Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

20 квітня 2015 року представник позивача [PERSON]- адвокат Бондаренко Д.В., який діє на підставі довіреності від 12 березня 2015 року, звернувся до суду із позовом до Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно - жилий будинок з господарськими будівлями у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 21 травня 2015 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи з його відсутності. ( а.с.61) У судовому засіданні представник позивача Бондаренко Д.В. підтримав заявлені вимоги, в підтвердження яких послався на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 01 липня 1968 року, укладеного між [PERSON] та виконкомом Слов'янської райради м. Слов'янська Донецької області, згідно рішення виконкому цієї ради від 17 квітня 1968 року № 24/6, батькові позивача - [PERSON] було надано земельну ділянку загальною площею 700 кв.м. за адресою: [ADDRESS] для будівництва одноповерхового жилого будинку, сараю та літньої кухні. [PERSON] побудував такий жилий будинок у 1975 році, про що свідчить технічний паспорт КП «БТІ м. Слов'янська», виготовлений 07 жовтня 2014 року на замовлення [PERSON] Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна,затвердженого наказом Держбуду України 10 липня 2001р. за № 582/5773, як побудований до 05 серпня 1992 року цей жилий будинок не належить до самочинних. [INFO] року [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина відносно цього нерухомого майна. У зв'язку з упорядкуванням території селищної ради було змінено нумерацію будинку з [ADDRESS] на номер [ADDRESS], що підтверджується довідкою Райгородоцької селищної ради від 26 травня 20145 року за № 02-29/721. Позивач [PERSON] згідно положень статті 529 ЦК УРСР (1963 р.) є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на спадщину після смерті батька, відомості про складання спадкодавцем заповіту при житті відсутні. Цю спадщину спадкоємець [PERSON], згідно статті 549 ЦК УРСР фактично прийняв,бо на день відкриття спадщини був зареєстрований та фактично проживав у цьому жилому будинку, що підтверджується довідкою Райгородоцької селищної ради від 08 вересня 2014 року №02-29/1285 та даними домової книги по будинку. [PERSON] звернувся до органів нотаріату - Другої Слов'янської державної нотаріальної контори з питання оформлення своїх спадкових прав на цю спадщину, але постановою нотаріусу Грецької Т.П. від 09 квітня 2015 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], з посиланням на відсутність правовстановлюючого документа на цей будинок на ім'я спадкодавця. Представник позивача стверджував, що раз існує технічний паспорт на жилий будинок, який побудований у 1975 році на відведеній у встановленому законом порядку земельній ділянці, і цей технічний паспорт є документом, який засвідчує відповідність закінченого будівництва до 05 серпня 1992 року, тому за життя спадкодавець [PERSON] набув у встановленому на той час порядку право власності на зведений ним жилий будинок, у зв'язку з чим його син, як спадкоємець першої черги за законом, має право на спадкування цього нерухомого майна, тому просив суд визнати за [PERSON] право власності на жилий будинок [ADDRESS], загальною площею 79,3 кв.м, жилою площею 48,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, а саме літ. « Б» - погріб, літ. «В» - сарай, свердловина №1, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Представник відповідача - Райгородоцької селищної ради Слов'янського району, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибув. До суду подано заяву заступника Райгородоцького селищного голови з питань діяльності виконавчих органів від 25 травня 2015 року( вих. № 229/01-24/6),згідно якої позовні вимоги визнані та викладено клопотання про проведення розгляду справи у відсутність представника відповідача.(а.с.65) Враховуючи наявність про це відповідних письмових клопотань, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті у відсутність позивача та представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 01 липня 1968 року, укладеного між [PERSON] та виконкомом Слов'янської райради м. Слов'янська Донецької області, згідно рішення виконкому цієї ради від 17 квітня 1968 року № 24/6, батькові позивача - [PERSON] було надано земельну ділянку загальною площею 700 кв.м. за адресою: [ADDRESS] для будівництва одноповерхового жилого будинку та літньої кухні.(а.с. 47-48). Як зазначено у рішенні виконавчого комітету Слов'янської районної ради депутатів від 17 квітня 1968 року № 24/6 [PERSON] зобов'язаний був до 20 травня 1968 року отримати від Слов'янського техбюро при архітектурі райкомхозу технічну документацію на право забудови будинку на цій земельній ділянці.( а.с.49) [PERSON] у 1968 році було отримано паспорт на будівництво індивідуального жилого будинку,згідно якого 26 квітня 1968 року було проведено відведення земельної ділянки в натурі,отримано типовий проект жилого будинку та проект забудови земельної ділянки, дозвіл на проведення робіт. ( а.с.66-70) Матеріалами справи встановлено,що на відведеній земельній ділянці [PERSON] побудував жилий будинок, будівництво було закінчено у 1975 році, про що зазначено в технічному паспорті на цей будинок, складений 07 жовтня 2014 року спеціалістами КП « Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська. ( а.с. 16). Після завершення будівництва [PERSON] була видана домова книга на будинок, у який він був зареєстрований з іншими членами сім'ї. ( а.с.19-24) Згідно довідки Райгородоцького селищного голови Слов'янського району Донецької області від 26 травня2015 року № 02-29/721 по [ADDRESS] було змінено нумерацію будинку з [ADDRESS] на номер [ADDRESS] у зв'язку з впорядкуванням території селищної ради.(а.с.71). Згідно повторного свідоцтва серії [NUMBER], яке було 03 квітня 2015 року видано виконавчим комітетом Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області , [PERSON] помер [INFO] року, про що [INFO] року було складено відповідний актовий запис за № 76. Місце смерті - смт. Райгородок Слов'янського району Донецької області.( а.с. 10). Із матеріалів убачається,що технічна інвентаризація спірного жилого будинку [ADDRESS] вперше проводилася 07 жовтня 2014 року на замовлення позивача [PERSON] для оформлення права власності на спадщину після смерті [PERSON] Згідно письмової інформації завідуючої Другої слов'янської державної нотаріальної контори Грецької Т.П. від 30 квітня 2015 року №291/02-17, після померлого [INFO] року [PERSON] заяви про прийняття спадщини не надходили, спадкова справа не заводилась. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Видавалась постанова від 09 квітня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. ( а.с.56) Як убачається із постанови державного нотаріусу Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області від 09 квітня 2015 року Грецької Т.П., після отримання нею 09 квітня 2015 року документів від [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, відносно житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], у вчиненні цієї нотаріальної дії було відмовлено, оскільки спадкоємцем нотаріусу не наданий правовстановлювальний документ на ім'я померлого на житловий будинок, так як того вимагає п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.( а.с.25) Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення ( постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до частини першої ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків,коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другої ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 « Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення»(втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається,що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків,збудованих до 05 серпня1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти ( лист Державної архітектурно - будівельної інспекції України від 01 вересня 2011року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів,закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових,дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд,прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства,будівельних норм,державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно,є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації ( лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 « Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до статей 25,30,346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21лютого 2005 року, якщо в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 « Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Тобто, порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва уперше на законодавчому рівні було встановлено постановою Кабінету Міністрів від 05 серпня 1992 року №449 « Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення», а відтак при набутті права власності на об'єкти ,збудовані до вказаної дати закон не потребує їх введення в експлуатацію у відповідності до цієї постанови. Як вказано у листі Державної архітектурно - будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року №40-19-5376,одним з документів, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків,садових,дачних будинків,господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема,для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт,складений за результатами технічної інвентаризації. Із матеріалів справи убачається,що уперше спірний житловий будинок був проінвентаризований на ім'я замовника - позивача [PERSON] 07 жовтня 2014 року, складений відповідний технічний паспорт на будинок, проведена оцінка будинку та усіх господарчих споруд.( а.с.12-16, 37-46). За таких обставин не можна вважати, що спадковий будинок є самочинним або незавершеним та що померлий [PERSON] не набув права власності на зведений ним житловий будинок, скільки за наведених обстави виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цих об'єктів. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.),який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки ( усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Із матеріалів справи убачається, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину звернувся лише його син - позивач [PERSON]. Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус вказав, що позивачем не надано правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок на ім'я спадкодавця, як того вимагає п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Проаналізувавши встановлені обставини по справі та надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиною особою, яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] ( позивач був зареєстрований у спірному будинку на час відкриття спадщини - а.с.23),що спадковий будинок побудований на відведеній належним чином земельній ділянці, не є самочинним чи незавершеним, що за життя спадкодавець [PERSON] набув у встановленому на той час порядку право власності на зведений ним житловий будинок, тому підлягають задоволенню заявлені ним позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на жилий будинок [ADDRESS], загальною площею 79,3 кв.м, жилою площею 48,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, а саме літ. « Б» - погріб, літ. «В» - сарай, свердловина №1, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач та його представник не вимагали компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду.

Outcome: approved