Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

20.11.2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що вона являється власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 22.08.2013 року. У вказаній квартирі зареєстровані її мати - [PERSON] та відповідач її брат, [PERSON]. На сьогоднішній день у квартирі проживає фактично тільки її мати, яка вимушена сплачувати всі комунальні платежі також і за її брата. ЇЇ брат, [PERSON], зареєстрований у квартирі з 04.10.2002 року, але фактично у вказаній квартирі ніколи не проживав, а на початку 2003 року він поїхав на заробітки до іншого міста. З тих пір стосунки брат з ними не підтримував, місце його перебування на сьогоднішній день їм не відомо. Відповідач фактично ніколи не проживав за своїм місцем реєстрації, на користування спірною житловою площею він не претендував ніколи, вселятися не намагався, жодних його речей в квартирі не має. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що представник позивача в судовому засіданні не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 22.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], належить [PERSON] ( а.с. 4 ). З довідки КП «ЖЕО №2 КМР» від 03.11.2015 року за №3044 вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровано дві особи: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1958 року, народження, який зареєстрований з 04.10.2002 року ( а.с. 5 ). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають у будинку по вул. Дворцова, 68-а у м. Кіровограді, добре знають [PERSON] - матір позивача, яка одна проживає у [INFO], позивач проживає у Німеччині, відповідача, який являється братом позивача, ніколи у квартирі №24 не бачили, та не знають його. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач з моменту реєстрації не проживає у спірній квартирі, реєстрація відповідача у вказаній вище квартирі порушує право власності позивача на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, вона вимушена сплачувати комунальні послуги по числу зареєстрованих у квартирі осіб, в звязку з чим вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 487 грн. 20 коп. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, однак позивач не просила судові витрати стягувати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved