Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

21 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади Макіївської міської ради про визнання за ним права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його дядька [PERSON], мотивуючи свої вимоги неможливістю іншим чином прийняти спадщину. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких пояснив, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого комітетом з економіки, приватизації та управління комунальною власністю виконавчого комітету Макіївської міської ради Донецької області від 14 червня 1993 року діду позивача - [PERSON] та дядькові - [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала трикімнатна квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було належним чином зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації міста Макіївки 02 червня 1993 року за реєстраційним № 38810 в реєстраційній книзі № 194. [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної останньому ? частини трикімнатної квартири. Єдиними спадкоємцями після його смерті були його діти: мати позивача - [PERSON] і дядьки позивача: [PERSON] та [PERSON]. У встановленому законом порядку вони звернулись до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом у відповідності з яким, у рівних долях кожний отримав 1/6 частину спірної квартири. [INFO] [PERSON] помер. Оскільки за життя він так і не склав заповіту, єдиними спадкоємцями після його смерті за законом стали його рідний брат - [PERSON] та рідна сестра - [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] в установленому законом порядку не заявили про відмову від прийняття спадщини, тому як спадкоємці другої черги за законом у рівних частках прийняли спадщину, яка складалась з належної [PERSON] 1/6 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. [INFO] померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді належної їй ? частини спірної квартири. Належну їй частку квартири у спадок позивач не приймав, тому єдиним спадкоємцем після її смерті став дядько позивача [PERSON]. У встановленому законом порядку за оформленням права на спадкування він не звертався, оскільки фактично прийняв спадщину, бо на час відкриття спадщини проживав в цій квартирі, був в ній зареєстрований та опікувався нею, сплачуючи всі комунальні послуги та підтримуючи її технічній стан. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної останньому квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не складав, близьких родичів немає, інші спадкоємці, які можуть заявити свої права на спірне майно відсутні. З 13 вересня 2006 року та по теперішній час позивач зареєстрований та фактично проживає у спірній квартирі, опікується нею та сплачує всі комунальні послуги, у нього знаходяться всі правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно. Про відмову від прийняття спадщини він не заявляв, тому вважає, що фактично прийняв спадщину у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS]. Однак у інший спосіб, крім як за рішенням суду він не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, оскільки його право власності як спадкоємця на спадкове майно не визнається, бо спадкодавцем - дядьком позивача [PERSON], у встановленому законом порядку не було отримано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, яке б підтверджувало його право власності на спірну квартиру. Посилаючись на наведені обставини [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його дядька [PERSON], який помер [INFO]. Представник відповідача - Макіївської міської ради, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, не використав наданого законом права на участь в судовому засіданні, надавши суду та відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву [PERSON], представник Макіївської міської ради заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на статтю 392 Цивільного кодексу України, згідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений власником майна у випадку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати правовстановлюючого документу на майно. Вважає, що у позивача немає підстав вимагати визнання за ним права власності на спірну квартиру. Крім того, закон зобов'язує спадкоємців оформляти свої права на спадщину у нотаріальному порядку. Посилаючись на викладене просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого комітетом з економіки, приватизації та управління комунальною власністю виконавчого комітету Макіївської міської ради Донецької області від 14 червня 1993 року, зареєстровано в КП «БТІ м. Макіївки» 02 червня 1993 року за реєстровим номером 38810 в реєстраційній книзі № 194. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 05 травня 1998 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Макіївки, актовий запис № 888. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалася з ? частини квартири [ADDRESS]. Єдиними спадкоємцями після його смерті були його діти: мати позивача - [PERSON], дядько позивача - [PERSON] та дядько позивача - [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Макіївської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцями майна, що належало [PERSON], який помер [INFO], яке складається з ? частини трьохкімнатної квартири, загальною площею 57,31 м2, в тому числі жилою площею 41,17 м2, що знаходиться в [ADDRESS], є в рівних долях кожний: його дочка - [PERSON], його син - [PERSON] та син - [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 18 серпня 2001 року Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 2264. Єдиними спадкоємцями після його смерті були його сестра - [PERSON] та брат - [PERSON]. Відносини спадкування, як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. На підставі положень ст. 525 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Таким чином, часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, а тому відносини спадкування регулюються чинним на той час ЦК УРСР (в ред. 1963 року). Спадкуванням за змістом норми статті 524 ЦК УРСР є перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб в порядку, передбаченому правила цього Кодексу. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу Української РСР ( в ред. 1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках зокрема: брати і сестри померлого. Відповідно до приписів ст. ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто незалежно від оформлення права на спадщину. Таким чином, суд дійшов висновку, що після смерті брата - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в установленому законом порядку не заявили про відмову від прийняття спадщини, тому як спадкоємці другої черги за законом у рівних частках прийняли спадщину, яка складалась з належної [PERSON] 1/6 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 13 квітня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Гірницького районного управління юстиції міста Макіївки, актовий запис № 520. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 37217598 від 23 квітня 2014 року спадкова справа на ім'я спадкодавця [PERSON] в державних нотаріальних конторах, в тому числі в Третій макіївській державній нотаріальній конторі, не була відкрита. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Після смерті [PERSON] дядько позивача [PERSON] фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, бо на час відкриття спадщини проживав в спірній квартирі, був в ній зареєстрований, що підтверджено даними домової книги, сплачував комунальні послуги, підтримував її технічній стан. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину. [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 08 лютого 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 212. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 36857176 від 12 березня 2014 року була відкрита спадкова справа № 99/2013 на ім'я спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від 11 квітня 2013 року від племінника спадкодавця [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. У відповідності зі ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] заповіту не складав, близьких родичів немає, інші спадкоємці, які можуть заявити свої права на спірне майно відсутні. Приписами частини 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який фактично проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що з 13 вересня 2006 року та по теперішній час позивач зареєстрований та фактично проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, підтримує її технічній стан, тобто фактично прийняв спадщину у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS]. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених позивачем, оскільки викладені ним обставини про взаємини між сторонами підтверджуються іншими об'єктивними доказами. Таким чином, [PERSON] прийняв спадкове майно, вступивши у фактичне управління і користування останнім, оскільки з 13 вересня 2006 року мешкав та був зареєстрований у спірній квартирі, що підтверджено даними домової книги та паспорта. Процедурою видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, визначеною у розділі 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від З березня 2004 р. № 20/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Як вбачається з пояснень позивача, він не може прийняти у спадщину спірне домоволодіння, у зв'язку з тим, що його право власності як спадкоємця на спадкове майно не визнається, бо спадкодавцем [PERSON], у встановленому законом порядку не було отримано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, яке б підтверджувало його право власності на спірну квартиру. За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON], який є спадкоємцем за законом, не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, яка складається з трикімнатної квартири [ADDRESS]. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved