Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

21 серпня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2014 року в розмірі 39220,93 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1762 гривні. В обґрунтування позову позивач послався на те, що на умовах вказаного договору 03.12.2014 року надав відповідачу кредит в розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підписав заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та Банком договір. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Позичальником строків платежів більш як на 30 днів Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У порушення ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629 ЦК України та умов Договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 20.06.2018 року в загальній сумі 39220,93 гривень, яка складається з наступного: 9471,50 гривень - тіло кредиту; 11210,65 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом; 16194,93 - нараховано пені; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1843,85 гривень - штраф ( процентна складова ). Представник позивача у судове засідання не з'явився, в поданій позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Представником відповідача в судове засідання не з,явивися, надав письмову заяву про розгляд справи без його довірителя та представника, до суду подано відзив на позовну заяву та надані пояснення, мотивовані тим, що заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код, оскільки в заяві не вказаний, перш за все, номер картки, яку отримував відповідач. В заяві у розділі «відмітки банку» підписом працівника банку від 03.12.2014 року засвідчується правильність та достовірність відомостей ним перевірено, ідентифікація клієнта проведена згідно порядку ідентифікації клієнтів при відкритті рахунків та випуску платіжних карт. У заяві не зазначено умов надання кредитного ліміту, розміру отриманого (виданого банком клієнту) кредитного ліміту. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.12.2014 року не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок. Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, нібито укладеного 03.12.2014 року із відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності саме від заяви позичальника, що необхідною умовою такого правочину, як надання кредитних коштів, є укладення кредитного договору. Однак, у матеріалах справи відсутній цей договір, натомість наявна анкета - заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 03.12.2014 року, що свідчить про те, що між сторонами не було укладено безпосередньо договору кредиту без номера від 03.12.2014, як вказує позивач в своєму позові. Тому позовні вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором без номера від 03.12.2014 року є безпідставними, за його відсутності як такого. Анкета - заява від 03.12.2014 року не може вважатися доказом укладення кредитного договору та передання кредитних коштів відповідачу. Щодо наявності підстав для нарахування відсотків, пені та штрафів за кредитом, зазначив, що позивач обґрунтовує їх відповідними положеннями Правил надання банківських послуг, а їх розмір - умовами кредитування, але при цьому зазначені правила та вказані умови кредитування не були підписані позичальником. Через відсутність підпису позичальника на вказаних документах неможливо встановити, чи саме з цими умовами та правилами відповідача було ознайомлено при подачі заяви про видачу кредитної карти. Таким чином зазначені Правила надання банківських послуг та умови кредитування не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку. Також зазначив, що позовні вимоги в частині нарахування відповідачу заборгованості за штрафами в розмірі 2343,85 грн. (500 + 1843,85), також є необгрунтованими та безпідставними, оскільки в позовній заяві не зазначено, за що саме вони нараховані. У розрахунку заборгованості зазначено, що 2343,85 грн. є «заборгованістю по судовим штрафам», але у матеріалах справи відсутні докази накладення на відповідача судом будь-яких штрафів. Представник позивача вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може бути доказом заборгованості по справі, оскільки з нього вбачається, що окремо проводилось нарахування відсотків на залишок поточної заборгованості за відсотковими ставками: з 05.12.2014 до 31.03.2015 включно - 34,80% річних, з 01.04.2015 по 20.06.2018 включно - 43,20% річних, та на залишок простроченої заборгованості за відсотковими ставками: з 05.12.2014 до 31.03.2015 включно - 69,60% річних = (34,80% річних * 2), з 01.04.2015 по 20.06.2018 включно - 86,40% річних = (43,20% річних * 2), а проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають дійсності та змісту позовної заяви. Крім того представник відповідача надав до суду письмовий розрахунок наданий банком, який перевірено представником відповідача, з якого вбачається, що сума боргу зазначена в позовній заяві не підтверджується розрахунком банку, із даного розрахунку вбачається, що відповідач переплатив банку суму у розмірі 84464 гривні 66 копіки, ніж ту суму яку вимагає позивач у позовній заяві. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 14 листопада 2018 року представником позивача подано відповідь на відзив в якій просять вимоги банку задовольнити у повному обсязі. Дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що 03.12.2014 року [PERSON], (Клієнт) оформив у ПАТ КБ «ПриватБанк» і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку у виді стандартного формуляра, де зазначив свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання, адресу реєстрації, номер моб. телефона, сімейний стан та виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку КРЕДИТКА «Універсальна». Форма анкети-заяви містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця анкета-заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов'язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч.1). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч.2 п.1). Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1). Згідно вимог ч.4 ст.203 цього Кодексу правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз.1 ч.1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1). Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1).Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.2). В обґрунтування своїх вимог у позовній заяві позивач послався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг від 03.12.2014 року, який складають підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що підтверджується підписом у заяві. На підтвердження цих обставин позивач додав до позовної заяви копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану [PERSON], від імені клієнта та [PERSON], від імені банку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010року. № СП-2010-256 підписані головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк [PERSON], копією фотографії клієнта з карткою, випискою з рахунку, де зазначено кредитний ліміт 0. Проте ні витяг з Тарифів, ні витяг з Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надані суду, відповідачем не підписані, а Пам'ятку клієнта суду взагалі не надано. Крім того, у застереженні про надання вказаних документів для ознайомлення клієнту у письмовій формі, яке міститься у анкеті-заяві, відсутнє посилання на те, що Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010року, як стверджується у позовній заяві, а також відсутнє посилання на Правила користування платіжною карткою. Крім того, у позовній заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, проте у анкеті-заяві вказано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті ПриватБанку - www.privatbank.ua. Всі ці обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.12.2014року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг і саме в тій редакції, які надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви і що Пам'ятка клієнта взагалі надавалась. Між тим, в самій анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 03.12.2014 року, підписаній [PERSON], не зазначені ні розмір кредитного ліміту, ні процентна ставка, ні строк надання банківських послуг, ні будь-які інші умови надання банківських послуг, про які йдеться у ній. Натомісць всі умови надання відповідачу банківських послуг, якими обґрунтовуються позовні вимоги, містяться у Тарифах банку, Умовах і Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку, які відповідачем [PERSON], не підписані і не ідентифіковані як частини укладеного договору про надання банківських послуг, про що стверджує позивач у позовній заяві. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4). Враховуючи зазначене, не можна не погодитися з доводами представника відповідача про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачем 03.12.2014 року. договору про надання банківських послуг, що складається з заяви, Пам'ятки клієнта, Тарифів банку, Умов та Правил надання банківських послуг, на тих умовах, які містяться у Тарифах банку, Умовах та Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку, затверджених № СП-2010-256 від 06.03.2010року, витяги з яких надані суду. Цей висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 2320цс16. Між тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1). Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 2 і 3 цієї статті). Позивачем не виконано свого процесуального обов'язку, передбаченого ч.1 ст.60 ЦПК України на засадах змагальності сторін, закріплених у ст.10 цього Кодексу і не доведено виникнення у відповідача зобов'язання сплатити йому заборгованість в розмірі 39220,93 гривень, за кредитним договорм б/н від 03.12.2014року яка складається з наступного: 9471,50 гривень - тіло кредиту; 11210,65 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом; 16194,93 - нараховано пені; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1843,85 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.12.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, видно, що зобов'язання за кредитним договором відповідач виконував і на час розгляду справи у суді заборгованість відповідча перед банком відсутня, відповідачем сплачено 84 464 гривні 66 копійки. Додані позивачем до позовної заяви, два розрахунки заборгованості за договором б/н від 03.12.2014 року станом 19.05.2015року та станом на 20.06.2018року не містять даних про виникнення заборгованості за кредитом, при цьому містять дані про суми коштів які були утримані банком з відповідача на погашення неіснуючої заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.12.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 19.05.2015року, в стовпчику «Сальдо поточної заборгованості за кредитом» та в стовпчику «Сальдо простроченої заборгованості за кредитом» за період з 15.12.2014 по 19.05.2015 - вбачається про відсутність такої заборгованості відповідача перед позивачем, натомість з стовпчика «Сума погашення за наданим кредитом» вбачається, що Приватбанком (позивачем) списувалися грошові кошти з рахунку відповідача на погашення неіснуючої заборгованості за наданим кредитом, що складає в загальній сумі за 05.12.2014 по 19.05.2015 - 50 541,34 гривень. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.12.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 20.06.2018, в стовпчику «Витрати клієнтом кредитних коштів» за період з 01.08.2015 по 20.06.2018 містяться дані про використані клієнтом кредитних коштів на загальну суму 43 750,13 гривень, в стовпчику «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» містяться дані про списання банком (позивачем) коштів клієнта (відповідача) на сплату заборгованості кредитних коштів на загальну суму 34115,77 гривень. Враховуючи вище, що також підтверджується розрахунками заборгованості за договором №б/н від 03.12.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 19.05.2015 та станом на 20.06.2018року, заборгованість у відповідача перед позивачем за наданим кредитом відсутня. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведених норм, позивач має довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема й щодо обґрунтованості існування та виникнення самої такої заборгованості за кредитом, вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів в заявленому в позові розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду такого нарахування, чого в даному випадку зроблено не було. Доказами, відповідно до статті 76 ЦПК України являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Стаття 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номера від 03.12.2014 року, однак доказів щодо його укладення суду не надано, та відповідно до якого зобов'язань у відповідача з підстав вказаних у позові не виникло. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст.263 ЦПК України. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Таким чином, оскільки позивач не довів суду належними та допустимими доказами, ті обставини, на які посилається у позові як на підставу своїх вимог, а саме: з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за невиконання умов договору, в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed