Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

20 березня 2015 року позивачка [PERSON] подала до Шевченківського районного суду м.Києва позовну заяву до ПАТ «ФІДОБАНК» про визнання третейського застереження недійсним, в якій просила суд визнати недійсним третейське застереження передбачене п.10.1 кредитного договору з фізичною особою №014/0398/2/10075 від 22.02.2008 року укладеної між сторонами по справі, п.7 Додаткової угоди №1 від 17.03.2010 року до вказаного кредитного договору та п. 4 Додаткової угоди №6 від 24.01.2014 року до кредитного договору. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 22.02.2008 року між позивачкою та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено кредитний договір з фізичною особою №014/0398/2/10075, за умовами якого позивачці було надано грошові кошти у розмірі 650000,00 дол. США із строком користування до 21.02.2028 року, із сплатою 12,0% річних. Пункт 10.1 кредитного договору містив третейське застереження, зокрема щодо розгляду спорів за вибором позивача у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або місцевому загальному суді. Пунктом 7 Додаткової угоди №1 від 17.03.2010 року до кредитного договору було передбачено, що сторони домовились, що всі спори та розбіжності при виконанні кредитного договору підлягають розгляду за вибором позивача у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, Подільському районному суді у м.Києві або місцевому загальному суді. Пунктом 4 Додаткової угоди №6 від 24.01.2014 року до кредитного договору передбачалось, що зазначені спори підлягають вирішенню за вибором позивача у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або судах загальної юрисдикції. Позивачка, вважає, що вищевказані пункти кредитного договору та додаткових угод до нього є протиправними та суперечать чинному законодавству та підлягають визнанню недійсними. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначаючи, що додатковими угодами до кредитного договору вносились зміни до кредитного договору, зокрема, в пункт, що закріплював третейське застереження. Всі зміни умови третейського застереження у кредитному договорі є такими, що відповідають встановленим вимогам закону до даного виду застереження. Крім того, наголошувала, що вимога про визнання недійсним третейського застереження не підпадає під регулювання Законом України «Про захист прав споживачів». Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 16 ЦК України, визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. В судовому засіданні встановлено, що 22.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», було укладено кредитний договір з фізичною особою №014/0398/2/10075. Відповідно до п. 10.1 кредитного договору, сторони погодились внести до кредитного договору третейське застереження про те, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього, підлягають, за вибором позивача, розгляду у: Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом даного третейського суду. Третейський розгляд справ, учасниками якого є сторони цього договору, здійснюється третейським судом в складі трьох суддів. Формування складу третейського суду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється в порядку, встановленому регламентом даного третейського суду; або місцевому загальному суді, відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених цивільним процесуальним законом. Пунктом 7 Додаткової угоди №1 від 17.03.2010 року до кредитного договору сторони домовились, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні кредитного договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього, підлягають, за вибором позивача, розгляду у: Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом даного третейського суду. Формування складу третейського суду в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється в порядку, встановленому регламентом даного третейського суду; або Подільському районному суді у м.Києві; або місцевому загальному суді відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених цивільним процесуальним законом Пунктом 4 Додаткової угоди №6 від 24.01.2014 року до кредитного договору передбачалось, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні кредитного договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього, підлягають, за вибором позивача, розгляду у: Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступ на сайті цього суду http://tretsud.aub.org.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним із Списку суддів згідно з регламентом третейського суду. При цьому сторони кредитного договору підтверджують, що вони ознайомлені з Регламентом третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови кредитного договору, які містять відомості та найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цієї Додаткової угоди; або судах загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України. Формування складу третейського суду в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється в порядку, встановленому регламентом даного третейського суду; або Подільському районному суді у м.Києві; або місцевому загальному суді відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України. Частиною першою ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до положень ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно положень ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» передбачає, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Законом України від 03.02.2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набрав чинності 12.03.2011 року. Отже, на час укладення кредитного договору 22.02.2008 року та Додаткової угоди №1 від 17.03.2010 року до кредитного договору, Закон України «Про третейські суди» не передбачав обмежень щодо підвідомчості третейським судам спорів щодо розгляду справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для визнання недійними п. 10.1 кредитного договору № 014/0398/2/10075 від 22.02.2008 року та п.7 Додаткової угоди №1 від 17.03.2010 року до вказаного кредитного договору, оскільки на час їх укладення вони не суперечили вимогам щодо підвідомчості спорів третейським судам. При цьому, не знайшло свого підтвердження і те, що дане третейське застереження за формою не відповідало вимогам Закону України «Про третейські суди», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про третейські суди», ст. 17 ЦПК України юридичні чи фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 цього Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 10 01.2008 року у справі № 1-рп/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. сьомого, одинадцятого ст. 2, ст. 3, п. 9 ст. 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) встановлено, що гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абз. перший п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 р. за № 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»). З метою забезпечення реалізації зазначених положень Кодексів,

Outcome: partial