Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

21 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним пункт 4 Договору позики від 04 травня 2011 року, укладеного між ним та [PERSON] В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що 04.05.2011 року він позичив у відповідача гроші в розмірі 500 000 доларів США, що на момент передання грошей становило еквівалент в грвині в сумі 4 000 000 гривень. Пунктом 4 даного Договору передбачено, що позичальник зобов*язується повернути позикодавцю позику в строк та на умовах, передбачених Договором. У разі зміни офіційного курсу долара США до національної валюти гривні, позичальник зобов*язується повернути позику позикодавцю із розрахунку до діючого обмінного курсу долара США до гривні на дату повернення коштів ( позики). Позивач вважає, що пункт 4 Договору є таким, що порушує його права та суперечить нормам Цивільного кодексу. Крім того, цей правочин вчинений ним на вкрай невігідних для нього умовах під впливом тяжкої дня нього обставини. Тому, посилаючись на вимоги статей 203,215, 233 ч.1 ЦК України, [PERSON] просив суд визнати недійсним пункт 4 Договору позики від 04 травня 2011 року, укладений між ним та [PERSON] В судовому засіданнні представник позивача [PERSON]підтримала позовні вимоги , просила їх задовольнити, та додатково зазначила, що грошові кошти були позичені для реконструкціїї житлового будинку та ремонту квартири, як зазначено в договорі позики. До листопада 2015 року [PERSON] виконував умови договру і повернув позикодавцю суму, еквівалентну 450 000 доларів США. Вкрай невігідними умовами для позивача на даний час є те, що змінилося його фінансове становище та він вважає, що пункт 4 Договору суперечить нормам Цивільного кодексу та моральним засадам суспільства. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, вказуючи, що укладений між сторонами договір позики відповідає вимогам закону та моральним засадам судочинства. Так, Договір укладений у письмовій формі. Сторони визначились щодо всіх умов цього Договору, зокрема, у пункту 16 Договору зазначено, що [PERSON] укладає його вільно, без примусу, фізичного чи психічного впливу та будь- яких заперечень в нього немає щодо умов, викладених у Договорі. Представник відповідача вважає, що вимоги [PERSON] є безпідставними та просила суд відмовити у задоволені позовних вимог позивчаеві. Звернувшись до суду із зустрічним позовом, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 1 531227 гривень 95 коп., яка складається з : суми основного боргу - 1 260 000 гривень, штрафу у розмірі 252 000 гривень та пені у розмірі 19 227, 95 гривень. Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначав, що 04.05.2011 року він за договором позики передав [PERSON] 4 000 000 гривень, що на момент передачі грошей становило 500 000 доларів США. До 23 листопада 2015 року позивач повернув йому суму еквівалентну 450 000 доларв США за комерційним курсом ПАТ КБ ПриватБанк, як і визначено у Договрі. Після звернення з позовом [PERSON] до суду про визнання договору позики частково недійсним, він [PERSON]зрозумів, що позивач не збирається повертати йому суму позики, яка залишилася. Тому, посилаючись на вимоги статей 1046, 1049, 524, 526, 530 ЦК України, умови Договору позики між ним та позивачем, просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Договором позики. Представник позивача [PERSON] зустрічні позовні вимоги не визнала, вказуючи, що договір позики укладений із порушенням норм діючого законодавства та суперечить моральним засадам суспільства, порушує рівність сторін, оскільки укладений на вкрай невигідних умовах для [PERSON] Просила суд відмовити у задоволені зустрічного позову. Суд , вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, зустрічний позов [PERSON] має бути задоволений, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 травня 2011 року між сторонами укладений договір позики у письмовій формі. Згідно з умовами цього Договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 4 000 000,00 грн., що за комерційним курсом продажу іноземної валюти ПАТ КБ ПриватБанк на день укладання Договору становило 500 000,00 доларів США. У пункті 4 цього Договору зазначено, що позичальник зобов*язався повернути суму позики на умовах і в строк, передбачених цим Договором. У разі зміни офіційного курсу долару США до національної валюти - гривні позичальник зобов*язується повернути позику із розрахунку до діючого обмінного курсу долару США до гривні на дату повернення позики. Строк виконання Договору до 04.05.2014 року (а.с. 4). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вказану суму позики отримав від [PERSON] 04.05.2011 року і до 23.11.2015 року повернув позикодавцю суму еквівалентну 450 000,00 доларів США. Зазначену обставину обидві сторони підтвердили в судовому засіданні. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України сторони мають довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень. Суд вважає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що пункт 4 договору позики порушує права позичальника, рівність сторін і вчинений [PERSON] на вкрай невигідних умовах. Так, договір позики між сторонами вчинений відповідно до статті 1047 ЦК України у письмовій формі. Зі змісту Договору вбачається, що [PERSON] отримав позику для реконструкції житлового будинку та проведення ремонту в квартирі. Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, вкрай невигідними умовами для [PERSON] є зміна його фінансового становища. Між тим, як встановлено судом, до 23.11.2015 року позивач виконував умови Договору, повернувши позикодавцю позику у розмірі еквівалентному 450 000,00 доларів США, що свідчить про те, що на момент укладення Договору для [PERSON] будь-яких невигідних умов не існувало. Крім того, підписуючи цей Договір, у пункті 16, [PERSON] зазначив, що діє вільно, свідомо та добровільно, без будь-якого примусу та бажає реального настання правових наслідків, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам*яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, викладених у цій заяві, без впливу, обману, за відсутності впливу тяжкої обставини, за відсутності будь-яких заперечень щодо кожної з умов, викладених у цій заяві, розуміючи значення, умови та правові наслідки. За таких обставин, суд вважає, що відсутні законні підстави для визнання недійсним пункту 4 договору позики від 04.05.2011 року, укладеного між сторонами, вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають. Натомість, суд вважає, що зустрічний позов прідлягає задоволенню. Судом встановлено, що отримавши грошові кошти за договором позики строком до 04.05.2014 року , [PERSON] суму позики повністю не повернув. Позивач повернув позикодавцю лише суму еквівалентну 450 000,00 доларам США. Останній платіж було здійснено 23.11.2015 року. Зазначену обставину не заперечували представники сторін. Відповдіно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей. Відповідно до статті 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов*язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549, 552 ЦК України. Пунктом 17 договору позики передбачено, що у разі прострочення повернення позичених грошей, зазначених у пункті 1 договору позики більш ніж на 10 календарних днів, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1% від суми, повернення якої було прострочено за кожний день прострочення, а також штраф у розмірі 20% від суми позичених коштів. Нарахування пені здійснюється напротязі всього періоду прострочення виконання зобов*язання, незалежно від його тривалості. Станом на день звернення [PERSON] до суду залишок заборгованості [PERSON] за догором позики складає 50 000,00 доларів США, що в перерахунку по курсу ПАТ КБ ПриватБанк складає 1 260 000,00 грн. із розрахунку 25,2 грн. за 1 долар США. З огляду на це, штраф за прострочення зобов*язання складає 252 000,00 грн. (1 260 000,00 х 20%); пеня в розмірі 1% від простроченої суми складає 19 227,95 грн., враховуючи період нарахування з 15.05.2014 року по 23.11.2015 року, кількість днів 557. Таким чином разом сума заборгованості за договором позики складає 1 531 227,95 грн. (1 260 000,00 + 252 000,00 + 19227,95). З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] і задовольняє вимоги позивача в повному обсязі. Питання про судові витрати суд вирішує на відповідно дост. 88 ЦПК України.

Outcome: approved