Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

20 лютого 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулись [PERSON] та [PERSON] із заявою про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя. В своїй заяві заявники просили суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 21 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №5. В обґрунтування заяви заявники посилаються на те, що 21 січня 2012 року між ними було укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 5. Від шлюбу заявники маю спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заявники зазначають, що вони мають різні погляди на життя, шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. Заявники досягли згоди з приводу визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, а саме з батьком дітей [PERSON] . Вказані обставини і вимусили заявників звернутися до суду з даною заявою. Заявники в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви в яких заяву про розірвання шлюбі підтримали, та просили шлюб укладений між ними розірвати. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною 3 ст. 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне. Судом встановлено, що 21 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 21 січня 2012 року. (а.с. 16) [INFO] , від шлюбу у заявників народилася перша дитина - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області 03 січня 2014 року. (а.с. 9) [INFO] , від шлюбу у заявників народилася друга дитина - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 29 серпня 2016 року. (а.с. 12) За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 109 СК України передбачена можливість розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей. Вказано, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що спільна заява Гурських про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, від дня подання заяви - 20.02.2020 року сплинув один місяць і заява про розірвання шлюбу не відкликана заявниками, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. 20 лютого 2020 року між заявниками укладено договір про визначення місця проживання дітей, участь кожного з батьків у забезпеченні умов життя дітей, порядок здійснення батьками права на особисте виховання дітей, відповідно до якого подружжям досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, зокрема, місцем проживання дітей батьки визначили місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] . Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дітей з матір`ю, а мати брати участь у вихованні та духовному розвитку дітей, незалежно від стосунків з батьком. (а.с.15) Таким чином, спору щодо порядку виховання та утримання дітей між заявниками не має. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє пріз вище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, з`ясувавши наявну взаємну волю подружжя щодо розірвання шлюбу, про що складені особисті письмові заяви, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню, при цьому заявник [PERSON] просила суд відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved