Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

21.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати нікчемними договір фінансового лізингу № 001914 та договір № 001915 від 01.07.2015 року з додатками № 1, 2 укладених між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь позивача сплачені ним грошові кошти у розмірі 136000 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 01.07.2015 року між ним та ТОВ «Єролізинг Україна» укладено договір фінансового лізингу № 001914 та договір № 001915 (далі - Договір) з додатками № 1, 2. Предметом Договору є транспортний засіб «Hyndai Santa FE» обєм двигуна 2,2 дві одиниці. Вартість предмета Договору згідно Додатку 1 становить 26666,67 євро, вартість плати на дату підписання договору становить 680000,00 грн, за кожну одиницю. Позивачем на виконання умов договору було сплачено двічі 68000 грн. як перший адміністративний платіж у розмірі 10% від загальної суми договору. Вважає, що укладений Договір є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, постачальником порушено права споживача, оскільки під час укладення даного правочину відповідач вдався до нечесної підприємницької діяльності. Згідно Договору випадків настання відповідальності у відповідача взагалі не передбачено. Зокрема, п. 12.1 Договору передбачає, що наслідком розірвання Договору з ініціативи лізингоодержувача, який не отримав транспортний засіб, є утримання з нього штрафу в розмірі 40% від сплаченої суми та неповернення йому усієї вартості фінансування. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.01.2018 року справу було призначеного до спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Відповідач у визначений судом строк не надіслав до суду відзив на позовну заяву позивача. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 01.07.2015 року між сторонами був укладений Договір фінансового лізингу № 001914 та Договір фінансового лізингу № 001915 з додатками, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати у користування позивачу предмет лізингу яким є автомобілі марки «Hyndai Santa FE», за кожним Договором. Згідно із додатком №1 до договорів вартість предмета лізингу за кожним Договором визначена в сумі 26666,67 Євро, що еквівалентно 680000,00 грн. на дату підписання Договору, авансовий платіж визначений у розмірі - 50 % від вартості предмету лізингу в сумі 13333,33 Євро, щомісячний авансовий платіж в розмірі 1111,11 Євро, адміністративний платіж в розмірі - 10% від вартості предмета лізингу, а саме 2666,67 Євро, комісійна винагорода лізингодавця за передачу предмета лізингу 3 % (800,00 Євро). Відповідно до додатку № 2 до Договорів вартість предмета лізингу становить 26666,67 Євро. На виконання договорів позивачем було сплачено відповідачу 68000 грн., за кожним Договором окремо (01.12.2015 року 68000 грн.(авансовий платіж), що підтверджується копіями квитанцій які приєднані до матеріалів справи(а.с.22). У позові позивач просить визнати нікчемними Договір фінансового лізингу № 001914 та Договір фінансового лізингу № 001915 від 01.07.2015 року з додатками № 1, 2 укладених між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна». У задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити, оскільки, в силу ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суд вправі розглядати справи за позовом про встановлення нікчемності правочину в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Однак, позивачем не зявлялася позовна вимоги щодо встановлення нікчемності правочину. У свою чергу, позивач заявив позовну вимогу щодо стягнення з ТОВ «Євролізинг Україна» грошових коштів у розмірі 68000 грн. за кожним із Договорів., загалом 136000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи за вказаною позовною вимогою та давши їм належну оцінку дійшов наступного висновку. Пленум Верховного Суду України у частині 4 п. 5 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 висловив свою позицію щодо аналогічної ситуації де зазначив, що якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Саме така правова позиція визначена Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15. Таким чином, оскільки Договір фінансового лізингу № 001914 від 01.07.2015 року та Договір фінансового лізингу №001915 від 01.07.2015 року не були нотаріально посвідчені, вони є нікчемними. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як зазначено вище, згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-308цс16. Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На виконання Договорів позивач [PERSON] перерахував на рахунок відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» адміністративні платежі по 68000 грн за кожним Договором. Згідно ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). Отже, внаслідок недійсності (нікчемності) Договорів, сторони цих правочинів мають повернути одна одній у натурі все, що вони одержали на виконання цих правочинів, а відтак грошова сума в розмірі 68000 грн. за кожним Договором, загалом на суму 136000 грн., має бути повернута [PERSON] як передбачено ст. 216 ЦК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1360 грн. 00 коп.

Outcome: partial