Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

21.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом під час розгляду справи 18.11.2015 року, просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходів щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги. Сторони в судове засідання не прибули. Надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності, позивач уточнені позовні вимоги підтримала, відповідач уточнений позов визнав. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень ст.ст. 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2006 року та є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Сторони разом не проживають, сімейні відносини між собою не підтримують по причині їх розпаду. Дитина проживає спільно з позивачем окремо від відповідача. Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли. Відповідач є здоровою працездатною особою 36 років; працює на посаді інспектора СДІМ у Новоград-Волинському МВ УМВС України в Житомирській області з середньомісячним доходом (за мінусом утриманих податків та аліментів) в розмірі 2\~234,20 грн.; не достатньо приймає участі у вихованні сина; уточнені позовні вимоги визнав повністю, а тому, враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 1 вересня 2015 року: 1\~167 грн. для дітей віком до 6 років, 1 455 грн. для дітей віком від 6 до 18 років), а також потребу позивача у фінансовій допомозі з боку відповідача, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в уточненому позові. Це відповідатиме, як інтересам хлопчика, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Визначена судом сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved