Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

20 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с.Лопатин Радехівського району Львівської області померла тітка позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.12.1996 року Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області. Померла [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 21.06.1996 року і зареєстрованого в реєстрі за №72, заповіла належне їй майно племінниці [PERSON] - позивачу у справі. Позивач звернулася до державного нотаріуса Радехівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у результаті чого 23.02.1998 року на ім`я спадкоємця на частину спадкової маси було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Поряд з цим у склад спадкового майна не увійшло право власності на земельні ділянки площею 2,6143 га, визначені у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №034739, оскільки такий виданий 17.07.2000 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла, як зазначено вище 19.12.1996 року. Згідно даних, викладених у довідці Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області №1595 від 21.12.2018 року, [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] і спільно з нею без реєстрації, проживала її племінниця [PERSON] . Позивач зауважує, що хоча вона і є належним спадкоємцем майна померлої [PERSON] , проте, із-за відсутності належних правовстановлюючих документів на вказані вище земельні ділянки (Державний акт на право власності на земельні ділянки виданий після смерті власника таких), не може реалізувати свої майнові права спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому вимушена звернутися з позовом до суду. Так, Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки, однак зареєструвати на померлу людину державний акт не можливо, як і не можливо видати такий не його власнику. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,6143 га, яка складається з двох земельних ділянок площами 2,0416 га та 0,5726 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №034739, виданого 17.07.2000 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-6). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с.30). Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Однак подав суду заяву, відповідно до якого заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення та просить суд розглядати справу без його участі (а.с.21,24). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.12.1996 року Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області, актовий запис №50 (а.с.9). [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 21.06.1996 року і зареєстрованого в реєстрі за №72, заповіла належне їй майно племінниці [PERSON] (а.с.21). [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця, оскільки на її ім`я на частину спадкової маси було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.10). Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії I - ЛВ № 034739 , виданого 17 липня 2000 року Радехівською районною Радою народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №10320, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,6143 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,5726 га та площею 2,0416 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, належить [PERSON] (а.с.11-11зворот). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 21.12.2018 року №1595, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] разом із нею в одному будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , проживала без реєстрації її племінниця [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії І -ЛВ №034739, виданий 17 липня 2000 року після смерті спадкодавця. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved