Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

20 серпня 2020 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив суд: - визнати недієздатною [PERSON] , [INFO] , та призначити опікуном недієздатної особи [PERSON] , [INFO] , Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] у шлюбі не перебувала, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом зі старшим сином - [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом III групи з діагнозом: «Дитячий церебральний параліч» та двома малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2013 року у [PERSON] було відібрано малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] та [PERSON] виховуються та проживають у сім`ї опікуна - [PERSON] . [PERSON] з 2001 року по теперішній час перебуває на обліку у психіатра з приводу хронічного психічного захворювання, а з 2002 року багаторазово лікувалась в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР. З 2004 року [PERSON] була визнана інвалідом II групи, з 2007 року визнана інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню. На протязі останніх років [PERSON] через свій стан психічного здоров`я постійно потребує стороннього догляду. Стан її здоров`я постійно погіршується. 30 січня 2015 року Комунальний заклад «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про госпіталізацію [PERSON] , оскільки 29.01.2015 року о 19 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару і за думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною, не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише в стаціонарних умовах. 30 січня 2015 року заявником було подано письмову за про залишення заяви без розгляду у зв`язку із згодою [PERSON] на лікування. З 01 червня 2018 року II група інвалідності [PERSON] встановлена безстроково. Клінічно-функціональний діагноз та код за МКХ F20.0 Параноїдна шизофренія. Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї 22.01.2020 року за адресою: [ADDRESS] , перебував син [PERSON] - [PERSON] , зі слів якого з 07.01.2020 року його мати в черговий раз перебуває на лікуванні в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР. Зазначене свідчить про хронічний, стійкий психічний розлад здоров`я [PERSON] , внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у своєму повсякденному житті. Відсутність рішення суду про визнання недієздатною [PERSON] ставить під загрозу захист її здоров`я, майнових та немайнових інтересів, які вона за станом здоров`я не може самостійно здійснювати, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду з заявою. В судове засідання представник заявника не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд заяви за її відсутності, вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, не заперечувала проти задоволення заяви. В судове засідання представник заінтересованої особи - Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» не з`явився, надавши заяву про розгляд заяви за відсутності представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , 1973 року народження є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням (арк.с.5). Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда від 23.05.2018 року № 805 [PERSON] , [INFO] , встановлено ІІ групу інвалідності, причина загальне захворювання, діагноз та код за МКХ F20.0 (арк.с.6). Відповідно до довідки серії 12ААА № 997809 від 23.05.2018 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена безстроково. Не може виконувати ніякі види праці (арк.с.8). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2013 року відібрано у матері [PERSON] , 1977 року народження, дітей - [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2011 року народження (арк.с.11-12). Відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР від 24.06.2020 року № 2764, [PERSON] , 1977 року народження, знаходилася на лікуванні у закладі 31 раз, остання госпіталізація з 30.06.2020 року - 31.08.2020 року (арк.с.31). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 195 від 22.12.2020 року, [PERSON] , 1977 року народження, страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної, виражений змішаний тип дефекту. За своїм психічним станом в теперішній час іспитована не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (арк.с.44-46). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно же з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим в цій частині заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно же з ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною 7 ст. 300 ЦПК України. У зв`язку з вищевказаним, суд вважає необхідним визначити, що рішення про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] , діє строком - два роки, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Така сама вимога зазначена і в ч.1 ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Оскільки в матеріалах справи відсутнє відповідне подання органу опіки та піклування, заява, в цій частині, задоволенню не підлягає. Таким чином, на підставі вивчених судом матеріалі, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial