Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

19 червня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року по справі №0418/8183/2012 з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягнути сплачені останнім в якості авансу суми - 300 та 1200 доларів США, попередньо переведені судом за курсом НБУ у гривню - 2397,9 гривень та 9591,6 гривень відповідно. Вказуючи, що зазначене рішення суду не виконано і до тепер, а курс долару по відношенню до гривні суттєво зріс, позивач просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] різницю у курсі в розмірі 4509,78 гривень та 1127,46 гривень, а також стягнути інфляційні втрати та 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, що відповідно становить 164,01 гривень, 71,94 гривень для відповідача [PERSON] та 656,05 гривень і 287,75 гривень - для відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач свої позовні вимог підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 11 березня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи №0418/8183/2012 (провадження №2/0203/880/2013) Кіровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача [PERSON] задоволені частково, а саме вирішено: стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аванс в сумі 9591,6 гривень, компенсацію за понесені витрати з оплати послуг адвоката в сумі 200 гривень, а всього - 9791,68 гривень; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аванс в сумі 2397,9 гривень, компенсацію за понесені витрати з оплати послуг адвоката в сумі 200 гривень, а разом - 2597,9 гривень. При цьому, наведені суми авансу, що підлягають стягненню, були визначені судом в національній валюті України гривні за наслідками перерахування судом за курсом НБУ зазначеного позивачем в доларах США боргу відповідачів. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 22 березня 2013 року. (а.с.11-12) Також судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачами згаданого заочного рішення ні повністю, ні частково, передбачені ст.625 ч.2 ЦК України інфляційні втрати позивача на час подання цього позову до суду становлять 164,01 гривень, а 3% річних 71,94 гривень - відносно суми авансу, яка призначена до стягнення з [PERSON], а також 656,05 гривень та 287,75 гривень - відповідно інфляційні втрати та 3% річних щодо суми авансу, яка призначена до стягнення заочним рішенням суду з [PERSON] (а.с.6). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України. Так, за змістом до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати також і з рішення суду у цивільній справі, яке відповідно до норм ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.14 ЦПК України є обов'язковим для виконання. Згідно ст.ст.509, 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Нормою ст.599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст.533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені зокрема законом. Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову - шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача лише заявлених останнім до стягнення інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум, виходячи з наступного. Так, як вбачається з наведених вище судом норм законодавства, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань (тільки на борг у національній валюті України - гривні) та 3% річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Разом із тим, враховуючи визначення заочним рішенням суду валюти та суми боргу, яка підлягає стягненню з боржників, в останніх після набрання таким заочним рішенням законної сили виникає обов'язок сплатити саме ту суму боргу та у тій валюті, які вказані у такому рішенні. Всі інші умови сплати боргу за зобов'язанням, що мали місце до ухвалення заочного рішення суду з приводу стягнення боргу за таким зобов'язанням, фактично втрачають свою силу, перетворюючись для боржників в обов'язок виконати лише рішення суду, а у випадку його невиконання - додатково сплатити кредитору визначені ст.625 ЦК України суми. За таких обставин, приймаючи до уваги визначення заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року по справі №0418/8183/2012 (провадження №2/0203/880/2013) остаточної суми боргу відповідачів по відношенню по позивача саме у національній валюті України - гривні, що фактично зумовило перетворення доларового боргу відповідачів у гривневий після ухвалення такого рішення, у позивача відсутні підставити вимагати від відповідачів виконання їх зобов'язання на інших, ніж визначених рішенням суду умовах - на умовах нового перерахунку валюти зобов'язання. Крім того, слід відзначити, що збільшення курсу долару США до гривні певною мірою свідчить про знецінення національної валюти, зниження її купівельної спроможності, нівелювати яку покликаний індекс інфляції, а позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат позивача судом задовольняються. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути в рівній частині з відповідачів на користь позивача, понесені останнім судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 200 гривен та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів, в розмірі 175 гривень, тобто по 187,5 гривень з кожного (а.с.5, 27). Крім того, в порядку розподілу судових витрат згідно ст.88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи та звільнення позивача на підставі ст.5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» як інваліда ІІ групи від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави підлягає стягнення судовий збір в рівній частині - по 121,8 гривень з кожного (а.с.13) На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved