Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

20.09.2019 року [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою, в якій просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, та визначити спосіб участі позивача у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , встановити, що позивач має право у вихідні дні, які визначені для побачень, виїжджати з дитиною до м. Києва, та міст Київської області для проведення відпочинку в місцях загального відпочинку та громадських місцях, чи в місцях культурного відпочинку, в тому числі дитячих розважальних закладах. Встановити, що позивач має право в період відпустки, або у разі необхідності оздоровлення дитини виїжджати в будь-які міста України за попередньою домовленістю з матір`ю дитини (відповідачем), та обов`язковим повідомленням про місце відпочинку, день від`їзду та термін перебування на відпочинку. Зобов`язати відповідача інформувати позивача про стан здоров`я дитини, її навчання та розвиток здібностей, плани від`їзду разом з дитиною на відпочинок, зміну її місця проживання та номеру мобільного телефону. Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначив, що з кінця 2014 року по серпень 2018 року сторони підтримували близькі стосунки в зареєстрованому шлюбі не перебували, від спільних відносин мають сина [PERSON] , [INFO] . З перших днів життя та до червня 2019 року позивач безперешкодно бачився з сином, ходили з ним гуляти, при зустрічах відповідач присутня не була. З червня 2019 року відповідач народивши третю дитину заборонила спілкуватись позивачу з сином. З цього часу позивач з сином не спілкувався, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає, зустрічей уникає. Позивач бажаючи зустрічі з сином у дитячому садочку, дізнався, що останнім часом дитина садок не відвідує. Через те, що між сторонами не досягнуто згоди, щодо порядку участі у вихованні малолітнього сина, позивач був вимушений звернутись з відповідною заявою до органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області позивачу визначено спосіб участі у вихованні малолітньої дитини шляхом реалізації права спілкування зі своїм сином, а саме: щонеділі з 09-00 години до 12-00 години, та два рази в тиждень в будні дні з 17-00 години до 19-00 години, за попередньою домовленістю з відповідачем. Проте відповідач вищевказане розпорядження не виконує. В зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області та до служби у справах дітей та сім`ї з заявою про обстеження житлово-комунальних умов проживання дитини, що не було здійснено, так як до житла потрапити комісії не вдалось. Отже, у зв`язку з вищезазначеним позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 31.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові, пояснив, що звернувся до суду з даним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу участі у вихованні, оскільки відповідач з червня 2019 року не дає йому можливості бачитися та спілкуватися з його сином. Останнім часом дитина не відвідує дитячий садочок через різні причини, які йому не відомі, а він має намір бачитись з сином та брати участь у його розвитку та вихованні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні, пояснила, що позивач раніше мав можливість вільно спілкуватися з сином, вона всього декілька разів в червні 2019 року не давала йому бачитись з сином. 02.01.2020 року просила позивача відвезти сина в лікарню. Заперечила проти самостійних зустрічей позивача з дитиною, оскільки позивач в присутності сина висловлюється про неї образливими словами, проте не заперечує проти того, щоб позивач зустрічався з сином в присутності третьої особи. На даний час дитина не відвідує дитячий садок, оскільки після народження третьої дитини вона перебуває в декретній відпустці та має можливість з ним бути. Також позивач казав сину про наміри застосування до неї фізичної сили. В період з березня 2020 року по даний час вона не дає можливості позивачу бачитись з дитиною у зв`язку з карантинними заходами. Представник третьої особи органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника служби, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вислухавши позивача, відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з кінця 2014 року по серпень 2018 року сторони підтримували близькі стосунки в зареєстрованому шлюбі не перебували, від спільних відносин мають сина [PERSON] , [INFO] . З перших днів життя та до червня 2019 року позивач безперешкодно бачився з сином, ходили з ним гуляти, при зустрічах відповідач присутня не була. З червня 2019 року відповідач народивши третю дитину заборонила спілкуватись позивачу з сином. З цього часу позивач з сином не спілкувався, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічей уникає. Позивач бажаючи зустрічі з сином у дитячому садочку, дізнався, що останнім часом дитина садок не відвідує. Через те, що між сторонами не досягнуто згоди, щодо порядку участі у вихованні малолітнього сина, позивач був вимушений звернутись з відповідною заявою до органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області позивачу визначено спосіб участі у вихованні малолітньої дитини шляхом реалізації права спілкування зі своїм сином, а саме: щонеділі з 09-00 години до 12-00 години, та два рази в тиждень в будні дні з 17-00 години до 19-00 години, за попередньою домовленістю з відповідачем. Проте відповідач розпорядження не виконує. В зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, та до служби у справах дітей та сім`ї з заявою про обстеження житлово-комунальних умов проживання дитини, що не було здійснено, так як до житла потрапити комісії не вдалось. Отже, в зв`язку з вищезазначеним позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини не позбавлявся батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, отже має право приймати участь у вихованні дитини, спілкуватись з нею. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з врахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. При вирішенні спору слід врахувати, що позивач як батько дитини добровільно пропонує зменшити час перебування із сином у порівнянні із визначеним органом опіки та піклування, тому на таке обмеження своїх прав він добровільно погодився, пред`явивши позовні вимоги до суду, відтак судом його право на рівність у спілкуванні з дитиною не порушується. Суд вважає, що запропонований позовом спосіб участі батька у вихованні дитини не в повній мірі узгоджується із інтересами неповнолітнього, оскільки призначення різного часу та у різні дні може ускладнити можливість відвідування гуртків чи секцій дитини у позаурочний час, планування додаткових заходів для розвитку і відпочинку дитини, тому слід визначити найбільш сприятливий для дитини і більш конкретизований час для зустрічей батька і дитини. Доводи відповідачки про необхідність зустрічей батька із дитиною виключно у присутності неконкретизованої третьої особи суд вважає необґрунтованими, а посилання на вчинення насильства та існування загроз для дитини - недоведеними, оскільки будь-яких доказів, які б вказували на можливість порушення прав дитини особистим спілкуванням батька із сином без участі сторонніх осіб, в тому числі матері, суду не представлено. За таких обставин, суд не вбачає загрози порушення прав дитини у випадку визначення зустрічей батька із дитиною наодинці. Суд вважає можливим із врахуванням позиції обох батьків визначити спосіб участі у вихованні шляхом реалізації права спілкування батька - [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , згідно з наступним графіком побачень: перший, третій вівторок місяця з 17-00 години до 19-00 години, друга та четверта п`ятниця місяця з 17-00 години до 19-00 години, щонеділі з 13-00 години до 17-00 години за умови якщо дитина не буде хворою та за попередньою домовленістю із матір`ю дитини [PERSON] . Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності перешкод у побаченнях та спілкуванні позивача зі своїм малолітнім сином, слід на відповідача покласти обов`язок не чинити таких перешкод, оскільки причини, з яких позивач вчиняла такі перешкоди визнані судом неповажними. Для найбільш повного задоволення інтересів дитини суд вважає можливим задовольнити інші похідні позовні вимоги, встановивши, що батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] має право у вихідні дні, які визначені для побачень, виїжджати із дитиною до м.Києва та міст Київської області до місць загального відпочинку та громадських місць, місць культурного відпочинку, в тому числі дитячих розважальних закладів, а також має право в період відпустки або у разі необхідності оздоровлення дитини виїжджати із дитиною до будь-яких населених пунктів в межах України за попередньою домовленістю із матір`ю дитини [PERSON] з обов`язковим повідомленням про місце і терміни відпочинку. Дотримуючись рівності сторін у праві на участь у вихованні дитини, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача інформувати позивача про стан здоров`я малолітнього сина, його навчання та розвиток здібностей, плани від`їзду разом із дитиною на відпочинок, зміну місця проживання та номеру мобільного телефону. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи,поданим відповідно од цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, можливість створення матір`ю дитини належних умов для її виховання, її більшу турботу і увагу до дитини, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дитини та її матір`ю, думку органу опіки та піклування висвітлену у клопотанні, виходячи із найвищих інтересів дитини, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: partial