overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

20 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики в письмовій формі, відповідно до якого [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 120 000 доларів США, на підтвердження чого останнім цього ж дня власноручно написана розписка, грошові кошти [PERSON] зобов'язався в повному обсязі повернути до 22 квітня 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач не повернув борг у вказаний у договорі позики термін, та відмовляється добровільно виконати взяті на себе зобов'язання, позивач звернувся в суд з позовом до відповідача і просить стягнути з нього на свою користь борг за договором позики в сумі 120 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентна 1 560 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та з врахуванням зміни курсу валют, а саме офіційного курсу НБУ щодо долару США по відношенню до гривні, просить стягнути з відповідача на користь свого довірителя борг за договором позики в сумі 120 000 доларів США, що за курсом НБУ за станом на 19 листопада 2014 року еквівалентна 1 824 000 грн. 00 коп. Відповідач позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З договору позики та розписки від 20 травня 2009 року вбачається, що [PERSON] заборгував позивачу 120 000 доларів США, які в цілому зобов'язався повернути не пізніше 22 квітня 2013 року. Вказана сума боргу за курсом НБУ станом на 19 листопада 2014 року еквівалентна 1 824 000 грн. 00 коп. Оскільки взяте на себе зобов'язання відповідач не виконав, з нього на користь позивача підлягає стягненню вказана сума боргу. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 654 грн. 00 коп. судового збору. Всього ж з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 827 654 грн. 00 коп., що складається із боргу за договором позики в сумі 1 824 000 грн. 00 коп. та 3654 грн. 00 коп. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

20 травня 2011 року між Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір на відкриття поточного ра-хунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якої останній банком відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію в загальному розмірі 100 000 грн. та на день відкриття встанов-лено ліміт в розмірі 4 000 грн. Відповідачкою було знято кошти з картки, однак станом на 3 квітня 2015 року утворилась заборгованість по поверненню грошо-вих коштів на загальну суму 16 763 грн., з яких: 9 567 грн. 96 коп. - тіло креди-ту; 3 121 грн. 07 коп. - прострочене тіло кредиту; 4 074 грн. 47 коп. - заборгова-ність за відсотками. В квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» зве-рнулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту станом на 3 квітня 2015 року на загальну суму 16 763 грн. На обґру-нтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач не виконує зобовязання по поверненню грошових коштів в результаті чого утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав до су-ду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання від-повідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, оскільки відповідач дійсно отримала кредитні кошти та має заборгова-ність по поверненню кредиту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

20 травня 2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Маньківській сільській раді Бершадського району вінницької області за актовим записом № 2. [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Однак, сімейне життя у сторін не склалося, так як вони різні за звичками та характером люди, що призвело до того, що на момент звернення до суді із позовом вони понад п'ять місяців проживають окремо. При цьому дитина залишилася проживати з матір'ю та перебуває на її утриманні. Враховуючи вищенаведене, позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить постановити рішення суду, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 20.05.2011 року Маньківською сільською радою Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 2. У позові вона зазначає, що спір з приводу спільнонажитого майна, виховання та утримання дитини відсутній. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, однак до початку розгляду справи по суті надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують сімейних відносин, наполягають на розірванні шлюбу між ними, що свідчить про те, що їх сім'я розпалась і зберегти її неможливо. Крім того спору про поділ майна між ними немає, а питання про подальше проживання дитини вирішено в добровільному порядку. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст. 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

20 травня 2013 року між Публічним Акціонерним Товариством КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач кошти отримав. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання не виконав. Станом на 31.07.2016 року заборгованість відповідача за кредитом становить 13951,21 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, заборгованість по кредитному договору №б/н від 20.05.2013 року на загальну суму 13951,21 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, але ним подано заяву в якій вказує, що він просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обємі та проти розгляду справи у відсутності відповідача не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що отримував кредит у позивача і останній платіж здіснив в січні 2016 року. З кредитним договором та з умовами і правилами до нього ознайомлений. Просив зменшити суму заборгованості. Вислухавши думку відповідача розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Із кредитного договору № б\\н від 20.05.2013 року вбачається, що Кредитор ПАТ КБ ПРИВАТБАНК надав Позичальнику [PERSON] у кредит кошти, як ліміт на кредитну картку. Свої зобовязання Кредитор перед Позичальником виконав і надав йому кредитні кошти. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.05.2013 року станом на 31.07.2016 року позичальник не виконав умов кредитного договору, а саме не сплачує кредит та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та має заборгованість в сумі 13951,21 грн., яка складається з наступного: - 6987,92 грн. заборгованість за кредитом; - 5122,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 640,53 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Поскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач має невиконанні грошові зобов'язання перед позивачем, то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача підлягає стягненню на його користь витрати повязані із сплатою судового збору в сумі 1378,00 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

20 травня 2014 р. в суд поступила позовна заява [PERSON], яка просить шлюб, зареєстрований 03 вересня 2011 році розірвати з тих підстав, що не проживають з відповідачем однією сім'єю з січня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 03 вересня 2011 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO] Спільне сімейне життя між ними не склалося з тих причин, що відповідач зловживає спиртними напоями, не піклується про сім'ю. З ініціативи відповідача постійно виникають сварки, суперечки очевидцем яких неодноразово був їхній малолітній син, що негативно впливає на його психічний стан та внаслідок чого вона із сином душевно страждають. З метою нав'язати своє бачення проблемних питань, відповідач інколи припускається аморальних вчинків, допускає фізичні образи, що виражаються у рукоприкладстві. Вона неодноразово намагалася зберегти їхню сім'ї, оскільки у них є малолітній син, однак відповідач протягом тривалого часу не змінює своєї поведінки, не прагне змінити своє ставлення до неї та не розуміє всієї відповідальності подружнього життя, у зв'язку з чим прийняла рішення розірвати шлюб. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, спільного майна не мають. Їхній син [PERSON] перебуває на її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечує, а тому з цих підстав просить позов задовольнити. Суд надавав сторонам строк для примирення на чотири місяці. В суді позивачка [PERSON] позовні вимоги повторно підтримала та пояснила, що 03 вересня 2011 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного проживання в них 08 лютого 2012 року народився син [PERSON]. З відповідачем в січні 2014 р. припинили спільне проживання, після надання строку для примирення помирилися однак в кінці червня 2014 року, по спливу двох тижнів припинили остаточно спільне проживання. Вона до нього втратила почуття поваги та любові, а тому настійно просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, ствердив, що припинили спільне проживання, однак з часу, який суд надав їм строку для примирення прожили два тижні і повторно розійшлися, не проживають до тепер. Бажав би зберегти сім'ю, однак позивачка категорично проти, вважає, що шлюб їхній остаточно розпався, а тому просить позов задовольнити. Поясненнями сторін, дослідженими доказами доведено, що позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення, оскільки дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і має для них істотне значення, так як вправі облаштувати своє сімейне життя. Сторони остаточно припинили спільне проживання, фактично в січні 2014 року, а в червні на два тижні поновили шлюбне життя, про що позивачка ствердила в суді. Тривале не проживання сторін є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

20 травня 2014 року [PERSON] далі заявниця / звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що [PERSON] , як зазначено в свідоцтві про смерть ,та [PERSON] , як зазначено в свідоцтві про її народження , є однією і тією особою. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини. Свої вимоги заявниця аргументує тим, що її мати [PERSON] проживала в [ADDRESS] . ЇЇ мати [PERSON] померла [INFO] року . В свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку по державному акту на землю площею 6.1555 га В свідоцтві про народження заявниці зазначено мати [PERSON] . Після одруження з [PERSON] її прізвище стало [PERSON] Після смерті моєї матері вона звернулася до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] щодо отримання свідоцтва про право на спадщину , яка відкрилася після смерті матері . Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] 12 травня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] у зв'язку з тим , що у свідоцтві про смерть і в свідоцтві про народження вказані різні імена. Та вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно своєї покійної матері [PERSON] , В свідоцтві про народження заявниці зазначено мати [PERSON]. У свідоцтві про смерть зазначено [PERSON]. Заявник в судове засідання не з»явився надіславши до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність . Просить її заяву задовільнити. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення , зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Про те, що [PERSON] та [PERSON] , є однією ж і тією особою , свідчить саме свідоцтво про смерть , свідоцтво про народження заявниці , копія державного акта на право власності на земельну ділянку , свідоцтво про одруження батьків заявниці [PERSON] та [PERSON] , витяги з по господарських книг Новоозерянської сільської ради № 2 за 1961-1963 роки особовий рахунок № 155, за 1964-1966 роки особовий рахунок № [NUMBER], за 1967-1969 роки особовий рахунок № [NUMBER] зазначено про те, що в даному господарстві проживали : батько : [PERSON] , мати [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON], За таких обставин , вищезазначені свідоцтво про смерть та свідоцтво про народження заявниці містять розбіжності в написані імені матері заявниці [PERSON] , не суперечать матеріали справи , тому суд вважає, що встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] являється однієї і тією особою, оскільки це підтверджується зібраними по справі доказами. Враховуючи викладене ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

20 травня 2014 року [PERSON] далі заявниця / звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що [PERSON] , як зазначено в свідоцтві про смерть ,та [PERSON] , як зазначено в свідоцтві про її народження , є однією і тією особою. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини. Свої вимоги заявниця аргументує тим, що її мати [PERSON] проживала в [INFO] . ЇЇ мати [PERSON] померла [INFO] року . В свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку по державному акту на землю площею 6.1555 га В свідоцтві про народження заявниці зазначено мати [PERSON] . Після одруження з [PERSON] її прізвище стало [PERSON] Після смерті моєї матері вона звернулася до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] щодо отримання свідоцтва про право на спадщину , яка відкрилася після смерті матері . Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] 12 травня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] у зв'язку з тим , що у свідоцтві про смерть і в свідоцтві про народження вказані різні імена. Та вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно своєї покійної матері [PERSON] , В свідоцтві про народження заявниці зазначено мати [PERSON]. У свідоцтві про смерть зазначено [PERSON]. Заявник в судове засідання не з»явився надіславши до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність . Просить її заяву задовільнити. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення , зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Про те, що [PERSON] та [PERSON] , є однією ж і тією особою , свідчить саме свідоцтво про смерть , свідоцтво про народження заявниці , копія державного акта на право власності на земельну ділянку , свідоцтво про одруження батьків заявниці [PERSON] та [PERSON] , витяги з по господарських книг Новоозерянської сільської ради № 2 за 1961-1963 роки особовий рахунок [NUMBER], за 1964-1966 роки особовий рахунок № [NUMBER], за 1967-1969 роки особовий рахунок № [NUMBER] зазначено про те, що в даному господарстві проживали : батько : [PERSON] , мати [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON], За таких обставин , вищезазначені свідоцтво про смерть та свідоцтво про народження заявниці містять розбіжності в написані імені матері заявниці [PERSON] , не суперечать матеріали справи , тому суд вважає, що встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] являється однієї і тією особою, оскільки це підтверджується зібраними по справі доказами. Враховуючи викладене ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

20 травня 2014 року [PERSON].(далі позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] (далі відповідач),в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що до 26 квітня 2011 року вона та відповідач проживали без реєстрації шлюбу. 26 квітня 2011 року між нею та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області був заєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 9. Від їх спільного проживання та шлюбу, у них народилося 2 дітей: [INFO] року дочка [PERSON] та [INFO] року син [PERSON].. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі так як відповідач офіційно не працює, в розмірі 2000 щомісячно. . В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свою позовну заяву по мотивах наведених в ній. Позовні вимоги просила задовільнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнав і пояснив,що він надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Всі гроші, що він заробляє, збирав щоб добудувати будинок, де вони проживають. Потім гроші десь зникли і він рахує, що гроші позивачка десь діла. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі і згідно свідоцтва про народження сторони мають 2 -х неповнолітніх дітей дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON], [INFO](а.с.6-8). Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач добровільно не надає. Згідно з довідки виданої Морозівською сільською радою Брусилівського району, Житомирської області діти позивачки проживають разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За даних обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню, а тому суд стягує з відповідача аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(ст. 182 СК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судовий збір відповідно до ст.79,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в розмірі 243 грн.60 коп. на користь держави. З урахуванням викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

20 травня 2014 року [PERSON] (далі позивачка) звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі відповідач), мотивуючи тим, що 26 квітня 2011 року між нею та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 9. За час шлюбу в них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивачка вказала те, що відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповаги один до одного. Між ними не було і на даний час немає взаємо порозуміння, вони рідко доходили до згоди при вирішенні сімейних питань та виховання дітей. Відповідач влаштовує сварки, скандали. Діти проживають з нею та фактично перебувають на її утриманні. Всі спроби направлені на те, щоб налагодити нормальне сімейне життя та стосунки позитивних результатів не дають. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу протирічить її інтересам та інтересам дітей. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному об'ємі. Просила шлюб розірвати. Дітей залишити на подальше проживання та виховання з нею і при вирішенні справи залишити їй дівоче прізвище [PERSON]. В судовому засіданні відповідач позов фактично визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, докази, суд вважає, що шлюб сторін слід розірвати з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26 квітня 2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 9. Цей факт підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони мають 2- х неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO].( а.с. 5 ). Згідно з довідками виданими виконкомом Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області № 210 та № 211 та від 25 лютого 2014 року [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS], до складу її сім'ї входять: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. (а.с. 7,8). Позивачка неодноразово зверталася в органи міліції з заявами про її побиття та протиправну поведінку відповідача про . що в справі є довідка з прокуратури. Шлюбні відносини сторони фактично припинили. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, примирення вважає неможливим. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу з тих причин, що він хоче виховувати сина [PERSON], що не є перешкодою при розірванні шлюбу. При таких умовах, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, бо перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін.

Outcome: approved