Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

21 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що 19 листопада 1998 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на все її майно, в тому числі на земельну ділянку площею 4,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю. [PERSON], починаючи з 1945 року, постійно була зареєстрована та проживала в [INFO]. З дня свого народження [PERSON] також проживає за вказаною вище адресою, нині покійна [PERSON] була дружиною його діда, відносилась до заявника як до рідного онука, піклувалась про нього в дитинстві, вони вели спільне господарство, були обєднані спільним побутом. Після смерті [PERSON] позивач здійснив її поховання та фактично вступив в управління спадковим майном. Рішенням Білопільського районного суду від 13 квітня 2016 року був встановлений факт проживання однією сімєю позивача [PERSON] та [PERSON], яка померла 19 листопада 1998 року, з 06 грудня 1963 року по 19 листопада 1998 року. На даний час [PERSON] має намір юридично оформити спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], однак отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном він не може у звязку з тим, що вказаний вище державний акт на землю був виданий [PERSON] після смерті останньої, а тому державний нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, представник позивача [PERSON] направила суду заяву про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Павлівської сільської ради у судове засідання не з'явився, сільський голова [PERSON] направила суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають повністю. Представник 3-ї особи - Білопільської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, завідувач нотаріальної контори [PERSON] направила суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 листопада 1998 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно. Із довідки виконкому Павліської сільської ради Білопільського району Сумської області від 17 лютого 2016 року №182 вбачається, що [PERSON], яка померла 19 листопада 1998 року, по день своєї смерті була зареєстрована та проживала в [INFO]. За вказаною адресою [PERSON] проживала однією сімєю разом з [PERSON], до якого відносилась як до онука. Останні вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Після смерті [PERSON] [PERSON] здійснив її поховання та вступив в управління спадковим майном померлої. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом сільської ради не посвідчувався (а.с. 10). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13 квітня 2016 року встановлено юридичний факт проживання однією сімєю за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Мирлоги Федорченка [PERSON], [INFO], та [PERSON], яка померла 19 листопада 1998 року, з 06 грудня 1963 року по 19 листопада 1998 року. Рішення суду набрало законної сили 25 квітня 2016 року (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, на імя [PERSON] був виданий державний акт серії І-СМ №041697 на право приватної власності на землю площею 4,87 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що розташована на території Павлівської сільської ради. Проте вказаний вище державний акт виданий був 29 березня 2002 року, тобто після смерті [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З довідки Білопільської державної нотаріальної контори від 27 липня 2016 року № 1046/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 19 листопада 1998 року, не заводилась (а.с. 16). Згідно з п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Судом було встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що своєчасно прийняв спадщину, вступивши у фактичне управління спадковим майном шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті (а.с. 10). На даний час [PERSON] має намір юридично оформити спадщину на вказану вище спірну земельну ділянку площею 4,87 га, що залишилась після смерті [PERSON], але зясувалось, що правовстановлюючий документ на землю, а саме: оригінал державного акту на землю був виданий після смерті спадкодавця, а тому отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном він не може . Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п.п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 4,87 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного,

Outcome: approved