Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

19 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про встановлення юридичного факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом. Вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина на все її майно, зокрема, на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який остання фактично успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла позивачу - [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач своєчасно звернувся до державного нотаріуса та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Разом з тим, оформити свої спадкові права на вищевказаний будинок позивач не можу, у зв`язку з тим, що будинок не зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно за померлою та відсутній правовстановлюючий документ. Крім того, позивач вказує, що не може документально підтвердити родинні відносини між [PERSON] та її матір`ю [PERSON] , оскільки у книгах реєстрації актів громадського стану відсутні відомості про народження [PERSON] . У зв`язку з цим виникла необхідність встановлення факту родинних відносин між матір`ю та донькою. На даний час позивач не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю доказів родинного зв`язку між останньою та її матір`ю, оскільки встановлення юридичного факту родинних відносин йому необхідно для оформлення спадщини. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця, він звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить: - встановити юридичний факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після- [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 20 серпня 2020 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом (а. с. 30-31). У підготовче засіданні позивач [PERSON] не з`явився, надавши письмову заяву про підтримання позовних вимог, просив їх задовольнити (а. с. 39). Представник відповідача - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з`явився. Голова Річківської сільської ради надіслав лист про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечує (а. с. 38). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у підготовче засідання також не з`явився, хоча був повідомлений про день та час розгляду справи (а. с. 36). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стосовно встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, суд враховує наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 66 від 22 листопада 1993 року (а. с. 35). За даними Річківської сільської ради від 10 квітня 2020 року [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] . Заповіт від імені померло виконавчим комітетом Річківської сільської ради не посвідчувався. Спадкоємцем останньої є [PERSON] , яка своєчасно вступила в управління майном, розпоряджалась речами та документами, платила платежі (а. с. 19). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до листа заступника директора державного архіву Сумської обласної державної адміністрації Луценко Н. від 05 червня 2020 року у книгах реєстрації актів громадського стану відсутні відомості про народження по с. Річки Білопільського району Сумської області за 1930 року відомості про народження [PERSON] (а. с. 25). Наведене вище свідчить про неможливість позивача у будь-який інший спосіб встановити родинні відносини між померлими, що підтверджується довідкою та іншими матеріалами, дослідженими у судовому засіданні у їх сукупності. Як зазначає позивач, встановлення факту родинних відносин йому необхідно для оформлення у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення його особистих майнових прав. Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про захист права позивача і вважає за необхідне позовну вимогу [PERSON] задовольнити та встановити юридичний факт того, що померла [INFO] в с. Річки Білопільського району Сумської області [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] . Згідно з положеннями з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не було змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги були в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦПК УРСР). За змістом ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входили, так і тим, що не входили до кола спадкоємців за законом. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР). Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично прийняла спадщину законом після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом постійного проживання з останньою на день смерті але юридично не оформила. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в с. Річки Білопільського району Сумської області (а. с. 7). З копії заповіту, посвідченого 24 вересня 2008 року секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 444, [PERSON] заповіла: 1) житловий будинок з господарськими будівлями, присадибну земельну ділянку, земельний пай, що належить їй на підставі державного акту - [PERSON] ; 2) грошовий вклад, що знаходиться в ощадкасі с. Річки 3231/01, особовий рахунок [NUMBER] , [NUMBER] - [PERSON] ; 3) грошовий вклад, що знаходиться в ощадкасі с Річки 3231/01, особовий рахунок № [NUMBER] - [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до копії заповіту, посвідченого 02 червня 2015 року секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 83, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй за законом на день смерті - [PERSON] (а. с. 9). За даними Річківської сільської ради від 14 серпня 2020 року [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] одна. Заповіти від імені [PERSON] посвідчені виконкомом Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області: 29 березня 1994 року за №66, реєстраційний номер 44117931, 23 лютого 1998 року за 230 реєстраційний номер 44243646, 24 вересня 2008 року за №444, реєстраційний номер 45984930, 02 червня 2015 року за №83, заповіт не змінювався та не відмінявся (а. с. 22). Державним актом на право приватної власності на землю серії СМ № 1789, виданим 26 березня 1999 року на рішення виконкому Річківської сільської ради від 30 жовтня 1998 року №55, посвідчено право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,45 га для обслуговування житлового будинку та ве6дення особистого підсобного господарства, розташовану в с. Річки Білопільського району Сумської області, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 138 (а. с. 16). Згідно виписки з погосподарської книги Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, вбачається, що забудовником та головою господарства за адресою: [ADDRESS] , побудованого у 1969 році являється [PERSON] , яка померла [INFO] . Будинок побудований останньою в 1969 році (а. с. 21). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 23 березня 2020 року замовником на виготовлення технічної документації є [PERSON] (а. с. 11-14). Згідно довідки Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 13 березня 2020 року № 283, право власності в БТІ на житловий будинок під [ADDRESS] ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано на право власності в БТІ (а. с. 15). Відповідно до довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 8 від 08 травня 2020 року та відповідного висновку, житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] , зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 17-18). Із висновку про вартість майна вбачається, що оціночна вартість об`єкту - житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 59,9 кв. м, станом на 14 серпня 2020 року становить 56 065 грн (а. с. 27). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого державним нотаріусом Білопільської районної держаної нотаріальної контори від 19 травня 2020 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не вдається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а. с. 24). Згідно з п. 24 зазначеної вище Постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Із інформаційної довідок, виданих завідувачем Білопільської районної державної нотаріальної контори Ковальовою Л.Б. вбачається, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі щодо спадкової справи після [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась (а. с. 41). Державним нотаріусом заведено спадкову справу № 99/2019 після [PERSON] , яка померла [INFO] за заявою [PERSON] , який прийняв спадщину за заповітом (а. с. 23). Згідно із копією спадкової справи № 99/2019 після померлої [PERSON] , державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця, зокрема на: земельну ділянку площею 2,8769 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Річківської сільської ради; земельну ділянку площею 0,1653 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Річківської сільської ради; земельну ділянку площею 0,3765 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] (а. с. 42-130). Зокрема, частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець має право на спадщину після смерті [PERSON] , але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved