Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

20 липня 2015 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із вказаним позовом, де зазначила, що27 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб (актовий запис № 1436), від якого вони мають неповнолітніх дочку [PERSON], 10.07.2012 р. н., та сина [PERSON], 07.03.2014 р. н. Позивач просить суд розірвати спільний з відповідачем шлюб, дітей залишити проживати з нею та зазначає, що вона з [PERSON] мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що вони тривалий час як родина не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім»я розпалася остаточно та примирення є неможливим. Крім того, [PERSON] просить ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів для сина [PERSON] у розмірі ? частини його заробітку щомісяця до повноліття дитини, оскільки відповідач добровільно не бере участі в утриманні дитини, яка проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. У залі суду позивач підтримала свої позовні вимог та просила їх задовольнити повністю з викладених у позові підстав. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (актовий запис № 1436), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 5). Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 07.03.2014 р. н. та дочку [PERSON], 10.07.2012 р. н. (а. с. 6-7). Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення. Згідно зі ст.56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає вимогу щодо розірвання шлюбу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення. В наслідок чого та враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд залишає неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на подальше проживання з матірю, що, відповідно до ч.2 ст.141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє їх від обовязків щодо них. Крім того, враховуючи викладене та відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, суд також вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів для утримання неповнолітнього [PERSON], оскільки батьки рівною мірою зобовязані його утримувати до досягнення ним повноліття. Згідно ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Тобто, однією з умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоровя або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина. Оцінюючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] обґрунтовані і є такими, що підлягають задоволенню в заявлених межах. З огляду на це та відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, що сплачений нею у розмірі 243,60 грн. і в дохід держави у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved