Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

20.03.2017 року [PERSON] (далі позивачка) звернулася до Петропавлівського районного суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на домоволодіння. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 03.09.2016 року вона домовилася з відповідачем про укладення договору купівлі продажу житлового будинку з господарсько побутовими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Вишнева (колишня Леніна), 14 в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, за 32000 гривень. В рахунок виконання зобовязань за договором позивачка передала [PERSON] грошові кошти за куплений будинок в сумі 32000 гривень, про що він надав позивачці письмову розписку. [PERSON] передав позивачці ключі від будинку і вона стала ним користуватися як житлом. [PERSON] обіцяв позивачці посвідчити договір купівлі-продажу будинку нотаріально, але від виконання своєї обіцянки відповідач ухиляється. На підставі ст. ст. 219, 220, 328, 334 ЦК України позивачка просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 14 по вулиці Вишнева (колишня Леніна) в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області укладений 03.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 14 по вул. Вишневій (колишня Леніна) в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала і просили задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення за наявними матеріалами у справі. Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 74, 76 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши надані позивачами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вулиці Вишнева (колишня Леніна), 14 в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області належав на праві власності батькові відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 25.10.1987 року, виданим на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів № 254 від 13.08.1987 року та зареєстрованим в реєстрову книгу за № 3-48 Павлоградським бюро технічної інвентаризації (а.с.8). На цей житловий будинок 26.08.1987 року Павлоградським БТІ виготовлений технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с.7,9). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, [PERSON] був належним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Вишнева (колишня Леніна), 14 в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] помер 29.05.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 154141, виданим 01.06.2007 року виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.47). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів належний йому будинок, розташований по вул. Леніна, 14, с. Маломиколаївка Петропавлівського району своєму синові [PERSON], відповідачу у справі. Зазначений заповіт посвідчений головою Петрівської сільської ради Петропавлівського району та зареєстрований в реєстрі за № 17 (а.с.50). У відповідності до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідач як фактичний власник за заповітом розпорядився успадкованим після смерті [PERSON] майном у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Леніна, 14 в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області і передав це майно позивачці у володіння на виконання укладеного з позивачем договору купівлі продажу. За договором купівлі продажу, як визначає ч. 1 ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей. Умови вказаної статті сторони виконали. 03.09.2016 року позивачка домовилася з відповідачем про укладення договору купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Вишнева (колишня Леніна), 14 в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, визначивши погоджену сторонами ціну будинку в розмірі 32000 гривень. В рахунок виконання зобовязань за договором позивачка передала відповідачу грошові кошти за куплений будинок в сумі 32000 гривень, про що він надав позивачці письмову розписку (а.с.5). Відповідач передав позивачці ключі від будинку і вона стала ним користуватися як житлом, проводити ремонтні роботи, вести господарство. Також відповідач надав позивачці розписку про відсутність у нього претензій на спірний будинок (а.с.6). Відповідно до ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зміст договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Леніна, 14 в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладеного сторонами, викладений в письмовій розписці, підписаній сторонами (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідач відмовився посвідчити договір нотаріально при його укладенні 03.09.2016 року, пообіцявши зробити це пізніше, після оформлення спадщини, але не виконав обіцянку. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Леніна, 14 в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, сторонами дійсно було укладено договір купівлі-продажу без дотримання форми його укладення, передбаченої чинним законодавством України, на підтвердження виконання умов якого між сторонами було складено письмову розписку, позивачка на цей час виконала всі умови договору купівлі-продажу домоволодіння, кошти за придбане домоволодіння вона сплатила у повному обсязі, його власнику, володіє та користується житловим будинком, чого не спростовано жодним доказом, але не має можливості належним чином оформити правочин через відмову продавця від нотаріального посвідчення, що є підставами для визнання такого правочину дійсним та визнання за позивачем права власності на придбане за таким правочином нерухоме майно. Сторони погодили вартість спірного домоволодіння в розмірі 32000 грн., і виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір, про що суду надана квитанція банку 20.03.2017 року (а.с.1). На підставі статей 16, 204, 207, 220, 256, 328, 334, 638, 655, 657, 658, 1216-1218 ЦК України та

Outcome: approved