Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

21.05.2019 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт перебування на утриманні у [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] , яка померла [INFO] , в період з 1990 року по 1992 рік; визнати за позивачем право власності на 1/3 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] належну [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за №16 від 14.01.1997 року в порядку спадкування після смерті [INFO] тітки [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за життя до 20.10.1992 року тітка позивача проживала за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , який утримував тітку позивача, вів з нею спільне господарство, займався вирощуванням худоби та городини, що було постійним та основним джерелом засобів для існування [PERSON] . Отримані грошові кошти [PERSON] завжди витрачав на спільні потреби. Крім того, [PERSON] допомагав [PERSON] здійснювати догляд за її матір`ю - [PERSON] , брав на себе всі клопоти щодо поховання останньої та оформлення відповідних документів. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] завжди вважали себе однією сім`єю, але шлюб не реєстрували. Після смерті [PERSON] , [PERSON] організувала поховання, а позивач до теперішнього часу здійснює догляд за його могилою. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, дітей, живих батьків не мав. Про те, що [PERSON] не оформила спадкові права на майно [PERSON] позивач дізналася тільки після її смерті. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 27.05.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, при цьому позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача - сільський голова Шумейко С.А. надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог сільська рада не заперечує, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Високопільської сільської ради народних депутатів №16 від 14.01.1997 року житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частині кожному згідно свідоцтв про право власності на жилий будинок від 05.02.1997 року, записаних в реєстрову книгу за №1, за реєстровим №289. Відповідно до технічного паспорту на садибний, (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 23.05.2018 року КП «Валківське БТІ», інвентаризаційна справа №297, реєстровий №1-289, власниками житлового будинку значаться [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному. Як вбачається із витягу з по господарської книги [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть №47 від 23.10.1992 року, складеного виконавчим комітетом Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.12.2015 року виконавчим комітетом Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області, актовий запис №27. 13.02.2019 року комісією в складі представників сільської ради та свідків [PERSON] і [PERSON] складено акт про те, що [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] разом із співмешканкою [PERSON] , яка також була зареєстрована та являлася власницею вказаного домоволодіння, що підтверджується довідкою Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області №142 від 13.02.2019 року. Із свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.01.2019 року, виданих державним нотаріусом Валківської державної нотаріальної контори, зареєстрованих в реєстрі за №№83, 86, 89, слідує, що у спадковій справі №247 за 2015 рік спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її племінниця [PERSON] у зв`язку з відмовою спадкоємця другої черги - сестри спадкодавця [PERSON] . Спадщина складається, зокрема, із нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: 2/3 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що розміщені на приватизованій земельній ділянці площею 0,2500 га земель Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області, та належали в рівних частках кожному - спадкодавцю [PERSON] та її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її донька громадянка [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав; Таким чином, позивач, як племінниця спадкодавця, є єдиним спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті [PERSON] до теперішнього часу доглядає домоволодіння, несе витрати по сплаті комунальних послуг та ремонту. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Ст.325 ЦК України передбачає, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, що відповідно за законом не можуть їм належати. Право власності відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом та вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Об`єкти спадкування мають майновий характер, а тому приймаючи спадщину заявник приймає права і обов`язки спадкодавця. В п.21 даної Постанови роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно підпункту 4.4 пункту 4 глави 10 розділу «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 9 (набрав чинності 07.03.2012 року) при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом факт проживання спадкоємців однією сім`єю підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Таким чином, надані докази свідчать про наявність юридичного факту, що має значення для охорони прав заявника та створення умов здійснення ним особистих немайнових чи майнових прав, які ніким не оспорюються. Ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом п.п.9,11 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, цивільні справи у судах першої розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких обставин, суд вважає не вірним посилання представника заявника на можливість встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого на підставі п.2 ч.1 ст.256 ЦПК України в редакції 2004 року, яка втратила чинність. Разом з тим, із наданих заявником доказів вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини спільно проживала за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю більше п`яти років з [PERSON] , який помер [INFO] . Від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичної особи, але законом не визначено іншого порядку його встановлення, тому суд частково задовольняє заяву, що відповідає положенням ч.2 ст.315 ЦПК України та надає заявнику право на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом у четверту чергу в передбаченому законом порядку. Таким чином, надані докази свідчать про наявність юридичного факту, що має значення для охорони прав заявника та створення умов здійснення ним особистих немайнових чи майнових прав, які ніким не оспорюються. Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлими права власності на спадкове майно судом не встановлено, позивач у справі є єдиним спадкоємцем за законом, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання права власності на спадщину, яка залишилася після смерті тітки, так як досліджені докази свідчать про неможливість оформити спадщину в нотаріальному порядку.

Outcome: partial