Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

20.07.207 року [PERSON](далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про усунення від права на спадкування за законом (а.с.2-5). Так, позивач просить суд усунути [PERSON], [INFO], від права на спадкування за законом спадкового майна, яке відкрилось після смерті спадкодавця [PERSON], [INFO], та яке складається з 2/15 домоволодіння [ADDRESS]; 15/100 домоволодіння [ADDRESS]. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2017 року відкрито провадження по справі № 495/5377/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом. Справу призначено до розгляду (а.с.37). Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.41). Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якою з позовом [PERSON] згоден та претензій не має, розгляд справи просить провести без нього (а.с.34-35, 42). Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла громадянка [PERSON], [INFO]). [PERSON], як співмешканець померлої [INFO] [PERSON], є за законом спадкоємцем четвертої черги померлої, інших спадкоємців за законом інших черг, крім заявника, немає, заповіту померла не залишила. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з: - 2/15 домоволодіння [ADDRESS]; - 15/100 домоволодіння [ADDRESS]. Починаючи з травня 2009 року й до моменту смерті громадянки [PERSON], так і на час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав з померлою за адресою: [ADDRESS]. За умовами частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Факт проживання [PERSON] з померлою [PERSON] на час відкриття спадщинипідтверджено письмовими поясненнями [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], які підтвердили, що з травня 2009 року й до моменту смерті громадянки [PERSON], так і на час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав з померлою за адресою: [ADDRESS](а.с.26-33). Крім того, за час спільного проживання із померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], позивачем особисто здійснювались оплата житлово-комунальних послуг, придбавались ліки для померлої, купувались продукти харчування, різного роду, будівельні матеріали для ремонтних робіт, проведення за вказаною адресою за власних рахунок ремонтних робіт, прибдавалась побутова техніка тощо, про що свідчать відповідні чеки та квитанції (а.с.13-23). В той же час, після смерті [PERSON] [PERSON] за власні кошти було організовано її поховання, що підтверджується договором замовленням ритуальних послуг (а.с.12). Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої 03 березня 2004 р. наказом Міністерства юстиції України, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Частиною 2 ст.3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже, законодавець чітко визначив 3 юридичні ознаки, які складають поняття сім'ї: 1) спільне проживання. 2) пов'язання спільним побутом, 3) наявність взаємних прав і обов'язків. Частиною 2 ст.3 СК України визначено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Враховуючи обставини спільного проживання з [PERSON], які відомі свідкам, а також наявність письмових доказів, які підтверджують факт існування однієї сім'ї з останньою в розумінні ст.3 Сімейного кодексу України, відсутність інших спадкоємців першої, другою та третьої черг майна померлої [PERSON], згідно ст.ст. 16, 256, 392 1264 Цивільного кодексу України, спадкоємцем четвертої черги майна померлої [PERSON] являється - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спадкоємцем за законом п'ятої черги майна померлої [PERSON] являється [PERSON], [INFO], який без будь-яких правових підстав на те мешкає у будинку [ADDRESS], 2/15 частки якого належали на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON] Так як, [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], була похилого віку, мала різного роду захворювання та потребувала догляду за неї, забезпечення її ліками та харчуванням, [PERSON] жодних заходів щодо піклування за нею не вживав, не доглядав її, не забезпечував матеріально, а також харчами та ліками.Утримання [PERSON] здійснював [PERSON], який доглядав за нею та проживав з спадкодавцем однією сім'єю, та є спадкоємцем четвертої черги. У відповідності до ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України, Відповідач має бути усунутий від права на спадкування за законом, враховуючи наведені обставини. Відповідно до ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Факт ухиляння [PERSON] від догляду за спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщинипідтверджено письмовими поясненнями [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS](а.с.26-33). Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим його позовна заява до [PERSON] про усунення від права на спадкування за закономпідлягає задоволенню.

Outcome: approved