Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

21.05.2018 до суду надійшла позовна заява [PERSON] ([ADDRESS]) до [PERSON] ([ADDRESS]) про стягнення аліментів. Позивач вказує, що з вересня 2009 року по грудень 2017 перебувала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON], в якому народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо з січня 2017 року. Як зазначає позивач матеріальної допомоги відповідач добровільно в належному обсязі їй не надає, офіційно не працевлаштований, формальних доходів не має. Посилаючись на ст.ст. 180,181,182,184,191 Сімейного кодексу України, позивач враховуючи ту обставину, що згоди щодо утримання дітей з відповідачем не досягнуто, просить: стягнути з Відповідача на користь Позивача, щомісячні аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50% від щомісячних витрат Позивача на отримання дітей до досягнення старшою дитиною повноліття - 16500 шістнадцять тисяч п'ятсот) гривень 00 копійки на місяць; стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість по сплаті аліментів за минулий час, а саме за 3 місяці (березень, квітень, травень) в розмірі 49500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) гривень 00 копійки. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. Заяв з приводу участі у розгляді справи не надійшло. Вивчивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та вихованню дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказує, що з вересня 2009 року по грудень 2017 перебувала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON], в якому народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів позивач вказує, що її спільні з відповідачем діти перебувають на її повному утриманні, в зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання обох дітей в загальному розмірі 16500 грн. Разом з тим, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини що перебуває на її утриманні. Як встановлено судом та не заперечується позивачем відповідач офіційно не працевлаштований, формальних доходів не має. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. ст.180,191 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обстави, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення аліментів, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 p. у справі № 6-143цс13. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 грудня 2017 року становить 1492 грн., з 01 липня 2017 року 1559 грн. Разом з тим прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - становить 1860 грн, з 1 липня 2018- 1944 грн. Суд аналізуючи матеріали справи, вивчивши порядок утримання дітей та спосіб її життя, при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я, матеріальне становище сторін, потребу дітей в одержанні аліментів, стан здоров`я дітей, беручи до уваги відсутність доходів отриманих відповідачем, вважає розмір аліментів, який заявлений позивачем, завищеним, таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а й до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Враховуючи ті обставини, що відповідач офіційно не працює, беручи до уваги вік дітей та стан їхнього здоров'я, проживання в орендованій квартирі та життєдіяльність дітей, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в сумі 4000 грн. (по 2000 грн. на кожну дитину) з усіх видів доходу відповідача, з дня подачі позову до суду, до досягнення старшою дитиною повноліття. Визначаючи даний розмір аліментів, суд враховує прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 грудня 2017 року становить 1492 грн., з 01 липня 2017 року 1559 грн. Разом з тим прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - становить 1860 грн, з 1 липня 2018- 1944 грн. Вказаний розмір становить приблизно 2000 грн.на кожну дитину. Крім того, враховуючи вищевикладені обставини, суд зауважує, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей в сумі 2000 грн. на кожну доньку щомісячно будуть достатніми для матеріального забезпечення [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і відповідають принципу рівноправності визначених обов'язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та навчання дитини в порядку статті 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Згідно ч.1 ст.194 Сімейного Кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Тобто стягнення аліментів за минулий час передбачено лише за наявності виконавчого листа. Враховуючи викладене, а саме відсутність умов, передбачених ст. 194 СК України, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачки щодо стягнення аліментів за минулий час, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову в цій частині не має. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідач не надав доказів спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів під час судового провадження. Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 704.80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 12,13,76,77,78,81,259, 263,264,265,268 ЦПК України, суд -

Outcome: partial