Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

21.05.2015 року позивач звернувся до Косівського районного суду із позовом про стягнення коштів у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання до відповідача. Ухвалою судді Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.06.2015 року підсудність цивільної справи визначено Верховинському районному суду. Справа поступила до Верховинського районного суду 10.06.2015 року. Позовні вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області 05.12.2013 року задоволено його позов до відповідача [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому та відшкодування матеріальної шкоди. Згаданим рішенням розірвано договір №9 купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому, укладений 22.11.2009 року між ним та відповідачем по справі, і стягнуто з відповідача 281689 грн. 06 коп. та 114 грн. і 2800 грн. судового збору, а всього стягнуто 284 603 грн. 06 коп. На підставі виданого Снятинським районним судом виконавчого листа заступником відділу ДВС Косівського РУЮ 01.04.2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на його користь 284 603 грн. 06 коп. Боржник під різними приводами злісно ухиляється від виконання рішення суду, з дня винесення рішення станом на 01.02.2015 року пройшло 422 дні, і індекс інфляції за цей період становить 129,43 %. На підставі викладеного з відповідача станом на 01.02.2015 року слід стягнути грошову суму в розмірі 93630,11 грн., що складається з 83758,67 грн. інфляційних витрат та 9871,44 грн. три відсотки річних. В лютому 2015 року відділом ДВС Косівського РУЮ в примусовому порядку з розрахункового рахунку відповідача списано в рахунок погашення боргу 3478 грн., а тому з цього часу сума боргу становить 281125,00 грн. (284603 - 3478). З цих підстав розмір відшкодування шкоди за неналежне виконання грошового зобовязання за лютий-квітень 2015 року складає 2053,43 грн. річних та 83028,28 грн. інфляційних витрат, а всього 85084,70 грн. Просить стягнути з [PERSON] на його користь 178714 грн. 81 коп. витрат за неналежне виконання грошового зобовязання, а також та судові витрати по справі на користь держави. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився повторно, а саме: на 23.06.2015 р., 14.07.2015 р, 29.06.2015 року, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином про що свідчать розписки судових повісток про їх отримання ( 16.06., 26.06.,018.07.2015 року), а тому суд відповідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів та постановити заочне рішення. Суд, заслухавши заяви сторін, дослідивши письмові докази, важає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області 05.12.2013 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому та відшкодування матеріальної шкоди, розірвано договір №9 купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому, укладений 22.11.2009 року між [PERSON] та відповідачем по справі, і стягнуто з відповідача 281689 грн. 06 коп. та 114 грн. і 2800 грн. судового збору, а всього стягнуто 284 603 грн. 06 коп. (а.с.2-3). Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Ухвалення судового рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним угоди та не позбавляє позичальника права вимагати від відповідача його належного виконання. На теперішній час вказане рішення про обовязок відповідача сплатити визначену у ньому суму грошей на користь [PERSON], що є грошовим зобовязанням, боржником не виконано. Це підтверджується виконавчим листом виданим Снятинським районним судом від 05.12.2013 року, постановою заступника відділу ДВС Косівського РУЮ від 01.04.2014 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 284 603 грн. 06 коп., довідкою відділу ДВС Косівського РУЮ від 10.02.2015 року №1649/03-20/01, яка підтверджує, що виконавчий лист виданий Снятинським районним судом від 05.12.2013 року досі перебуває на виконанні (а.с.4-6). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року по справі № 113 цс14 і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). При цьому чинне законодавство не повязує припинення грошового зобовязання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (постанова Верховного Суду України від 04.07.2011 р. №13/210/10 та від 12.09.2011р. № 6/433-42/183). З урахуванням викладеного, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у звязку з невиконанням судового рішення про стягнення узгоджуються з положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України і є обґрунтованими. Три відсотки річних з дня винесення рішення і до лютого 2015 року прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 284603,06 грн., а з лютого 2015 року до 21.05.2015 року в сумі 281125,06 грн. - становить 11927,87 грн. ((284603,06 грн. * 3% * 422 дні : 365) + (281125,06 грн. * 3% * 89 дні : 365)). Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги. Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Враховуючи рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року), втрати від інфляції за час з дня винесення рішення і до лютого 2015 року прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 284603,06 грн. при індексі інфляції 129,43% (а.с.7-9) становлять - 83758,68 грн. (284603,06 грн. х 129,43% - 284603,06 грн.), а з лютого 2015 року по травень 2015 року прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 281125,06 грн. при індексі інфляції за лютий 105,3%, березень 110,8%, за квітень 114,0% (а.с.7-9) - становить 83028,28 грн. (281125,06 грн. х 105,3%, 110,8%, 114,0% - 281125,06 грн.), а всього 166786,96 грн. Наявність судового рішення, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, та не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення, зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання. Оскільки зобов'язання в повному обсязі не виконано, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність у зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст. 549 ЦК України). Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також проценти, розмір яких встановлений договором за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. З часу винесення Снятинським районним судом рішення суду на користь [PERSON] невиконане основне зобов'язання відповідача перед позивачем до лютого 2015 року складало 284603,06 грн. Відділом ДВС Косівського РУЮ в лютому 2015 року списано з рахунку [PERSON] в рахунок погашення заборгованості 3478 грн, а тому, станом на час звернення до суду 21.05.2015 р. невиконане основне зобов'язання відповідача перед позивачем складає 281125,06 грн., тому позов в межах заявлених вимог станом на 21.05.2015 року про стягнення 3% річних та інфляційних витрат у сумі 178714 грн. 83 коп. підлягає задоволенню (11927,87 грн. + 166786,96 грн). У звязку з тим, що під час розгляду справи встановлено, що при зверненні до суду судовий збір не був сплачений відповідно до заявлених позивачем вимог, які задоволені судом, у звязку з клопотанням позивача про відстрочку сплати судового збору до часу винесення рішення, а тому, належна до сплати сума судового збору у розмірі 1 787,14 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved