Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

21.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, де просить звільнити від сплати заборгованості по аліментам в сумі 7 506,05 грн.. Позов мотивує тим, що з відповідачкою перебував в шлюбі, який було розірвано 13.08.2010 року за рішенням Олександрійського міськрайонного суду. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.08.2010 року про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання дружини - в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) до досягненням сином трьохрічного віку. Посилається на те, що не дивлячись на те, що шлюб між ними розірвано, вони проживали з відповідачкою однією сім'єю та в цей час він дбав про матеріальний стан своєї сім'ї, вели спільне господарство до 01.06.2012 року, що також підтверджується тим, що відповідачка не зверталась до відділу ДВС з заявою та виконавчим листом про примусове стягнення з нього аліментів. З розрахунку заборгованості, виданої державним виконавцем відділу ДВС, заборгованість за період з серпня 2010 року по травень 2012 року становить 7 506,05 грн. З вищевказаних підстав просить частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за період з серпня 2010 року по травень 2012 року в сумі 7 506,05 грн. Посилаючись на ст. 197 СК України просить вимоги задовольнити. Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних в позові та просить його задовольнити з врахуванням того, що позивач та відповідач після розірвання шлюбу проживали разом до 01.06.2012 року, в цей час позивач працював та матеріально утримував як відповідачку так і дитину, вів спільне господарство з відповідачкою; в зв'язку з чим відповідач не подавала на виконання виконавчий лист щодо стягнення на її користь аліментів та не скаржилась в відповідні інстанції на те, що позивач не платить аліменти на утримання сина. Відповідачка позовні вимоги не визнає, пояснивши суду, що з кінця серпня 2010 року до 30.10.2011 року жила зі своєю бабусею в с. Ялинівка Олександрійського району. 30.10.2011 року приїхала в м.Олександрію на день народження до кумів, де відбувся неприємний інцидент, бо вони з чоловіком побились і у неї був синяк. [PERSON] попросив, щоб вона не їхала в село до бабусі, вона залишилась в місті. Вони проживали в квартирі, яка належить матері чоловіка, в цей час вона працювала та платила комунальні послуги по цій квартирі; а чоловік всі гроші, які приносив віддавав матері та нерідко просив у неї кошти, щоб купити пива чи ще щось. [INFO] померла її бабуся. Вона її поховала і після похорон, коли повернулась в м. Олександрію, не відчула підтримки від позивача, а тому десь через неділю чи дві, перейшла жити на квартиру, яку винаймала. Представник третьої особи на розгляд справи не явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність осіб, які не з'явились та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст., ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст., ст. 180, 197 Сімейного Кодексу України Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла в зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Судом встановлено, що згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2010 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.08.2010 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] та на утримання позивачки - у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною трьохрічного віку (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, після прийняття рішення Олександрійським міськрайонним судом від 13 серпня 2010 року, [PERSON] подала до відділу ДВС Олександрійського МРУЮ на примусове виконання виконавчий лист щодо стягнення аліментів на утримання сина. У [PERSON] станом на 01.05.2013 року існує заборгованість по аліментам у сумі 12563,05 грн., позивач просить звільнити його від сплати заборгованості, за період з серпня 2010 року по травень 2012 року в розмірі 7 506,05 грн., посилаючись на те, що вони з серпня 2010 року до 01.06.2012 року проживали разом, в цей час він працював та матеріально утримував як відповідачку так і дитину, вів з нею спільне господарство; в зв'язку з чим відповідач не подавала на виконання виконавчий лист щодо стягнення на її користь аліментів та не скаржилась в відповідні інстанції. Відповідачка заперечує проти зменшення розміру заборгованості за вищевказаний період, так як їх дитина потребує належного харчування та матеріального утримання, але не спростовує того факту, що після 30.10.2011 року та десь до травня 2012 року вони проживали разом в квартирі, яка належить матері позивача, але стверджує, що сплачувала за комунальні послуги по цій квартирі, доказів в підтвердження не надала. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, судом встановлено, що станом на 01.05.2013 року існує заборгованість по аліментам у сумі 12563,05 грн., позивач просить звільнити його від сплати заборгованості, за період з серпня 2010 року по травень 2012 року в розмірі 7 506,05 грн.. Однак, суд прийшов до висновку, що буде справедливим, якщо позивача звільнити від сплати заборгованості за період з 01.11.2011 року по квітень 2012 року, тобто на той час, коли позивач та відповідач проживали разом в квартирі, яка належить матері позивача та приймає при цьому до уваги те, що з копії паспорту [PERSON] вбачається, що з 2008 року вона зареєстрована в с. Ялинівка Олександрійського району, а не в м. Олександрії; наданий акт від 29.09.2013 року належним чином не завірений; крім того з довідки про заробітну плату [PERSON] в ПАТ «Оболонь» вбачається, що він мав постійну заробітну плату, а тому заборгованість по аліментам розрахована не вірно; а крім того, [PERSON] з 01.12.2011 року по 28.09.2012 року працювала помічником кухаря та мала також дохід. Суд вважає, що у випадку звільнення позивача від заборгованості, яка виникла за період з серпня 2010 року по жовтень 2011 року та з травня 2012 року по квітень 2013 року, матеріальне забезпечення дитини, що зараз перебуває на утриманні матері, буде значно погіршуватись.

Outcome: partial