Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

20.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 199300 ЄВРО, що за офіційним курсом НБУ складає 5842942 гривень. При цьому посилається на те, що в 2011 р. [PERSON] позичив нього 172000 ЄВРО. Протягом 2012 р. [PERSON] ще позичив у нього кошти на загальну суму 27300 ЄВРО, а всього позичив кошти на загальну суму 199300 ЄВРО, що за офіційним курсом складає 5842942 гривень. Даний факт підтверджується борговою розпискою. Згідно з розпискою відповідач зобовязався за першою вимогою повернути йому кошти в повному обсязі. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути позику в повному обсязі, але до сьогоднішнього дня відповідач боргового зобовязання перед ним не виконав. В звязку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. Представник позивача в судове засідання зявилася, надала суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за договором позики [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 172000 ЄВРО, яку зобовязався повернути до 31.12.2011 року. Додатково [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 8300 ЄВРО, 9000 ЄВРО та 10000 ЄВРО, про що видав відповідну розписку. Проте на теперішній час відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини другої ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Отже відповідно до ст. 612 ЦК України відповідач, що прострочив свої зобовязання повинен повернути позивачу суму боргу в загальному розмірі 199300 ЄВРО, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.01.2017 року складає 5842942 гривень. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 8000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved