Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

20.02.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області помер його дядько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, що складалося з 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, що розташовані по [ADDRESS] . 07 травня 2018 року спадкодавець склав заповіт, що був посвідчений Селявіною С.В., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області за реєстровим номером 308 за умовами якого, зазначене вище нерухоме майно він заповів позивачу. У встановленому законодавством порядку Позивач прийняв спадщину, шляхом подачі відповідної заяви до Першої Первомайської ДНК Миколаївської області. Отже, [PERSON] являється єдиним спадкоємцем на вказане вище нерухоме майно. 28 січня 2020 року він звернувся за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га, що розташовані по [ADDRESS] , але йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для її вчинення. Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві. У зв`язку з зазначеними обставинами, нотаріус роз`яснила, що у разі смерті власника нерухомого майна та відсутності правовстановлюючого документу, питання визначення належності йому (спадкодавцю) цього майна та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Половина житлового будинку належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.1990 року, посвідченого державним нотаріусом першої Первомайської ДНК, та 1/2 частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] , належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 30.10.1992 року. Із набранням чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень», органи, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, видають дублікати правовстановлюючих документів лише власникам або уповноваженим ними особам за довіреністю. Тому, отримати дублікат на померлу людину неможливо. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З підстав, зазначених вище, позивач не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на зазначене вище спадкове майно, тому єдиним правовим способом захисту його законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області. Представник позивача надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від представника Первомайської міської ради Миколаївської області на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті його дядька [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайськ, Миколаївської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). До складу спадщини після його смерті входить: 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, що розташовані по [ADDRESS] . 07.05.2018 року спадкодавець склав заповіт, що був посвідчений Селявіною С.В., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області за реєстровим № 308 за умовами якого, зазначене вище нерухоме майно він заповів позивачу. Позивач звернувся до Першої Первомайської ДНК Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Належність спадкового майна підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: копією договору купівлі-продажу від 09.08.1990 року, посвідченого державним нотаріусом першої Первомайської ДНК, копією технічного паспорту на будинок, копією державного акту на право приватної власності на землю від 30.10.1992 року. Згідно запитів здійснених до нотаріальних контор, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалось. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved