Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

20 жовтня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу звернувся позивач із вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 27 квітня 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» в особі начальника відділення №46 ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір банківського вкладу №2630/46/149566. Сума вкладу становила 140 000 грн. Відповідно до п.1.2 Договору на суму вкладу нараховувалися відсотки у розмірі 0,1% річних. На виконання умов договору, 28 квітня 2014 року позивачем було перераховано грошову суму у розмірі 140 000 грн. з депозитного рахунку за договором №2630/46/149566 від 27 грудня 2013 року строк дії якого закінчився 27 квітня 2014 року, що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER] від 16 вересня 2014 року по договору №2630/46/149566 від 27 квітня 2014 року, квитанціями: на суму 20 000 грн. від 28 грудня 2013 року, на суму 70 000 грн. від 27 грудня 2013 року, на суму 10 000 грн. від 04 січня 2014 року, на суму 40 000 грн. від 18 січня 2014 року, загальна сума перерахованих коштів 140 000 грн. Відповідно до п.1.2 Договору клієнт банку може збільшувати розмір вкладу без обмежень, строк дії договору - за вимогою. Відповідно до положень п.1.4. Договору клієнт має право отримати повністю або частково вклад, попередивши про свій намір банк письмово за три банківські дні. В подальшому грошові кошти згідно умов договору знімалися та клалися на рахунок, і станом на 01 липня 2014 року сума грошових коштів на депозитному рахунку складала 125 677,23 грн., що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER] від 16 вересня 2014 року по договору №2630/46/149566 від 24 квітня 2014 року. 27 серпня 2014 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення вкладу, яка була вручена представникові відповідача 27 серпня 2014 року, вх.№331. Станом на момент подання позову депозитний вклад та відсотки по ньому не повернуто. На підставі вищевикладеного позивач просила прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на її користь суму вкладу у розмірі 125 677,23 грн., суму відсотків у розмірі 38,56 грн., суму інфляційних витрат 1 314,97 грн., три відсотки річних 571,90 грн., витрати по оплаті правової допомоги 3 000 грн. Позивач до зали суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, її інтереси у судовому засіданні представляє представник, який підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Представник відповідача до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1,3 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно положення ч.1 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Так судом встановлено, що 27 квітня 2014 року між позивачем - [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» в особі відділення №46 ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір банківського вкладу №2630/46/149566 (а.с.9-14). На виконання умов договору, 28 квітня 2014 року позивачем було перераховано грошову суму у розмірі 140 000 грн. з депозитного рахунку за договором №2630/46/149566 від 27 грудня 2013 року строк дії якого закінчився 27 квітня 2014 року, що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER] від 16 вересня 2014 року по договору №2630/46/149566 від 27 квітня 2014 року(а.с.18), квитанціями: на суму 20 000 грн. від 28 грудня 2013 року, на суму 70 000 грн. від 27 грудня 2013 року, на суму 10 000 грн. від 04 січня 2014 року, на суму 40 000 грн. від 18 січня 2014 року, загальна сума перерахованих коштів 140 000 грн. (а.с.15,16). Відповідно до п.1.2 Договору клієнт банку може збільшувати розмір вкладу без обмежень, строк дії договору - за вимогою. Відповідно до положень п.1.4. Договору клієнт має право отримати повністю або частково вклад, попередивши про свій намір банк письмово за три банківські дні. В подальшому грошові кошти згідно умов договору знімалися та клалися на рахунок, і станом на 01 липня 2014 року сума грошових коштів на депозитному рахунку складала 125 677,23 грн., що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER] від 16 вересня 2014 року по договору №2630/46/149566 від 24 квітня 2014 року (а.с.9-14). 27 серпня 2014 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення вкладу, яка була вручена представникові відповідача 27 серпня 2014 року, вх.№331 (а.с.17). Станом на момент подання позову депозитний вклад та відсотки по ньому позивачеві не повернуто. Також суд приходить до висновку, що окрім суми вкладу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума відсотків по депозитному вкладу у розмірі 38,56 грн., сума інфляційних витрат 1 314,97 грн., три відсотки річних 571,90 грн. та витрати по оплаті правової допомоги 3 000 грн. (а.с.22). На підставі викладеного,

Outcome: approved