Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

20 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк), який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.12.2005 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання з повернення кредитних коштів за договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2017 р. має заборгованість в сумі 17 949,88 грн., яка складається з: 2747,65 грн. - заборгованість за кредитом; 15 202,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заявлений розмір заборгованості, а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позов підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовну заяву не визнав, просив про застосування строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 12 грудня 2005 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № SAMD № 20000004888923, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 3000,00грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8). Порядок погашення заборгованості визначено шляхом внесення щомісячних платежів - 7% від суми заборгованості. [PERSON] свої зобов'язання з повернення кредитних коштів у розмірі й у строк, встановлений договором, не виконав, останній платіж на погашення кредиту вніс 29 жовтня 2014 року у сумі 65 грн. Позивач представив суду розрахунок (а.с.4-7), згідно якого станом на 31.12.2017 р. заборгованість становить 17 949,88 грн., з яких: 2747,65 грн. - заборгованість за кредитом; 15 202,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК). [PERSON] 04 червня 2018 року подав суду заяву про застосування строків позовної давності. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року по справі № 6-154цс15 та підтримана Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 641/5886/17, провадження № 61-616св18. Останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 12 грудня 2005 року позичальником було внесено 29 жовтня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся у лютому 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог позивачеві слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed