Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

20.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей щомісячно в розмірі ? частки усіх видів його доходів. В обґрунтування позову зазначила, що діти повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки отримує систематичних дохід у вигляді заробітної плати. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що він може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, оскільки його заробіток є невеликим. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2007 року та є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають спільно з позивачем окремо від відповідача. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Відповідачпрацює в Новоград-Волинському МВ УМВС на посаді дільничного, де сукупний його дохід з 16.11.2012 року по 31.10.2015 року склав 83\~231, 72 грн. Оскільки він має постійний сталий дохід, інших утриманців не має, не достатньо приймає участі в вихованні неповнолітніх сина та доньки, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дітям, на момент розгляду справи не існує, позовні вимоги визнав частково, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти. Суд вважає позовні вимоги позивачки дещо безпідставно завищеними і задовольняє їх частково стягує з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. На думку суду, визначена сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дітей. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх сина та доньку до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487 грн. 20коп.

Outcome: partial