Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

20 вересня 2017 року та уточнено 05 грудня 2017 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (далі ТОВ «Сітісервіс-КР») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Позовна заява мотивована тим, що з 01.02.2014 по теперішній час,ТОВ «Сітісервіс-КР» здійснює надання послуг з управління та утримання багатоквартирних будинків в Центрально-Міському районі, на підставі договору укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради. У період з 01.02.2014 по 01.09.2017 позивач надавав відповідачам послуги у порядку визначеному Законом України «Про житлово-комунальні послуги», на загальну суму 7810,91 грн. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано суму інфляційних втрат в розмірі 2526,86 грн., та 3% річних від простроченої суми в розмірі 393,48 грн. ТОВ «Сітісервіс-КР» зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, однак ухвалою суду від 29.06.2017 судовий наказ № 216/5756/16-ц від 15.12.2016 було скасовано. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року задоволено позовтовариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яке ухвалою суду від 18 листопада 2019 року скасовано за заявою відповідача [PERSON] . Представник позивача Медвєдєва К.А. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позов, вважає позов безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне. Згідно вимог ст.ст. 151, 162 ЖК України, ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, однак позивач не укладав договору з відповідачами. В отриманих ним документах доданих до позовної заяви відсутні докази того хто є власником квартири [ADDRESS] . Крім того, документи не містять інформації, що саме позивач у період за який здійснено розрахунок заборгованості надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за адресою розташування вищевказаної квартири. З наданих позивачем розрахунків не зрозуміло, що саме входить до житлово-комунальних послуг, які саме послуги та в якій кількості надавались відповідачам. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг які надаються ТОВ «Сітісервіс-КР» за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строк внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату ї плату за комунальні послуги. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до наданого розрахунку суми заборгованості за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.02.2014 по 01.09.2017 відповідачами не здійснювалася оплата за отримані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 7810,91 грн. (а.с.4-5). Відповідач [PERSON] не визнає обов`язку по сплаті житлово-комунальних послуг із посиланням на відсутність укладеного договору між позивачем та відповідачами. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Постановою Верховний Суд України від 30.10.2013 № 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території по справі визначено, що не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє боржників від обов`язку оплачувати надані послуги». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі зобов`язані проводити оплату наданих послуг, однак не виконували належним чином зобов`язання, тому заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій підлягає стягненню у примусовому порядку. Заперечення відповідача [PERSON] не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами в ході слухання справи, та спростовані встановленими судом письмовими доказами. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь інфляційні втрати в розмірі 2526,86 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 393,48 грн. (а.с.6). Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказана позиція узгоджена з постановою Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12, та від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Враховуючи те, що неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України та також підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2017 рік, складала 1600 грн., та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved