Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради, правонаступником якої є Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області, про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на наступне. [PERSON] , [INFO] , 09.02.1972 склала заповіт, в якому заповідала належний їй на праві власності будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , своїм донькам [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , яка є матір`ю позивача та яка мешкала за адресою: [ADDRESS] прийняла свою частку спадщини та стала власницею 1/2 частки вищевказаного будинку. [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , також отримала у спадщину за заповітом 1/2 частку спірного будинку. [INFO] померла [PERSON] та позивач прийняла спадкове майно у вигляді 1/2 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Технічний паспорт на даний будинок виготовлений на ім`я [PERSON] . Після прийняття спадщини [PERSON] до м. Сєвєродонецька Луганської області не приїздила, а після розпаду СРСР та утворення держав Україна та Російська Федерація, взагалі зв`язок з нею був втрачений. Про спадкоємців, які залишилися після її смерті та мешкають на території РФ, позивачу нічого не відомо, але свої права на даний будинок ні позивачу, ні нотаріусу, ніхто не пред`являв. Відповідно до даних Управління МВД Росії по Брянській області паспорт [PERSON] , [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , знищено у зв`язку з її смертю [INFO] . Протягом 36 років позивач фактично та відкрито володіє усією будівлею та присадибною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , безперервно здійснює обслуговування даного будинку, доглядаючи за ним, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується земельною ділянкою та нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 1.2. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі. 1.3. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що вони протягом декількох десятиріч постійно або періодично проживають в будинку [ADDRESS] . Тобто, вони є сусідами позивача. Позивач та її чоловік щонайменше останні 15-20 років навесні, влітку та восени проживали в будинку [ADDRESS] . Ніхто інший в цьому будинку щонайменше останні 20 років не проживав. Позивач та її чоловік господарюють в будинку, побудували господарські споруди на своїй ділянці, мають виноградник та город. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до копії дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12.12.1984 державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І., на підставі заповіту, посвідченого Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою 09.02.1972 та зареєстрованого в реєстрі за №457, спадкоємцями, зазначеного у заповіті майна гр. [PERSON] , померлої [INFO] , являються: [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається з: 1) житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з надвірними побудовами, належними [PERSON] ; 2) грошового вкладу у ощадній касі №7854/08 м. Сєвєродонецька по рахунку № [NUMBER] з належними процентами, що належать [PERSON] . 21.09.1994 старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом взамін втраченого виданий [PERSON] . Згідно із технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , складеного 30.06.1994, власниками 1/2 частки вказаного будинку кожна записані [PERSON] та [PERSON] . 2.2. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09.03.1995 державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори Буханцовою Л.А., спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , є донька [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається з 1/2 частини житлового будинку та надвірних побудов, що знаходяться у [ADDRESS] , що належить померлій на підставі виданого 21.09.1994 по реєстру №7383 Сєвєродонецькою держнотконторою дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого цією ж держнотконторою 12.12.1984 по реєстру №7383. На земельній ділянці знаходяться: один одноповерховий дерев`яний житловий будинок літ А-1Ж, три сараї Б, М, В, погріб П, уборна П, огорожа № 1. Відповідно до листа Управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Брянській області №3/207708531250 від 27.05.2020 в заяві про видачу паспорта громадянина Російської Федерації, що посвідчує особи громадянина Російської Федерації на території Російської Федерації, оформленого на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Донецьк, є відмітка про знищення паспорта у зв`язку зі смертю володільця 02.06.2012. Для отримання відповідних відомостей рекомендовано звернутися в Управління запису актів громадянського стану Брянської області. 3. Релевантні джерела права та акти їх застосування 3.1. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. 3.3. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. 3.4. У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. У постанові від 01 жовтня 2020 року по справі № 286/1652/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визнав правильним висновок про те, що якщо позивач була обізнана, що власником спірного майна є інша особа, то не можна вважати користування позивачем спірним майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування спірним майном самі по собі не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. 3.5. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Аналогічні за змістом положення щодо державної реєстрації смерті фізичної особи та належності вказаного цивільного стану до актів, які реєструються компетентними державними органами, містить стаття 47 Цивільного кодексу Російської Федерації. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Перш за все суд звертає увагу на те, що позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на весь будинок [ADDRESS] . При цьому, позивач вже є власником 1/2 частки вказаного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.1995. Отже, позивачем або її представником взагалі необґрунтована необхідність захисту в судовому порядку права позивача на ту 1/2 частку будинку, яка їй вже належить. 4.2. Згідно вимог статті 344 ЦК України для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю особа має добросовісно, відкрито та безперервно володіти цим майном протягом десяти років. Отже, позивач за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, як незаконний володілець, має довести, що протягом щонайменше десяти років володіння майном він був впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Проте, як вбачається з матеріалів справи, власником 1/2 частки будинку, на яке позивач просить визнати право власності, щонайменше до 02.06.2012 була [PERSON] , яка за твердженням позивача та її представника померла [INFO] . При цьому, як видно із текстів позовної заяви, уточненої позовної заяви, копії технічного паспорту на будинок та копії свідоцтва про право на спадщину від 12.12.1984, позивачу протягом всього часу володіння будинком та щонайменше до 02.06.2012 було відомо про те, що власником 1/2 частки будинку є [PERSON] . В судовому засіданні позивач підтвердила, що їй було відомо про належність 1/2 частки будинку [PERSON] . Отже, час володіння 1/2 часткою спірного будинку щонайменше до 02.06.2012 не може бути зарахований у десятирічний строк добросовісного володіння, який передбачено статтею 344 ЦК України. Таким чином, станом на час розгляду цієї справи позивачем не доведено, що вона протягом десяти років добросовісно володіє 1/2 спірною часткою будинку. Сам по собі факт відкритого та безперервного володіння позивачем усім будинком, за наявності у позивача відомостей про законного власника 1/2 спірної частини будинку, не породжує права на набуття права власності на весь будинок за набувальною давністю. 4.3. На думку суду, аналіз приписів статей 79, 80 ЦПК України, а також статей 49 Цивільного кодексу України та 47 Цивільного кодексу Російської Федерації, дозволяє дійти висновку про те, що достовірним, достатнім та допустимим доказом факту і часу смерті фізичної особи на території України або на території Російської Федерації можуть бути відомості про факт державної реєстрації такої смерті компетентним органом реєстрації актів цивільного стану. Позивачем або її представником не було надано достовірних, достатніх та допустимих доказів щодо факту і часу смерті [PERSON] . Лист Управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Брянській області щодо знищення паспорта у зв`язку зі смертю володільця не є таким доказом. Отже, позивачем та її представником не було доведено достовірними, достатніми та допустимими доказами факту і часу смерті [PERSON] . Протягом всього часу розгляду справи, зокрема в підготовчих засіданнях або в судовому засіданні, представник позивача не заявляв клопотань про подання відповідних доказів або про їх витребування. 4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю належить відмовити. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено, в той час як відповідач не повідомляв про наявність у нього судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed