Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

20 вересня 2016 року (згідно штампу) позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі - 20595,55 гривень, із яких: 848,93 грн. - заборгованість по кредиту; 14809,69 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3480,00 грн. - заборгованості за пенею та комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штрафу щодо прострочення сплати за кредит (фіксована частина); 956,93 грн. - штраф, щодо прострочення сплати процентів по кредиту (процентна складова) та судові витрати, згідно квитанції, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконує умов кредитного договору. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. У судове засідання відповідач не прибув, надав письмове заперечення на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, так як закінчився строк позовної давності по споживчому кредиту. Представник відповідача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у їх з відповідачем відсутності та просить відмовити у задоволенні позову на підставі наданого письмового заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Як встановлено судом, відповідно до кредитного договору б/н від 01.08.2011 року, укладеного між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 1700,00 грн. Відповідно до Умов надання банківських послуг,- позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за пере виплати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми боргу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором залишок простроченої заборгованості по кредиту виник 26.12.2012 року, а загальний залишок заборгованості за відсотками виник 13.08.2011 року, тому саме від 26.12.2012 року розпочався відлік позовної давності, який закінчився 27.12.2015 року. Позовна заява подана до суду 20.09.2016 року, тобто, після спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст.ст. 257, 261 Цивільного кодексу України, загальний строк позовної давності становить три роки. Його перебіг починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Відповідно до п.1 ч.2. ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 3.4 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт або його довірена особа використовують платіжні картки в розмірі платіжного ліміту відповідного Картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з Картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банків, фінансових установ, через банкомати, та вчинення інших операцій, передбачених угодою сторін і законодавством України. Отже, наданий йому кредит є споживчим. Пунктом 7 ч. 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у спорах споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а частиною 2 статті 207 цього Кодексу передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно із ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначено в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки із спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення та заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Суд вважає, що за обставин, викладених вище, мають бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, слід залишити за ними.

Outcome: dismissed