Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

21.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість 185 194 гривень 28 коп., що еквівалентно 8450 доларів США, а також витрати, пов'язані з оплатою на інформаційне забезпечення, за правову допомогу та витрати за судовий збір. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначав, що на прохання відповідачки він позичив їй кошти в сумі 10 000 доларів США, про що [PERSON] написала йому розписку та зобов'язалась повернути кошти до 14.05.2015 року. На даний час [PERSON] повернула лише 1 550 доларів США. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати рішення, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, і ухвалити нове про задоволення позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, [PERSON] вказував, що суд безпідставно не взяв до уваги надану ним до суду розписку відповідача про отримання від нього в борг 10000 доларів США та зобов'язання повернути їх до 14.05.2015р. і дійшов до помилкового висновку про недоведеність права вимоги про повернення боргу. В суді апеляційної інстанції [PERSON] підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити, стверджуючи, що суд безпідставно піддав сумніву надану ним розписку, вважаючи її ксерокопією, хоча в позовній заяві він зазначив серед додатків саме про розписку, а не її ксерокопію. Відповідач [PERSON] апеляційну скаргу та позов визнала і пояснила, що дійсно, як і пояснював позивач, який є її племінником, у грудні 2010 року вона звернулася до нього з проханням надати їй в борг грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, пообіцявши повернути на першу вимогу. Ними також було узгоджено спосіб виконання договору позики і 22 грудня 2010 року вона отримала від [PERSON] обумовлені договором грошові кошти, однак до цього часу гроші не повернула у зв'язку з тяжким матеріальним станом, обумовленим хворобою, відсутністю доходів. Відповідач [PERSON] також підтвердила, що дійсно [PERSON], який проживає в Київській області, неодноразово звертався до неї з вимогою повернути борг, а 13 травня 2014 року, коли він приїхав до неї в с.Безлюдівка Харківського району Харківської області, вона на його прохання повернула частину боргу в розмірі 1450 доларів США і в цей день власноручно написала боргову розписку, зобов'язавшись залишок боргу в сумі 8550 доларів США повернути до 14 травня 2015 року, тобто протягом одного року. Взяті зобов'язання вона частково виконала, повернувши позивачу через декілька днів після написання розписки ще частину боргу у розмірі еквівалентному 100 доларам США, а під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у січні 2016 року - ще 500 грн. Одночасно [PERSON] просила відстрочити виконання рішення про стягнення з неї суми боргу на користь [PERSON], вказуючи, що на даний час вона тяжко хвора. Позивач [PERSON] підтвердив пояснення [PERSON] в частині часткового погашення боргу, однак проти відстрочення розстрочення виконання рішення суду заперечував, вказуючи, що йому [PERSON] має багато боргів перед іншими особами і відстрочення ще більше ускладнить захист його порушених прав. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню частково за таких підстав. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю обставин, на які посилався [PERSON], як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду ніяких інших доказів, крім ксерокопії розписки без зазначення дати укладення договору позики та текст якої містить незрозумілі слова, які припускають неоднозначне їх тлумачення. Однак з таким рішенням колегія суддів погодитися не може у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся у липні 2015 року з позовною заявою про стягнення боргу, виклавши обґрунтування своїх вимог чотирма строчками, які не мають змістовного викладення всіх обставин, що мають значення для вирішення справи. Разом з тим, суд не скористався положенням ст.121 ЦПК України і не вжив заходи з метою приведення змісту позовної заяви у відповідність до вимог ст.119 ЦПК України, відкрив провадження і призначив справу до розгляду в судовому засіданні, а 12 жовтня 2015 року постановив рішення про відмову у задоволенні позову за відсутністю сторін, а також даних про отримання відповідачем [PERSON] копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної зави та судової повістки. Дійсно, застосування ст.121 ЦПК України не є безумовним обов'язком суду і він має право відкрити провадження і у разі певних недоліків позовної заяви, однак в такому випадку суд, забезпечуючи виконання вимог ст.1 ЦПК України, повинен усунути такі недоліки в ході розгляду справи. Крім того, частина 4 ст.10 ЦПК України покладає на суд обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, однак з матеріалів справи вбачається, що судом такі заходи не вжиті. Висновок суду про надання позивачем у якості письмового доказу лише ксерокопії боргової розписки замість її оригіналу не відповідає обставинам справи, оскільки в позовній заяві вказано, що у якості додатку суду надається розписка, а не її ксерокопія. Акт про невідповідність фактичного вкладення в поштовій кореспонденції, отриманій судом від позивача, його опису чи зазначеному позовній заяві додатку судом першої інстанції не складався. Зважуючи на ту обставину, що тест боргової розписки, яку [PERSON] надавав суду у якості додатку до позовної заяви, виконано кульковою ручкою з пастою чорного кольору можлива вірогідність сприйняття суддею цієї розписи як ксерокопії, а не оригіналу, однак в такому разі суд, з огляду на вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України, мав би повідомити позивача про необхідність надання оригіналу розписки, однак цього не зробив. Ухвалюючи нове рішення по суті позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходить за такого. Частиною 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] визнала позов в тій частині, що між нею і [PERSON] у грудні 2010 року було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надавав їй позику у розмірі 10000 доларів США, а вона зобов'язалась повернути вказану суму за першою його вимогою, однак взяті на себе зобов'язання не виконала, отримані в борг грошові кошти повернула лише частково, засвідчивши вказані боргові зобов'язання власноручно складеною нею розпискою від 13.05.2014 року, оригінал якої знаходиться на а.с. 5. Сторони визнали, що після частково виконання зобов'язання та повернення 13.05.2014 року частини боргу у сумі 1450 доларів США залишок боргу становив 8550 доларів США з яких відповідач [PERSON] повернула позикодавцю [PERSON] до моменту його звернення з позовом ще 100 доларів США, та що не було враховано позивачем при визначенні суми боргу в позовній заяві. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Однак грошові зобов'язання, згідно ч.1 ст.533 ЦК України, мають бути виконані в гривнях. Оскільки [PERSON] порушила взяті за умовами договору позики зобов'язання, отримані від [PERSON] грошові кошти, незважаючи на його вимогу, у повному обсязі не повернула, суд апеляційної інстанції задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково, тобто за виключенням суми погашеного відповідачем [PERSON] боргу за період з 14.05.2014 року до дня звернення [PERSON] до суду з позовом, виходячи з положення ст.11 ЦПК України щодо меж позовних вимог та наданої позивачем довідки про курс купівлі-продажу іноземної валюти станом на 13.07.2015 року (а.с.8). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 3843 грн. у якості компенсації судових витрат у виді судового збору за подання ним позовної заяви, а також за подання апеляційної скарги. (а.с.1,2,3, 30). Для задоволення заявленого відповідачем [PERSON] прохання про відстрочення виконання рішення підстави відсутні, оскільки нею не надано відповідних доказів. Крім того питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, в тому числі і передбачені ст.373 ЦПК України, вирішуються, згідно ст.368 ЦПК України, місцевим судом, який розглянув справу.

Outcome: partial