overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

20 листопада 2014 року позивач - кредитна спілка «Кредит - Союз» звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 25 жовтня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 3в-0319, за яким останній надано кредит в сумі 4000 грн., із сплатою 45% річних за користування ним, строком на 12 місяців, з кінцевим терміном погашення 25.10.2014 року. Позивач стверджує, що відповідач в порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України виконує зобов'язання за кредитним договором неналежним чином внаслідок чого, станом на 10.11.2014 року виникла заборгованість на погашення кредиту в сумі 6463 грн. 15 коп., а саме: 3612,22 грн. - кредит; 1295,95 грн. - проценти; 1135,62 грн. - донараховані проценти за час прострочення; 374,27 грн. - інфляційні; 45,09 грн. - 3% річних. На підставі викладеного позивач просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2013 року за № 3в-0319 в розмірі 6463 грн. 15 коп. В судове засідання представник позивача не явився, однак позивачем надано суду заяву від 23.02.2015 року № 38, у якій він просить розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до повного задоволення, оскільки вимоги позивача законні і визнанні відповідачем у повному обсязі. При цьому суд відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України оцінює визнання позову відповідачем, як таке, що не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором від 25 жовтня 2013 року у розмірі 6463 (шість тисяч шістдесят три) грн. 15 коп. та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

20 листопада 2014 року Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON], знаходиться на повному державному утриманні у Хотинському психоневрологічному будинку-інтернаті з 16 жовтня 2014 року згідно наказу № 80 від 16.10.2014 року. Вказали, що прийнята в інтернат на основі путівки Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації № 29 від 06.10.2014 року та власної заяви. [PERSON], згідно заключення психіатра Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 02.10.2014 року хворіє на шизофренію, параноїдну форму. Внаслідок хвороби не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі зазначеного просять визнати недієздатною [PERSON] В судове засідання представник заявника Рибак Н.Й. не з'явилась до суду надала заяву відповідно до якої просила справу розглядати у її відсутності та підтримала заяву. Представник заінтересованої особи Гіждівський В.В. в судове засідання не з'явився до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності , не заперечував проти заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], 1973 року народження згідно заключення психіатра Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 02.10.2014 року хворіє на на шизофренію, параноїдну форму. Внаслідок хвороби не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також судом встановлено, що [PERSON] прийнята в інтернат на основі путівки Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації № 29 від 06.10.2014 року та власної заяви. Відповідно до ст. 236, ч.3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, і подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, - за місцезнаходженням цього закладу. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №173, [PERSON], на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизофренії, параноїдної, безперервного перебігу зі змішаним типом дефекту. За своїм психічним станом на даний час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. На підставі викладеного позовні вимоги Хотинського психоневрологічного будинку - інтернат, заінтересована особа Хотинська міська рада , як орган опіки і піклування про визнання фізичної особи недієздатною підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

20 листопада 2014 року Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON], знаходиться на повному державному утриманні у Хотинському психоневрологічному будинку-інтернаті з 24 жовтня 2014 року згідно наказу № 84 від 24.10.2014 року. Вказали, що прийнята в інтернат на основі путівки Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації № 33 від 14.10.2014 року та власної заяви. [PERSON], згідно заключення ЛКК Чернівецької обласної психіатричної лікарні хворіє на шизофренію, параноїдну форму. Внаслідок хвороби не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі зазначеного просять визнати недієздатною [PERSON] В судовому засіданні представник заявника в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву в якій просила справу слухати у її відсутності та повністю підтримала доводи, викладені в заяві і просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи Гіждівський В.В. в судове засідання не з'явився до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення заяви Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату щодо визнання недієздатною [PERSON] не заперечував. Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], 1935 року народження згідно заключення ЛКК Чернівецької обласної психіатричної лікарні хворіє на на шизофренію, параноїдну форму. Внаслідок хвороби не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також судом встановлено, що [PERSON] прийнята в інтернат на основі путівки Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації № 33 від 14.10.2014 року та власної заяви. Відповідно до ст. 236, ч.3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, і подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, - за місцезнаходженням цього закладу. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №175, [PERSON] на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизофренії, параноїдної з вираженим емоційно-вольовим типом дефекту. За своїм психічним станом на даний час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. На підставі викладеного позовні вимоги Хотинського психоневрологічного будинку - інтернат, заінтересована особа Хотинська міська рада , як орган опіки і піклування про визнання фізичної особи недієздатною підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

20 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави із позовною заявою про стягнення коштів посилаючись на те, що між сторонами укладений договір про внесення внеску. По закінченню дії договору відповідач суму вкладу у розмірі 3\~650 грн. не повернув ,тому звернувся до суду та просить стягнути зазначені кошти. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач КС «Полтава і Полтавці» свого представника у судове засідання не направив, суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача . Суд, дослідивши докази по справі дійшов до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2014 року між кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та [PERSON] укладений договір № 34 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок , відповідно до умов якого, позивач вніс кошти у розмірі 10\~000 грн. на рахунок відповідача строком до 03 вересня 2014 року з нарахуванням 18 % річних. Позивачем на виконання умов депозитного договору внесені кошти , що підтверджується матеріалами справи. По закінченню дії договору , відповідачем не повернута сума вкладу позивачу. Відповідно до ст.23 Закону України «Про кредитні спілки» внески членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої\~статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до довідки № 1838 від 11 листопада 2015 року виданої КС «Полтава і Полтавці» станом на 11 листопада 2015 року позивач має внесок на депозитному рахунку згідно договору № 34 від 03.03.2014 р. в розмірі 3\~650 грн., а тому зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

20 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 27.02.2008 року померла бабуся його матері [PERSON], на час її смерті разом з нею ніхто не проживав, вона була одинокою. Мати позивача поховала її, але спадщину на майно покійної ніхто не приймав, з тієї причини, що майно, яке підлягало спадкуванню було відсутнє. Наприкінці жовтня 2015 року, перебуваючи в будинку покійної мати позивача [PERSON], переглядаючи речі бабусі виявила заповіт написаний [PERSON] 18.03.1999 року посвідчений [PERSON] сільською радою, згідно якого покійна заповіла для позивача все майно, яке належало та могло б належати для неї на час її смерті. Про існування заповіту для позивача не було відомо тому до нотаріуса з зяавою він не звертався, для нього стало відомо про наявність у покійної прабабусі земельної частки паю. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, а в поданій до суду заяві, позов підтримали в повному обсязі, просять слухати справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання не зявилася, надіслали заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Проти задоволення позову не заперечує. Перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач є правнуком [PERSON], яка померла 27.02.2008 року. Інші спадкоємці відсутні. Згідно довідки виданої [PERSON] сільською радою, вбачається , що на день смерті [PERSON], вона проживала одна. Відповідно до паспортних даних [PERSON] проживає та зареєстрований в [INFO]. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 вказаного Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини, встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, дослідивши отримані докази та оцінивши їх, суд вважає, що обставини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачем, яка не здійснювала дії, які б свідчили про її відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON], є поважними, тому позивачці належить додатково визначити строк, у два місяці, який є достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 20 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання в учбовому закладі і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на наведені обставини, а також на те, що відповідач матеріальної допомоги в звязку з навчанням дитини \~не надає, позивач просить про ухвалення \~рішення, яким стягнути на її користь на утримання повнолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно до закінчення навчання. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів, \~просив зменшити їх розмір до 300 грн., вказуючи, що не працює, має ще двох неповнолітніх дітей, одному із яких сплачує аліменти, про що . Вислухавши \~сторони \~дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із свідоцтва про народження (а.с. 3) підтверджується, що відповідач є батьком \~[PERSON], [INFO]. Син в даний час повнолітній, навчається на денній формі навчання в Маринівському професійному аграрному ліцеї, що підтверджується довідкою № 126 від 13 листопада 2015 року (а.с. 5). У відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], в звязку з його навчанням, в добровільному порядку не надає, проживає окремо, працездатний, має підсобне господарство, у власності земельні паї, які здає в оренду. На утриманні у відповідача є ще двоє неповнолітніх дітей, на одну дитину присуджені аліменти. В наданні матеріальної допомоги, в звязку з подальшою освітою сина приймає участь мати, позивач по справі. Повнолітній син навчається не за місцем проживання, на денній формі навчання, гуртожитком не забезпечений. За словами позивача, витрати в зв'язку з навчанням складають на проїзд до місця навчання, харчування, придбання підручників, одягу. Згідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. За такого судвважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину [PERSON], [INFO], який продовжує навчання. Вирішуючи питання щодо розміру такої допомоги, суд дослідивши дохід відповідача, який він може отримати за рік, вважає можливим стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі по 300 грн. щомісячно, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір та понесені і документально підтверджені позивачем витрати за надання юридичної допомоги. На підставі ст. ст. 182, 198-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

20 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30 травня 2007 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в державному друкованому органі «Урядовий кур'єр». Будь-яких письмових заяв, пояснень чи заперечень відповідач до суду не подавав. Враховуючи думку позивача, яка не заперечу проти постановлення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 30 травня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 656, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає, дитина проживає з матір'ю. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

20листопада 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2013р. Під час перебування у шлюбі у них народилась одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], утриманням якої більше року займається тільки вона. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки у добровільному порядку не надає . Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 800грн., щомісячно. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, оскільки не працює. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2014 року народилась дочка [PERSON], батьками якої є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ № 205727, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 16 жовтня 2014 року (а.с.3). Судом встановлено, що неповнолітня дитина на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач є батьком дитини, однак в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджується у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі п.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоровя та матеріальне становище сторін і приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача, слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 600грн., щомісячно. Посилання відповідача на те, що він ніде не працює і не в змозі надавати матеріальну допомогу дитині, суд до уваги не приймає, оскільки законодавство не передбачає можливість звільнення батьків від обовязку утримувати дітей із-за того, що батьки не працюють. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в дохід держави у відповідності до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір по справі в розмірі 487,20грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial