overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Виконкому Харцизької міської ради Донецької області про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, посилаючись в позовній заяві на те, що 12 вересня 2014 року померла матір позивача - [PERSON]. Після смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку із земельною ділянкою, розташованих за адресою по вул. Красна буд. 94 в м. Харцизьк Донецької області, та грошових коштів на рахунках «[PERSON] Аваль». Він своєчасно не звернувся до нотаріуса, у звязку з проведенням на території Донецької області АТО, неможливістю оформити нотаріально, та складної ситуації в звязку з цим, тому було ним пропущений строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Просить продовжити строк, достатній для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в установленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, а саме публікацією оголошення в газеті «Урядовий Курєр» - № 108 (5482) від 18 червня 2015 року. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про слухання справи в відсутність сторін, за матеріалами справи та приходить до наступних висновків. Копія свідоцтва про смерть підтверджує, що матір позивача [PERSON] померла 09 вересня 2014 року (свідоцтво про смерть 1-НО № 805295 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області). Також матеріалами справами достовірно підтверджуються родинні стосунки між позивачем та померлою [PERSON] Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. З ст. 1272 ЦК України - за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини З урахуванням вищевикладеного, та враховуючи те, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини у звязку з проведенням на території Донецької області АТО, та з цього приводу неможливістю своєчасного оформлення прийняття спадщини, тому суд приходить до висновку, що цей строк позивачем пропущений з поважної причини і є підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що 05 березня 2010 року Указом Президента України №294 їй присвоєно почесне звання «Мати-героїня», в якому її по батькові вказано як [PERSON]. Оскільки згідно з паспортними даними її по батькові - [PERSON], заявниця, уточнивши свої вимоги, просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документа, а саме - посвідчення «Мати-героїні» [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON]. Заявник у судове засідання не з'явилась, подала заяву про підтримання своїх вимог та розгляд справи у її відсутність. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 квітня 2015 року по батькові заявниці вказано як [PERSON] (а.с.5). В той же час, згідно з паспортом громадянина України [NUMBER] виданого Путивльським РВ УМВС України в Сумській області 07 лютого 2000 року, по батькові заявниці вказано як [PERSON], а російською - Дмитриевна (а.с.3). Відповідно до нагородного листа для представлення до присвоєння почесного звання України «Мати-героїня» від 10 березня 2009 року анкетні дані заявниці вказані як [PERSON] (а.с.7). Крім того, як вбачається з посвідчення [NUMBER] про присвоєння почесного звання «Матері-героїні», виданого на підставі Указу Президента України від 05 березня 2010 року №294, воно видане на ім'я [PERSON] (а.с.6). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в паспорті громадянина України заявниці було зроблено помилку при написані по батькові, а отже [PERSON] та [PERSON], [INFO], є однією і тією ж особою, а отже у посвідченні [NUMBER] про присвоєння почесного звання «Матері-героїні» виданого на підставі Указу Президента України від 05 березня 2010 року №294 фактично допущено описку. У зв'язку з зазначеним заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 27 січня 2001 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який був розірваний 31 липня 2013 року. 16 липня 2001 року у них народився син, [PERSON]. Відповідач з родиною не проживає, на утримання дитини матеріально не допомагає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття сина. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] на повторний виклик у судове засідання не явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи судом і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. У звязку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити по наступним обставинам. Судом встановлено, що сторони проживали з 27 січня 2001 року у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 31 липня 2013 року. 16 липня 2001 року у них народився син, [PERSON]. Відповідач з родиною не проживає, та не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен складати 1/4 частину від його доходу. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, відповідача. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем; дитину залишити на вихованні позивача до його повноліття; після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 10.12.2010 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Починаючи з 20 квітня 2015 року з відповідачем припинили шлюбні відносини через несумісність характерів та поглядів на спільне життя. Відповідач безвідповідально ставився до подружнього життя, в сім'ї виникали сварки, тому змушена звертатися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.12.2010 року (а.с. 4). Від спільного сумісного проживання народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу та визнав позовні вимоги, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, дитину суд залишає на виховання з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення на виховання для позивачки малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій зазначила, що 20 лютого 1994 року року між нею та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ратнівського районного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 5. У даному шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON], [INFO] - син [PERSON]. Стверджує, що збереження шлюбу неможливе через відсутність взаєморозуміння між ними та розбіжність поглядів на сімейні відносини. Просить шлюб, зареєстрований між нею і [PERSON], розірвати. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Додатково пояснила, що сімейні стосунки не підтримують близько року, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. на примирення не згідна. Відповідач позовні вимоги визнав. Згідний на розірвання шлюбу. Позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 23 січня 2015 року , що між [PERSON] та [PERSON] 20 лютого 1994 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ратнівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 05. У шлюбі в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON], [INFO] - син [PERSON]. [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на [PERSON] та після зміни, прізвище, власне ім'я, по батькові після державної реєстрації - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про зміну імені , виданого 18 лютого 2015 року відділом державної реєстрапції актів цивільного стану реєстраційної служби Ратнівського районного управління юстиції Волинської області , актовий запис за цим числом 07. В силу ст. 24 ч. 1 та ст. 56 ч. 3 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до припинення шлюбних відносин чи їх збереження не може мати місце. За таких обставин, з огляду на небажання позивача продовжувати проживати в шлюбі та досягнути примирення суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їхніх дітей, а тому вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між ними.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу стягувати з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/2 всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Позовна вимога обґрунтована тим, що дитина перебуває на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги не надає. В ході розгляду справи позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем діти перебувають на її утриманні. Крім того, молодший син хворіє і потребує постійної допомоги логопеда, за що необхідно платити 60 грн. за 30 хв. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи щодо необхідності надавати кошти на утримання дітей, але в розмірі 1/3 частини своїх доходів, а не заявлених позивачем 1/2. Зазначив, що в міру своїх можливостей надає допомогу дітям та вказав, що заняття з логопедом проводяться безкоштовно. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач являється батьком спільних із позивачем доньки [PERSON], яка народилася 14 січня 2003 року, та сина [PERSON], який народився 12 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-БВ № 144197, виданим 21 квітня 2003 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області та серії 1-БВ № 100178, виданим 24 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області. Дитина утримується позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» від 12 травня 2015 р. № 813 та не заперечується самим відповідачем. Згідно до довідок Теофіпольського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14 травня 2015 р. донька [PERSON] на диспансерному обліку не стоїть, син [PERSON] знаходиться під наглядом педіатра та стоїть на диспансерному обліку з приводу затримки розвитку мови, потребує тривалого лікування у логопеда. Відповідач працює, має задовільний стан здоровя, інших дітей не має. Враховуючи необхідність витрачання коштів на власне утримання, судом вбачається можливість стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини доходів відповідача. Позивачем не доведено несення витрат на консультації логопеда, відповідач не заперечує проти несення додаткових витрат на лікування сина, в разі такої необхідності несення додаткових витрат на лікування, крім того, в разі наявності такого спору він може бути вирішений в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 03 лютого 1985 року, мотивуючи тим, що не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету та в відношеннях один до одного. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання чотирижди, 03.06., 16.06., 29.06. і 09.07.2015 р. без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач у своїй заяві погодилася на постановлення судом заочного рішення у справі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 1999 року. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо. Причиною цього є те, що вони не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету та в відношеннях один до одного. Відповідач отримавши судову повістку за місцем реєстрації не скористався своїм правом приймати участь у судовому засіданні та в разі невизнання вимог надавати докази щодо їх спростування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 05 червня 2010 року, мотивуючи тим, що не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету та в відношеннях один до одного. Від цього шлюбу дітей не мають. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання 03.06., 16.06., 29.06., 09.07. і 23.07.2015 р. без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач у своїй заяві погодилася на постановлення судом заочного рішення у справі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2010 року. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо з жовтня місяця 2014 року. Причиною цього є те, що вони не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету та в відношеннях один до одного. Відповідач неодноразово отримавши судову повістку як за місцем реєстрації, так і фактичного проживання не скористався своїм правом приймати участь у судовому засіданні та в разі невизнання вимог надавати докази щодо їх спростування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 13 вересня 2008 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем з 2014 року фактично припинені, приживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спір про поділ майна мають вирішити у судовому порядку. Просила шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. На розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яке бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають у шлюбі з 13 вересня 2008 року, який уклали та зареєстрували у Комсомольській селищній раді Зміївського району Харківської області, актовий запис № 125, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ВЛ № 098113. (а.с. 3) Від шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу шкодить інтересам позивача. Крім того, суд керується основним принципом, який визначає шлюбні відносини, а саме, що це є добровільний союз чоловіка та жінки. Спору про майно, що є спільною сумісною власністю, на час звернення із позовом про розірвання шлюбу, між сторонами не існує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе. Керуючисст.ст. 110, 112, 115 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212, 214, 215, 222, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 115 СК України, суд

Outcome: approved