Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

21 вересня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, відповідно до якої позивач просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2010 року у цивільній справі №2-2327/10 з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 3 750, 00 грн. з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту подачі даної заяви, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . У 2010 році рішенням суду з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти у розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Ухвалюючи рішення суд прийняв до уваги скрутний матеріальний стан відповідача, наявність в нього кредиту, тощо. Позивач зазначає, що наскільки їй відомо, на теперішній час відповідач повністю виплатив кредит, а квартира на яку він брався, взагалі є проданою. Аліменти, які сплачує відповідач є недостатніми для забезпечення нормального рівня життя дитини, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Призначено судове засідання. 19 жовтня 2020 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] посилаючись на наступне. Так, відповідач своєчасно сплачує аліменти у розмірі 1 500, 00 грн. щомісячно, систематично бере активну участь у вихованні та забезпеченні дитини, забирає його на канікули, подорожує, купляє одяг та іграшки. В період шлюбу з позивачем сторонами було отримано два споживчі кредити, дружина після розлучення жодної участі у погашенні кредитів не брала, один з зазначених кредитів до теперішнього часу залишається непогашеним, залишок боргу становить 2 706, 53 доларів США. Відповідач зазначає, що на теперішній час він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі у якому просить позивач по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Головного управління ДПС у Харківській області дані щодо усіх доходів [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ), отриманих ним в період з 01 січня 2019 року до теперішнього часу в якості фізичної особи, або ФО-П, або засновника юридичної особи, тощо. 23 листопада 2020 року від позивача по справі надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх спільної дитини - [PERSON] у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Позивач та її представник[PERSON] , яка діє на підставі Довіреності від 28.07.2020 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали та просили суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2010 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідач та його представник Іванченко А.В. , яка діє на підставі Ордеру серії ДН № 111623 від 22 жовтня 2020 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2011 року. (а.с. 7) Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції 16 травня 2007 року. (а.с. 6) Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку щомісяця. (а.с. 8-9) Позивач у судовому засіданні пояснила, що вона не пред`являла виконавчий лист до виконання, що також підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень. (а.с. 35) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у добровільному порядку сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 1 500, 00 грн. на місяць. (а.с. 10-13, 26-34,78-85) Позивач та її представник у судовому засіданні зазначили, що на теперішній час, коштів які сплачує відповідач на утримання дитини є недостатньо, дитина потребує більших затрат. Відповідач у судовому засіданні також пояснив, що окрім коштів, які він сплачує в якості аліментів, він активно приймає участь у забезпеченні та вихованні дитини, забирає його на канікули, подорожує, купляє іграшки, одяг, влаштовує йому свята, відвідує з ним ігрові кімнати, що підтверджується копіями чеків, Договорами на туристичне обслуговування та світлинами. (а.с. 36-48) Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи № 143цс13. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що на теперішній час його матеріальний стан, порівняно з 2010 роком, коли приймалося судом рішення про стягнення аліментів, не змінився, а отже, він заперечує проти зміни розміру аліментів, які з нього стягуються. Як було встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2010 року, яким було стягнуто з відповідача аліменти, в період шлюбу, в інтересах сім`ї ними була придбана на ім`я позивача квартира і автомобіль для набуття яких відповідач отримав кредит. Відповідно до довідки ПАТ «Укрсиббанк» [PERSON] має два діючих кредити від 04.01.2007 року на суму 25 000, 00 доларів США строком на 180 місяців, а також від 30.07.2008 року, строком на 240 місяців на суму 51 700, 00 доларів США. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що дійсно квартира, яка була придбана у період шлюбу з позивачем була продана та ним було погашено частину кредиту. На теперішній час залишився ще один не погашений кредит. Відповідно до Довідки АТ «Укрсиббанк» від 22.10.2020 року № 65-4-10/1119, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 11105152000 від 04 січня 2007 року у розмірі 2 706, 53 доларів США. (а.с. 97) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до теперішнього часу виплачує вказану заборгованість за кредитним договором. (а.с. 49-70) Відповідно до інформації Державної податкової служби України - відомості про розмір доходу [PERSON] за період з 01.01.2019 по 30.06.2020 року у службі відсутні. (а.с. 106) За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріальний стан відповідача порівняно з 2010 роком (коли рішенням суду з нього були стягнуті аліменти) не змінився, оскільки він продовжує виплачувати кредит, офіційно не працює, що було враховано при ухвалені судом рішення 30.06.2010 року. При цьому суд критично ставиться до посилання позивача на вартість автомобіля Toyota Camry 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , як на підтвердження майнового стану відповідача, оскільки вказаний автомобіль на праві власності відповідачу не належить. (а.с. 124-131) За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів слід відмовити, оскільки єдиною підставою для збільшення розміру аліментів є покращення майнового стану відповідача, що у даному випадку судом встановлено не було. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed