Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-14 00:00:00

20 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, уточнивши який, остаточно просить визнати за ним право власності на 1/ 2 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/ 2 частину земельної ділянки площею 0,09 га за цією ж адресою, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO], та на іншу 1/2 частину цього ж майна, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] . В обґрунтування цих вимог вказував, що після смерті його дружини [PERSON] залишилося спадкове майна у виді вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. Після її смерті вказане майно у рівних частках як спадкоємці першої черги успадкували він та син померлої - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Позивач вважає, що є спадкоємцем четвертої черги, як такий що більше п'яти років до дня смерті [PERSON] проживав із ним однією сім'єю. Будь-яких спадкоємців його майна попередніх черг немає. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів відносно житлового будинку, який позивачка придбала, проте не оформила на своє ім'я відповідних документів, а на земельну ділянку - у зв'язку з неможливістю надання всіх документів, необхідних для оформлення спадкових прав на земельну ділянку, а саме: витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги. Так як спадкодавець за життя не подала до відповідної державної установи заяву щодо відкриття поземельної книги та не провела державної реєстрації вказаного майна, то такі документи він надати не може. За вказаних обставин він позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права, тому за захистом своїх спадкових прав звернувся до суду із цим позовом. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі та просила задовольнити і справу розглянути у їх відсутність. Відповідач Зеленогайська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що сільська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. За даними свідоцтва про шлюб [NUMBER], [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 21 грудня 2001 року (а.с. 12). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що Зеленогайською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було здійснено актовий запис про смерть за № 06 від 05.05.2010 року (а.с. 13). За даними Зеленогайської сільської ради на час смерті із спадкодавцем [PERSON] мешкали її чоловік [PERSON] та син - [PERSON] (а.с. 15). Відповідно даних Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с. 30). Враховуючи положення ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1278 ЦК України, позивач та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] в рівних частках. За даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] , про що Зеленогайською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було здійснено актовий запис про смерть за № 24 від 9 грудня 2011 року (а.с. 14). Згідно відомостей цієї ж сільської ради, на час смерті спадкодавця [PERSON] із ним проживав та був зареєстрований [PERSON] (а.с. 16). Як вказує позивач [PERSON] разом із померлим, якого він ростив як сина, вони проживали однією сім'єю з часу одруженню із його матір'ю, тобто з 2001 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За даними Зеленогайської сільської ради [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] з 1981 року та мешкала за цією постійно до дня смерті. На час одруження позивача із [PERSON] її син [PERSON] був неповнолітнім, досяг лише 9-ти років, з чого суд дійшов висновку, що позивач виховував неповнолітнього [PERSON] з 2001 року та проживав із останнім однією сім'єю до дня смерті [PERSON] [INFO]. Статтею 1264 ЦК України, до четвертої черги спадкоємців за законом віднесені особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] четвертої черги. За даними Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Отже, приймаючи до уваги положення ст. 1269 ЦК України, та враховуючи, що [PERSON] проживав із спадкодавцем [PERSON] на час смерті останнього, то позивач є таким, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв. Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса від 19.09.2013 року № 1077/01-16, яким [PERSON] було роз'яснено про неможливість одержання свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів відносно житлового будинку та ненаданням документів, необхідних для оформлення спадкових прав щодо земельної ділянки, а саме: витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги (а.с. 27). Проте належність спірного житлового будинку [PERSON] підтверджується довідкою радгоспу «Восток» Жовтневого району Миколаївської області від 21 грудня 1991 року, згідно якої [PERSON] погасила суду за житловий будинок та останній переходить у її власність (а.с. 25-26). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час придбання спадкодавицею вказаного будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), що діяв на час придбання [PERSON] вказаного майна, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. З наведеного суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула права на вказаний житловий будинок як власник та зі зміною законодавчих норм її право не припинилося, отже останній є об'єктом спадкування після її смерті, не зважаючи, що правовстановлюючих документів на своє ім'я спадкодавець за життя не оформила. Щодо земельної ділянки, то відповідно до пп.4.20 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться нотаріусами на підставі відповідних документів, в тому числі, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги. Згідно ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. За ст.3 цього Закону слідує про обов'язковість внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти (земельні ділянки, розташовані на території України). Згідно п. 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою власника земельної ділянки. Проте, з огляду Державного акту IV-МК № 022110, виданого 30.03.1997 року на підставі рішення виконкому Зеленогайської сільської ради народних депутатів від 27.03.1997 року № 3, що посвідчував право власності [PERSON] на право власності не земельну ділянку площею 0, 09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], вбачається, що власник реєстрації цієї земельної ділянки не проводила, адже кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно та поземельна книга не відкрита (а.с. 23) . За такого, позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права на вищевказану земельну ділянку, адже, як вказувалося вище, така реєстрація може бути здійснена лише за заявою власника. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1264, 1268, 1269 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частини майна після смерті своєї дружини [PERSON], та спадкоємцем майна після смерті [PERSON], та встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю [PERSON], прийняття у спадок 1/ 2 частини цього майна її сином [PERSON], а також відсутність у позивача можливості нотаріального оформлення своїх спадкових прав щодо вищевказаного майна після смерті [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved