Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

21 вересня 2018 року [PERSON] , (далі по тексту Позивач), звернувся із зазначеним позовом до суду про визнання автомобіля, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , синього кольору спільною сумісною власністю Позивача та [PERSON] , (далі по тексту Відповідач), визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладеного 22.11.2016 року Територіальним сервісним центром № 1241 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області на прізвище [PERSON] , та скасувати державну реєстрацію права власності Відповідача на зазначений автомобіль. В обґрунтування позову вказав, що в перших числах листопада місяця 2016 року він, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та Відповідач вирішили придбати автомобіль «УАЗ 452». Через послуги Інтернет сайту зазначав Позивач він знайшов оголошення, де вказувалося про те, що у м.Дніпро Дніпропетровської області продається автомобіль, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . У телефонному режимі Позивач домовившись із власником даного автомобіля про його купівлю, при цьому обговоривши вартість зазначеного транспортного засобу, зійшовшись на ціні близько 30\~000.00 грн., що на думку Позивача було еквівалентно 1200.00 доларам США, Позивач повідомив вказаних вище третіх осіб та Відповідача, на що всі погодились і вирішили придбати даний автомобіль за 1200 доларів США, для власних спільних потреб. Вказану суму коштів в розмірі 1200.00 доларів США, Позивач пропорційно розкинув на долі (частки) між: собою та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і Відповідачем, після чого зібравши них від останніх, вручив Відповідачу [PERSON] , в загальній сумі 1200.00 доларів США, який мав їхати за вказаним автомобілем до м.Дніпро, обговоривши при цьому питання, вразі перегону автомобіля за дорученням власника автомобіля до м.Олевська Житомирської області, вони всі разом вирішать яким чином будуть проводити реєстрацію спірного автомобіля, тобто на одну чи кількох осіб. В двадцятих числах листопада місяця 2016 року Відповідач перегнав до с.Кам`янка вул.Набережна, 24-А Олевського району Житомирської області місця свого проживання зазначений автомобіль з реєстрацією вже у Житомирській області, за реєстраційним номером « [NUMBER] ». При спілкуванні Позивача з Відповідачем, останній повідомив Позивача, як вказував останній у своєму позові, про те, що зареєстрував спірний автомобіль на всіх, а саме: на себе, Позивача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] Довіряючи Відповідачу, Позивач, як вказав, він не став перевіряти та дивитися свідоцтво про реєстрацію спірного транспортного засобу, і в період часу з листопада 2016 по 06.10.2017 року Позивач та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , користувалися даним автомобілем. Проте 06.10.2017 року, коли Позивач, разом із [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , вирішили поїхати до лісу, при цьому взявши спірне авто, і повідомивши Відповідача про його вигону із домоволодіння останнього, них в цей же день, об 15 годині 00 хвилин було затримано і вилучено від них представниками поліції зазначений автомобіль, згідно заяви-повідомлення Відповідача про викрадення спірного транспортного засобу, та по даному факту порушено кримінальне провадження. В ході з`ясування всіх обставин, як зазначав Позивач, йому стало відомо про те, що автомобіль, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, реєстраційний номер « [NUMBER] », зареєстровано на [PERSON] , який є його одноособовим власником. На підставі наведеного просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги, що викладені у його резолютивній частині у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримав, підтвердивши обставини викладені у позовній заяві. При цьому ствердивши суду про те, що розписки при передачі Відповідачу своєї долі коштів і загально зібраної суми, в розмірі 1200 доларів США на придбання автомобіля він не відбирав та доручення останньому на оформлення від свого імені автомобіля Відповідачу, на його ім`я не надавав, а також не уповноважував [PERSON] , від свого імені вчиняти будь-які дії, пов`язані, зокрема із укладенням договору купівлі-продажу спірного авто. Вважає, що Відповідач незаконно заволодів і володіє автомобілем, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, реєстраційний номер « [NUMBER] ». Відповідач [PERSON] , та його представник адвокат Кравчук В.І., що діє на підставі договору «Про надання правової допомоги» № 02111 від 02.11.2018 року, відповідно до ордеру серії ЖТ №39436 «На надання правової допомоги» від 02.11.2018 року в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог Позивача, мотивуючи тим, що спірний автомобіль є власністю Відповідача, а не спільною сумісною власністю, зокрема: його та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , оскільки купувався тільки за особисті кошти Відповідача. Будь-яких коштів від Позивача та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , на придбання спірного автомобіля для спільних потреб він не отримував взагалі. Згоди та доручення на укладення угоди купівлі-продажу зазначеного авто від вказаних осіб він не отримував, оскільки автомобіль є тільки його власністю. Не заперечує того, що він надавав у користування власний його автомобіль Позивачу та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , при цьому надаючи ним кожен раз, коли Позивач та інші вказані особи брали у нього автомобіль - свідоцтво про реєстрацію спірного авто і останнім було відомо про власника даного транспортного засобу. Ствердили, що наразі відносно Позивача та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , порушено кримінальне провадження по факту незаконного заволодіння транспортним засобом, автомобілем, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, реєстраційний номер « [NUMBER] », що на праві власності належить [PERSON] Своє володіння даним автомобілем вважає укладеним на законних підставах і в установленому законом порядку. Допитані у судовому засіданні треті особи: [PERSON] , та [PERSON] , надали суду аналогічні покази, які повністю відповідають поясненням позивача [PERSON] Ствердивши при цьому те, що вони також розписки при передачі Відповідачу своєї долі коштів на придбання автомобіля не відбирали та доручення останньому на оформлення від свого імені автомобіля Відповідачу, на його ім`я не надавали, а також не уповноважували [PERSON] , від свого імені вчиняти будь-які дії, пов`язані, зокрема із укладенням договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Третя особа - Територіальний сервісний центр № 1241 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, проте подав до суду, у порядку ст.131 ЦПК України клопотання, щодо здійснення розгляду зазначеної справи за відсутності їхнього представника та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Зазначивши при цьому те, що вони діяли в межах приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, яка передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до\~ч.3\~ст.211\~ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток щодо явки до суду. Заяв про відкладення з поважних причин, чи/або розгляду справи у їхню відсутність до суду не подали. Зі згоди всіх присутніх у судовому засіданні учасників розгляду даної цивільної справи суд проводить розгляд справи за відсутності [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] . Заслухавши доводи сторін, третіх осіб, що з`явилися до суду, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] , про визнання автомобіля спільною сумісною власністю та визнання договору купівлі-продажу недійсним і скасування державної реєстрації автомобіля, слід відмовити виходячи із наступного. Так, згідно з вимогами\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 27\~постанови №\~2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 12.06.2009\~року «Про\~застосування судами\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі\~ст.263 ЦПК України\~\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.ст.386, 387 ЦК України, з яких слідує, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зі змісту зазначених норм цього Кодексу випливає те, що розглядуваний спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном, тобто коли це майно незаконно вибуває з його володіння. При цьому позивач повинен довести належність йому майна на праві власності чи на іншому речовому праві. Відповідачем за даним позовом виступає незаконний володілець майна. При цьому незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Так, судом встановлено, що 22 листопада 2016 року між Відповідачем [PERSON] , (покупцем), жителем [ADDRESS] та громадянином [PERSON] , (продавцем), жителем [ADDRESS] , було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого Продавцем передано у власність Покупця транспортний засіб автомобіль, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер « [NUMBER] », свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , 22 листопада 2016 року, як власником автомобіля, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер « [NUMBER] », свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №1241/2016/203645 від 22.11.2016 року, свідоцтвом про реєстрацію серії [NUMBER] . Згідно до п.6 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію або тимчасового реєстраційного талону транспортних засобів щодо іншого співвласника може бути зроблено відповідний запис: « [PERSON] , є співвласником». Відповідно до п.8 цього ж Порядку - державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; (Абзац четвертий п.8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 610 (610-2013-п) від 01.08.2013; в редакції Постанов КМУ № 904 (904-2015-п) від 09.11.2015, № 941 (941-2015-п) від 18.11.2015); укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Як, вбачається із договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1241/2016/203645 від 22.11.2016 року, між громадянином [PERSON] , (продавцем), та Відповідачем [PERSON] , (покупцем), було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого Продавцем передано у власність Покупця транспортний засіб автомобіль, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер « [NUMBER] », свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] , який був зареєстрований за Продавцем 15.11.2016 року підрозділом ЦЕНТР 1241. Вказаний договір оформлений та підписаний Сторонами в сервісному центрі 1241 РСЦ МВС м.Дніпро (колишнє м.Дніпропетровськ) за № 1241/2016/203645 в присутності адміністратора [PERSON] , який перевірив відповідність інформації внесеної до цього Договору документам, які надані Сторонами Договору. Частина перша\~статті 4 ЦПК України\~закріплює право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення цієї статті базуються на нормах\~Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Таким чином, для захисту свого на думку Позивача порушеного права на володіння, користування і розпоряджання спірним транспортним засобом Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на ст.ст. 202, 203, 215, 216,236, 346, 368 ЦК України, як правову підставу недійсності вчиненого Відповідачем правочину при укладенні договору купівлі-продажу та визнання спірного майна за Позивачем і Відповідачем, як спільною сумісною власністю є безпідставним, оскільки Відповідач в установленому законом порядку уклав відповідний договір купівлі-продажу та провів його державну реєстрацію в установленому порядку. Позивач же у судовому засіданні не довів суду протилежне та не надав належних і допустимих доказів стосовно його участі і участі третіх осіб у придбанні спірного авто, наданні коштів та доручень виступати перед покупцем від їх імені, як сторона у договорі, і проведенні реєстрації в установленому порядку, як спільних сумісних власників. Приписами ст.368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Підсумовуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач не надав суду належних доказів про незаконність укладення Відповідачем (як покупцем) та власником громадянином [PERSON] , (як продавцем) договору купівлі-продажу спірного авто, а відтак і незаконного володіння Відповідачем автомобілем, марки «УАЗ», моделі «452», 1980 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер « [NUMBER] ». Суд не може взяти до уваги, як докази по справі щодо незаконного володіння відповідачем спірним автомобілем постанову органу досудового розслідування «Про закриття кримінального провадження» від 28.11.2017 року, що було відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України у відношенні Позивача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , оскільки остання скасована Ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області, і не свідчить про спільне сумісне право на користування, володіння, і розпоряджання транспортним засобом марки «УАЗ», моделі «452», реєстраційний номер « [NUMBER] ». Докази, які б свідчили про протилежне матеріали справи не містять і у судовому засіданні позивачем не доведено. Таким чином, посилання Позивача [PERSON] , про те, що спірний автомобіль був придбаний за спільні його кошти та кошти Відповідача і третіх осіб, суд прийняти до уваги не може, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 321 ЦК України\~встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.1 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed