Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий. 05 лютого 2021 року [PERSON] (далі - також представник) в інтересах [PERSON] (далі - також позивач, [PERSON] ) подав до суду позовну заяву до [PERSON] (далі - також відповідач) про відшкодування збитків у порядку регресу у розмірі 2000 гривень, витрат на правову допомогу у розмірі 3000 гривень та судові витрати у розмірі 908 гривень 80 копійок (далі - також позовна заява). У позовній заяві представник позивача зазначає таке: 25 травня 2018 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (далі - також СК «Вусо») та [PERSON] (далі - також [PERSON] , страхувальник, потерпілий) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №5350249-02-16-01 (далі - також Договір страхування) предметом якого були майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Hundai», державний номер [NUMBER] (далі - також автомобіль 1); за Договором страхування СК «Вусо» взяло зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування; 11 вересня 2018 року сталася дорожньо транспортна пригода (далі - також ДТП), за участю автомобіля 1 під керуванням [PERSON] та автомобіля «DAF», державний номер [NUMBER] (далі - також автомобіль 2) під керуванням відповідача; СК «Вусо» відповідно до Договору страхування, на підставі страхового акту від 26 вересня 2018 року № 09307-02 (далі - також страховий акт), сплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 4620 гривень; цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в СК «Вусо» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким розмір безумовної франшизи складає 2000 гривень; 10 березня 2020 року СК «Вусо» та позивач уклали договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги, тому останній отримав право вимоги за позовом. Відповідач не подав до суду відзив проти позову. 2. Суд, з приводу неявки в судове засідання сторін, зазначає таке. Позивач до судового засідання не з`явився про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав, хоча повідомлений про час, дату і місце судового розгляду справи. 11 березня 2021 року представник позивача подав до суду заяву в якій зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав, хоча повідомлений про час, дату і місце судового розгляду справи, що підтверджується довідкою про причини повернення конверту з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 3.Процесуальні рішення та дії у справі такі. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 09 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а учасникам справи роз`яснено право подати до суду відзив, відповіді на відзив, заперечення та обов`язок подати до суду докази. 4. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі. 23 травня 2018 року СК «Вусо» та [PERSON] уклали Договір страхування, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем 1. Відповідно до умов Договору страхування СК «Вусо» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь [PERSON] страхове відшкодування (а.с. 16 - 22). Розмір франшизи за умови, що особа винна у скоєнні ДТП встановлена, і ця особа не водій застрахованого ТЗ становить 0 відсотків (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 Договору страхування). Франшиза за договором є безумовною, обчислюється від страхової суми (але не менше 500 гривень, якщо франшиза за застрахованим ризиком не дорівнює 0) і застосовуються по будь-якому страховому випадку (пункт 4.2 Договору страхування). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля 1 з 23 травня 2018 року (а.с. 27). 11 вересня 2018 року приблизно об 08 годині 50 хвилин у місті Одеса по вулиці Миколаївська дорога 203, сталося ДТП за участю автомобілів 1 та 2, внаслідок якої автомобіль 1 отримав механічні пошкодження, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (далі - також європротокол). Європротокол, який підписано [PERSON] та відповідачем, містить відомості, що ДТП сталася через порушення правил дорожнього руху відповідачем, який вину свою визнав, європротокол не оспорював (а.с. 23). 11 вересня 2018 року [PERSON] повідомив СК «Вусо» про настання страхового випадку та просив виплатити страхове відшкодування за договором страхування (а.с. 24-26). СК «Вусо» відповідно до Договору страхування, на підставі страхового акту, виходячи з платіжного доручення № 21794 від 27 вересня 2018 року (далі - також платіжне доручення) виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 4620 гривень (а.с. 30, 31). 10 березня 2020 року між СК «Вусо» та позивачем укладено договір, відповідно до якого СК «Вусо» відступає (передає), а позивач отримує право вимоги до відповідача про відшкодування у порядку регресу збитків завданих СК «Вусо» за Договором страхування (а.с. 10-15). 5.Норми права, які застосував суд такі. Основним актом\~цивільного законодавства\~України є\~Цивільний кодекс\~України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (частина 2 статті 4 Цивільного кодексу України, далі - також ЦК). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (частина 1 статті 979 ЦК). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (частина 1 статті 993 ЦК). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (частина 1 статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», далі - також Закон № 1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (частина 1 статті 6 Закону № 1961-IV). Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (частина 1 статті 12 Закону № 1961-IV). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина 1 статті 22 Закону № 1961-IV). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (частина 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV). Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку (частина 2 статті 9 Закону України «Про страхування»). Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина 18 статті 9 Закону України «Про страхування»). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (частина 1 статті 27 Закону України «Про страхування»). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи частина 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, далі - також ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК). Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК). 6. Мотиви з яких виходив суд задовольняючи позовні вимоги. Системний аналіз норм зазначених у пункті 5 мотивувальної частини цього рішення свідчить, що франшиза це частина збитків, попередньо прописаних в договорі, які не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування в разі виникнення страхового випадку. Суд зауважує, що франшиза є частиною можливої шкоди, що може бути заподіяна майновим інтересам страхувальника, яка залишається на відповідальності самого страхувальника і не підлягає відшкодуванню страховиком. Через те, що розмір франшизи означає частину збитку, який не відшкодовується страховиком, її конкретне значення визначається в договорі страхування на підставі згоди сторін. Франшиза звичайно встановлюється в абсолютній величині або у відсотках від страхової суми. Безумовна франшиза означає, що страховий збиток за будь-яких умов завжди відшкодовується за відрахуванням встановленого відсотка франшизи. Якщо розмір збитку менше безумовної франшизи, страхова виплата не здійснюється. Відповідно до положень частини 1 статті 982 ЦК відносини щодо умов страхування визначаються актами цивільного законодавства, зокрема ЦК, Законом № 1961-IV, Законом України «Про страхування», тому до спірних правовідносин застосувуються саме спеціальні норми Закону № 1961-IV та Закону України «Про страхування». Поняття «франшиза» міститься у статті 9\~Закону України\~«Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Застосування франшизи передбачено статтями 12, 36 Закону № 1961-IV, згідно з якими розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка відшкодовується саме потерпілому, у випадку, якщо франшиза була передбачена договором страхування. Суд констатує, що СК «Вусо» здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 4620 гривень, на підставі Договору страхування, за яким безумовна франшиза встановлена у розмірі 0 гривень, тому, щодо відшкодування розміру франшизи право вимоги у позивача не виникає. Суд звертає увагу, що позивач не подав до суду належного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладеного між СК «Вусо» та відповідачем, за яким, як стверджує позивач франшиза встановлена у розмірі 2000 гривень. Незважаючи на це, суд відмічає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, в тому числі й відшкодування розміру франшизи, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності визначеного статтяю 3 Закону 1961-IV. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК, та статтею 27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Суд наголошує, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, уклавши відповідний договір з СК «Вусо», яке взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, також сплатити на користь потерпілого страхове відшкодуванні за Договором страхування. Відтак, страховиком, як відповідача, так і потерпілого є таж особа, тобто СК «Вусо», яке і має взяти на себе виконання обов`язку відповідача щодо компенсації суми франшизи, у межах суми страхового відшкодування. 7. Суд застосовує таку практику Верховного Суду. Такі висновки, узгоджуються з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах від: 04 липня 2018 року № 755/18006/15-ц; 17 квітня 2019 року №520/10265/16-ц; 8. Висновок суду такий. З огляду на зазначене суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви. 9. Розподіл між сторонами судових витрат такий. Виходячи з приписів частини 1 статті 137 ЦПК, частини 1 статті 141 ЦПК судові витрати покладаються на позивача оскільки у позові відмовлено.

Outcome: dismissed