Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

20 травня 2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог в заяві зазначила, що у лютому 1985 року вона познайомилася з [PERSON] , у них склалися добрі стосунки, з листопада 1986 року, вони почали проживати разом у її помешканні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою, вони проживали до самої смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . За свої кошти заявник поховала [PERSON] і отримала належні виплати на поховання. Зазначає, що після його смерті відкрилася спадщина яка складається із житлового приміщення. Після смерті [PERSON] , з яким вони проживали однією сім`єю без шлюбу і який фактично був її чоловіком, заявник вважає себе спадкоємцем майна померлого. Після цього, вона звернулася до Софіївської державної нотаріальної контори з наміром прийняти спадщину померлого чоловіка, але не змогла цього зробити по причині відсутності свідоцтва про шлюб з [PERSON] . Визнання факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу потрібно їй для прийняття спадщини померлого [INFO] [PERSON] . Заявник при розгляді справи присутнім не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у заяві, просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи при розгляді справи також не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти заявлених вимог не заперечує. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Суд дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи зі змісту п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вимога позивача розглядається в позовному провадженні, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім`єю без реєстрації шлюб) може бути наслідком наступного майнового спору. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року №6-97цс11, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №6-148цс12, яка є обов`язковою для застосування всіма судами України . Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 1995 року, житло за адресою [ADDRESS] , належить на праві власноті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-9). Згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого 11 березня 2019 року Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] , помер [INFO] , актовий запис №79 (а.с.5). Відповідно до Довідки №599 від 14 травня 2019 року, виданої Кам`янською сільською радою, підтверджується, що з 1986 року по 08 березня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , дійсно проживали разом однією сімєю та вели спільне господарство [PERSON] з [PERSON] . На сьогоднішній день за вказаною адресою [PERSON] проживає одна (а.с.10-12). Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних звязків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сімї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, судом достовірно встановлено, що з 1986 року по день смерті [INFO] , [PERSON] та [PERSON] сумісно проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, мали добрі стосунки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved