Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

21.02.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, прокуратури Чернігівської області, в якому просить: стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду на користь позивача 170 028 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди; стягнути за рахунок державного бюджету на користь позивача кошти за оплату правової допомоги адвоката в сумі 42 000 грн. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.08.2015 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України позивача звільнено від відбування покарання з випробуванням, якшо протягом іспитового строку у 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Не погоджуючись з таким вироком, [PERSON] подано апеляційну скаргу про скасування вказаного вище вироку та закриття провадження. Зазначає, що 15.02.2016 року апеляційним судом Чернігівської області апеляційна скарга залишена без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін. Вказує, що не погоджуючись з таким рішення Апеляційного суду Чернігівської області, захисником позивача була подана касаційна скарга, яка 22.09.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ була задоволена частково, а саме: вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.08.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15.02.2016 року скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції. За наслідками нового розгляду, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2017 року, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначене йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України позивача звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Не погоджуючись з таким вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2017 року, позивачем та його захисником була подана апеляційна скарга. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27.02.2019 року скаргу було задоволено, вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2017 року - скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. З огляду на викладене, вважає, що під час незаконного перебування під слідством та незаконного засудження (загальний час перебування під слідстом і судом становить 31 місяць) йому було завдано страждань, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та незаконного перебування під слідством і судом, які полягають у порушенні нормальних життєвих зв`язках, погіршення віносин з оточуючими людьми, необхідністю прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, які вплинули на його здоров`я, тому сума 170 028 грн. 00 коп. є гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача по справі прокуратури Чернігівської області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, послався на відзив на позовну заяву. (а.с. 94-99) Представник відповідача по справі Державної Казначейської служби в Україні в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 114), клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило. 19.03.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. (а.с. 62-66) Представник відповідача по справі Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 115), клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило. 20.03.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. (а.с. 81-87) Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність представників відповідачів Державної Казначейської служби в Україні та Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи № 751/1185/20 провадження № 2/751/501/20, матеріали кримінальної судової справи № 750/29941/15к провадження № 1-кп/750/59/17, суд приходить до наступного висновку. 13.11.2014 року о 16 год. 00 хв. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. (а.с. 4) 13.11.2014 року був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеного до ЄРДР за № 42014270010000133 від 12.06.2014 року та направлений до Деснянського районного суду м. Чернігова. (а.с. 5) Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.08.2015 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначено судом покарання з випробуванням, якшо він протягом іспитового строку у 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України. (а.с. 6-8) 15.02.2016 року апеляційним судом Чернігівської області апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.08.2015 року щодо [PERSON] - без змін. (а.с. 9-11) 22.09.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга засудженого [PERSON] та його захисника - адвоката Блохіної Н.В. була задоволена частково. Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.08.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15.02.2016 року щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції. (а.с. 12-14) Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2017 року, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначене йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та згідно ст. 76 КК України покладені на нього обов`язки. (а.с. 15-18) Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27.02.2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] - було задоволено, вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2017 року відносно [PERSON] - скасовано, а кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.(а.с. 22-24) За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду») Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У цій справі, обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та розмір такої шкоди, [PERSON] зазначив, що загальний час перебування його під слідством і судом, а саме починаючи з дати повідомлення його про підозру у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, становить 31 місяць. З огляду на це просив стягнути на свою користь 170 028,00 грн на підставі частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (як відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом). Так, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Саме по собі визначення моральної шкоди у мінімально можливому розмірі, без надання належного обґрунтування обставинам, зумовленими вищезгаданими чинниками, не можна вважати правильним, законним та обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС від 20 вересня 2018 року, справа № 686/23731/15-ц. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). З позовної заяви, матеріалів справи та наданих в судовому засіданні поясненнях представника позивача не вбачається та/або не доведено будь - якими доказами, як фактичне виконання позивачем обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, покладених на нього скасованими обвинувальними вироками, так і яким чином порушився нормальний життєвий уклад останнього, тобто неможливість працевлаштування, погіршення його відносини в сім`ї та оточуючими, а також стану здоров`я, докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя, та яким чином вказане пов`язано з його перебуванням під слідством та судом. За таких обставин, вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимоги щодо стягнення за рахунок державного бюджету на його користь коштів за оплату правової допомоги адвоката в сумі 42 000 грн, суд приходить до наступного. Згідно з п. 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених у статі 1 цього Закону випадках громадянину відшкодовуються суми, сплачені останнім у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. В судовому засіданні встановлено, що захисник позивача [PERSON] - адвокат Блохіна Н.В. добросовісно приймала участь під час досудового розслідування та судового розгляду по кримінальному обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме з 14.11.2014 року по 27.02.2019 року. (матеріали кримінальної судової справи № 750/29941/15к провадження № 1-кп/750/59/17 ) Крім того, на обґрунтування позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, позивач надав такі документи: квитанція № б/н від 14.11.2014, копія договору про надання правової допомоги від 18.03.2014 року, розрахунок оплати витрат на правову допомогу від 14.11.2014 року, квитанцію № б/н від 01.08.2015, розрахунок оплати витрат на правову допомогу від 01.08.2015 року, квитанцію №б/н від 01.02.2016, розрахунок оплати витрат на правову допомогу від 01.02.2016 року, квитанцію № б/н від 29.04.2016, розрахунок оплати витрат на правову допомогу від 29.04.2016 року, квитанцію №б/н від 08.01.2017, акт від 08.01.2017 року про прийняття - передачу наданої правової (правничої) допомоги відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.02.2014, квитанцію № б/н від 15.07.2017 року, акт від 15.07.2017 року про прийняття - передачу наданої правової (правничої) допомоги відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.02.2014, квитанцію №б/н від 14.02.2020, договір про надання правової допомоги від 14.02.2020, розрахунок оплати витрат на правову допомогу від 14.02.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 393, ордер, довідка про взяття на облік платика податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до ЄДР. (а.с. 19-21, 25-40) З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне вимоги щодо стягнення на його користь коштів за оплату правової допомоги адвоката в сумі 42 000 грн. задовольнити у повному обсязі та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] 42 000 грн. 00 коп. на відшкодування понесених витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Outcome: partial