Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

20 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що від шлюбу з відповідачем має двох синів: [PERSON], [INFO] року на народження та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з грудня 2017 року сторони шлюбні стосунки припинили та стали проживати окремо. За згодою сторін сини залишилися проживати з відповідачем, сторони досягли згоди про порядок утримання та виховання дітей. 17 травня 2018 року відповідач, не зважаючи на те, що позивач матеріально утримував дітей, звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Після цього відповідач почала забороняти відвідування та спілкування з дітьми, агресивно вела себе по відношенню до позивача навіть у присутності дітей, що також було підставою для виклику поліції. Позивач вказує, що агресивна поведінка матері його дітей не лише порушує його права як батька, а і травмує психіку дітей. Не зважаючи на те, що з квітня 2018 року позивач не має можливості спілкуватися з дітьми, він регулярно та в достатньому розмірі надає допомогу на утримання дітей. З травня 2018 року позивач перераховує кошти на утримання дітей через установу банку, оскільки відповідач відмовилася отримувати їх особисто. Оскільки питання спілкування з дітьми мирним шляхом вирішити не вдалося за можливе, 06 червня 2018 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Сумської міської ради з проханням визначити спосіб участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо. Після бесіди зі спеціалістом, відповідач двічі дозволила спілкуватися з дітьми, а потім ситуація повернулася у звичайне русло. Позивач зазначає, що любить своїх дітей і має намір особисто ними опікуватися. Старший син вже має можливість висловити своє бажання в спілкуванні з батьком, але молодший ще не має такої можливості. Тому позивач заявляє позовні вимоги лише стосовно меншого сина та просить суд: зобов'язати позивача не перешкоджати позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми; усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], 2016 року народження, шляхом встановлення графіку зустрічей наступним чином: кожен тиждень з 10-00 години суботи до 10-00 години неділі за місцем фактичного проживання позивача, без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів в тому числі до бабусі та дідуся, кожен день народження дитини, а саме: 19 січня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12-00 години до 16-00 години, кожні шкільні канікули в літній та зимовий час періодом не менше 7 діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України та за кордоном; Зобов'язати відповідача за два дні до дня зустрічі з сином позивача, надати точну інформацію щодо фактичного проживання чи перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин; Стягнути з відповідача витрати, пов'язані з розглядом справи по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, просили задовільнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити, надала письмовий відзив (а.с.50-51) та пояснила суду, що вона ніяким чином не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми. Навпаки, після припинення шлюбних відносин та переїзду позивача до іншого місця проживання відповідач докладала зусиль для спілкування дітей з батьком. Відповідач вказує, що з кінця 2014 року у них з позивачем погіршилися відносини. Коли вона завагітніла, він почав вести розгульний спосіб життя. Після припинення шлюбних стосунків та розірвання шлюбу сторони припинили спільне проживання, діти залишилися проживати з відповідачем. Відповідач вказує, що твердження позивача про перешкоджання нею у спілкуванні з дітьми не відповідають дійсності. Навпаки, він сам ухилявся від виховання дітей і не мав бажання приймати участь у цьому. Відповідач вказує, що коли діти хворіли, вона телефонувала йому з цього приводу, однак він не відповідав на дзвінки. Приїжджаючи до місця проживання відповідача, позивач поводив себе неправомірно. Вчиняв сварки, висловлювався нецензурною лайкою на адресу відповідача у присутності дітей, виявляв агресію щодо відповідача та дітей. Відповідача вказує, що суперечки між сторонами виникли лише з приводу того, що позивач мав намір взяти із собою у поїздку на вантажному автомобілі в Харківську область маленького сина [PERSON], який має вік два роки. Відповідач категорично заперечила проти поїздки, оскільки автомобіль необлаштований дитячим кріслом, була спекотна погода (+29°С). Заперечення позивача щодо поїздки на автомобілі стали причиною для звернення 07 червня 2018 року позивача до Служби у справах дітей Сумської міської ради. Рішення виконкомом Сумської міської ради про визначення порядку участі в спілкуванні дітей не приймалося. Натомість, 18 червня 2018 року відбулася співбесіда між сторонами та спеціалістом служби під час якої сторони досягли домовленості щодо часів зустрічі дітей з батьком з урахуванням віку молодшого сина якому потрібен відповідний догляд, своєчасне годування та денний сон, часи зустрічей визначені з 08-00 год до 13-00 год, з 16-00 год. до 20-00 год. кожної суботи та неділі. Це було викликано тим, що менших син має свій режим дня, а його батько не змозі вкласти дитину спати вчасно. Крім того, дитині протипоказано гратися телефоном, планшетом, а батько не змозі зайняти дитину чимось іншим. Із таким порядком зустрічей погодився позивач, що підтверджується його підписом на заяві, адресованій Службі у справах дітей Сумської міської ради. Відповідач зазначає, що після досягнення домовленості з позивачем щодо його порядку участі у вихованні дітей вона цього порядку дотримується. І кожної суботи, неділі, коли приїздить позивач, вона віддає йому сина. Таким чином, відповідач вказує, що посилання позивача на те, що мати дітей чинить йому перешкоди у вихованні є безпідставними. Відповідач зазначила щодо випадку, коли позивач викликав поліцію до неї додому, посилаючись на те, що йому перешкоджають у спілкуванні з дітьми мав місце, однак стосувався позивача та матері відповідача [PERSON], яка 28 червня 2018 року перебувала у неї в гостях, а самої відповідачки вдома не було. Цього дня позивач приїхав відвідати дітей. У нього з матір'ю відповідача виникла словесна сварка, під час якої позивач розмовляв на підвищених тонах. Мати протиправних дій не вчиняла. Із висновку працівників поліції вбачається, що претензій у позивача до тещі немає. До поліції він звернувся з метою фіксації даного випадку. Відповідач вказує, що дана обставина не підтверджує створення з її боку перешкод у спілкуванні з дітьми. У судовому засідання відповідач доповнила, що позивач зловживає спиртними напоями, не приймає участі у житті дітей, він агресивний, застосовував до неї фізичну силу, діти психічно страждали. Представник служби справах дітей надала висновок про встановлення способу участі позивачу вихованні малолітнього сина [PERSON]. Позивачем надано суду додаткові письмові пояснення, в яких останній, із врахуванням відзиву пояснював, що він кожні вихідні приїздить до дітей, однак йому здебільшого не відчиняли двері, не брали трубку. Відчинивши двері, позивач здебільшого говорила, що дитина хвора, і вона не дозволяє її відвідати. Старшого сина відповідач налаштувала проти позивача агресивно не лише стосовно нього, а і стосовно його рідних. Вказує, що останнім часом він виконує лише функції спонсора та особистого таксиста відповідача. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін представника позивача, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 10 червня 2014 року по 14 червня 2018 року перебували у шлюбі. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки сторони припинили у грудні 2017 року (а.с.52). Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] Сторонами було погоджено, що неповнолітні діти будуть проживати разом з матір'ю. Вказані обставини сторонами підтверджені. Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що 07 червня 2018 року позивач звертався до Служби у справах дітей Сумської міської ради з приводу того, що мати його неповнолітніх дітей, [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з синами, просив визначити час, місце та порядок спілкування з синами, відповідно до їх вікових потреб та з урахуванням його графіку роботи (а.с. 9-10). 18 червня 2018 року сторони, за участі спеціаліста служби у справах дітей СМР, досягли згоди щодо участі батька у вихованні, який не проживає зі своїми неповнолітніми дітьми. Сторони погодили, що батько буде зустрічатися з дітьми в суботу та неділю. При цьому зі старшим сином у часі батько не обмежується, і з меншим сином зустрічі відбуватимуться з урахуванням його денного режиму, тобто з 08-00 години до 13-00 години та з 16-00 години та 20-00 години (а.с.54-55). Судом встановлено, що 28 червня 2018 року [PERSON] звертався до чергової частини Сумського ВП про те, що за адресою: [ADDRESS] у нього виник конфлікт з тещою [PERSON] За даним зверненням Сумським ВП було проведено перевірку та складено висновок про відсутність ознак кримінального правопорушення (а.с.57). Крім того, судом встановлено, що 16 січня 2017 року відповідач [PERSON] зверталася до чергової частини з приводу сварки з чоловіком за адресою: [ADDRESS] (а.с.56). За результатами проведеної перевірки було складено висновок про відсутність ознак кримінального правопорушення з якого вбачається, що з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду. Службою у справах дітей Сумської міської ради з урахуванням всіх обставин справи було надано висновок про встановлення способу участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] з метою забезпечення прав батька на участь у вихованні сина, враховуючи вік та інтереси дитини, у формі систематичних побачень кожні вихідні місця з 09-00 год. до 13-00 год. та з 16-00 год. до 20-00 год.; наступний за днем народження дитини день з 09-00 год. до 18-00 год.; не менше половини зимових та літніх канікул, з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с. 74-75). Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку. При цьому, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації, Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров'я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). При вирішенні вимог позивача [PERSON] в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними суд враховує: висновок служби у справах дітей, інтереси дітей та малолітній вік меншої дитини, стать дітей, режим дня меншої дитини, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за малолітніми дітьми, прихильність дітей до кожного з батьків, важливість спілкування хлопчиків з батьком, зокрема для їх особистісної ідентифікації та особистісного розвитку. Суд вважає слушним зауваження матері дітей з приводу обмеження ночівлі молодшого сина у квартирі батька, та вважає доцільним на даний час обмежити можливість ночівлі меншої дитини у помешканні батька періодичністю один раз на місяць, зважаючи на малолітній вік дитини, режим дня дитини, її звички засинати в звичній обстановці вдома, для поступової адаптації дитини до незнайомої обстановки, з обов'язковим урахуванням бажання самої дитини залишатися на ночівлю вдома у батька. При цьому суд враховує наступні критерії, що мають значення в даній ситуації: 1) малолітній вік меншої дитини (три роки), 2) незвичність обстановки для дитини у помешканні батька, де дитина ніколи не проживала, 3) необхідність проходження певного періоду часу для адаптації дитини до іншого помешкання для того, щоб частіше залишатись там на ночівлю; 4) вразливий психологічний стан малолітньої дитини, на який значний вплив мають такі чинники як: звичний режим дня, відхід до сну в один і той час, гігієнічні процедури перед сном, заспокоювання дитини перед сном, певні сформовані звички та ритуали дитини перед сном, що сприяють нормальному відпочинку (вживання певної їжі, читання казок, співання колискових, наявність певної іграшки, присутність когось із дорослих, вмикання нічного світла, тощо). Суд вважає, що і меншій дитині, і батьку слід надати певний час, щоб звикнути і пристосуватись до спільного проживання в одному помешканні, з ночівлею меншого сина. З проходженням часу, формуванням звички та адаптацією, дитина зможе сама висловити своє бажання залишитись на ночівлю в помешканні батька. Також суд приймає до уваги пояснення відповідачки з приводу того, що молодша дитина ще потребує денного сну з 13-00 до 15-00 години, але може заснути лише вдома в звичній обстановці. В інших помешканнях дитина вдень не може заснути, що порушує її режим дня та відображається на самопочутті та поведінці дитини. За таких підстав, суд звертає увагу батька, що поки молодшій дитині потрібен денний сон, батько зобов'язаний враховувати цю обставину та приводити (привозити) дитину до її звичного місця проживання з 13-00 до 15-00 години для денного відпочинку дитини. Водночас, суд не погоджується з доводами відповідачки про те, що батько сам ухиляється від виховання дітей та спілкування з ними і що відсутні підстави для встановлення судом графіку зустрічей позивача з молодшим сином. Зокрема, звернення батька дітей до служби у справах дітей з питання погодження між батьками способу участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] - вже свідчить про те, що між батьками досить значний час існує невирішений спір щодо графіку спілкування батька з дитиною. Відповідач не підтвердила жодними доказами, що тимчасове перебування дітей в денний час, а також періодична ночівля з урахуванням бажання дітей в помешканні батька буде суперечити інтересам дітей, відривати їх від нормального середовища чи заважатиме нормальному існуванню. Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що і позивач і відповідач погодились з тим, щоб діти також проводили час за адресою проживання бабусі, дідуся з боку батька з можливістю спілкування дітей з близькими родичами батька. Отже суд вважає, що безпосередня участь позивача [PERSON] у вихованні молодшого сина [PERSON], регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини. Судом встановлено, що батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, зважаючи на сталі неприязні відносини між батьками, для уникнення тривалих психоемоційних навантажень на дитину у випадку виникнення непорозумінь між батьками, суд вважає, що встановлення сталого графіку побачень батька з меншою дитиною, коли дитина зможе поспілкуватися з батьком без присутності матері - буде менш травмуючим для дитини, ніж спільне проведення часу дитиною з обома батьками одночасно. Оскільки між батьками існують непорозуміння щодо врегулювання питання часу побачень батька з дитиною, то суд вважає, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - підлягає задоволенню. За вказаних обставин, суд вважає необхідним визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], у формі періодичних побачень з дитиною, за попередньою домовленістю між батьками, з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення, а саме: кожні вихідні дні місяця (субота, неділя) з 09-00 до 13-00 години та з 15-00 до 20-00 години за адресою фактичного проживання батька, з можливістю прогулянок, без ночівлі; один раз на місяць у вихідні дні (з суботи на неділю) з ночівлею, з урахуванням стану здоров'я та бажання дитини; у день народження дитини 19 січня з 12-00 до 16-00 години; половину днів зимових та літніх шкільних канікул. У задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми - суд вважає необхідним відмовити, так як позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що відповідачка створювала перешкоди у спілкуванні з дітьми. Крім того, суд звертає особливу увагу обох батьків: [PERSON] та [PERSON] на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов'язаних з вихованням їх спільних дітей, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів їх дітей, з усвідомленням своєї відповідальності за подальшу долю дітей, їх розвиток та психічне здоров'я. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину понесених та документально підтверджених судових витрат, а саме: 352,40 грн судового збору (а.с.2) та 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу (а.с.17). На підставі ст.ст. 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial