Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

21.06.2018 до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ), в якій він просить: визнати виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем від 13 жовтня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 15738, таким, що не підлягає виконанню; повернути грошові кошти, стягнуті на підставі виконавчого напису, вчиненого Приватним Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем від 13 жовтня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 15738 на користь позивача; стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимоги зазначає, що вчинення виконавчого напису є безпідставним, оскільки його вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості. Вказує, що за оспорюваним виконавчим написом з нього стягнуто заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання банківський послуг в Приватбанку. Зауважує, що стягнення за спірним виконавчим написом здійснено понад встановлені законом три роки, а заявлена банком у вимозі про усунення порушень сума різниться від загальної суми заборгованості, що вказана у виконавчому написі. Крім того, в документах, що були надані нотаріусу ПАТ КБ «Приватбанк» не можливо встановити направлення відповідачем на адресу позивача та отримання [PERSON] відповідної письмової вимоги про усунення порушень. У відзиві до позовної заяви представник відповідача зазначивши, що безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком встановленим Кабінетом Міністрів України, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. З метою вчинення виконавчого напису від 13.10.2017 приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було надано передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості, у тому числі: кредитний договір (генеральна угода), виписка з особового рахунку, письмова вимога банку про усунення порушення та докази її направлення, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку. Ці докази стверджуються, що нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором отримав від відповідача документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Тому дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису були цілком законними. Крім того, позивачу надсилалась вимога про необхідність виконання зобов`язання, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимоги, але позивач не висловив своєї незгоди. Крім того, виходячи з п. 4 гл. 16 Наказу МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус при вчинені виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Ухвалою від 25.08.2018 позовну заяву [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Швець Руслан Олеговича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса прийнято до розгляду, відкрито провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Крім того, під час відкриття провадження вирішено питання щодо залучення до участі в розгляді справи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Ухвалю від 19.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У заяві поданій до суду [PERSON] просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник АТ КБ «Приватбанк» у заяві поданій до суду просив розгляд справи проводити за його відсутності. Доводи викладені у відзиві підтримує у повному обсязі. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про день, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд дослідивши докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Генеральна угода була укладена строком на 12 місяцві з 27.12.2012 по 31.12.13. 13.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О, видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15738 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованість за Генеральною угодою № б/н від 27.12.2012. Строк за який провадиться стягнення - 1718 днів, а саме: з 27.12.2012 року по 10.09.2017 року. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з того, що письмова вимога ПАТ КБ «Приватбанк» про усунення позивачем порушень за кредитним договором позивачу відправлена 15.09.2017, а оспорюваний виконавчий напис вчинено 13 жовтня 2017 року, тобто нотаріусом не додержано тридцятиденного строку для вчинення виконавчого напису (а.с. 16, 21). Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про отримання або неотримання позивачем вказаної письмової вимоги. До того ж, згідно зі ст.88 Закону «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, оспорюваний виконавчий напис вчинено за період з 27.12.2012 по 10.09.2017, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Таким чином, обставини справи свідчать, що оспорюваний виконавчий напис вчинено за спірними вимогами та за період, що перевищує строки позовної давності. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог позивача про повернення йому грошових коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем від 13 жовтня 2017 року, то зважаючи на не надання позивачем будь-яких доказів щодо сум, які були з нього стягненні, суд не вбачає підстав для їх задоволення за недоведеністю. У зв`язку з задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на ПАТ КБ «Приватбанк.»

Outcome: partial