Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

21 березня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги газопостачання (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в порушення Правил надання населенню послуг з газопостачання, співвідповідачі оплату отриманих послуг здійснюють несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку із чим мають заборгованість у сумі 802,89 грн., що утворилась в період із 30.11.2004 року по 28.02.2014 року, яку просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь разом із судовими витратами по справі. Заочним рішенням суду від 30 квітня 2014 року вимоги ПАТ «Дніпрогаз» задоволено (а.с.18). За заявою співвідповідачів ухвалою суду від 09 вересня 2014 року заочне рішення суду від 30.04.2014 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.96). В судовому засіданні представник позивача, діючий за довіреністю - Медяний О.Ю., посилаючись на викладені у позові обставини та надані докази, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити. Співвідповідачі - [PERSON], [PERSON] обставини позову та позовні вимоги не визнали. В обґрунтування заперечень посилалися на письмові докази про повну та своєчасну сплату послуг, систематичну необґрунтованість нарахувань плати за послуги, неодноразові звернення до ПАТ з приводу перерахунку у зв'язку із відсутністю мешканця. Проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити. Співвідповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 14 листопада 2014 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 11, 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року, у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. Розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п.28 Правил споживач має право на проведення перерахунку за надані послуги з газопостачання за відсутності лічильника газу в разі тимчасової відсутності споживача або членів його сім'ї за основним місцем проживання за період не більш як шість місяців за умови подання в місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду газопостачальному підприємству письмової заяви з відповідними підтвердними документами. У таких випадках газопостачальне підприємство зобов'язане у разі відсутності лічильника газу та надання споживачем відповідних підтвердних документів провадити перерахунок розміру плати за послуги з газопостачання (п.32 Правил). Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем в обґрунтування майнових вимог (а.с.7-9) та надісланих ним споживачам письмових повідомлень на оплату послуг, фактично із 2004 року нарахування плати за користування газопостачанням здійснювалося відповідачам за нормами споживання з розрахунку чотирьох зареєстрованих осіб, а із 01.02.2010 року трьох осіб. Водночас, судом достовірно встановлено, що із 28.12.2004 року співвідповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] у встановленому порядку зареєстровані та проживають у належній їм на підставі договору купівлі-продажу 13.11.2004 року квартирі [ADDRESS]. А в період із 01.02.2010 року за даною адресою також мешкав [PERSON], знятий із реєстрації місця проживання 14.09.2011 року (а.с.6,46-48, 50). Згідно п.5 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. У зв'язку із змінами складу зареєстрованих осіб, починаючи від 2010 року, [PERSON] як у судовому порядку так і шляхом звернення до позивача із письмовими заявами, неодноразово спростовувала обґрунтованість нарахувань плати за послуги, оспорювала проведені позивачем нарахування та вимагала здійснити перерахунок (а.с. 39-45, 49-52, 11-112). Висловлені у своїх письмових поясненнях (а.с. 99-101) доводи позивача з приводу того, що на адресу ПАТ «Дніпрогаз» жодного разу не надходило від споживача письмових заяв про необхідність перерахунку, суд вважає такими, що не відповідають дійсності. Адже, як свідчить із резолюцій майстра [PERSON] (а.с. 51,52), лише у квітні 2013 року відповідачка двічі зверталася з приводу перерахунку, на що 10.04.2013 року отримала в усній формі від майстра пропозицію оновити довідку, а 17.04.2013 перерахунок було не виконано з причини відсутності електропостачання. Крім того, у письмовій відповіді на звернення [PERSON] ПАТ «Дніпрогаз» листом від 18.07.2013 року за вихідним № 5598/17-2 (а.с. 11-112) підтверджує факт подання зави відповідачкою на зареєстрованих та проживаючих трьох осіб 01.02.2010 року. Впродовж всього період споживання, дотримуючись умов Договору, відповідачі систематично у повному обсязі сплачували за послуги газопостачання за нормами споживання із розрахунку фактично зареєстрованих у квартирі осіб, що підтверджується платіжними документами (а.с. 58-93). З метою перерахунку, неодноразово звертаючись до газопостачальної організації, подавали довідки про зміни у складі сім'ї, які в порушення вимог п.32 Правил залишалися позивачем без реагування. Згідно до п.6 ч.2 ст.21 Закону №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або ненадання не в повному обсязі, зниження їх якості. За правилом, встановленим ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. За ст.623 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що розрахована позивачем до присудження заборгованість споживачів у сумі 802 грн. 89 коп. виникла не в результаті порушення споживачами свого обов'язку на оплату послуг, а внаслідок тривалої бездіяльності Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» при розгляді обґрунтованих заяв споживача на перерахунок плати. У зв'язку чим позовні вимоги позивача суд вважає незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню за рахунок співвідповідачів не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed