Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

20.10.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 16.04.2011 року зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, зроблено відповідний актовий запис №2 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що подальше сімейне життя з відповідачем є неможливим з причини того, що вони втратили почуття любові та перестали проживати однією сім'єю. Вважає, що сім'я розпалась остаточно. У зв'язку із викладеним, просить суд розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, але до початку його проведення надала суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі, а позов задовольнити. Відповідач до початку проведення судового засідання надав суду заяву про визнання заявлених вимог та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши у судовому засіданні надані позивачем письмові докази встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 16.04.2011 року підтверджується копією свідоцтва про шлюб, Серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про що 16.04.2011 року складено відповідний актовий запис №2(а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 27.01.2011 року, виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сім'ї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Аналізуючи наведені правові норми, приймаючи до уваги, що подружжя фактично шлюбні відносини припинило, а також врахувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах з приводу підтримання та визнання позову відповідно, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню як належним чином обґрунтовані. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved