Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

21.12.2015 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ №79дск від 31.08.2006 року відповідача з 01.09.2006 року було зараховано на навчання до Київського національного університету внутрішніх справ, правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ. Згідно умов Договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ № Кв-446, укладеного 28.11.2007 року між позивачем та відповідачем, останній у період навчання з 01.09.2006 року по 17.06.2011 року перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майно, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. При цьому, за умовами вказаного Договору, відповідач зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати за місцем розподілу не менш як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Як зазначає позивач, Наказом НАВС від 17.06.2011 року №465 відповідачу присвоєно кваліфікацію психолога за спеціальністю «Психологія», видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в м. Києві. Проте, відповідач, в порушення вищенаведених умов договору, за власним бажанням звільнився з органів внутрішніх справ до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі після закінчення свого навчання у позивача. Таким чином, посилаючись на викладені обставини, а також вимоги ст.ст. 526, 610, 623 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, на загальну суму 24 575 грн. 83 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 грн. 00 коп. Позивач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON], в якій вона просить справу розглядати у її відсутність та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, в розумінні положень ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31.08.2006 року за №79дск [PERSON] з 01.09.2006 року було зараховано на навчання до Київського національного університету внутрішніх справ (а.с. 7), правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ (а.с. 29-33). При цьому, на підставі зазначеного, 28.11.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора Моісеєва Є.М., що діє на підставі Статуту, з одного боку, Головним управлінням МВС України в м. Києві в особі начальника Яреми В.Г., який діє на підставі Положення, з другого боку, та громадянином України [PERSON], з третього боку, було укладено Договір №Кв-446 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с. 8-9), предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр, Спеціаліст» за напрямом (спеціальністю) «Психологія». Згідно п.п. 2.1.1., 2.1.3. вказаного Договору позивач зобов'язався, серед іншого: забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. В свою чергу, у відповідності до п.п. 2.3.1., 2.3.5., 2.3.6. Договору відповідач зобов'язався, серед іншого: виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня; після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років; у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за договором виконав, що підтверджується наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 17.06.2011 року за №465, відповідно до якого відповідачу присвоєно кваліфікацію психолога за спеціальністю «Психологія» та видано диплом спеціаліста (а.с.10), а також Наказом начальника ГУ МВС в м. Києві №391 о/с від 30.06.2011 року, згідно якого відповідача, як випускника НАВС, який прибув за направленням Державної комісії з розподілу молодих спеціалістів, з 18.06.2011 року призначено оперуповноваженим сектора розкриття майнових злочинів та незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Шевченківського районного управління (а.с. 23). Разом з тим, наказом т.в.о. начальника ГУМВС України в м. Києві №981 о/с на підставі поданого рапорту від 24.12.2013 року відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно п.п. «ж» (за власним бажанням) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 24). Водночас, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, одним з таких наслідків є відшкодування збитків. Так, п. 3 укладеного між сторонами Договору № Кв-446 від 28.11.2007 року, передбачено підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин, через неуспішність, за порушення дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання. Згідно п. 4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Також, слід зазначити, що аналогічні положення щодо обов'язку відшкодувати витрати за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі, затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України». Крім того, обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений також п.2 Указу Президента України №77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Так, відповідно до п. 2 Указу Президента України №77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання. Положеннями п. 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 року (в редакції, чинній на момент укладення договору та звільнення відповідача), випускники які уклади угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Пунктом 14 цього Порядку на випускника покладено обов'язок відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати у разі неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 затверджено Порядок відшкодування курсантами та випускниками витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (надалі - Порядок), який визначає механізм відшкодування таких витрат у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Згідно з п. 2 цього Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Як встановлено в судовому засіданні з наданих позивачем розрахунків, виконаних відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 р. № 313, за період навчання відповідача в Київському національному університеті внутрішніх справ витрати на його утримання склали 24 575 грн. 83 коп., в тому числі витрати: на грошове забезпечення - 12 983 грн. 94 коп.; на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 4 582 грн. 64 коп.; на харчування - 6 785 грн. 70 коп., на речове утримання - 223 грн. 55 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками-розрахунками (а.с. 11-22). Разом з тим, відповідач, будучи особисто ознайомленим під підпис та додатково повідомленим листом щодо обов'язку відшкодувати витрати позивача на його навчання, що підтверджується відповідною довідкою та листом від 14.05.2014 року за №№46/2298 (а.с. 11, 25), грошові кошти не повернув. Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а доказів на їх спростування надано не було, суд прийшов до висновку, що позов Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, а всього разом з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 25 793 грн. 83 коп. (24575,83+1218) . Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 526, 610, 623 ЦК України та

Outcome: approved