overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у вказаному будинку зареєстрований відповідач - її колишній чоловік, який не проживає за вказаною адресою з травня 2015 року, але в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, судова повістка разом з розпискою надсилалась за місцем його фактичного проживання [ADDRESS] що підтверджено актом депутата Кривоозерської селищної ради від 19.12.2016 року, та у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судове повідомлення вручене належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач суду не надіслав. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку № 28 з належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується договором дарування житлового будинку та земельної ділянки [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Паціюк О.А. 11.08.2008 року(а.с. 4 5). Відповідно до даних довідки № 209 виданої 18.11.2016 року старостою с. Головчинці Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, (а.с. 8) відповідач зареєстрований в згаданому будинку як член сім'ї позивача - чоловік , але не проживає за місцем реєстрації з травня 2015 року. Згідно довідки Кривоозерської селищної ради Миколаївської області від 20.12.2016 року № 122/04-09 (а.с. 20), акту від 19.12.2016 року Кривоозерської селищної ради (а.с. 21), [PERSON] з літа 2015 року проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 цього кодексу передбачений строк - шість місяців, протягом якого зберігається жиле приміщення при відсутності наймача в жилому приміщенні. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач відсутній за місцем реєстрації більше одного року, тому є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 08 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного Управління юстиції Київської області, актовий запис №227, посилаючись на те, що сімейне життя не склалось через постійні сварки та суперечки між подружжям, що призвело до неповаги один до одного. Внаслідок цього їх сім'я фактично розпалась, спільного господарства сторони не ведуть та не пов'язані спільним побутом. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала і просить задовольнити їх. Відповідач [PERSON] також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав позов та просить шлюб розірвати. Дослідивши зміст позовної заяви та додані документи, суд вважає, що слід прийняти визнання позову відповідачем та задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія 1-ОК №008043, сторони з 08 жовтня 2005 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного Управління юстиції Київської області, актовий запис №227. Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище «Федоренко» на «Кузьменко». В цьому шлюбі 30 квітня 2009 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК №126676 та 21 листопада 2015 року - син [PERSON] де матір'ю записана [PERSON] а батьком [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За правилами ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем свідчить про відсутність у нього інтересу на збереження шлюбу та про припинення фактичних шлюбних стосунків. Таким чином шлюб носить формальний характер, його збереження суперечить моральним засадам суспільства, не відповідає інтересам сторін, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] доцільно розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положенням ст. 88 ЦПК України та присуджує їх стягнення з відповідача на користь позивачки у розмірі 551 грн.20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначивши, що їй на праві власності належить житловий будинок, який розташований по вул. Святовознесенській (колишня Щорса), 159, с.Васильківка Васильківського району, Дніпропетровської області. В даному будинку зареєстрований відповідач по справі, [PERSON] Однак, відповідач з липня 2015 року фактично проживає за адресою [INFO] (Леніна), 218 Дніпропетровської області. Реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає їй здійснювати своє право власності вказаним житловим приміщенням, розпоряджатися ним, оплачувати комунальні послуги і т.п. В зв'язку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилася, просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований по вул. Святовознесенській (колишня Щорса), 159, с.Васильківка Васильківського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копією витяга про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.01.2005 року. В даному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO]. Однак, фактично відповідач не проживає за даною адресою з липня 2015 року. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Член сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом не встановлено наявності між сторонами угод про порядок користування жилим приміщенням. Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником житлового будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, в зв'язку з чим, вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 01 вересня 2007 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося. На теперішній час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, мають протилежні погляди на шлюбне життя, що призвело до постійних сварокта втрату взаємопорозуміння між ними. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання також не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. На примирення не згоден. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №213, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а. с. № 18). Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. № 9). Шлюбне життя подружжя не склалося. На теперішній час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, мають протилежні погляди на шлюбне життя, що призвело до постійних сварок та втрату взаємопорозуміння між ними. На примирення не згодні. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як на погляд суду подальше спільне життя та збереження сімї є неможливим. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді\~\~судового збору в розмірі 551,20 гривень, сплаченого останньою при зверненні до суду з даною позовною заявою (а. с. № 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

21 листопада 2016 року до Любешівського районного суду з позовом звернулась [PERSON], просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1200 гривень щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем мають двоє малолітніх дітей. [PERSON] участі в їх утриманні не бере. Оскільки відповідач не має регулярного офіційного доходу, [PERSON] просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, додала, що проживає окремо з відповідачем протягом останніх двох місяців. За цей час [PERSON] двічі навідувався до дітей, купивши їм фрукти, будь-якої іншої допомоги на їх утримання не надавав. Діти часто хворіють, у зв'язку з цим [PERSON] витрачає кошти на ліки. Рівень доходів позивача складає близько 1500 гривень щомісячно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, заявив, що може сплачувати на утримання двох дітей по 400 гривень щомісячно. При визначенні розміру аліментів просить суд врахувати, що він не працевлаштований, сплачує за оренду житла по 700 гривень щомісячно. На запитання суду відповідач вказав, що регулярних заробітків не має, у зв'язку з цим визначити розмір доходів не може. Крім цього, [PERSON] повідомив суд, що його стан здоров'я задовільний, інших утриманців він не має. Дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов таких висновків. Сторони перебували у шлюбі, від якого мають двоє синів: [PERSON], [INFO]; [PERSON], який народився [INFO] року. Відповідач визнає, що діти у цей час проживають з позивачем. Рівень доходів позивача становить близько 1500 гривень на місяць. Відповідач має нерегулярні заробітки, інших утриманців у нього не має, стан його здоров'я задовільний. Суд констатує, що позивачем не надано доказів щодо стану здоров'я дітей, витратами на їх лікування тощо. Відповідачем також не подано суду будь-яких доказів про майно, яке він утримує і витрачає кошти у зв'язку з цим. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України (далі - СК) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до положень частини 1 статті 184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною 1 статті 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи дослідженні у судовому засіданні обставини в їх сукупності, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

21 листопада 2016 року до Межівського районного суду звернулась [PERSON] із заявою про встановлення факту народження нею 25 січня 2016 року у м. Севастополь Автономної Республіки Крим Україна сина [PERSON]. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що 25 січня 2016 року у них народився син, медичне свідоцтво про народження серії 67 № 162400, видане головним управлінням охорони здоровя державною бюджетною установою комунальний спеціалізований заклад «Міська лікарня № 5 Центр охорони здоровя матері і дитини» пологовий будинок № 1 м. Севастополя Автономної Республіки Крим 15 червня 2016 року. якого посвідчено Кіровським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Однак зазначений документ є недійсним і не створює правових наслідків. Заявниця [PERSON] у судове засідання не зявилась, у заяві просить розглянути справу в її відсутність. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився. Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Зі змісту заяви, дублікату медичного свідоцтва про народження серії 67 № 162400 від 15 червня 2016 року встановлено, що [PERSON] 25 січня 2016 року у м. Севастополь Автономної Республіки Крим Україна народила сина [PERSON]. Суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити заявниця, знайшов повне підтвердження у судовому засіданні і його об'єктивність не викликає в суду сумніву. Встановлення даного факту має юридичне значення і необхідне заявниці для державної реєстрації народження дитини. Згідно з ч.4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені заявницею, не компенсуються, залишаються за нею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

21 листопада 2016 року до Словянського міськрайонного суду позивач звернулася з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2011 року, що був зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 458. Вказала, що від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] Нікіту Сергійовича, [INFO]. Фактичні шлюбні відносини припинені з листопада 2015 року, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. Спору про місце проживання дитини та розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Тому просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 22 липня 2011 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 458.Фактичні шлюбні відносини припинені з листопада 2015 року, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. Спору про місце проживання дитини та розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Від наведеного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] Нікіту Сергійовича, [INFO], який проживає з відповідачем та знаходиться на її утриманні. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. Суд вважає, що сімя розпалася остаточно та її збереження є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

21 листопада 2016 року заявник [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обгрунтування заяви посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Вказує, що у свідоцтві про його народження записано, як [PERSON], а в свідоцтві про шлюб по батькові покійного чоловіка вказано [PERSON], дану помилку виправити в позасудовому порядку не має можливості, а тому вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Також вказує, що встановлення даного факту необхідно їй для оформлення спадщини після смерті чоловіка, оскільки нотаріус вважає, що [PERSON] та [PERSON] є різні люди. А тому, підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити заявлені вимоги та встановити факт належності [PERSON], [INFO], який помер [INFO], правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 червня 1979 року за актовим записом № 26. Заявник - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій підтримала заявлені вимоги та просила розглянути справу без її участі. Заінтересована особа - представник Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області В.Ченківський в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій заявлені вимоги визнає в повному обсязі не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігається з ім'ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або у паспорті. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16.09.2013 року значиться [PERSON], який помер [INFO] (а.с.7). Згідно копії заповіту від 12.09.2008 року значиться, що [PERSON], [INFO] заповів усе майно, що буде належати йому на день смерті [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки № 2599 від 31.10.2016 року виданої виконкомом Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одна і таж сама особа (а.с.5). Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.06.1979 року виданого Клішковецькою сільською радою Хотинського району Чернівецької області зазначено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 червня 1979 року за актовим записом № 26 (а.с.4). Отже, з урахуванням вищенаведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

21 листопада 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: г. Дніпропетровська, пер. Покришкина, 3. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.11.2016р. о 02 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.11.2016р. о 02 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Авдєєва лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора уходить з дому з дитиною, на ніч не повернулась. Не пускає дитину в школу. Відчуває страхи. Тривожна, не спить. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved