» задоволено частково, на 73,25% (від заявленої суми позовних вимог 4008,35 доларів США), сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2270,00 грн, підлягає частковому стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі по 831,39 грн (2270:73,25%:2) з кожного. Що стосується витрат позивача на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн, які підтверджуються договором про надання правової допомоги №05-03/2021 від 05.03.2021 року, витягом з акту №1 про надання юридичної допомоги №1 від 23.03.2021 року, та складаються з витрат на надання усної консультації з приводу вирішення спору в позасудовому порядку в розмірі 1500,00 грн, на надання усної консультації з приводу вирішення спору в судовому порядку в розмірі 1500,00 грн, на надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти в розмірі 9000,00 грн, на складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів в розмірі 8000,00 грн, суд вважає їх неспівмірними \~зі складністю справи, а також з необхідністю виконання адвокатом робіт у зазначеному обсязі. Суд вважає, що обґрунтованими, тобто такими що відповідають реальному (достатньому) обсягу правової допомоги, є витрати з надання усної консультації з приводу вирішення спору в судовому порядку в розмірі 1500,00 грн, складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів в розмірі 8000,00 грн, а тому, враховуючи викладене, а також позицію відповідачів, які заперечували проти відшкодування витрат на правову допомогу позивача, стягує з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмір 9500,00 грн, тобто по 4750,00 грн з кожного.

Outcome: partial