Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

21 лютого 2019 року заявник звернувся до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із заявою про встановлення факту проживання. В прохальній частині своєї заяви заявник просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України з березня 1990 року, станом на 24.08.1991 року, та по теперішній час. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що в лютому 1990 року він переїхав до м. Дніпропетровська на постійне проживання, він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але, не маючи власного житла, фактично проживав на [ADDRESS] до 1992 року, потім по [ADDRESS] , та за іншими адресами, зокрема на по [ADDRESS] . В 2005 році він переїхав проживати на [ADDRESS] , де постійно мешкає разом із сім`єю по цей час. 20 квітня 1990 року він був прийнятий на роботу на посаду водія на заводі залізобетонних конструкцій. Одночасно йому було оформлено трудову книжку. На заводі ЖБК він працював до серпня 1993 року, коли був переведений до ТОВ «Алькор ЛТД», із внесенням відповідних записів до трудової книжки. В подальшому він також був офіційно працевлаштований на території м. Дніпропетровська. Після приїзду в України він був прийнятий на військовий облік до Самарського РВК м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис у військовому квитку 02.03.1990 року, а в 2005 році внесено запис про прийняття на облік до Індустріально-Самарського РВК у зв`язку з перереєстраціє місця проживання. З 1991 року іншого громадянства крім України не приймав, до іноземних держав заяв про отримання громадянства не надавав, мав паспорт зразка СРСР, в якому було поставлено штамп «Громадянин України». У зв`язку з втратою архівних даних йому необхідно довести факт його постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року, оскільки його брат, має намір набути громадянство України, однією із підстав якого є наявність громадянства України у близьких родичів (а.с. 2-3). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2018 року по даній справі було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 12). В судовому засіданні Заявник та представник заявник [PERSON] заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересована особа Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 48). Представник заінтересованої особи Самарського районного відділу в м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Рахматов В.М. в судовому засіданні щодо поданої заяви поклався на розсуд суду при винесені рішення. Також суду пояснив, що до міграційної служби звернувся брат заявника для набуття громадянства України, але у заявника не було встановлено юридично факт проживання на території України з 1991 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її батьки взяли [PERSON] проживати на квартиру за адресою [ADDRESS] , з 1990 року. Він проживав там до 1996 року, потім одружився з її донькою та проживав за адресою: [ADDRESS] , у 1997 році вони переїхали у селище Рибальськ та проживали там до моменту купівлі будинку по [ADDRESS] [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка [PERSON] , він знімав квартиру по сусідству з 1990 року і постійно там мешкав. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до військового квитка №5307479 виданого [PERSON] , вбачається, що 02.03.1990 року [PERSON] прийнятий на облік до Самарського РВК м. Дніпропетровська (а.с. 16-18). З наданої трудової книжки [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] 20.04.1990 року був прийнятий на завод водієм 3 класу. 13.08.1993 року звільнений в порядку переводу в ТОВ «Айкор», 15.08.1993 року прийнятий на завод ТОВ «Айкор» по переведенню водієм 3 класу, в 1995 звільнений по переводу. 07.10.1995 року прийнятий в НПФ «Луйс» водієм 3 класу, 27.12.1999 року звільнений за згодою сторін. Також з наданої трудової книжки вбачається що [PERSON] в подальшому працював з 2010 року і працює по теперішній час (а.с. 19-20). Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~законним і\~обґрунтованим є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норма матеріального\~права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих\~Конституцією\~і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи, що метою заявника є намір щоб рідний брат набув громадянство України, однак підставою набуття для нього громадянства є той факт, що він постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території України. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1,7\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. З огляду на вищевикладене, суд пригодить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України станом з березня 1990 року, станом на 24.08.1991 року та дотеперішній час є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір», суд вважає що судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved