Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

20 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В позовній заяві зазначає, що [INFO] року помер [PERSON], батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області [INFO] року. За життя спадкодавцем, [PERSON], було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON], склавши заповіт, який було посвідчено 26.09.2000 року сільським головою Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №215, згідно якого все майно заповів спадкоємцю. Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай), розміром 1,75 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебувала у колективній власності спілки селян «Стир» та розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області і належала спадкодавцю, згідно сертифікату на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116525, виданого 25.04.1997 року Радехівською РДА Львівської області, на підставі рішення №203 від 23.04.1997 року, та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за №7660. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийнятгя спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на право на середню земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю, оскільки останній не був зареєстрований разом із спадкодавцем в одному житловому будинку на час відкриття спадщини, а відтак пропустив строк для прийняття спадщини, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Також, з метою встановлення права на отримання спадкового майна після смерті [PERSON], [PERSON] необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документа, оскільки сам сертифікат на право на середню земельну частку (пай) було видано на ім'я «[PERSON]», замість правильно «[PERSON]». Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, просить постановити рішення про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив постановити рішення про задоволення його позовних вимог (а.с.33). Представник відповідача Березівської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та клопоче про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.32). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався позивач. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема і належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд встановив, що 29 серпня 2002 року в с.Новоставці Радехівського району Львівської області помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 29 серпня 2002 року (а.с.7). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно - право на земельну частку (пай) розміром 1,75 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебувала у колективній власності спілки селян «Стир» та розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та належав померлому [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116525, виданого 25 квітня 1997 року Радехівською РДА Львівської області, на підставі рішення №203 від 23 квітня 1997 року, та зареєстрованого 5 травня 1997 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за №7660; право на земельну частку (пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебувала у колективній власності спілки селян «Стир» та розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та належала померлій [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0116526, виданого 25 квітня 1997 року Радехівською РДА Львівської області, на підставі рішення №203 від 23 квітня 1997 року, та зареєстрованого 5 травня 1997 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за №7661 (а.с.6,12). За життя спадкодавець залишив особисте розпорядження - заповіт, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON] є син [PERSON] (а.с.8). Після смерті [PERSON], протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини його син [PERSON], як спадкоємець за заповітом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, що свідчить про те, що спадщину не прийняв. [INFO] року в с.Новоставці Радехівського району Львівської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 4 січня 1999 року (а.с.11). З свідоцтва про народження, виданого 2 грудня 1959 року, серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] - батько та [PERSON] - мати (а.с.15). З довідки №1216 від 10 жовтня 2017 року, виданої виконкомом Березівської сільської ради, вбачається, що на день смерті померлого [PERSON] разом з ним в одному будинку по [ADDRESS] зареєстрованих осіб не було (а.с.9). Згідно довідки №1213 від 10 жовтня 2017 року, виданої виконкомом Березівської сільської ради, [PERSON] постійно був зареєстрований та проживав [ADDRESS] та від імені померлого посвідчувався заповіт від 26 вересня 2000 року (а.с.10). У Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116525, виданого 25 квітня 1997 року Радехівською РДА Львівської області, на підставі рішення №203 від 23 квітня 1997 року, та зареєстрованого 5 травня 1997 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за №7660 ім'я, по батькові, прізвище спадкодавця зазначено як [PERSON] (а.с.6). Крім цього, в заповіті, посвідченому сільським головою Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області 26.09.2000 pоку, зареєстрованого в реєстрі за №215, ім'я, по батькові, прізвище спадкодавця зазначено як [PERSON] (а.с.8). З довідки №1214 від 10 жовтня 2017 року, виданої виконкомом Березівської сільської ради, вбачається, що [PERSON] постійно була зареєстрована та проживала [ADDRESS] та від імені померлої заповіт не посвідчувався (а.с.14). Згідно довідки №1215 від 10 жовтня 2017 року, виданої виконкомом Березівської сільської ради, разом із померлою [PERSON] в одному будинку по [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] - чоловік. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину за заповітом, після смерті [PERSON]. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Суд безспірно встановив, що позивач фактично прийняв спадщину шляхом постійного вступу в управління та володіння майном спадкодавця та що Сертифікат, на земельну частку(пай), серії ЛВ №0116525, виданий 25.04.1997 року Радехівською РДА Львівської області, на підставі рішення №203 від 23.04.1997 року, видланого на ім'я [PERSON], належить [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, виходячи із рекомендацій викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved