Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

21.12.2015р. до Слов'янського міськрайонного суду звернулися [PERSON], [PERSON] до [PERSON], з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22.08.2012 року, зареєстрованих в реєстрі під № 4519 та №4517, їм належить житловий будинок [ADDRESS]. В даному житловому будинку з 27.01.2001 року зареєстрований їх батько - [PERSON], [INFO]., який не дає їм можливості заходити в будинок, вчиняє сварки, чим перешкоджає їм розпоряджатися своєю власністю. Крім того, [PERSON] веде аморальний спосіб життя: зловживає спиртними напоями, приводить в будинок, без їхнього відома, незнайомих людей та дозволяє їм проживати в будинку. [PERSON] розрушає будинок: зняв батареї опалення, перекриття прибудови та підвалу. За комунальні послуги він не платить, що призвело до відключення електроенергії, води та інших комунікацій. Просять суд: - визнати [PERSON], [INFO], втратившим право користування житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS]; - примусово виселити [PERSON] з вказаного домоволодіння. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладене в позовній заяві, та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснивши, що позивачі є її доньками, батьком яких є відповідач по справі. Будинок [ADDRESS] належить її донькам, на підставі заповіту від 22.08.2012р., складеного [PERSON], який був вітчимом відповідача [PERSON] Ще при житті вітчима, [PERSON] проживав в флігелі будинку [ADDRESS], та запевняв доньок, що після смерті своєї матері - бабусі позивачів, він покине це місце мешкання, так як у нього є інше житло. Коли померла матір [PERSON], вони її поховали, при цьому відповідач ніякої участі у похованні вітчима та своєї матері не брав та не виїхав з флігеля, продовжував там мешкати. Оскільки [PERSON] є батьком позивачів, то вони не заперечували проти того, щоб останній проживав у флігеля. Вікна та двері будинку вони забили дошками, щоб ніхто не зміг туди пробратися і вкрасти речі з будинку. Через деякий час відповідач всі дошки позривав, та без дозволу позивачів став проживати в вказаному будинку, поступово руйнуючи його - зняв батареї, продав, з метою купити алкогольні напої, також продає інше майно з будинку. [PERSON] не платить ні за які комунальні послуги, у зв»язку з чим було відключено світло, воду. Будинок відповідач тримає в антисанітарному стані, що в подальшому приведе будинок до раз руйнування. Просить суд визнати відповідача втративши право користування житловим приміщенням в вищевказаному домоволодінні, так як він в будинку зареєстрований; та примусово виселити його з будинку, оскільки добровільно [PERSON] не бажає цього робити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач та представник позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] - [PERSON], пояснення свідків: - [PERSON], який пояснив, що він є дільничним, в зв'язку з чим знає, що в будинку [ADDRESS] проживає [PERSON], який ніде не працює, зловживає спиртними напоями, в даному будинку [PERSON] збирає людей, з метою розпивання спиртних напоїв. Будинок [ADDRESS] раніше належав батькам [PERSON], а на теперішній час належить донькам відповідача [PERSON], на підставі заповіту. Він особисто двічі намагався вручити відповідачу [PERSON] судові повістки на судові засідання по даній справі, однак, двері йому ніхто не відчиняє; незважаючи на те, що відповідач знаходився у середині будинку. - [PERSON], яка пояснила, що вона живе по сусідству з відповідачем [PERSON], а саме по [ADDRESS]; вона знає, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя; - [PERSON], яка пояснила, що вона є квартальною по [ADDRESS], яка межує з [ADDRESS]. В жовтні 2015р. до неї звернулася [PERSON] з проханням, як до квартальної, пройти з нею до домоволодіння [ADDRESS], з метою оглянути, в якому стані знаходиться житловий будинок, де проживає [PERSON] Однак, в даний житловий будинок вони не змогли попасти, оскільки ворота були зачиненні. Пізніше, восени 2015 року, вона бачила [PERSON] на залізничному вокзалі, по ньому було видно, що він за собою не слідкує та зловживає спиртними напоями, також разом з ним була жінка, яка мала такий самий зовнішній вигляд; дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що: - [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині домоволодіння [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 22.08.2012р, посвідчених приватним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Панченко А.В., зареєстрованих у реєстрі за № 4517 та № 4519 (а.с.10,13); - у домоволодінні [ADDRESS], починаючи з 27 січня 2001р. зареєстрований [PERSON] - батька позивачів, що документально підтверджується копією домової книги будинку [ADDRESS] (а.с.16-18). Частинами першою та другою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Однак, вищевказані норми закону відповідач порушує, перешкоджаючи позивачам користуватися та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. До даного висновку суд прийшов з наступних підстав. Відповідно до характеристики на [PERSON], наданої 09.10.2015р. керівником комітету мікрорайону ж/д №2 м .Слов'янська, [PERSON] веде аморальний спосіб життя: приводе друзів, розпиває спиртні напої, розбирає будинок по [ADDRESS] та продає на метал: вирізані батареї опалення (сусіди бачили, як він їх вивозив), перекриття на підвалі та металеву дробину, що призводить до руйнування будинку. [PERSON] сміття не вивозить, не сплачує комунальні послуги. Перешкоджає донька та дружині вхід до будинку та на подвір'я. В будинку відрізан газ, світло, вода. В будинку проживають чужі люди, які ведуть аморальний спосіб життя (а.с.24). До матеріалів справи позивачами надані відповідні довідка та акт (а.с.31,42), які підтверджують відключення домоволодіння [ADDRESS] від водо - та газопостачання, в зв'язку з заборгованістю відповідача [PERSON] перед даними підприємствами. Добровільно відповідач [PERSON] не бажає знятися з реєстрації в вказаному домоволодінні та виселитися з нього, не реагує на прохання позивачів утримувати дане домоволодіння в належному стані, що також підтверджено наданими позивачами фотографіями домоволодіння [ADDRESS], та перешкоджає позивачам розпоряджатися даним домоволодінням на свій розсуд, як власникам майна. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, в тому числі і пояснення свідків, суд приходить до переконання, що позивачі довели свої вимоги, і вони підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати відповідача, втративши право користування житловим приміщення в домоволодінні [ADDRESS]; та примусово виселити відповідача з вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved