Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

21.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 22564 грн. 18 коп. і судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 1000.00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 14-22). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року становить 22564 грн. 18 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 6944,03 грн., заборгованості за відсотками - 11079,75 грн., заборгованості по комісії - 3227,82 грн., та 1312,58 грн. - штрафу, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 6-13). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Статтею 259 ЦК визначено, що позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. В письмовій заяві на отримання кредиту вказано, що боржник ознайомився та згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй в письмову вигляді, своїм підписом підтвердила факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування. Зазначене вказує на те, що Умови та Тарифи є невід'ємною частиною кредитного договору між сторонами. Відповідно до заяви, банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт, тому твердження відповідача щодо незаконних дій банку з приводу збільшення кредитного ліміту не відповідають дійсності. Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача стосовно того, що перебіг строк позовної давності, оскільки відповідно п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 20), дія договору була пролоногована. Відповідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачем подано заяву про зменшення неустойки, оскільки вона зазначає, що неустойка в 22 рази перевищує розмір кредиту. Однак зазначене в запереченнях твердження щодо розміру неустойки не відповідає дійсності, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня, згідно із розрахунком заборгованості, відповідачу не нараховувалась, штраф становить 1312,58 грн і його розмір не перевищує розмір заборгованості, тому підстави для його зменшення відсутні. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved