Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

20 жовтня 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім [PERSON], [INFO], В обґрунтування вимог вказала, що з 08.11.2008 року перебувала у шлюбі з [PERSON], від шлюбу має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований у [INFO]. 29.05.2012 року останній був знятий з реєстраційного обліку за зазначеною адресою в звязку з вибуттям на постійне місце проживання до [INFO], що підтверджено талоном зняття з реєстраційного обліку. З метою розшуку чоловіка вона зверталась в різні правоохоронні органи та інші державні структури, але розшук результатів не дав. В звязку з тим, що їй не відомо місце знаходження чоловіка, вона позбавлена можливості виїхати з дитиною з міста Донецька. Також вона бажає розірвати з ним шлюб. Просила суд визнати безвісно відступнім громадянина України [PERSON] [INFO], що народився в м. Донецьку, Донецької області, Україна. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2017 року в задоволені заяви [PERSON] про визнання безвісно відсутнім [PERSON], [INFO], відмовлено. З зазначеним рішенням не погодилась заявниця [PERSON], подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її заяви повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не враховано, що останньою відомою адресою [PERSON] є місто Донецьк, вул. Александрова, б. 3 кв.30. Саме з 29.05.2012 року переслати існувати відомості про місце перебування [PERSON], за місцем його постійного перебування. Суду було надано доказі того, що [PERSON] не затримувався правоохоронними органами і не перебуває під слідством. Заявниця [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності ( а.с. 63). Представник заінтересованої особи - Дзержинський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 92). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повні мірі не відповідає. Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, позивачкою не надано суду доказів про постійне місце проживання [PERSON] Проте погодитись з таким висновком суду не можливо з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Відповідно до ст.. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про її місце перебування. Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв'язках. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] був зареєстрований в [INFO] з 24.02.2004 року ( а.6). 29.05.2012 року був знятий з реєстраційного обліку в звязку з вибуттям на постійне місце проживання до м. Сіверськ ( а.с.7). Як вбачається із копії військового квітка серія МО №051873 на імя [PERSON], останній був знятий з обліку 23.05.2012 року. Згідно листа Сіверської міської ради Байхмутського району Донецької області від см12.082016 року , [PERSON] за адресою: м. Залізнична, б.214 не зареєстрований ( а.с.13). Суд першої інстанції в своєму рішення не надав належної оцінки зазначеним доказам. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , місце перебування адміністративно територіальна одиниця, на території якої особи проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту » Тобто останнім відомим місцем проживання [PERSON] є квартира [ADDRESS]. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи згідно відповіді Управління СБ України в Донецькій області від 02.08.2016 року та 03.08.2016 року [PERSON] в розшуку не знаходиться, відомості щодо місця знаходження останнього відсутні, кримінальне провадження щодо [PERSON] не розпочиналось ( а.с.11-12). Згідно листа національної поліції України ГУ НП в Донецькій області від 12.08.2016 року , [PERSON] в державному розшуку не перебуває, відомості зникнення відсутні. Перевірено адресу де проживає мати [PERSON], остання пояснила, що її син [PERSON] в 2012 році поїхав на заробітки в Київ, за адресою: м. Сіверськ, вул.. Залізнична 214 ніколи не прописувався та не мешкав, на теперішній час він працює та мешкає в м. Київ, р-н Бровари, вул. Оболонська, б. 5 . (а.с.14). Апеляційним судом Донецької області [PERSON] була викликана в судове засідання, проте остання відмовилась від надання пояснень скориставшись ст. 63 Конституції України. Матеріали справи містять лист виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 29.09.2016 року, згідно якого власник будинку № 5 по вул. Оболлнський у м. Бровари Київської області заперечує фат проживання [PERSON] у його будинку ( а.с.15) , але цій доказ не спростовую факт проживання [PERSON] у місті Києві. Також як вбачається із матеріалів справи заявниця [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою : [INFO]. Сам факт зняття [PERSON] з реєстрації за адресою м. Донецьк, вул. Александрова, б. 3 кв. 30 не свідчить про його не проживання за вказаною адресою, а матеріали справи не містять жодного доказі про не проживання [PERSON] більш року за зазначеною адресою. Тобто заявницею не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов невірного висновку про відмову в задоволені заяви з підстав не надання доказів про постійне місце проживання [PERSON], Отже при розгляд і справи судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового, про відмову в задоволені заяви але з інших підстав.

Outcome: partial