Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

21.01.2008р. між Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідо банк», право вимоги якого перейшло до ТОВ «Скай Кепітал» /на підставі договору факторингу №10 від 28.08.2012р. та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28.08.2012р./ та позичальником [PERSON] був укладений договір про надання траншу №С_005/37_08-ДТ-1, та генеральна угода №С_005/37_08, відповідно до яких, позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 120000 доларів США на споживчі потреби, із строком повернення коштів банку - 19.01.2018р. включно, зі сплатою - 13% річних. Повернення кредиту повинно було здійснюватися згідно з графіком погашення кредиту, узгодженим та підписаним відповідачем. В той же день, в забезпечення виконання кредитного договору, між банком та відповідачем був укладений іпотечній договір №С_005/37_08-ДЗ-1, предметом іпотеки якого була визначена квартира [ADDRESS], загальною площею - 231кв.м., та житловою площею 77кв.м. Договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] під реєстраційним №114. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2007р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Відповідач був зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати заборгованість за кредитом, нарахованим процентам за користування кредитом на умовах та в порядку визначеного графіком погашення сум за кредитним договором, але, в порушення прийнятих на себе зобовязань він заборгував перед банком по виплатам вищевказаних платежів. 18.12.2013р. ТОВ «Скай Кепітал» звернулося до Ленінського райсуду м.Запоріжжя з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, розгляд справи був призупинений, т.я. відповідач звернувся до Шевченківського райсуду м.Києва із позовом до ПАТ «Фідо банк» та ТОВ «Скай Кепітал» про визнання недійсними договору факторингу та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Рішенням Шевченківського райсуду м.Києва від 01.12.2015р. у позовних вимогах [PERSON] було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 24.02.2016р. рішення Шевченківського райсуду м.Києва від 01.12.2015р. залишено без змін. В ході судового слідства позивач в заявах на адресу суду наполягав на задоволенні позовних вимог та зазначив у позові, що станом на 08.04.2014р. заборгованість відповідача перед банком складає 1122887,90 в гривневому еквіваленті, і складається із: заборгованості за несплаченою часткою кредиту 114868,37 доларів США, що еквівалентно 173230,92гр.; залишок строкової заборгованості 63878,75 доларів США, що еквівалентно 744249,34гр.; простроченої заборгованості по відсоткам 15608,02 долара США, що еквівалентно 181848,56гр.; нарахованим процентам 227,49 доларів США, що еквівалентно 2650,48гр.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в період часу з 17.12.2012р. по 18.12.2013р. 20908,60гр. В порушення прийнятих на себе зобовязань, відповідач має прострочену заборгованість, яку не погашає, не зважаючи на неодноразові попередження банка та позивача. Тому, позивач змушений був звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка є іпотечним майном. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які були понесені позивачем при зверненні із позовом до суду - суму судового збору. Представник позивача в судові засідання не зявлявся, в письмових заявах до суду, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON], також, жодного разу в судові засідання не зявився, його інтереси в судових засіданнях представляла представник [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 09.10.2014р., яка в судове засідання 28.07.2016р. не зявилася, про час та місце слухання справи і відповідач і його представник були повідомлені завчасно рекомендованою кореспонденцією. Відповідно вимог ст.169 ч.2 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та норм чинного законодавства. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Ч.2 ст.1050 ЦК України визначено: якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, з розстроченням, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася та сплатити нараховані проценти, відповідно до ст. 1048 ЦК України. Ст.610 та 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 21.01.2008р. між Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідо банк», право вимоги якого перейшло до ТОВ «Скай Кепітал» /на підставі договору факторингу №10 від 28.08.2012р. та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28.08.2012р. і актом приймання-передачі прав вимоги /а.с.7-17/ та позичальником [PERSON] був укладений договір про надання траншу №С_005/37_08-ДТ-1, та генеральна угода №С_005/37_08 відповідно до яких, позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 120000 доларів США на споживчі потреби, із строком повернення коштів банку - 19.01.2018р. включно, зі сплатою - 13% річних. Повернення кредиту повинно було здійснюватися згідно з графіком погашення кредиту, узгодженим та підписаним відповідачем /а.с.18-21/. В той же день, в забезпечення виконання кредитного договору, між банком та відповідачем був укладений іпотечній договір №С_005/37_08-ДЗ-1, предметом іпотеки якого була визначена квартира [ADDRESS], загальною площею - 231кв.м., та житловою площею 77кв.м. Договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] під реєстраційним №114. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2007р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] /а.с.22-27/. У звязку з тим, що позичальник заборгував перед банком, 18.12.2013р. ТОВ «Скай Кепітал» звернулося до Ленінського райсуду м.Запоріжжя з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 25.04.2014р. були задоволені позовні вимоги позивача в повному обсязі. Ухвалою Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 07.11.2014р. заочне рішення було скасовано, та справа призначена до слухання. Однак, розгляд справи був призупинений, т.я. відповідач звернувся до Шевченківського райсуду м.Києва із позовом до ПАТ «Фідо банк» та ТОВ «Скай Кепітал» про визнання недійсними договору факторингу та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Рішенням Шевченківського райсуду м.Києва від 01.12.2015р. у позовних вимогах [PERSON] було відмовлено /а.с. 136-139/. Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 24.02.2016р. рішення Шевченківського райсуду м.Києва від 01.12.2015р. залишено без змін /а.с.132-135/. Як встановлено судом, відповідач був зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати заборгованість за кредитом, нарахованим процентам за користування кредитом на умовах та в порядку визначеного графіком погашення сум за кредитним договором, але, в порушення прийнятих на себе зобовязань він заборгував перед банком по виплатам вищевказаних платежів. В ході судового слідства позивач в письмових заявах уточнив суму заборгованості відповідача станом на 08.04.2014р. та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що на 08.04.2014р. заборгованість відповідача перед банком складає 1122887,90гр, і складається із: заборгованості за несплаченою часткою кредиту 114868,37 доларів США, що еквівалентно 173230,92гр.; залишку строкової заборгованості 63878,75 доларів США, що еквівалентно 744249,34гр.; простроченої заборгованості по відсоткам 15608,02 долара США, що еквівалентно 181848,56гр.; нарахованим процентам 227,49 доларів США, що еквівалентно 2650,48гр.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в період часу з 17.12.2012р. по 18.12.2013р. 20908,60гр., що підтверджується розрахунком позивача /а.с.51-59 Тому, в забезпечення виконання кредитних зобовязань, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка зазначена в іпотечному договорі. Відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про іпотеку»: у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до положень ст.35,40 Закону України «Про іпотеку», банком було направлено боржнику та іпотекодавцю [PERSON] письмову вимогу про наявність заборгованості та про можливість у звязку з цим, звернення стягнення на предмет іпотеки /а.с.28-29/. Відповідно до вимог ст.39 ч.1 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іоптекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню в вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.\~\~ Крім того, вимоги позивача, які на теперішній час не були змінені та уточнені, щодо реалізації предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду шляхом продажу на прилюдних торгах, є законними, оскільки вони відповідають вимогам ст.41 Закону України «Про іпотеку» та умовам договору іпотеки. За правовою позицією Верховного Суду України викладеної у постанові від 23.12.2015р. № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч.6 ст.38 та ст.39 Закону України «Про іпотеку», та положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України, у яких повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до вимог ч.6 ст.38, ст.39 Закону України «Про іпотеку», оціночна вартість предмета іпотеки вказана в договорі іпотеки при його укладенні /п.1.2.1 іпотечного договору, в якому зазначена узгоджена вартість предмету іпотеки 674333гр./ і ця вартість не може бути початковою ціною продажу предмету іпотеки. Разом з тим, ціна його продажу не може бути меншою ніж зазначена у договорі. Тому, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, може бути здійснена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж ціна, узгоджена у іпотечному договорі. 03.06.2014р. був прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014р. з дня його опублікування, тобто, на день винесення рішення Ленінським судом по даній справі, Закон діє і встановлює заборону на задоволення рішень про звернення стягнення на житлові приміщення, які є предметом іпотеки, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Судом встановлено, що на теперішній час, відповідно інформації з адресно-довідкового сектору УДМС в Запорізькій області відповідач зареєстрований та постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] /а.с.35/, тобто в квартирі, яка є іпотечним майном. Крім того, ця квартира була придбана не на кошти отримані від банку, оскільки на праві власності вона належить відповідачу з березня 2007р., а кошти від банку відповідач отримав у січні 2008р. на споживчі цілі, а не на придбання житла. Тобто, на день набрання чинності Закону України «Про мораторій», у суду не має відомостей про те, що у власності відповідача перебуває ще якесь житлове нерухоме майно. Тому, суд вважає, що відповідач є субєктом даного Закону. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового\~\~збору 3441гр. /а.с.1/.\~\~

Outcome: approved