Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

20 квітня 2015 року представник АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.02.2012 року водій [PERSON], керуючи автомобілем Шкода, реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Космічна в районі будинку №13 в м. Дніпропетровську, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Тойота, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що знаходився попереду. В результаті ДТП автомобілям спричинені механічні пошкодження. В результаті ДТП власнику автомобіля «Тойота Кемрі», який належить [PERSON] та застрахований у АТ «СК «АХА Страхування», згідно умов Договору, на підставі зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування у сумі 9959 грн. 80 коп., а також 16848 грн. 00 коп. Відповідно до постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2012 року №3-436/375/12, ДТП сталося з вини водія транспортного засобу Шкода, реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] Таким чином позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь витрати в сумі 26807,80 грн., а також 269 грн. витрат із сплати судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій підтримував позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву в якій заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив застосувати строки позовної давності та розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.03.2012 року відповідача [PERSON] було визнано винним у ДТП, що сталося 16.02.2012 року в м. Дніпропетровську по вул. Космічна, в районі буд. №13 між автомобілями Тойота, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем шкода, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с. 36). 07.03.2012 року позивач виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 21.10.2011 року в загальній сумі 26807,80 грн. (а.с.74, 75). Стаття 27 Закону України «Про страхування» передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов'язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем 07.03.2012 року, тобто строк позовної давності за вказаним зобов'язання сплинув 07.03.2015 року, в той час як до суду із позовною заявою позивач звернувся 20.04.2015 року (а.с.78). Оскільки відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності, а представником позивача не заявлялося клопотання про визнання поважною причини пропуску строку позовної давності та не надано суду доказів на її підтвердження, суд вважає його порушене право таким, що не підлягає захисту у зв'язку з пропуском строку позовної давності, що у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed