Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

20 вересня 2016 року [PERSON] звернувя до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Омега Банк», в якому з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 17-19) та заяви про зміну предмета позову (а.с. 40), просить визнати недійсним кредитний договір № 2403/1107/71-026 від 04.12.2007 року та договір іпотеки від 04.12.2007 року укладений на його основі та на його виконання. Свої вимоги мотивує тим, що 04.12.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2403/1107/71-026, згідно якого останньому банком було надано кредит в сумі 29000,00 доларів США. Пояснює, що в кредитному договорі не зазначено, що АКБ «ТАС-Комерцбанк» є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій відповідно до ст. ст. 5, 11, 13 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вважає, що АКБ «ТАС-Комерцбанк» за відсутності генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, не мав права згідно ст. 1054 та п. 6 ч. 1 ст. 4, ст. 34 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надавати споживчий фінансовий кредит іноземною валютою. Стверджує також, що всупереч п. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 80, 91, 92 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» АКБ «ТАС-Комерцбанк» не було надано інформації позивачу про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність при підписанні кредитного договору. Вважає, що вказаний правочин має бути визнано недійсним. Також зазначає, що на забезпечення виконання кредитного договору від 04.12.2007 року № 2403/1107/71-026 було укладено Іпотечний договір від 04.12.2007 року, вважає, що визнання недійсним основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, яким являється договір іпотеки. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити. Представник відповідача ПАТ «Омега-Банк» в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся у встановленому порядку згідно приписів ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача ПАТ «Альфа-Банк», дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2403/1107/71-026 (а.с. 4-6). Згідно п. п. 1.1, 1.3, 1.4 кредитного договору Банк зобовязується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 29000 доларів США на строк до 04 грудня 2007 року по 03 грудня 2037 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплачені проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між Позичальником та [PERSON] з метою придбання однокімнатної квартири. Згідно п. 10.1 кредитного договору, укладаючи цей договір, Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких АКБ «ТАС-Комерцбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не повязані з підприємницькою діяльністю, (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю цих витрат, повязаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені у цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання договору Позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Згідно п. 10.2 кредитного договору сторони підтверджують, що текст договору відображає дійсні наміри Сторін. 04.12.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір на забезпечення виконання останнім умов кредитного договору № 2403/1107/71-026 від 04.12.2007 року (а.с. 41-42). Право вимоги за кредитним договором № 2403/1107/71-026 від 04.12.2007 року було відступлено ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З аналізу приписів, встановлених параграфами 1, 2 Глави 71 Цивільного кодексу України, вбачається, що істотними умовами договору кредиту, крім умови про предмет, є умова про мету кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, порядок плати за кредит, обовязки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що позивачем не доведено, що АКБ «ТАС-Комерцбанк» не дотримано законодавства України при укладанні кредитного договору, а тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним оспорюваних кредитного договору та договору іпотеки не має.

Outcome: dismissed