Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

21.10.2015 року позивачка звернулася в суд з позовною заявою, в якій вказує, що вона є власницею земельної ділянки по вул. Новоселів, с. Павлівка Калинівського району Вінницької області. Даний факт підтверджується державним актом, виданим Павлівською сільською радою 26 серпня 1996 р. Згідно даного Державного акту площа її земельної ділянки складає 0,1505 га. З абрису зовнішніх меж земельної ділянки на даний час ширина і довжина земельної ділянки не відповідає промірам, що зазначені у державному акті. В серпні 2012 року на її земельній ділянці з'явилась огорожа висотою 2,58 м від межі з сусідом [PERSON] , яка до цього часу там стоїть. Це і призвело до зменшення ширини її земельної ділянки з 30,1 м до 27?52 м. Відповідно до Витягу з рішення сільської ради 15 сесії 22 скликання від 26.12.1997 р. [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,12 га, а згідно з протоколом від 06.04.2009 р., на основі якого [PERSON] виготовлено державний акт на право власності, розмір його земельної ділянки збільшився до 0,1383 га за рахунок зменшення її земельної ділянки. Вважає, що земельна ділянка [PERSON] збільшилась за рахунок її земельної ділянки, і це суперечить ч. З ст. 41 Конституції України: «Право приватної власності є непорушним», а отже є незаконним, тому позивачка звертається до суду з даним позовом , просить витребувати частину її земельної ділянки з незаконного володіння відповідача . 5.11.2015 року представник позивачки за дорученням [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, просила витребувати частину земельної ділянки розміром 0,012 га з незаконного володіння відповідача [PERSON] , а також стягнути з останнього 8\~000 грн моральної шкоди. В судовому засіданні представники позивачки за дорученням [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали , посилаючись на обставини , викладених у позовних заявах, стверджують, що відповідач посунув межу в глиб земельної ділянки позивачки приблизно на 3 м по всій довжині, незаконно встановив огорожу, тим самим заволодів частиною її земельної ділянки розміром 0,012 га. Відповідач позов не визнає , суду показав, що в грудні 1997 року рішенням сесії Павлівської сільської ради йому було виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.. Новоселів, с. Павлівка. Весною 2009 року були встановлені та закріплені межові знаки земельної ділянки . 06.04.2009 року було складено протокол погодження( встановлення) та закріплення меж земельної ділянки із зазначенням суміжних землекористувачів: [PERSON] та [PERSON]І, де є їх підписи, які засвідчені головою Павлівської сільської ради. В 2010 році ним отримано Державний акт на дану землю. В 2012 році в присутності представників сільської ради та всіх землевласників знову були встановлені додаткові межові знаки, ні в кого претензій не було. З того часу межові знаки не порушувалися. Претензії позивачки про захват частини її земельної ділянки вважає безпідставними, причиною розбіжностей в розмірах її земельної ділянки вважає технічні помилки, які виникли під час виготовлення позивачкою в 1996 році Державного акту на дану ділянку. Спір за земельну ділянку між ними неодноразово розглядався в сільській раді, а також уже розглядався судом, і обставини зменшення земельної ділянки позивачки , незаконного встановлення ним огорожі не знайшли свого підтвердження. Представник третьої особи - Павлівської сільської ради [PERSON] вважає позов безпідставним. Суду пояснила , що в 1997 році рішенням сесії Павлівської сільської ради [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.. Новоселів, с. Павлівка. 06.04.2009 року було встановлено межові знаки та складено протокол погодження ( встановлення) та закріплення меж земельної ділянки із зазначенням суміжних землекористувачів: [PERSON] та [PERSON]І, де є їх підписи, які засвідчені головою Павлівської сільської ради. Після погодження меж із центру ДЗК був наданий кадастровий план земельної ділянки із уточнюючою площею в розмірі 0,1383 га . Рішенням 18 сесії Павлівської сільської ради 5 скликання від 03.04.2009 року [PERSON] була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку. Відповідач [PERSON] не захвачував частини земельної ділянки позивачки . Комісія сільської ради неодноразово розглядала спір між сторонами, неодноразово виїздила на місцевість і прийшла до висновку, що межові знаки з часу їх встановлення не порушені . Межа , що розділяє земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] по довжині співпадає з межею земельної ділянки [PERSON] по ширині, якому державний акт на землю був виданий ще 2007 році, тобто раніше чим [PERSON] Це все підтверджується земельно-кадастровою документацією. Причиною розбіжностей розмірів земельної ділянки [PERSON] є не захоплення частини землі [PERSON], а допущена помилка ще тоді , коли виготовлявся державний акт в 1996 році, а заміри на той час зробили не точно. Вислухавши пояснення представників позивачки , заперечення відповідача , пояснення представника Павлівської сільської ради , дослідивши зібрані докази по справі суд вважає позов не задовольнити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням 7 сесії Павлівської сільської ради 22 скликання від 14.02.1996 року гр..[PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку в с.Павлівка по вул..Новоселів для будівництва та обслуговування житлового будинку, 26.08.1996 року був виготовлений Державний акт на право приватної власності земельної ділянки площею 0,1505 га. Дана земельна ділянка не занесена до Державного земельного кадастру та не присвоєний кадастровий номер. Рішенням 15 сесії Павлівської сільської ради 22 скликання від 26.12.1997 року гр..[PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Павлівка по вул..Новоселів. Весною 2009 року на земельній ділянці відповідача [PERSON] були встановлені та закріплені межові знаки земельної ділянки та складено протокол від 06.04.2009 року погодження( встановлення) та закріплення меж земельної ділянки із зазначенням суміжних землекористувачів: [PERSON] та [PERSON]І, де є їх підписи, які засвідчені головою Павлівської сільської ради. Після погодження меж із центру ДЗК [PERSON] був наданий кадастровий план земельної ділянки із уточнюючою площею в розмірі 0,1383 га . Рішенням 18 сесії Павлівської сільської ради 5 скликання від 03.04.2009 року [PERSON] була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку. 12.07. 2010 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку - ЯЛ № 794808 . З державного акта на право власності на земельну ділянку - ЯЛ № 794808 та земельно-кадастрової документації вбачається, що межа , що розділяє земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] по довжині співпадає з межею земельної ділянки [PERSON] по ширині ( ширина спільної межі складає 26,57 м ) , якому державний акт на землю був виданий ще 2007 році, тобто раніше чим [PERSON], тим самим видно, що межові знаки не порушені. Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власників сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними. Згідно ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян. З розяснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Рішення органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів про розмежування земельних ділянок, з яким би позивачка не погоджувалася, а також земельно-кадастрової документації, з якої вбачалася б якась невідповідність фактично існуючих меж вказаній земельно-кадастровій документації, позивачкою чи її представниками суду не надано. Згідно акта від 11.12.2015 року комісійного обстеження земельної ділянки по вул. Новоселів, с. Павлівка, яка знаходиться у власності позивачки, вбачається , що абрис зовнішніх меж земельної ділянки на даний час ширина і довжина земельної ділянки не відповідає промірам, що зазначені у Державному акті, однак фактична загальна площа земельної ділянки [PERSON] відповідає площі, зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю. Комісією Павлівської сільської ради не встановлено порушення суміжної межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] і рекомендовано [PERSON] звернутися в ДП « Центр ДЗК « для виготовлення технічної документації із землеустрою за фактичними розмірами земельної ділянки. Крім того, судом встановлено, що позивачка в 2014 році уже зверталася в суд з позовом до відповідача [PERSON] (третя особа - Павлівська сільська рада), в якому посилалась на обставини зменшення її земельної ділянки, про встановлення огорожі та збільшення земельної ділянки [PERSON] за рахунок її земельної ділянки та просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по вул. Новоселів, с. Павлівка шляхом знесення самовільно збудованої огорожі висотою 2,58 м , а також зобов'язати його не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2014р. у задоволенні вказаного позову було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28.05.2014 року рішення Калинівського районного суду від 10.04.2014 року залишено без змін. Відповідно ч. .3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ч.2 .3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Позивачка та її представники не надали суду будь-яких доказів про порушення межових знаків зі сторони відповідача та захоплення ним частини її земельної ділянки і відповідно їх вимоги про витребування частини земельної ділянки розміром 0,012 га з незаконного володіння відповідача [PERSON] не ґрунтуються на законі і є безпідставні . Враховуючи, безпідставність предявдених позивачкою вимог суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги щодо відшкодування її моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved