Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

20.02.2015р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину та дружину (а.с. № 1- 4). 03.04.2015р. до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] (третя особа Жовтневий ВДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції) про оспорювання батьківства, яка ухвалою суду (винесена без виходу до нарадчої кімнати) була прийнята до сумісного розгляду з первинним позовом (а.с. № 35-37, 46). В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має малолітню доньку [PERSON], яка проживає з нею та знаходиться на її утримання. З огляду на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, просила стягувати с [PERSON] аліменти в розмірі 1032грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 20.02.2015р. Крім того, просила стягувати аліменти на своє утримання в розмірі 1218грн. щомісячно до досягнення донькою трирічного віку. В наданих суду 17.04.2015р., 30.09.2015р. та 01.10.2015р. заявах позивачка [PERSON] свої позовні вимоги стосовно стягнення аліментів на дитину та своє утримання підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Між тим, й зустрічні позовні вимоги стосовно оспорювання батьківства також визнала, підтвердивши, що [PERSON] не є батьком [PERSON] Просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 52, 103, 109). Відповідач за основним позовом [PERSON], в наданих суду 17.04.2015р. та 03.11.2015р. заявах, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів, погодився визнати за лише за умови, якщо експертизою буде встановлено його батьківство відносно [PERSON] (а.с. № 53, 116). В наданий суду 24.03.2015р. запереченнях проти основного позову просив врахувати, що він добровільно сплачує аліменти на старшу доньку [PERSON], має непрацездатних батьків та не працює та має можливість сплачувати аліменти не більше 400-500грн. на позивачку та їх доньку (а.с. № 19-20). Свої зустрічні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, розглянути справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, наполягав на проведенні судової генетичної експертизи (а.с. № 116). Представник третьої особи за зустрічним позовом Жовтневого відділу ДРАЦС ДМУЮ в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. № 110), своїм листом від 17.10.2015р. № 2141/10.3-24 завідуюча відділом [PERSON] заперечень по справі не мала та просила розглядати справу за відсутності їх представника (а.с. № 114). За таких обставин, на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ч. 1,2 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього, як батька, з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про її народження. Судом встановлено, що 23.08.2013р. сторони зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі ДРАЦС РС ДМУЮ під актовим записом № 592 (а.с. № 5). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, від 24.03.2015р. (справа № 201/2832/15-ц) шлюб між сторонами було розірвано та рішення набрало законної сили. Як вбачається з позовної заяви, та сторони в наданих суду заявах, заперечень цьому не виказали, до укладення шлюбу 23.08.2013р. сторони проживали разом два з половиною роки. Аналогічне твердження зазначено й у справі про розірвання шлюбу (яка оглянута судом під час судового засідання). Ухвалою суду від 17.04.2015р. в межах розгляду зустрічних позовних вимог було призначено судово-медичну (генетичну) експертизу для встановлення батьківства [PERSON] відносно [PERSON] (а.с. № 55), проте відповідачка за зустрічним позовом відмовилась двічі від проходження експертизи, зазначивши, що вона визнає зустрічні позовні вимоги (а.с. 52, 61-64, 76, 83,103). При винесені даного рішення, суд не може застосувати положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, а саме, визнання відповідачкою зустрічних позовних вимог, оскільки це суперечить закону та порушує права дитини, а тому суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачкою позову (ухвала винесена без виходу до нарадчої кімнати). У відповідності до частини 1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. При встановлені наступного факту, суд керується перш за все положенням Конвенції ООН «Про права дитини», яка була ратифікована Україною 27.02.1991р. та набула законної сили 27.09.1991р. з подальшими змінами та доповненнями. Крім того, судом прийнято до уваги напруженість стосунків колишнього подружжя, яка виявлялась під час судових засідань, взаємні докори батьків дитини та перешкоди, які чинилися для зясування судом істини (подача обома сторонами на початку 2015р. аналогічних позовів про стягнення аліментів та оспорювання батьківства з подальшим їх залишенням без розгляду сторонами на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, надання допологового тесту на батьківство, який згідно відповіді Директора ДНК-Центру ніколи не проводився даним закладом та висновок такий нікому не надавався (а.с. № 44,45, 40-43,112). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, що здійснюються судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ці норми кореспондуються і з положеннями ч. 8 ст. 7 СК України, яка встановила, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006р. при вирішенні питання про визнання батьківства за рішенням суду, суд виходить з дати народження дитини. Враховуючи, що дитина сторін - [PERSON] народилася 23.02.2014р. в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] (рішення про розірвання шлюбу винесено 24.03.2015р.), то відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина походить від подружжя, а тому суд вважає за можливе визнати той факт, що батьком дитини є [PERSON], оскільки відповідачка за зустрічним позовом, визнаючи, що позивач не є батьком дитини, так і не назвала прізвище та імя особи, яка на її думку є дійсним батьком дитини. Таким чином, оскільки судом визнано, що [PERSON] є батьком [PERSON], то в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] (третя особа Жовтневий ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції) про оспорювання батьківства слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи, що [PERSON], є батьком [PERSON], то він несе обовязок по її утриманню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, з огляду на те, що відповідач на даний час не працює, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. № 25), має нерегулярний дохід, суд вважає за можливе стягувати аліменти відповідно до ст.184 СК України в твердій грошовій сумі. Окрім доньки [PERSON], відповідач за основним позовом [PERSON] має ще одну доньку [PERSON], 22.03.2004р. народження, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 07.06.2004р. Відділом ЗАГС Людинівського району Управління ЗАГС Калужської області Російської Федерації (а.с. № 21). Згідно чеків, наданих відповідачем, в грудні 2014р-січні 2015р. він проводив на користь доньки [PERSON] електронні перекази коштів в сумі 550грн. ( а.с. № 22). Відповідач мешкає зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], які обидва є пенсіонерами та отримують в середньому 1173грн. 68коп. та 1583грн. пенсії відповідно (а.с. № 27-29). Приймаючи до уваги, вищевикладене, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (згідно Закону України «Про бюджет на 2015р.» мінімум становить 1167грн.); в країні спостерігається нестабільне фінансове становище, що в свою чергу тягне за собою інфляційні процеси, та призведе до того, що через декілька місяців позивачка буде змушена звернутися до суду із заявою про індексацію аліментів, а також вважаючи, що кожна дитина відповідача має рівні права на матеріальне утримання, то суд вважає за можливе і доцільне стягувати з [PERSON], 28.03.1977р.народження, уродженця [INFO] аліменти на утримання його малолітньої донькиПонтенко [PERSON], 23.02.2014р.народження, в розмірі 500грн. щомісячно, до досягнення повноліття, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON], починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 20.02.2015р. При винесені такого рішення судом враховане й те, що у разі погіршення матеріального становища, відповідач за основним позовом не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 75 СК України чоловік і жінка зобов'язані матеріально підтримувати один одного. Право на аліменти має чоловік, що є непрацездатним, який потребує матеріальної допомоги, за умови, що іншій чоловік або жінка може надавати матеріальну допомогу. Розмір такого утримання визначається у відповідності зі ст. 80 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї з а час шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.2 ст. 80 СК України, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка на сьогоднішній день перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримую близько 860грн. щомісяця та інших доходів не має, а також приймаючи до уваги, що відповідач є працездатною людиною (38 років), на обліку у центрі зайнятості не перебуває, має батьків, які отримують пенсію (до речі, не мінімальну), розмір якої на двох батьків становить близько 2756грн., то суд вважає за можливе стягувати з [PERSON], 28.03.1977р.народження, уродженця [INFO], аліменти на утримання його колишньої дружини [PERSON], 14.04.1981р.народження в розмірі 250грн. щомісячно до досягнення донькою [PERSON], 23.02.2014р.народження, трирічного віку, тобто до 23.02.2017р., починаючі стягнення з дня подачі позову, а саме з 20.02.2015р. В іншій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину на період декретної відпустки, слід відмовити, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду у межах суми платежу аліментів на дитину та на колишню дружину за один місяць суд допускає до негайного виконання. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а при подачі позову вона була звільнена від сплати судового збору за законом, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487грн.20коп. З огляду на те, що в задоволені зустрічного позову [PERSON] відмовлено, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: partial