Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

20.11.2019 року виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області як орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO], є відповідач [PERSON] та [PERSON] .. У зв`язку з тим, що обоє батьки дитини відбували покарання в місцях позбавлення волі, рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №273 від 31.10.2016 року, малолітній [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та рішенням №274 - встановлено опіку і призначено опікуна бабусю [PERSON] .. Батько дитини - [PERSON] [INFO] звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, однак з вимогою про повернення йому дитини не звернувся, натомість опікун малолітньої [PERSON] - [PERSON] надала до Служби у справах дітей заяву [PERSON] посвідчену нотаріусом, в якій останній зазначає, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки. Під час обстеження умов проживання [PERSON] з`ясовано, що він не працевлаштувався, вихованням та утриманням дитини не займається та займатись не має наміру, а тому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з цим позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та у відповідності до ч.2 ст. 166 СК України, стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на користь опікуна [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача та треті особи направили на адресу суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, вказавши, що підтримують позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомлення, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, яке останній отримав особисто 07.05.2020 року. Оскільки матеріали справи містять достатньо даних щодо прав та взаємовідносин сторін, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 29.10.2019 року, малолітня [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 8). З довідки про звільнення серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 06.07.2016 року по 06.05.2019 року. Звільнений по відбуттю строку покарання (а.с. 13-14). Рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 273 від 31.10.2016 року малолітній [PERSON] , [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, а рішенням № 274 від 31.10.2016 року - встановлено піку та призначено опікуном бабусю [PERSON] (а.с. 15, 16). 04.07.2019 року [PERSON] склав заяву, яка була посвідчена приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу, про те, що останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . [INFO] (а.с. 17). Рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 287 від 16.10.2019 року було затверджено висновок органу опіки та піклування Южноукраїнської міської Ради №287 від 16.10.2019 року згідно якого, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно доньки [PERSON] (а.с. 18-19). Згідно акту обстеження умов проживання від 23.10.2019 року складеного спеціалістами Служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради, за місцем фактичного проживання малолітньої [PERSON] по [ADDRESS] , опікуном дитини створені належні умови для проживання та виховання дитини, у дівчинки є окрема кімната обладнана необхідними меблями та шкільним приладдям, наявна комп`ютерна техніка, достатня кількість речей (а.с. 22). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 12.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Після з`ясування всіх обставин справи, суд вважає, що поведінка батька дитини - [PERSON] , суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 155 СК України, закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п.2) ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п.15) Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зі змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16) зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до доньки [PERSON] [INFO], який з донькою не спілкується, не забезпечує її матеріально, ухиляється від виконання обов`язків по її вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини, що встановлено висновком органу опіки та піклування. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином позовна заява Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області як органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в інтересах малолітньої [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав, щодо неповнолітньої доньки, підлягає задоволенню. Одночасно позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, на користь опікуна [PERSON] .. Згідно ч.2, ч.3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved