Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

20 квітня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому, з урахуванням рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.01.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.07.2014 р. просила суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 15.07.2010 р. на спадкове майно у вигляді ? частини земельної ділянки, площею 0,064 га призначену для ведення садівництва та ? частин садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільрада, СОГ «Лебідь», вул. 11 Лінія, ділянка № 15 та складається в цілому під літ. «А-1, А1, а-а5» садовий будинок загальною площею 123,5 кв.м, житловою 33,3 кв.м, підсобною 35,5 кв.м, площею приміщень без опалення 54,7 кв.м, під №№ 106,І споруди, мотивуючи це письмовою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно у звязку з відсутністю кадастрового номеру земельної ділянки та правовстановлюючих документів на садовий будинок. Представниця позивачки приймаючи участь в судових засіданнях повністю підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити, однак в подальшому в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надавши до суду свою письмову заяву, в якій повністю підтримала позов [PERSON], просила його задовольнити та слухати справу за її відсутністю (а.с. 87,88). Представник відповідача приймаючи участь в судовому засіданні позов не визнав, наполягаючи на укладенні мирової угоди між сторонами, однак в подальшому в судові засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується особистими розписками з підписами, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, надіславши до суду клопотання про відкладення слухання справи, призначеної на 05.10.2016 р. з підстав його участі в іншому судовому процесі, однак підтверджуючих доказів поважності його неявки в минуле судове засідання суду не надав, що судом розцінюється як неповажна причина неявки не підтверджена документально (а.с. 74,76,78,81,87). Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Приписами статті 61 ЦПК України передбачено обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до п. 2 РозділуVII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного кадастру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Пунктами 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р., поземельна книга ведеться за встановленою формою, заводиться під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи обєднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Дата відкриття поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах Суд встановив, що спадкодавець [PERSON], який був чоловіком позивачки та батьком відповідача [PERSON] - помер 15.07.2010 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 238006 від 17.07.2010 р. (а.с. 41,42). Після смерті [PERSON], померлого 15.07.2010 р. відкрилася спадщина, яку прийняли сторони провадження звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами у вигляді земельної ділянки, площею 0,064 га призначеної для ведення садівництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ОД від 02.10.1995 р., виданого згідно рішення І сесії ХХІІ скликання Сухолиманської с/р Овідіопольського району Одеської області від 18.07.1994 р. № 103, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 345 та садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільрада, СОГ «Лебідь», вул. 11 Лінія, ділянка № 15 та складається в цілому під літ. «А-1, А1, а-а5» садовий будинок загальною площею 123,5 кв.м, житловою 33,3 кв.м, підсобною 35,5 кв.м, площею приміщень без опалення 54,7 кв.м, під №№ 106,І споруди, який згідно технічного паспорту виданого 11.09.2011 р. на ім`я спадкодавця [PERSON] був побудований за життя спадкодавця до 1990 р., однак без отримання останнім правовстановлюючих документів на вказаний садовий будинок і без реєстрації нерухомого майна, що стало підставою нотаріусом у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 13,14,33-40). Так, рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.01.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.07.2014 р. позов [PERSON] до [PERSON], виконкому Новодолинської с/р Овідіопольського району Одеської області, 3-тя особа СОГ «Лебідь» про визнання права власності в порядку спадкування задоволений частково, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його батька [PERSON], померлого 15.07.2010 р., на ? частину земельної ділянки площею 0,064 га для ведення садівництва та на ? частину садового будинку зі спорудами, який в цілому складається з літ. «А-1, А1, а-а5» садовий будинок загальною площею 123,5 кв.м, житловою 33,3 кв.м, підсобною 35,5 кв.м, площею приміщень без опалення 54,7 кв.м, під №№ 106,І споруди, які розташовані за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільрада, СОГ «Лебідь», вул. 11 Лінія, ділянка № 15 (а.с. 19-22,28-30). Враховуючи вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими вже були визначені частки спадкоємця - відповідача [PERSON] у праві на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого 15.07.2010 р. та аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Таким чином, беручи до уваги приписи вищевказаних норм Закону, п. 2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р., Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», Інструкцію «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. та беручи до уваги той факт, що право власності на спірну спадкову земельну ділянку, отриману у власність спадкодавцем у 1995 р., тобто до 2004 р. і не повязано з отриманням останнім кадастрового номеру на неї та враховуючи рік побудови спірного спадкового будинку до 1990 р. і який не є самочинним будівництвом суд вважає, що позов є обґрунтованим і такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved