Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 11 жовтня 2004 року сільським головою Беївської сільської ради [PERSON] за реєстровим №29. Вказує, що після смерті [INFO] її матері [PERSON] відкрилася спадщина. Під час розгляду справи про визнання недійсним заповіту, яким матір заповіла своє майно на її користь, вона дізналася про наявність оспорюваного заповіту. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Беївської сільської ради від 24 квітня 2002 року обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій були покладені на секретаря виконавчого комітету Омельченка В.Д., тому сільський голова [PERSON] без наявності на те правових підстав посвідчила даний заповіт на корисить [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Козін Т.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на наявність у сільского голови [PERSON] відповідних повноважень на вчинення нотаріальних дій, наданих їй відповідним рішенням виконкому Беївської сільської ради Липоводолинського району від 05 червня 2000 року. Представник Беївської сільської ради Липоводолинського району та третя особа у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них маються заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], є матір'ю [PERSON], [INFO], яка, зареєструвавши шлюб, 22 червня 1975 року, взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.12, 13). Рішенням виконавчого комітету Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 05 червня 2000 року №30 вчинення нотаріальних дій на території сільської ради покладено на сільського голову [PERSON], а за її відсутності (відпустка, хвороба) - на секретаря виконкому цієї сільської ради - Омельченка В.Д. (а.с. 42). Рішенням виконавчого комітету Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області «Про розподіл обов'язків між членами виконкому сільської ради» від 24 квітня 2002 року №14, питання нотаріальних дій віднесені до обов'язків секретаря виконкому Омельченко В.Д. (а.с.14). 11 жовтня 2004 року сільським головою Беївської сільської ради Липоводолинського району [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON] за реєстровим № 29, згідно з яким усе майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося і з чого воно не складалося, вона заповіла своєму правнуку [PERSON] (а.с. 8). [INFO] в с. Московське Липоводолинського району Сумської області померла [PERSON] (а.с.7). Із довідки Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 09 березня 2017 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS], але фактично до дня смерті проживала по [ADDRESS]. За місцем її реєстрації в будинку ніхто не проживав, але був зареєстрований [PERSON] (а.с.6). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ст. 1233, 1234 ЦК України). Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Чинним законодавством встановлено вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення. Так, у відповідності до ст. 1247, 1248 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 ЦК України. У відповідності до ст. 1251 ЦК України, якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування визначається Законом України «Про нотаріат», у редакції на час виникнення спірних првовідносин, та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних рад народних депутатів (надалі - Інструкція), затвердженою наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25 серпня 1994 року, яка була чинною на час посвідчення заповіту від 11 жовтня 2004 року. Частиною 4 статті 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 37 цього Закону у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування мають право, зокрема, посвідчувати заповіти. Як вбачається з п. 2 вказаної Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). Частиною 1 статті 1257 ЦПК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Судом встановлено, що при посвідченні заповіту [PERSON] вимоги нормативних актів щодо посадової особи, яка має право посвідчувати заповіти, дотримані не були, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області №14 від 24 квітня 2002 року на секретаря виконкому Омельченко В.Д. було покладено обов'язок вчинення нотаріальних дій, а заповіт був посвідчений сільським головою [PERSON] - особою, не наділеною повноваженнями посвідчення заповітів. Щодо викладених у запереченнях відповідача обставин, суд зазначає, що у даному випадку слід застосовувати рішення органу місцевого самоврядування, яке прийняте пізніше, навіть якщо попереднє рішення, яке по іншому регулювало подібні питання, не втратило своєї чинності. За таких підстав заповіт [PERSON], посвідчений 11 жовтня 2004 року сільським головою Беївської сільської ради [PERSON] за реєстровим №29, у зв'язку з порушенням вимог щодо його посвідчення є нікчемним, а не оспорюваним, і визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним, одночасно визнаючи цей заповіт нікчемним.

Outcome: dismissed