Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

20 липня 2021 року Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що в червні 2006 року військовослужбовцю [PERSON] була надана у користування квартира [ADDRESS] , в яку він вселився, зареєструвався та фактично проживав з 06.06.2006 року, на підставі ордера, виданого Гвардійською КЕЧ району від 06.06.2006 року №68. Згідно повідомлення начальника житлової групи Гвардійської КЕЧ району від 05.03.2008 року №471 начальником Черкаського гарнізону дозволено було зареєструвати (прописати) членів сім`ї наймача зазначеної квартири [PERSON] , а саме дружину [PERSON] . В січні 2009 року [PERSON] знявся з реєстрації в зазначеній квартирі, у зв`язку з вибуттям до іншого місця проходження військової служби. Особовий рахунок на квартиру був переоформлений на нового наймача - його дружину [PERSON] . Однак відповіда,ч приблизно з лютого 2010 року фактично не проживає в квартирі. При цьому [PERSON] вивезла з зазначеної квартири свої особисті речі та не повідомила Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району про своє місцезнаходження, строк та причини виїзду. З дня виїзду жодного разу в квартирі не з`явилася та не виявляла інтересу до неї. Так, з дня виїзду відповідача в зазначеній квартирі без дозволу Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району мешкали невстановлені особи. Приблизно з липня 2018 року в квартирі без достатніх правових підстав вселився та проживає військовослужбовець ЗСУ [PERSON] , який і сплачує усі комунальні платежі і підтримує зазначену квартиру у стані придатному для проживання. Таким чином, станом на день подачі позову до суду, відповідач без поважних причин понад шести місяців не проживає в зазначеній квартирі, тому позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 71,72 ЖК України, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним вище житловим приміщенням. Ухвалою суду від 1 грудня 2021 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем реєстрації, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ордеру № 68 від 06 червня 2006 року, виданої Гвардійською КЕЧ району, [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно листа №216 від 9 жовтня 2009 року особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] був переоформлений з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки № 165 від 08 квітня 2021 року в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] . (а.с. 6). Суду надано акт від 14 липня 2021 року, складений комісією у складі техніка БУ № 2, а також депутата Черкаської селищної ради, паспортиста [NUMBER] за участю сусідів, у відповідності до яких члени комісії, а також сусіди підтвердили той факт, що [PERSON] не проживає в квартирі з 2010 року (а.с. 7). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України,докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України,суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України). 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі більше шести місяців. Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що [PERSON] , не проживаючи в наданому їй житловому приміщенні понад шести місяців, втратила право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved