Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

21 листопада 2019 року позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості кредитором спадкодавця. Позовна заява обґрунтована тим, що 29 грудня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», назву якого, відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», замінено на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а в подальшому на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] не виконувала взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснювала щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. [INFO] позичальник [PERSON] померла, на дату її смерті заборгованість за кредитним договором від 29.12.2008 року становить 6047 грн. 85 коп., з яких: 6047 грн. 85 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита. 18.12.2017 року позивач звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори з претензією кредитора. З листа нотаріальної контори від 18.01.2018 року за вих. №14/01-16, який отриманий Банком 13.09.2018 року, стало відомо, що претензія кредитора долучена до спадкової справи №33/2017, заведеної Казанківською держнотконторою до спадкового майна [PERSON] та доведена до відома спадкоємців. Вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняли спадщину після смерті [PERSON] , до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлої. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом, яка на день смерті боржника становила 6047 грн. 85 коп. та судові витрати в розмірі 1921 грн. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2020 року провадження у справі за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості кредитором спадкодавця, в частині вимог до [PERSON] , закрито, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. У поданих відзивах на позовну заяву, позовні вимоги не визнали, посилаючись на порушення позивачем строку позовної давності, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з вимогою про захист своїх порушених прав, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши строки позовної давності. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 29 грудня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (назву якого в подальшому замінено на АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Таким чином, між позивачем та [PERSON] склалися договірні правовідносини з приводу надання, використання та повернення кредитних коштів. [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії [NUMBER] (а.с.46). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29.12.2008 року сума заборгованості [PERSON] становить 6047 грн. 85 коп., у тому числі: 6047 грн. 85 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита (а.с.6-9). 18 грудня 2017 року позивач звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за вих. №SAMDN50OTC001744479 від 27.10.2017 року (а.с.55). З листа Казанківської державної нотаріальної контори від 18.01.2018 року за вих.№14/01-16, отриманого ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.09.2018 року, вбачається, що Казанківська державна нотаріальна контора, на виконання вимог ст.1281 ЦК України, розглянувши претензію кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , повідомила, що претензія кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» долучена до спадкової справи №33/2017, заведеної Казанківською держнотконторою до спадкового майна [PERSON] та доведена до відома спадкоємців (а.с.56). З копії спадкової справи за №33/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної Казанківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області - початок 06.10.2017 року, наданої держнотконторою від 19.12.2019 року на запит суду вбачається, що спадщину після смерті прийняли: дочка - відповідач [PERSON] , подавши відповідну заяву 06.10.2017 року; син - [PERSON] , подавши відповідну заяву 17.01.2018 року та дочка - відповідач [PERSON] , в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Станом на грудень 2019 року жодним із спадкоємцем, які прийняли спадщину, свідоцтва про право на спадщину не отримано (а.с.103-136). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок прийняття спадщини визначений главою 87 ЦК України. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. За змістом ст.ст.1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємиць, незалежно від отриманого ним свідоцтва про право на спадщину, набуває права на спадкове майно (право володіння, користування). Статтею 1282 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин) передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У абз.2 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст.625 цього Кодексу. У статті 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин) визначено порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. У частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, в цьому випадку початок перебігу строку права пред`явлення вимоги до спадкоємців повинен відліковуватися з моменту настання строку вимоги або з моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини. Згідно з частиною четвертою вказаної статті кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються, є обмежувальними (присічними). Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.81 ЦПК України). Обов`язок доказування у спірній категорії справ покладається на позивача. Як встановлено Банк звернувся з претензією після смерті боржника у строк, встановлений ч.2 ст.1281 ЦК України. 18.01.2018 року державний нотаріус повідомив спадкоємицю [PERSON] про наявність претензії Банку (а.с.131), про що також було проінформовано Банк (а.с.56). Позивач АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до поштового відправлення №0392500188109526 від 11.11.2019 року (а.с.73) звернулося до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 21 листопада 2019 року. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин) строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявлено стороною у спорі. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] заявлено про застосування позовної давності. Отже, аналізуючи викладені обставини, судом встановлено, що Банк дізнався про своє порушене право в грудні 2017 року, а про коло спадкоємців міг довідатися у січні 2018 року, тому з часу спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини у нього виникло право на пред`явлення позову до спадкоємців, про те до суду звернувся лише в листопаді 2019 року, а отже з пропуском позовної давності. За таких обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову в зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed