Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

19 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с.Дмитрів Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 04 лютого 2003 року. 19 листопада 2002 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Радехівського державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі №2532 згідно якого, окрім іншого заповіла [PERSON] , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1107 га та все інше майно, яке на десь смерті їй буде належати і на яке за законом матиме право. Спадкова справа була відкрита за заявою позивача про прийняття спадщини в порядку статей 549 ЦК Української PCP ( в редакції 1963 року). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] від спадщини по заповіту після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] відмовилися в користь позивача. Приватний нотаріус Радехівського нотаріального округу Луців І.П. видав їй свідоцтва на основну масу спадкового майна матері [PERSON] , однак видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,0142 га на території Дмитрівської сільської Ради по Державному акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 036136 на ім`я [PERSON] , її батька, який помер [INFO] відмовилася посилаючись на те, що Державний акт виданий після його смерті. Право на земельну ділянку, яка належала [PERSON] її мати успадкувала після його смерті, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 березня 1999 року видане Радехівською державною нотаріальною контрою (спадкова справа № 75 за 1999 рік). З довідок Дмитрівської сільської Ради Радехівського району Львівської області № 779,780 від 05 грудня 2019 року вбачається що на день смерті батька мати позивача проживала спільно з [PERSON] . Останній помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 19 березня 1996 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Факт родинних відносин між нами стверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , виданим повторно 12 березня 1999 р., свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Дмитрівською сільською Радою 21 квітня 1962 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданим 06 листопада 1981 року Дмитрівською сільською Радою Радехівського району Львівської області. Просить суд, встановити факт належності Державного акту [PERSON] , який виданий на прізвище [PERSON] та визнати за [PERSON] право на земельну ділянку площею 1,0142 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,1175 га, 0,2457 га та 0,6510 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дмитрівської сільської Ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.2-5). Позивач в підготовчому судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, просила ухвалити рішення про їх задоволення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , скерували до суду клопотання, в яких позовні вимоги визнають повністю, просять розгляд справи проводити без їхньої участі та прийняти рішення про задоволення вимог (а.с.44-46). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, думку відповідача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] помер - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 19 березня 1996 року(а.с.9). [INFO] померла - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 4 лютого 2003 року(а.с.8). Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого повторно 12 березня 1999 року, підтверджуються факт одруження [PERSON] та [PERSON] , які одружилися [INFO] . Після одруження чоловіку та дружині присвоєно прізвища « [PERSON] »(а.с.10). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого 29 грудня 1999 року на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської Ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5100, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,0142 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, належала [PERSON] (а.с. 14-14 зворот). Довідками №779 та №780 від 05.12.2019 року виданими виконкомом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області підтверджується той факт, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] разом з ним проживала [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). З свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] вбачається, що спадкоємцем майна гр-на [PERSON] , померлого [INFO] є гр-нка [PERSON] - дружина, що проживає в селі Дмитрів Радехівського району Львівської області(а.с.16). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21 квітня 1962 року та зареєстрованого в с/р. Дмитрів Радехівського р-ну., Львівської обл., вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] . Батьками якої зазначаються - [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). 06 листопада 1981 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після чого чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 06 листопада 1981 року(а.с.12). На випадок своєї смерті [PERSON] , залишила заповідальне розпорядження, яким окрім іншого, заповіла [PERSON] , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1107 га та все інше майно, яке на десь смерті їй буде належати і на яке за законом матиме право, заповіт посвідчено Луців І.П., державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори 19 листопада 2002 року та зареєстровано в реєстрі за №2532(а.с.13-13 зворот). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57991530 від 21.10.2019 року вбачається, що відкрита спадкова справа №108/2019, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.15). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на користь [PERSON] (а.с.19-22). Приватним нотаріусом Луців Іриною Пилипівною, гр. [PERSON] надано лист-відмову №420/01-16 від 24 грудня 2019 року, з якого слідує, що для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , нею представлено Державний акт на право приватної власності на землю, виданий після смерті [PERSON] , тобто 29 грудня 1999 року. Відповідно до «Інструкції про порядок видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності па земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» видача державних актів про право приватної власності на землю після смерті спадкодавця не передбачено(а.с.18). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved