Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

19 червня 2020 року позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, змінивши предмет позову та уточнивши свої позовні вимоги 06.07.2020 року остаточно просить суд: стягнути з [PERSON] грошову суму у розмірі 948 924,89 грн., з яких 725 326 грн. - сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 212 695 грн - штраф за неналежне виконання договору, 10 903,89 грн - 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.01.2019 року позивач та відповідач уклали договір позики, згідно якого [PERSON] позичила [PERSON] грошову суму у розмірі 952 000 грн, що еквівалентно 34 000 доларів США по курсу продажу долару США станом на 01.01.2019 р. За умовами договору, [PERSON] зобов`язалась повернути борг до 31.12.2019 року, згідно графіку платежів. Позивач вказує,що відповідач повернула усі платежі, окрім останнього у розмірі 721000 грн, що еквівалентно 25750 доларів США, який остання повинна була сплатити не пізніше 31.12.2019 року. Посилаючись на той факт, що п.10 договору позики були передбачені санкції у вигляді штрафу у випадку не належного виконання зобов`язань, та виходячи з положень ст. 625 ЦК України просила її вимоги задовольнити, з приводу чого і звернулась до суду з даним позовом. 22 червня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого судового розгляду. 07 серпня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження було закрито та справа призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, в тому числі і через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалою від 10 лютого 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 01.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики № б/н. /л.с.5/. Так, згідно укладеного між сторонами договору позики від 01.01.2019 року, гр. [PERSON] позичила, а гр. [PERSON] взяла в борг грошову суму у розмірі 952 000 грн, що в еквіваленті складає 34000 доларів США по курсу продажу долару США, встановленому на міжбанківському валютному ринку станом на 01.01.2019 року, без нарахування відсотків, та зобов`язалась її повернути до 31.12.2019 року. Повернення мало здійснюватись у гривні згідно наступного графіку: - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 31.01.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 28.02.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 31.03.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 30.04.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 31.05.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 30.06.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 31.07.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 31.08.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 30.09.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 31.10.2019 року; - 750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 30.11.2019 року; - 25750 доларів США в гривневому еквіваленті - не пізніше 31.12.2019 року. Згідно п.6 позичальник зобов`язується на вимогу позикодавця сплатити боргову суму, що в еквіваленті складає 34 000 доларів США у гривні по курсу продажу долара США встановленому на міжбанківському валютному ринку на день повернення боргу, без додаткового погодження сторін, але не нижче курсу долара на день укладання цього договору. Позивач свідчить, що отримав усю суму, окрім останньої, у розмірі 721 000 грн, що еквівалентно 25 750 доларів США, що мала надійти на його рахунок не пізніше 31.12.2019 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За умовами п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, враховуючи підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 952 00 грн, що в еквіваленті складає 34 000 доларів США, які вона зобов`язалась повернути у тому ж розмірі до 31.12.2019 року, про що свідчить п. 2 договору позики, та письмова форма правочину, скріплена підписами сторін, проте виходячи з того факту, що відповідач добровільно не виконала своїх зобов`язань за договором, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] в частині повернення боргу за договором позики. Між тим, як вбачається з наявного в матеріалах справи договору позики, згідно п.10, в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму, вказану в п.1 цього договору або порушує будь-які терміни виплати або сплачує суму не в повному обсязі, то за неналежне виконання умов цього договору він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі: - 12 % від суми, вказаної в п.1 цього договору, за перший місяць прострочки; - 3,5 % щомісячно, за кожен наступний місяць. Позивач у своєму позові заявив вимогу про стягнення вказаних відсотків згідно умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки [PERSON] не виконала свої зобов`язання в строк, встановлений договором у повному обсязі, до неї слід застосувати санкції, обумовлені ним. Так, 721 000*12% /за перший місяць прострочки/*3,5% /за 2-6 міс прострочки, як про те заявляє позивач, не виходячи за межі позовних вимог =86520+126175=212695 грн, що в еквіваленті по курсу долара США, встановленому на міжбанківському валютному ринку на дату укладання договору позики становить 7 596,5 доларів США. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За наведених обставин, враховуючи вимоги зазначених норм закону, прийнявши до уваги, що строк виконання обов`язку з повернення наданої позики настав 31.12.2019 року, проте відповідач його виконання порушив та не повернув визначену договором позику суму, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення зазначеного у договорі позики штрафу на суму 212695 грн, що в еквіваленті по курсу долару США, встановленому на міжбанківському валютному ринку на дату укладання договору позики становить 7 596,5 доларів США, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Між тим, щодо стягнення з боржника суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції разом з 3 % річних, згідно умов ст. 625 ЦК України, слід зауважити про наступне. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193 ЦК України, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Вказаний правовий висновок узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі за № 6-284цс17. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції у порядку ч.2 ст. 625 ЦК України є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 року, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. У своєму позові позивач здійснив розрахунок 3 % річних станом на липень 2020 року, та просив їх вирахувати саме таким чином: 721 000*3*184:365:100=10 903,89 грн. Суд погоджується з визначеним розрахунком, вважає його обґрунтованим та таким, що вчинений на підставі вимог діючого законодавства, а отже позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача відсотків, за прострочку виконання договору, на отримання яких він має право за законом. Враховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність, виходячи із фактичних обставин справи, та застосування до них вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з [PERSON] грошову суму у загальному розмірі 944,598,89 грн, з яких: 721 000 грн - сума боргу, 212695 грн - штраф за неналежне виконання договору, 10 903,89 грн - 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити, як в необґрунтованих. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial