overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

20.05.2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 20.08.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19\~416,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 26\~048,16 грн. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.08.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19\~416,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 24.04.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 26\~048,16 грн., яка складається з: -19\~416,55 грн. заборгованість за кредитом; -2\~368,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -1\~592,08 грн. заборгованість за пенею та комісією; -2\~670,72 грн. штраф. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

20.05.2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 26.10.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 22\~261,28 грн. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 10.04.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 22\~261,28 грн., яка складається з: -996,03 грн. заборгованість за кредитом; -16\~587,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -3\~380,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; -250,00 грн. штраф (фіксована сума); -1\~048,16 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

20.05.2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 30.07.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 18\~290,17 грн. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін з постановленням заочного рішення Суд, вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 31.03.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 18\~290,17 грн., яка складається з: -1\~979,57 грн. заборгованість за кредитом; -12\~113,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2\~850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн. штраф (фіксована сума); -847,15 грн. - штраф (процентна складова); Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

20.05.2016 року Щорським районним судом розглянуто цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Низківської сільської ради Щорського району Чернігівської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON], третя особа на стороні дитини: служба у справах дітей Щорської РДА до [PERSON] про відібрання дитини.Позов задоволено частково. В липні 2016 року органом опіки та піклування Низківської сільської радиподано до суду заяву у якій просять винести додаткове рішення у справі №749/359/16-ц за позовом органу опіки та піклування Низківської сільської ради Щорського району Чернігівської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON], третя особа на стороні дитини: служба у справах дітей Щорської РДА до [PERSON] про відібрання дитини, у звязку з тим, що у виконавчому листі не вказана особа на чию користь будуть стягуватися аліменти. Відповідно до ст. 220 ч.3 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Дослідивши рішення суду по цивільній справі від 20 травня 2016 року, матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про доповнення рішення вказавши особу на чию користь будуть стягуватись аліменти. Згідно з вимогами п.1, 2 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, та вирішивши питання про право, не зазначив які дії треба виконати. Вказані обставини є підставою для винесення додаткового рішення в частині вирішення позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність доповнення резолютивної частини рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

20.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення у квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спірна квартира належить йому згідно договору дарування від 31.07.1998 року. [PERSON] є колишньою дружиною позивача, шлюб між ними був розірваний 11.09.2014 року. Також у квартирі проживає [PERSON], син відповідачки від першого шлюбу та [PERSON], спільний позивача з відповідачкою син. У квартирі залишилися його речі, а так як відповідачі змінили замки та не пускають позивача до спірної квартири, він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому Законом порядку. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов, в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], - а.с. 5,6. Згідно рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.09.2014 р. шлюб між [PERSON] та позивачем розірвано, а.с. -7. Разом з позивачем у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], - а.с.9. Відповідно до ст.150 ЖК України, ст.ст.319,321,391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 3 ст. 9, ст.155 ЖК України,\~ жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Оскільки позивач є власником спірної квартири, та не позбавлений права користування нею у встановленому законом порядку, то право позивача підлягає захисту. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими згідно до ст. ст.\~58,\~59 ЦПК України, і вони свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною йому власністю та підстав для вселення у спірну квартиру. На підставі\~ст.ст.9,150,155 ЖК України, ст.ст.319,321,391 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

20.05.2016 р. та уточнено 03.06.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа виконком Центрально-Міської районної у місті [PERSON] ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння № 23 по вул.Богуна в м.Кривому Розі. В будинку крім неї зареєстрована також її донька [PERSON] та її чоловік [PERSON], який не проживає за вказаною адресою з лютого 2015 р., добровільно знятися з реєстрації не бажає, теперішнє його місцезнаходження їй не відоме. Відповідач не користується житлом за призначенням, не сплачує комунальні послуги, а його реєстрації позбавляє її права оформити субсидію, та розпорядитися домоволодінням на власний розсуд. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася через оголошення у пресі. Представник третьої особи виконкому Центрально-Міської районної у місті [PERSON] ради, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просить суд прийняти законне рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач являється власником домоволодіння № 23 по вул.Богуна в м.Кривому Розі, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.09.2004 р. а.с.8, з домової книги вбачається, що за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Богуна, буд.23 зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] а.с.10-18, згідно довідки від 10.05.2016 р. та акту голови квартального комітету № 27 від 12.05.2016 р., відповідач зареєстрований в домоволодінні № 23 по вул.Богуна в м.Кривому Розі, однак з лютого 2015 р. не проживає а.с.19,20. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], пояснили, що позивач їх сусідка, та проживає разом з донькою, відповідач її чоловік, близько року не проживає разом з дружиною в спірному домоволодінні. Згідно ст.ст. 71,72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності, без поважної причини, понад шість місяців. Оскільки відповідач в спірній квартирі не проживає, житло за призначенням не використовує більш ніж шість місяців без поважних причин, відповідно може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

20.05.2017 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] вимогами якого є розірвання шлюбу зареєстрованого 25.08.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1603, посилаючись на різні погляди на сімейне життя. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу змінити прізвище на дівоче «[PERSON]». Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін (позивача, відповідача), дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Врахувавши доводи позивача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2010 року про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім'ї зроблено актовий запис № 1603 та видано відповідне свідоцтво (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає відновити своє дошлюбне прізвище, а саме дівоче «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

20.05.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про встановлення факту перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю. Крім того, позивач вказує, що сторони позбавлені можливості розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану через різне написання їх прізвищ у паспортах, що потребує встановлення в судовому порядку факту перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. У підготовчому засіданні позивач пред`явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні; відповідач визнала позов повністю; від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. В силу положень частини третьої статті 200 ЦПК України, визнання відповідачем позову дає суду підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 09.05.1987, при цьому спільних неповнолітніх дітей не мають. Факт державної реєстрації шлюбу підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6), який складено російською із зазначенням в ньому спільного прізвища подружжя - « [PERSON] ». Як пояснили сторони і це підтверджується записами на 1, 2 сторінках їхніх паспортів (а.с. 7, 8), під час заміни паспортів позивачу вказали його прізвище українською « [PERSON] », а російською - « [PERSON] », а відповідачу - українською - « [PERSON] », а російською - « [PERSON] », що потребує встановлення судом факту перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Як випливає з позовної заяви та пояснень сторін, подружжя припинили сімейні відносини в 2001 році. З того часу сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки натепер шлюб носить формальний характер, при цьому сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

20.05.2019\~ [PERSON] (далі\~ позивач)\~звернувся до\~суду з\~позовом про\~стягнення з\~приватного акціонерного\~товариства «Чернігівський\~завод радіоприладів» (далі відповідач) заборгованості по заробітній платі в сумі 6069 грн 81 коп. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач затримує виплату заробітної плати, чим порушує його право на належну оплату праці. Ухвалою судді від 21.05.2019 відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 05.06.2019 на адресу суду відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, пославшись на скрутне фінансове становище, що унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати працівникам, та надав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі в розмірі 6069 грн 81 коп. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працював у відповідача на посаді начальника конструкторського сектору. 16.05.2019 він був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату. Відповідно до положень статті 116 КЗпП України (далі Кодекс) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як випливає з матеріалів справи, відповідач вказане положення Кодексу не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість з виплати заробітної плати, яка станом на 01.04.2019 становить 6069 грн 81 коп. Розмір заборгованості підтверджується довідкою відповідача від 03.06.2019 № 466/148. \~ \~ \~ \~Таким чином, пред`явлений позов ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню.

Outcome: approved