Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

21 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 комунара». Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 01 лютого 2016 року по 11 квітня 2016 року вона працювала на посаді двірника-сторожа у відокремленому структурному підрозділі «Суднобудівний завод ім. 61 комунара «База відпочинку «Чорноморка». При звільненні відповідач не провів з нею розрахунок за лютий, березень та квітень 2016 року. Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за вказаний період у розмірі 6072 грн. 82 коп. Крім того, через невиплату заробітної плати їй завдано моральну шкоду, яка полягає у хвилюваннях та порушені нормальних життєвих умов, яку вона оцінює у 5000 грн. та просить стягнути з відповідача вказану суму. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подавав. До судового засідання надійшли письмові заперечення за підписом генерального директора ДП «Суднобудівний завод ім. 61 комунара» Петрова Ф.П., в яких він, не заперечуючи факту наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачкою на суму 6072 грн. 82 коп., вказує на скрутне фінансове становище підприємства та просить в задоволенні позову відмовити. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з 01 лютого 2016 року по 11 квітня 2016 року [PERSON] працювала на посаді двірника-сторожа у відокремленому структурному підрозділі «Суднобудівний завод ім. 61 комунара «База відпочинку «Чорноморка». Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки позивачки серії [NUMBER]. Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] за лютий, березень та квітень 2016 року було нараховано заробітну плату в розмірі 2490 грн. 17 коп., 2515 грн. 44 коп. та 1067 грн. 21 коп., відповідно, що підтверджується довідкою Очаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області № 5009/07 від 16 вересня 2016 року, виданою по страхувальнику - відокремленому структурному підрозділу «Суднобудівний завод ім. 61 комунара «База відпочинку «Чорноморка» на підставі відомостей з системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи ту обставину, що відповідач свого процесуального обов'язку доказування не виконав, не довів суду того факту, що нараховану заробітну плату [PERSON] за лютий, березень та квітень 2016 року виплачено, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення нарахованої та не виплаченої заробітної плати в сумі 6072 грн. 82 коп. Вирішуючи спір в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, що існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду Україні від 25 квітня 2012 року у справі №6-23цс12 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів України. Таким чином, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Суд враховує, що оскільки позивачці не було сплачено нараховану заробітну плату, їй довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань. В зв'язку з невчасним розрахунком вона була позбавлена можливості належним чином утримувати свою сім'ю, що не могло не позначитися на її психологічному стані. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, а тому належна до компенсації моральна шкода судом оцінюється в 1000 грн. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач в силу Закону звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial