Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

1. Щодо позову. 1.1. Відповідно до позовної заяви, 12.07.2013р. у м.Херсоні по вул.Перекопській, біля кафе «Зефір», відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], 1938р.н., в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження та проходив довготривале лікування, в тому числі оперативне втручання, що завдало позивачу значних матеріальних витрат. Позивач зазначає, що [INFO]. [PERSON] помер, причиною смерті стали наслідки тяжкої черепно-мозкової травми. Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано матеріальної шкоди на загальну суму 54017,76грн., яка виразилась у витратах, пов'язаних з лікуванням її чоловіка [PERSON] у розмірі 47822,24грн. та його похованням у розмірі 6195,52грн. Крім того, позивач зазначає, що винними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я її чоловіка та згодом його смертю, яку позивач оцінює у розмірі 200000,00грн. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з [PERSON] на її користь 54017,76грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; стягнути з [PERSON] на її користь 200000,00грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 1.2. Позивач та її представник за договором Кравчук Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Позивач надала згоду на ухвалення заочного рішення. 2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб. 2.1. Відповідач надав на адресу суду заяву, якою позовні вимоги не визнав в повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю. Зазначив, що 12.07.2013р. ДТП сталося не з його вини, Правила дорожнього руху він не порушував. Крім того зазначив, що проведеними під час досудового слідства експертизами було встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди він діяв належним чином, відповідно до Правил дорожнього руху України та не мав технічної можливості попередити настання дорожньо-транспортної пригоди. Також відповідач вказав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, між ним та ВАТ «Оранта» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку чим вважає, що матеріальна та моральна шкода повинна бути відшкодована компанією-страховиком. 2.2. Представник ВАТ НАСК «ОРАНТА» надав на адресу суду заперечення, якими позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Зазначив, що страхувальник [PERSON] з дня скоєння ДТП не звертався до страхової компанії, про вказану дорожньо-транспортну пригоду страховику стало відомо після звернення представника потерпілого [PERSON] із заявою від 15.01.2015р. Вважає, що відсутні передбачені законом підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з страхової компанії, та шкода підлягає відшкодуванню з завдавача шкоди -відповідача [PERSON] 2.3. Допитана у якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю відповідача [PERSON] та шкоду завдано смертю її чоловіка [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та виникнення у неї додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначила, що в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, її чоловік потрапив до лікарні з важкими травмами, що призвело до її душевних страждань, вона постійно відчувала занепокоєння та страх за життя чоловіка. Також зазначила, що з часу смерті її чоловіка вона знаходиться в пригніченому стані, переживає з приводу його втрати, її самопочуття та психологічний стан погіршився, вона змушена постійно звертатись до лікаря, оскільки такі переживання відобразились на стані її здоров'я. 2.4. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивач є їх матір'ю, а померлий [PERSON] - їх батьком. Вказали, що після смерті батька, позивач зазнала моральних страждань, її самопочуття та психологічний стан погіршився, переживання за батька відобразились на її стані здоров'я та вона вимушена звертатись до лікаря. Також пояснили, що батько завжди надав матері матеріальну та моральну підтримку, втративши яку, вона зазнала душевних страждань. 2.4. Позивач надала згоду на заочний розгляд справи, на підставі чого суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. 3. Щодо встановлених обставин та інших доказів. 3.1. 12.07.2013р. в м.Херсоні по вул.Перекопській, біля кафе «Зефір» автомобіль [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON], 1938р.н., в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, перелому правого стегна, забійної рани голови, від яких [INFO]. він помер; 3.2. за вказаним фактом 12.07.2013р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013230030003399 із зазначенням попередньої правової кваліфікації за ч.2 ст.286 КК України; 3.3. 27.06.2014р. слідчим слідчого відділення Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області лейтенантом міліції Місюр М.В. винесено постанову, якою закрито кримінальне провадження №12013230030003399 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не порушив Правила дорожнього руху України; 3.4. з вищевказаної постанови вбачається, що згідно судово-медичної експертизи №399 від 19.09.2013р. внаслідок ДТП [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, а згідно судово-медичної експертизи №1156 від 26.09.2013р. смерть [PERSON] настала від черепно-мозкової травми, яку отримав внаслідок ДТП; 3.5. згідно висновку автотехнічної експертизи №395 від 13.03.2014р. встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля [NUMBER], [PERSON] повинен був діяти згідно вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України; в даній дорожній ситуації водій автомобіля [NUMBER], [PERSON] діючи належним чином не мав технічної можливості попередити настання дорожньо-транспортної пригоди; 3.6. аналогічний висновок судової автотехнічної експертизи №2754 від 11.06.2014р., згідно якого водій автомобілю [NUMBER], належним чином виконуючи вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, у момент виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості попередити настання дорожньо-транспортної пригоди; 3.7. позивач є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 20.04.1963р. міським ЗАГС м.Херсона, актовий запис №756; 3.8. постановою слідчого СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області лейтенанта міліції Місюр Н.В. від 22.11.2013р. визнано та залучено [PERSON], 1942р.н. потерпілою у кримінальному провадженні №12013230030003399; 3.9. згідно епікризу №12652, виданого Херсонською обласною клінічною лікарнею, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 12.07.2013р. до 05.08.2013р. з діагнозом: поєднана травма, ВЧМТ забій головного мозку вадкого ступеня, забійна рана голови, закритий осколковий перелом верхньої третини правого стегна зі зміщенням, ін., проведена операція 19.07.2013р.; 3.10. [PERSON] перебував на лікуванні з 28.08.2013р. по 30.08.2013р. у КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім.Афанасія та Ольги Тропініних», з 18.09.2013р. по [INFO]. у Херсонській обласній клінічній лікарні, яке пов'язане з отриманою 12.07.2013р. травмою, що підтверджується матеріалами справи; 3.11. [INFO]. [PERSON] помер, причина смерті - наслідки тяжкої черепно-мозкової травми. що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №1265 Херсонського обласного бюро судово-медичної експертизи від 26.09.2013р. та довідкою про причину смерті від 26.09.2013р., які наявні в матеріалах справи; 3.12. відповідно квитанцій та чеків наданих позивачем вбачається, що на лікування [PERSON] було витрачено 47822,24грн., на поховання [PERSON] - 6195,52грн.; 3.13. відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4201772 від 17.10.2012р., цивільно-правова відповідальність [PERSON] за договором застрахована ВАТ НАСК «ОРАНТА», забезпечений транспортний засіб DAEWOO MATIZ, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER]; 3.14. згідно відповіді ХОД ВАТ НАСК «ОРАНТА» №09-6/22 від 28.01.2015р., страхувальник [PERSON], згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №АВ/4201772 від 17.10.2012р., щодо ДТП, яке відбулося 12.07.2013р., із заявою не звертався, виплата страхового відшкодування не проводилась; 3.15. 13.01.2015р. позивач звернулась до НАСК «ОРАНТА» та повідомила про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 12.07.2013р.; 3.16. 13.01.2015р. позивач звернулась до НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування по події (ДТП), що мала місце 12.07.2013р. за участю застрахованого транспортного засобу DAEWOO MATIZ, д.р.н. [NUMBER], водія [PERSON]; 3.17. згідно відповіді ВАТ НАСК «ОРАНТА» щодо розгляду страхової події №09-02-09/2248 від 12.02.2015р. встановлено, що оскільки згідно постанови Дніпровського ВМ ХМУ УМВС України в Херсонській області про закриття кримінального провадження від 27.06.2014р. водій [PERSON] не порушив Правила дорожнього руху України під час ДТП 12.07.2013р., НАСК «оранта» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування; 3.18. позивачем на підставі договору про надання правової допомоги від 08.12.2014р., понесено витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №б/н від 08.12.2014р., виданою адвокатом Кравчук Т.М.; 3.19. граничний розмір витрат на правову допомогу складає 3410,40грн. з розрахунку за 7год. робочого часу: 1218 (встановлена законом мінімальна заробітна плата у місячному розмірі) х40% = 487,20грн. х 7 годин = 3410,40грн., що підтверджується розрахунком розміру витрат на правову допомогу адвоката Кравчук Т.М., який наявний в матеріалах справи. 4. Щодо правовідносин. 4.1. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4.2. Частинами 1 та 2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 4.3. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 4.4. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. 4.5. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1,10 ЦПК України вийти за межі заявлених позовних вимог(вирішити незаявлену позовну вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право у випадках, прямо передбачених законом. 4.6. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 4.7. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. 4.8. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 4.9. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 4.10. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. 4.11. Пунктом 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. 4.12. Відповідно до п.35.1 ст.35 вищевказаного закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 4.13. Відповідно до п.5 ч.1 ст.989 ЦПК України, страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. 4.14. Відповідно до п.37.1.3. ст.37 вищевказаного Закону, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. 4.15. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Виконання передбаченого ст. 33 Закону №1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. 4.16. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування», п. 5 ст. 991 ЦК України підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема, створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. 4.17. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 4.18. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 4.19. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 4.20. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. 4.21. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою лід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 4.22. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 4.23. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 4.24. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 4.25. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. 4.26. Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони. 4.27. Відповідно до Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вивчення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 4.28. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено на 01 січня 2014 року мінімальну заробітну плату у розмірі - 1218 гривень. 5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів. 5.1.Суд приходить до висновку, що оскільки страхувальник - відповідач [PERSON] у встановлений законом строк не повідомив страховика - відповідача ВАТ НАСК «Оранта» про страховий випадок та не надав доказів здійснення ним такого повідомлення, відшкодування шкоди покладається на завдавача шкоди. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має нести відповідальність незалежно від доведеності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки позивачем надано суду докази завдання шкоди за участю відповідача [PERSON], розмір завданої шкоди, а також докази того, що він є завдавачем шкоди, порушене право позивача на відшкодування майнової шкоди, завданої останнім внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підлягає судовому захисту, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню, що відповідає вимогам ст.ст.1166, 1187 ЦК України та роз'ясненням постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». 5.2. Оскільки внаслідок дорожньо-траспортної пригоди за участю відповідача [PERSON], яка сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та як наслідок настання смерті чоловіка позивача [PERSON], позивачу завдано моральну шкоду, що призвело до її душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та виникнення у позивача додаткових зусиль для організації свого життя, які полягали у необхідності постійно звертатись до лікаря через погіршення її самопочуття, понесення значних витрат на лікування, звернення за допомогою та підтримкою до близьких та рідних, порушуючи їх звичайний уклад життя, суд вважає, що є підстави для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи суть позовних вимог, характер та суть моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в житті позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. 5.3. Оскільки позивачем понесені витрати на правову допомогу, вони підлягають стягненню з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00грн., тому суд не виходячи за межі заявлених вимог, вважає, що саме ця сума підлягає стягненню. 5.4. Крім того - оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що відповідає вимогам ч.2 ст.88 ЦПК України. Враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України та п.1) ч.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 540,18грн. Також, враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України та п.6) ч.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00грн.

Outcome: partial