overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

21 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 16.05.2009 року, від якого мають неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , дочку - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд доходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 16.05.2009 року, від якого мають неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , дочку - [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

21 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 05 серпня 2016 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивач в заяві просив провести розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 05 серпня 2016 року Очаківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 85. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

21 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 10 січня 2006 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.11.2019 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 28.11.2019, на виконання вимог ухвали судді від 25.11.2019 про залишення позовної заяви без руху, усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.12.2019. 17.12.2019 підготовче засідання відкладено на 09.01.2020, у зв`язку з неявкою відповідача. 09.01.2020 підготовче засідання відкладено на 27.01.2020, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.02.2020. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі у порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 січня 2006 року, актовий запис № 19 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

21 листопада 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, вимоги, викладені в заяві підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Зазначила, що 08 травня 1982 року відділом ЗАГС Житомирської області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] . Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини на даний час повністю припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, а тому сім`я розпалася остаточно. Таким чином шлюб носить виключно формальний характер. За таких обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Отже рішення позивача щодо розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08 травня 1982 року підтверджується те, що сторони з 08 травня 1982 року перебувають у шлюбі, про що у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №53 (а.с.9). Також судом встановлено, що сторони перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, позивач до примирення не прагне, сторони не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету, а тому суд вважає, що сім`я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

21 лютого 1999 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,03 га, що розташована в адміністративних межах Носачівської сільської ради. Спадкоємцем за законом на спадкове майно померлого є [PERSON]. Позивач, посилаючись на те, що після смерті діда він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживав разом із ним до дня його смерті, але нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право власності, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку був втрачений, звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку. Сторони в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача їх визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Після смерті [PERSON], 21 лютого 1999 року, відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,03 га, що розташована в адміністративних межах Носачівської сільської ради, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23 лютого 1999 року І-СР №099164 та державним актом на право приватної власності на землю від 31 березня 2001 року серії ЧР 13-13-179. При вирішенні спору застосуванню підлягають норми матеріального права, що діяли на момент відкриття спадщини, оскільки відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Судом встановлено, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом із спадкодавцем до дня його смерті, тобто прийняв спадщину. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконкому Носачівської сільської ради від 17 березня 2016 року №156. До нотаріальної контори позивач не звернувся, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку був втрачений. Згідно повідомлення нотаріуса від 30 липня 2016 року №1318/01-16 після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. У відповідності до ст. 548 ЦК України (редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а тому за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку, що залишилися після смерті [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 548, 549 ЦК України (редакції 1963 року),

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

21 лютого 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Гладківщинській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 1, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.02.2004 року. Після одруження дружині змінено прізвище на [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спору про поділ спільного майна на час звернення з позовом до суду між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з травня 2019 року, сторони проживають нарізно, спільне господарство не ведуть. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, відповідач не поважає чоловіка, нехтує сімейними цінностями, не сприяє створенню доброзичливої атмосфери у сім`ї. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . У судовому засіданні позивач просив суд шлюб розірвати, оскільки не бажає жити в сім`ї, де його не поважають як чоловіка та батька. Представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначивши, що майно сторони поділили у добровільному порядку, з дітьми позивач спілкується, проте не бажає підтримувати сімейні відносини з відповідачем, як доказ того надано копію паспорта із зазначенням зміни постійного місця проживання. Відповідач [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу, вважає, що чоловік одумається та повернеться у сім`ю. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, позивач категорично на примирення не згідний, вільної його згоди на проживання у шлюбі немає, майно між подружжям розділене, про що свідчить укладений між ними нотаріально договір про поділ майна подружжя, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити його інтересам, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~21\~лютого 2007\~року в\~с.Возилів\~Бучацького району\~Тернопільської області\~померла тітка\~позивачки \~[PERSON]С,\~яка за\~життя склала\~заповіт щодо\~усієї спадщини\~і призначила\~своїм спадкоємцем\~[PERSON],\~матір позивачки,\~яка померла\~17\~листопада 2012\~року, яка спадщину прийняла, вступила в оперативне управління майном, однак оформити право на спадщину належним чином не встигла у зв`язку із смертю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Івана Франка,1 в с.Возилів Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала заяву, в якій вказав, що позов визнає та просить суд справу розглядати у її відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, однак подала суду заяву, в якій вказала, що позов визнає та просить суд справу розглядати у її відсутності. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 21 лютого 2007 року в с.Возилів Бучацького району Тернопільської області померла тітка позивачки [PERSON]; \~ \~ \~ \~Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало їй на праві власності; \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, який був складений нею 03 вересня 1999 року і посвідчений секретарем Возилівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області; \~ \~ \~ \~Спадкоємець [PERSON],\~яка була\~спадкоємцем за\~заповітом після\~смерті [PERSON], вступила в оперативне управління майном, однак оформити право на спадщину належним чином не встигла у зв`язку із смертю; \~ \~ \~ \~17 листопада 2012 року в с.Возилів Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON]; Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] дочка спадкодавця є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину; Відповідачі [PERSON] та [PERSON] від своїх часток в спадковому майні відмовилися на користь позивачки [PERSON]. \~ \~ \~ \~Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

21 лютого 2007 року Менчикурівською сільською радою Веселівського району Запорізької області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 02. У шлюбі народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя з ним не склалося через те, що відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери в сімї, постійно проявляв до позивача неповагу та вчиняв сварки, свідком яких нерідко ставали діти останніх, що негативно впливало на їх психічний стан та кожен раз спричиняло їм та позивачу душевні страждання. Намагання позивача створити нормальні сімейні відносини були марними. Таке ставлення відповідача до сімї призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям, останні втратили почуття взаємної любові, довіри, поваги один до одного. З 01.01.2015\~року шлюбні\~стосунки між\~сторонами припинено\~остаточно,\~сторони проживають\~окремо,\~спільне господарство\~не ведуть.\~Подальше збереження\~сімї позивач\~вважає неможливим\~та таким,\~що суперечить\~її інтересам та інтересам дітей. Посилаючись на ці обставини, просила шлюб розірвати,після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем [PERSON], судові витрати покласти на відповідача У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності. Відповідач також у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позов визнав повністю та просив розглянути справу за його відсутності. За таких обставин у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того закон\-них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 01.01.2015 р. сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинено, втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За таких обставин збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, інтересам дітей подружжя, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

21 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту в розмірі 132451 грн 98 коп. 30 грудня 2009 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ, виданої 24 вересня 2009 року, на все майно боржника, яке належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - автомобіль Fiat, р/н [NUMBER], державним виконавцем відділу ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції накладено арешт. Позивач, посилаючись на те, що він виконав усі зобов'язання по кредитному договору і підстави для арешту майна відсутні, звернувся до суду з позовом про його зняття. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти їх задоволення не заперечив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу ДВС Смілянського МУЮ від 30 грудня 2009 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ, виданої 24 вересня 2009 року, на все майно, що належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Обтяжувачем як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 3 січня 2014 року є ЗАТ КБ «ПриватБанк». У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 12 лютого 2014 року заборгованість по кредитному договору, укладеному з [PERSON], відсутня, кредит погашений. Виконавчі документи про зняття арешту з майна позивача до виконавчої служби не надходили, а матеріали виконавчих проваджень, завершених у 2009 році знищені, що вбачається з повідомлення ДВС від 25 червня 2014 року. Оскільки на даний час підстав для арешту майна немає - суд вважає за можливе його зняти. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не заявлялись. На підставі наведеного, ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст.ст. 60, 82 ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved