Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

20.10.2016 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] в неї народився син [PERSON], батьком якого є відповідач по справі - [PERSON]. На даний час вона та відповідач проживають окремо, [PERSON] заперечує проти того, щоб син [PERSON] проживав з матір'ю. До теперішнього часу вони не дійшли згоди щодо місця проживання сина, зараз дитина мешкає разом з нею. Вважає, що в інтересах сина проживати з матір'ю, а не з батьком - [PERSON], оскільки вона має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, батько дитини вчиняє певні дії, які негативно впливають на здоров'я, психологічний стан, розвиток та виховання сина, дитина панічно боїться батька. Просила суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], уродженця м. Миргород, Полтавської обл., з матір'ю - [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь всі понесені та документально підтверджені судові витрати по справі. 28.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], Виконавчого комітету Миргородської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею та визнання незаконною бездіяльності органу місцевого самоврядування, як органу опіки та піклування, яка прийнята до спільного розгляду з первісною позовною заявою. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказав, що він є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. На даний час він з [PERSON] мешкають окремо. Син, за їх спільною домовленістю, проживає з матір'ю - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Зазначив, що підстав для подання первісного позову у дружини не було, оскільки він ніколи не заперечував і не заперечує проти того, щоб син проживав саме з нею. Протягом останнього часу, в супереч його обов'язків і прав, передбачених ст.ст.141, 150, 151, 157, 158 Сімейного кодексу України, відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] систематично створює [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною. Не дає можливості бачитися з сином ні за місцем свого проживання, ні за місцем навчання сина. За вирішенням спору, пов'язаного з порушенням його батьківських прав та обов'язків, [PERSON] звернувся до відповідача - Виконавчого комітету Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування, який є попередньою ланкою розв'язання такого спору, з відповідною заявою, надавши необхідні документи. За результатами розгляду зазначеної заяви, йому було видано «висновок про встановлення порядку побачень [PERSON] із сином», датований 25.11.2016 р. під № 479/01-10. Таким чином, в супереч положенням чинного законодавства, виконавчий комітет Миргородської міської ради самоусунувся від виконання функцій органу опіки та піклування в частині об'єктивного і вчасного розгляду, перевірки звернення [PERSON] та прийняття по ньому законного рішення, як належного і передбаченого законом правового акту, що має юридичну силу і може тягнути конкретні правові наслідки з забезпеченням можливості його виконання. Цією бездіяльністю порушено його немайнові права. Оскільки, його права, порушені обома відповідачами: першим - в результаті активних дій, другим - в наслідок бездіяльності, вони підлягають захисту в судовому порядку, в тому числі і на основі ст. 159 Сімейного кодексу України, з визначенням [PERSON] днів, годин, місця спілкування з сином та участі у його вихованні. [PERSON], як батько, має добрі і всі необхідні умови для проживання дитини і спілкування з нею. Просив суд: - зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], та спілкуванні з ним; - встановити наступний спосіб його участі у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] [INFO], до досягнення ним вісімнадцятирічного віку шляхом побачень без присутності матері [PERSON]: кожен вівторок і четвер місяця з 18 години до 19 години, кожну суботу з 14 години до 18 години (з можливістю ночівлі за місцем проживання батька виключно за домовленістю з матір'ю дитини), за виключенням днів хвороби дитини, що підтверджується довідкою медичного (лікувального) закладу; - визначити місце його спілкування з сином [PERSON], за адресою: [ADDRESS], в тому числі і в присутності його батьків (діда та баби сина), а також його рідних сестер (тіток сина) і їх дітей; - визнати незаконною бездіяльність виконавчого комітету Миргородської міської ради, в частині ухилення цього органу опіки та піклування від об'єктивного і неупередженого розгляду його звернення від 08 листопада 2016 року та невидачі чіткого і конкретного рішення про визначення йому способів участі у вихованні дитини; - стягнути з обох відповідачів у дольовому виразі на користь [PERSON] всі понесені та документально підтверджені судові витрати, зокрема по оплаті позову судовим збором за двома не майновими вимогами в загальній сумі 1102 грн. 40 коп., по оплаті правової допомоги адвоката в сумі 900 грн., а також по можливій оплаті вартості судових експертиз за фактом призначення за його клопотаннями (а.с.39-42 т.1). Ухвалами суду від 29.11.2016 та 03.01.2017 об'єднано в одне провадження первісний та зустрічний позови (а.с.53, 92 т.1). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] пояснила, що тривалий час проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу. В 2007 році народилася спільна дитина - син [PERSON]. За час сумісного проживання як вона, так і дитина перебували під постійним психічним тиском з боку [PERSON] В 2016 році [PERSON] змінив віросповідання на іслам і став нав'язувати свої релігійні переконання сину, примушував його тримати піст, вставати тричі на нічні молитви. Якщо дитина не хотіла, то батько ображав її, соромив, бив по обличчю долонею, душив його. За час такого посту дитина скаржилася на болі в животі. Потім [PERSON] вирішив зробити обрізання сину, а дитина цього боялася. ЇЇ намагання поговорити з відповідачем з цього приводу позитивних наслідків не надали, а навпроти налаштували [PERSON] проти неї: відповідач став бити її в присутності дитини. [PERSON] була змушена забрати дитину та втекти від [PERSON] до свого батька, який проживає в [ADDRESS]. Дитина перебуває на обліку служби у справах дітей, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах. Внаслідок, вищезазначених подій, дитині було встановлено діагноз: астено невротичний синдром. Відповідач їх постійно переслідує, намагається викрасти сина. Мав місце факт незаконного проникнення [PERSON] до місця їх проживання та заподіяння їй тілесних ушкоджень, в зв'язку з чим було порушено кримінальне провадження. З приводу зустрічного позову, [PERSON] наголосила, що на день розгляду справи дитині виповнилося 12 років. Син панічно боїться батька і не бажає з ним спілкуватися. Вона ніколи жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинила, але примусити сина спілкуватися з [PERSON] не може. Представник позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримав первісний позов, просив його задовольнити в повному об'ємі, як законний та обґрунтований, з підстав викладених у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити за його необґрунтованістю. Зазначив, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] обліковується в Миргородському відділі поліції по категорії «Насильник в сім'ї». 21.09.2018 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області стосовно [PERSON] видано обмежувальний припис, одним із заходів тимчасового обмеження, якого є обмеження [PERSON] у спілкуванні з постраждалим сином - малолітнім [PERSON]. Спілкування позивача за зустрічним позовом з сином може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. Малолітній [PERSON] боїться і не хоче спілкуватися з батьком. З цих підстав просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] пояснив, що спору з [PERSON] з приводу місця проживання дитини у нього немає. Він не заперечує, щоб син проживав з [PERSON], де і проживає на даний час. А тому в задоволенні позову просив відмовити. З приводу своїх позовних вимог за зустрічним позовом до [PERSON] пояснив наступне, що дитина повинна мати обох батьків і спілкуватися з обома батьками незалежно від того проживають вони разом, чи окремо. [PERSON] хороша мати та належним чином виконує свої батьківські обов'язки. У їх сім'ї, як і будь-якій іншій, були непорозуміння. Колишня дружина обливає його брудом, але жодних доказів його неналежної поведінки відносно неї чи дитини немає. Дійсно, [PERSON] робив зауваження сину, але це було пов'язано з його негідною поведінкою і він, як батько, повинен був відреагувати (коли син нецензурно лаявся). У [PERSON] були конфлікти з батьком [PERSON] та її братом, що, на його думку, і привело до негараздів у їхній сім'ї. [PERSON] не дають можливості бачитися та спілкуватися з сином, дитину налаштовують проти нього. Він любить сина і бажає з ним спілкуватися. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] штучно спотворює ситуацію, яка склалася на даний час. Хлопчик розумний, кмітливий, потребує батьківського піклування. З приводу вимог до виконавчого комітету пояснив, що орган опіки та піклування самоусунувся від виконання своїх обов'язків, не прийнявши рішення за його заявою, та склав висновок, який не вирішив спір. В період спільного проживання, він намагався дисциплінувати сина, навчав шанобливому ставленню до старших, але фізичну силу до сина та дружини не застосовував. В разі необхідності, готовий корегувати свою поведінку. Представник третьої особи за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом виконавчого комітету Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування, Усатова Є.П., пояснила, що малолітній [PERSON] з 2016 року перебуває на обліку служби у справах дітей, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Причиною постановки на облік було звернення матері дитини [PERSON] до служби з приводу жорстокого поводження батька дитини [PERSON] до сина [PERSON]. Працівниками служби у справах дітей, Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, а також працівниками відділу освіти неодноразово проводились бесіди з малолітнім [PERSON]. Дитина категорично відмовлялася від будь-яких зустрічей з батьком, повідомляла, що проживає і хоче проживати разом з матір'ю - [PERSON]. На даний час ставлення дитини до батька не змінилося. Стосовно позовної вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про визнання незаконною бездіяльності виконавчого комітету Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування, представник пояснила, що рішення прийнято в межах компетенції відповідного органу. Порушень прав [PERSON] при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчим комітетом Миргородської міської ради допущено не було. Просила суд відмовити позивачу за зустрічним позовом [PERSON] у задоволенні позову в цій частині. Заслухати думку малолітнього [PERSON] суд позбавлений можливості, оскільки в судове засідання, призначене на 18.04.2019 року, позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з'явилася та не забезпечила явку дитини, отже суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановлено, що сторони тривалий час проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син [PERSON] що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.18 т.1). Влітку 2016 року сторони припинили спільне проживання однією сім'єю. [PERSON] з сином стали мешкати за адресою: [ADDRESS] У батьків виникали суперечки і сварки з приводу участі кожного із них у вихованні дитини та порядку побачення з дитиною. 08.11.2016 [PERSON] через Центр надання адміністративних послуг звернувся до виконавчого комітету Миргородського міської ради, як органу опіки та піклування, з заявою про видачу рішення про визначення способів участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї (а.с.48 т.1). За результатами розгляду даної заяви, виконавчим комітетом Миргородської міської ради, з врахуванням висновку служби у справах дітей Миргородської міської ради, складено висновок, яким встановлено порядок побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], виключно за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON] (а.с.49 т.1). Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи від 29.05.2018 року, на момент дослідження, ситуація конфлікту між батьками (сімейна ситуація), нетерпиме їх ставлення один до одного негативно впливають на внутрішню комфортну емоційну рівновагу [PERSON] Виявлені під час психодіагностичного дослідження особистісні особливості [PERSON], особливості притаманного йому стилю виховної поведінки та стилю батьківського відношення до дитини (з урахуванням особистісних особливостей [PERSON], і відповідно до науково-методичної літератури), можуть сприяти формуванню у дитини, що знаходиться в процесі розвитку, вираженої тривожності, почуття невпевненості у собі, невміння постояти за себе, безініціативності та прагнення перекладати відповідальність на інших. [PERSON] (на даному етапі формування його особистості) більше прихильний до [PERSON], ніж до [PERSON].(а.с.3-19 т.3). 21.09.2018 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за заявою [PERSON] стосовно [PERSON] видано обмежувальний припис із наступними заходами тимчасового обмеження, які полягають в обмеженні [PERSON] у спілкуванні з постраждалим сином - малолітнім [PERSON], [INFO] народження; забороні [PERSON] наближатись на відстань менше 200 м до місця проживання (перебування) постраждалих осіб [PERSON] та [PERSON], до будинку [ADDRESS], до місця навчання сина - Миргородської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 7, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Багачанська, 51, до корпусу санаторія «Хорол» ПрАТ «Миргородкурорт», розташованого за адресою м. Миргород, вул. Гоголя, 112, де знаходиться місце роботи [PERSON], інших місць частого відвідування постраждалими особами; забороні [PERSON] розшукувати [PERSON] та [PERSON] особисто чи через третіх осіб, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у невідомому йому місці, переслідувати потерпілих та в будь-який спосіб (телефонні розмови, листування та інше) спілкуватись з ними (а.с.82-87 т.3). Висновком виконавчого комітету Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування від 13.03.2019, враховуючи позицію батьків щодо вирішення питання про визначення місця проживання, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], з матір'ю, [PERSON] , за її місцем проживання. Врахувавши в першу чергу інтереси дитини, її думку, позиції батьків, встановлено наступний спосіб участі [PERSON] у спілкуванні з його сином [PERSON] після припинення дії обмежувального припису: щосереди з 15 години по 17 годину у присутності представника служби у справах дітей, за згодою дитини [PERSON] та у присутності матері [PERSON] (за її бажанням) з можливістю збільшення терміну спілкування за бажанням дитини. Місце зустрічі встановлювати з урахуванням бажання дитини (а.с.114-116 т.3). Відповідно до ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитини, спір між ними вирішується органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно документів та інших доказів, що містяться у матеріалах справи, дитина постійно проживає разом з матір'ю [PERSON], відповідач проживає окремо, мати дитини піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, забезпечує дитину усім необхідним. [PERSON] не заперечує проти проживання сина разом з матір'ю, однак вважає що позивачка порушує його права на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Зважаючи на ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, узгодженість позиції сторін стосовно місця проживання малолітньої дитини, враховуючи інтереси дитини, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з його матір'ю - позивачкою за первісним позовом по справі [PERSON]. Суд не приймає до уваги твердження відповідача за первісним позовом [PERSON], про відсутність спору стосовно місця проживання малолітньої дитини, так як між сторонами існують конфлікти стосовно виховання дитини, зважаючи на що, в інтересах дитини, доцільним буде визначення її місця проживання. Стосовно позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом про зобов'язання [PERSON] не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною; встановлення способу його участі у спілкуванні з сином, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини регулюється нормами ст.157 СК України. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, як вбачається зі змісту ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому суд виходить з практики Європейського Суду з прав людини у зазначеній категорії спорів, зокрема рішення Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний конфлікт, і порядок спілкування дитини з батьком за присутності матері може негативно вплинути на інтереси дитини, зокрема на її психоемоційний стан, у зв'язку з чим суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування, з приводу присутності матері при спілкуванні батька з сином. Також, суд вважає за доцільне визначити лише один день на тиждень для побачень [PERSON] та [PERSON], зважаючи на ту обставину, що дитина не спілкувалася з батьком протягом тривалого часу, їй необхідно звикнути, адаптуватися та зрозуміти своє ставлення до нього. Таким днем слід визначити саме вихідний день, коли дитина не зв'язана навчальним процесом. Обов'язкова присутність представника органу опіки і піклування обумовлюється сформованим страхом дитини перед батьком. З цих же причин, на даному етапі взаємовідносин, які склалися між сином та батьком, суд вважає недоцільним спілкування [PERSON] з [PERSON] за місцем проживання останнього, у зв'язку з чим відвідування місця проживання батька можливе лише за згодою дитини та матері. Проте, у майбутньому, з урахуванням інтересів дитини, встановлений судом спосіб участі батька у виховання та спілкуванні з сином може бути змінений. Разом з тим, суд враховує ту обставину, що дитина, досягши 14 років, набуде новий комплекс прав, передбачений нормами СК України, ЦК України, ЦПК України серед яких: право на звернення за захистом своїх прав безпосередньо до суду, вибір місця свого проживання, звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав тощо. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, відсутність тривалий час спілкування між батьком та сином, а також, урахувавши висновок органу опіки та піклування, висновок судово-психологічної експертизи від 29.05.2018, факт існування обмежувального припису стосовно [PERSON], приходить до висновку, що позивачу за зустрічним позовом [PERSON] слід усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO], встановивши спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, до досягнення ним 14 років, шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожну суботу з 14 год. до 18 год., за виключенням днів хвороби дитини, що підтверджується довідкою медичного (лікувального) закладу, з дотриманням графіку роботи навчальних закладів, в яких дитина буде отримувати освіту, на території, будь-яких дитячих культурно-розважальних комплексів, а також місцях масового відпочинку: парках, скверах, пляжах, спортивно-ігрових майданчиках, місцях громадського харчування: їдальні, кафе, ресторани, що знаходяться на території м.Миргорода Полтавської області, виключно в присутності представника органу опіки та піклування. При цьому, зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні з сином [PERSON], [INFO]. Суд приходить до переконання, що відвідування [PERSON] місця проживання батька [PERSON] (за адресою: [ADDRESS]) та ночівля дитини за місцем проживання батька можливі виключно за згодою дитини і матері. У разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини, її здоров'я, при наявності спору між батьками, позивач за зустрічним позовом не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або, згідно ст.159 СК України, знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Отже, у майбутньому з урахуванням інтересів дитини встановлений судом спосіб участі батька у виховання та спілкуванні з сином може бути змінений. На переконання суду, такий спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, не буде суперечити інтересам останнього. Що стосується вимоги про присутність під час спілкування [PERSON] з сином його батьків (діда та баби сина), а також його рідних сестер (тіток сина) і їх дітей, суд зазначає, що в межах даного спору розглядається питання про усунення перешкод у спілкуванні та у встановленні способу у спілкуванні з малолітнім сином батька дитини, родичі не висловлювали самостійних вимог та бажання спілкуватися з малолітнім [PERSON]. Зважаючи на викладене, позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Що стосується позовної вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання незаконною бездіяльності виконавчого комітету Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування, в частині ухилення від розгляду його звернення від 08.11.2016 та невидачі чіткого і конкретного рішення про визначення способів участі батька у вихованні дитини, суд виходить із наступного. Відповідно до п.3 Порядку провадження діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органу опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» (в редакцій чинній на день виникнення спірних правовідносин), органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об'єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об'єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей). Згідно п.73 вищезазначеного Порядку, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви, поданої позивачем за зустрічним позовом [PERSON], виконавчим комітетом Миргородської міської ради, з врахуванням висновку служби у справах дітей Миргородської міської ради, складено висновок, а не рішення, як це передбачено п.73 Порядку провадження діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини. Зазначеним висновком встановлено порядок побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], виключно за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON]. Тобто, виконавчим комітетом Миргородської міської ради, як органом опіки та піклування, фактично не було прийнято конкретне та чітке рішення стосовно визначення способу участі у вихованні дитини та порядку побачень з нею, з зазначенням періодичності, тривалості, місця зустрічі дитини і батька, що проживає окремо, надання можливості більш тривалого спілкування у свята чи вихідні дні. Таким чином, виконавчим комітетом Миргородської міської ради було допущено бездіяльність в частині ухилення цього органу опіки та піклування від розгляду звернення [PERSON] від 08.11.2016 та прийняття чіткого і конкретного рішення про визначення способів участі у вихованні дитини [PERSON] та, у разі потреби, порядок побачення з дитиною. Зважаючи на викладене, позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Ч.6 ст.139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Позивачем за первісним позовом [PERSON] на підставі рахунку [NUMBER] від 27.09.2017 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С. Бокаріуса (а.с.77 т.2), здійснено оплату за проведення експертизи у розмірі 20088 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0.0.906089030.1 від 30.11.2017 (а.с.133 т.3). Позивачем документально підтверджено понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. (а.с.134-135 т.3). Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на позивача. Оскільки, первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитинизадоволено, то понесені позивачем витрати з оплати судового збору, на проведення експертизи та на правничу допомогу адвоката слід стягнути на її користь з відповідача за первісним позовом [PERSON]. Що стосується судових витрат за зустрічним позовом суд виходить з наступного. Приймаючи до уваги те, що суд задовольнив частково позовну вимогу [PERSON] до відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та повністю стосовно позовної вимоги до виконавчого комітету Миргородського міської ради, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 275 грн. 60 коп. понесених ним витрат з оплати судового збору при зверненні з зустрічним позовом до суду, а з виконавчого комітету Миргородської міської ради - 551 грн. 20 коп. згаданих витрат. Положеннями ч.3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду документальне підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката, у зв'язку з чим у відшкодуванні відповідних витрат слід відмовити.

Outcome: partial