Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

21.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт», про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 04 червня 1999 року [PERSON] придбала у [PERSON], [PERSON] квартиру № 41, що знаходиться в місті Миколаєві по проспекту Леніна, будинок 12, шляхом укладання договору купівлі-продажу квартири на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт», посвідченого за № 572, без подальшого нотаріального посвідчення зазначеного договору. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачкою у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації». На сьогоднішній момент позивач володіє і користується спірною квартирою, веде господарство, сплачує необхідні платежі та має намір розпорядитися належним їй майном, однак нотаріально посвідчити зазначений договір, укладений на Біржі «Едвайс-Консульт», вона не має можливості, оскільки місце проживання відповідачів є невідомим. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання представник позивача не зявився, суду надав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» редакції № 8 від 25.02.2016 року, причину неявки суду не повідомили. Інші особи до судового засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до закону. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.06.1999 року на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON]Л, з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого за № 572 без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачкою у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації», про що свідчить реєстраційне посвідчення, видане КП «Миколаївське міжміське БТІ» за реєстровим № 18852 від 11.06.1999 року. При укладанні договору купівлі-продажу від 04.06.1999 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі позивач сплатив відповідачам ціну договору в повному обсязі, про що зазначено у договорі, а відповідачі передали позивачу предмет договору купівлі-продажу квартиру. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній момент позивач [PERSON] володіє і користується спірною квартирою, веде господарство, сплачує необхідні платежі та має намір розпорядитися належним їй майном. Проте нотаріально посвідчити зазначений договір, укладений на Біржі «Едвайс-Консульт» вона не має можливості, оскільки місце проживання відповідачів є невідомим. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу № 572 квартири [ADDRESS] було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивач добросовісно помилялася щодо відсутності необхідності його нотаріального посвідчення. А враховуючи те, що на теперішній час реальне місцезнаходження відповідачів невідоме та нотаріальне посвідчення договору є неможливим, суд приходить до висновку, що дана позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Таким чином, визнання договору купівлі-продажу № 572 від 04.06.1999 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] дійсним тягне за собою визнання за [PERSON] права власності на квартиру №41 по просп.. Леніна, буд. 12 в м. Миколаєві. На підставі вищевикладеного суд вважає за можливе позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved