Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

20.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача щодо їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ним, хоча проживає в одному населеному пункті, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не цікавиться його життям та побутом Згідно вимог позовної заяви позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO]; понесені нею судові витрати по сплаті судового збору стягнути із відповідача на її користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених в ньому та просила його задовольнити. Також позивач пояснила, що після сварки відповідач залишив сім»ю, вона із сином проживають у своїх батьків. Після розірвання шлюбу відповідач двічі приходив до дитини, аліменти належним чином не сплачує, дитиною не цікавиться, а тому позивачка наполягає на заявленому позові про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, пояснивши, що хоче бачитися та спілкуватися з дитиною. Також відповідач показав, що після частих сварок їх сім»я з позивачкою розпалася, деякий час приходив до дитини, але батько позивачки заборонив йому приходити до них додому, так як позивачка із сином проживає разом зі своїми батьками. Після чого він відвідував сина в дитячому садку с. Товща, але дізнавшись про це, дитину перевели в інший дитячий садок в с. Биківка. Також відповідач показав, що він постійного місця роботи немає, а тому нерегулярно сплачував аліменти на утримання сина, в теперішній час має заборгованість по аліментах в розмірі 3720грн. Представник відповідача [PERSON] заявлений позов не визнала, пояснивши, що коли сім»я сторін розпалася, відповідач ще деякий час приходив до дитини, але батько позивачки заборонив до них ходити, тобто відповідачу перешкоджають спілкуватися з дитиною. Представник відповідача [PERSON] вважає, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Допитана в якості свідка [PERSON] - мати відповідача, показала, що після розірвання шлюбу [PERSON] спочатку навідував свого малолітнього сина по місцю їх проживання, але батько позивачки не допустив його до будинку. Після цього [PERSON] навідував свого сина у дитячому садку в с. Товща, але потім внука забрали та перевели в дитячий садок в с. Биківка. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Романівської райдержадміністрації Зелюнко А.В. та прокурор прокуратури Романівського району Іванюк Н.В. вважають, що заявлений позов задоволенню не підлягає, в зв'язку з чим просять в задоволенні позову відмовити за відсутністю підстав, передбачених ст. 164 СК України. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Судом встановлено, що позивач у справі є матір'ю малолітнього [PERSON], а відповідач - є батьком даної дитини, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.2010 року, [PERSON] народився [INFO]; батьками є громадяни України [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 05.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). Згідно акту обстеження умов проживання встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В будинку є всі необхідні предмети для проживання малолітньої дитини. Дитина проживає з матір'ю та має всі можливості спільного проживання. (а.с.8). Із довідок виданих державним виконавцем ВДВС Романівського РУЮ від 01.10.2015 року вбачається, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] за період 01.08.2014 року по 31.12.2015 року, 01.02.2015 року по 31.07.2015 року, 01.08.2015 року по 31.09.2015 року. (а.с.9-11). Згідно довідки Биківського дошкільного навчального закладу «Сонечко» вбачається, що на протязі 2014-2015 років [PERSON] дитини в Биківському дитячому садку не відвідував. (а.с.12). Відповідно до мотивованого висновку органу опіки та піклування Романівської райдержадміністрації від 04.12.2015 року вважають недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], оскільки позивач [PERSON] та її батько [PERSON] перешкоджають відповідачу відвідувати свого сина.(а.с.26). 04 грудня 2015 року [PERSON] офіційно звернувся із заявою до органу опіки та піклування Романівської райдержадміністрації про надання йому дозволу бачитися та спілкуватися із сином.(а.с.33). Згідно довідки-характеристики, виданої Биківською селищною радою від 03.12.2015 року [PERSON] характеризується позитивно.(а.с.36). Відповідно до довідки, виданої Романівською центральною районною лікарнею від 04.12.2015 року, [PERSON] на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває.(а.с.27). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданих в.о. начальника ВДВС Романівського районного управління юстиції Каленським С.В. від 27.11.2015 року, вбачається, що [PERSON] на користь [PERSON] по виконавчому листу №2-479/11 на утримання неповнолітнього сина [PERSON] сплачує аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку,де за період з 03.10.2011 року по 01.11.2015 року [PERSON] на користь [PERSON] сплачені аліменти в загальному розмірі 9734,90грн., загальна сума непогашеної заборгованості за весь період складає 4748,80 грн. (а.с.28-29). Також в судовому засіданні 08.12.2015 року відповідачем надано квитанцію від 07.12.2015 року про сплату ним на користь позивачки аліментів в розмірі 500,00грн.(а.с.41). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, в тому числі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням її інтересів. Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сім»ї, суспільства і держави. Згідно частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у Принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач цікавиться життям сина, хоче бачитися та спілкуватися із сином, але через неприязні відносити відповідача із сім'єю позивачки не відвідує свого сина по місцю його проживання. Крім того, чиняться перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною у будинку батьків позивача. В зв'язку з чим 04 грудня 2015 року [PERSON] офіційно звернувся із заявою до органу опіки та піклування Романівської райдержадміністрації про надання йому дозволу бачитися та спілкуватися із сином. Нерегулярна сплата аліментів [PERSON] на користь позивачки має місце із-за того, що відповідач офіційно не працевлаштований, але аліменти періодично ним сплачуються. Так, за період з 03.10.2011 року по 01.11.2015 року [PERSON] на користь [PERSON] сплачені аліменти в загальному розмірі 9734,90грн., загальна сума непогашеної заборгованості за весь період складає 4748,80 грн., із яких частково погашено згідно квитанції від 07.12.2015 року в розмірі 500,00грн. (а.с.28-29, 41). Наявна незначна заборгованість по аліментах не свідчить про байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків чи небажання опікуватись сином, і, крім того, не являється, на думку суду, достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини чи нехтує ними, недбало або жорстоко ставиться до сина, негативно впливає на його особистість. Враховуючи вищевикладене, підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина відсутні, відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed