Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

20 грудня 2006 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Партнер» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), яка знаходиться на території Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, кадастровий № 2323684000:15:012:0006 (п. 1.1, 2.1). Строк дії договору становить 10 років (п. 3.1). Орендна плата становить 1200 грн. на рік, орендна плата може сплачуватися в натуральній та відробітковій формах за згодою сторін (п. 4.1). Позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], який помер 24.05.2010, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.06.2015 № 208, виданим на земельну ділянку з кадастровим номером 2323684000:15:012:0006. 20 грудня 2006 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Партнер» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), яка знаходиться на території Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, кадастровий № 2323684000:15:023:0003 (п. 1.1, 2.1). Строк дії договору становить 10 років (п. 3.1). Орендна плата становить 1200 грн. на рік, орендна плата може сплачуватися в натуральній та відробітковій формах за згодою сторін (п. 4.1). 20 грудня 2006 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Партнер» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), яка знаходиться на території Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, кадастровий № 2323684000:15:012:0007 (п. 1.1, 2.1). Строк дії договору становить 10 років (п. 3.1). Орендна плата становить 1200 грн. на рік, орендна плата може сплачуватися в натуральній та відробітковій формах за згодою сторін (п. 4.1). 20 жовтня 2007 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Партнер» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), яка знаходиться на території Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, кадастровий № 2323684000:15:007:0015 (п. 1.1, 2.1). Строк дії договору становить 10 років (п. 3.1). Орендна плата становить 1200 грн. на рік, орендна плата може сплачуватися в натуральній та відробітковій формах за згодою сторін (п. 4.1). 20 жовтня 2007 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Партнер» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), яка знаходиться на території Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, кадастровий № 2323684000:15:007:0016 (п. 1.1, 2.1). Строк дії договору становить 10 років (п. 3.1). Орендна плата становить 2400 грн. на рік, орендна плата може сплачуватися в натуральній та відробітковій формах за згодою сторін (п. 4.1). Позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], яка померла 25.04.2015, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.12.2015 № 816, виданим на земельну ділянку з кадастровим номером 2323684000:15:007:0016. Умови вищезазначених договорів в частині порядку та строків внесення орендної плати, збереження стану обєкта оренди, зміни та припинення дії договору є однаковими. Відповідно до цих умов: - обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 4.2); - орендна плата виплачується орендарем один раз на рік, до 1 грудня поточного року готівкою (п. 4.3); - розмір орендної плати переглядається один раз на три роки в разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено відповідними документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 4.4); - умови збереження стану обєкта оренди орендар забезпечує умови, за яких не буде погіршуватися стан земельної ділянки (п. 5.3); - зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін (п. 12.1); - дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди а односторонньому порядку не допускається (п. 12.3); - перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору (п. 12.4). 26.11.2015 відповідач поштовим переказом надіслав орендну плату за 2015 рік позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в розмірі 5344,00 грн. кожному, що підтверджується відповідними фіскальними чеками, проте позивачі відмовилися від отримання цієї суми, вважаючи її недостатньою, що було визнано ними у судовому засіданні. Позивачам [PERSON] та [PERSON] орендна плата не була надіслана одночасно з іншими позивачами у звязку з тим, що вони не надали відповідачу підтвердження набуття ними права власності на земельні ділянки, що є обєктом оренди. Представник позивачів у судовому засіданні зазначив, що позивачі повідомляли відповідача про прийняття спадщини лише в усній формі, проте доказів такого повідомлення представник позивачів суду не надав. 05.05.2016 відповідач повторно поштовим переказом надіслав орендну плату за 2015 рік всім позивачам по справі в розмірі 5344,00 грн. кожному, що підтверджується відповідними фіскальними чеками, бланками поштових переказів, розрахунково-платіжною відомістю від 05.05.2016, проте позивачі знову відмовилися від отримання орендної плати з тих самих підстав, що було підтверджено в судовому засіданні їх представником. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі Закон № 161-XIV). Згідно зі ст. 13 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачами договорів оренди, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачами договорів оренди, визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За визначенням, наведеним у статті 21 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачами договорів оренди, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, визначено і пунктом 12.3 Договорів оренди. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Водночас, як було зясовано судом під час розгляду справи, позивачі стверджують про невиплату їм орендної плати лише за 2015 рік, що з урахуванням обовязку орендаря вносити оренду плату один раз на рік виключає наявність систематичної несплати відповідачем орендної плати. Стосовно розміру орендної плати за вищезазначеними Договорами оренди землі, суд зазначає наступне. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV передбачено письмову форму договору оренди землі. Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачі не надали суду доказів укладення ними додаткових угод до вищезазначених договорів оренди, якими б передбачалась зміна розміру орендної плати, а також обґрунтованих розрахунків, що проведені відповідно до умов цих договорів оренди та підтверджують обчислення ними орендної плати у розмірах, зазначених у позовних вимогах. Виходячи з наведеного та з огляду на зміст п.п. 4.1 4.4 укладених між сторонами Договорів оренди, враховуючи відсутність належного погодження сторонами зміни розміру орендної плати в грошовій та (або) в натуральній формі, позовні вимоги про стягнення орендної плати в розмірах, зазначених позивачами не підлягають задоволенню. Посилання позивачів на усне погодження сторонами договору збільшення розміру орендної плати судом не беруться до уваги, оскільки частиною першою статті 654 ЦК України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Таким чином, будь-які усні зобовязання, взяті на себе сторонами договору оренди землі, в тому числі щодо розміру орендної плати, не мають обовязкового характеру для них, а відтак позивачі мають право на отримання орендної плати лише в розмірі, передбаченому пунктом 1.4 вищезазначених договорів оренди. Отже, визначення відповідачем орендної плати в розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки без внесення відповідних змін до договорів оренди, не відповідає вищезазначеним умовам цих договорів, проте покращує становище орендодавців, оскільки збільшує розмір орендної плати порівняно з тим, що передбачений договором. Водночас, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] орендної плати за 2015, оскільки ці позивачі самостійно відмовилися приймати належне виконання відповідачем його обовязку зі сплати орендної плати. Підстави для стягнення орендної плати на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] відсутні в силу приписів частини другої статті 517 ЦК України, за якою боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] не надали суду доказів належного повідомлення відповідача про перехід до них прав за договорами оренди, бездіяльність відповідача щодо невиплати цим позивачам орендної плати за 2015 рік у строк до 01.12.2015 була такою, що відповідала положенням частини другої статті 517 ЦК України. Разом з цим, відповідач вчинив дії щодо виконання обовязку по сплаті орендної плати цим позивачам 05.05.2016, проте позивачі відмовилися прийняти належне виконання. З огляду на викладене, судом встановлено відсутність порушень з боку відповідача прав позивачів на отримання ними орендної плати за вищезазначеними договорами оренди земельних ділянок, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Суд також зазначає про необґрунтованість посилань позивачів на ст. 35 Закону України «Про охорону земель», з огляду на те, що вжиття заходів щодо охорони земель покладається не лише на землекористувачів, в тому числі орендарів, а і на власників земельних ділянок. Так, відповідно до ст. 37 Закону України «Про охорону земель», з метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Обовязкова агрохімічна паспортизація земель сільськогосподарського призначення передбачена і Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (ст.ст. 1, 9). Відповідно до п. 10 Положення про агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Мінсільгосппроду України від 30.11.1993 № 321, чинного на час укладання спірних договорів оренди землі, наявність паспорта є обовязковою при передачі земельних ділянок у власність, наданні їх у користування. Аналогічне положення закріплено у п. 3.5 чинного Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011 № 536, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2011 за № 1517/20255 (далі Порядок). Пунктом 3.3 Порядку визначено, що агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки використовується при розрахунку, зокрема нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах. При цьому, згідно з п. 2.1 Порядку, завданням агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення є визначення показників якісного стану ґрунту, їх зміни внаслідок господарської діяльності. За правилами ч. 2 ст. 59, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч наведеним нормам процесуального закону, позивачами у позовній заяві не наведено жодних посилань на результати агрохімічної паспортизації земельних ділянок, що були передані в оренду відповідачу, а відтак допустимі докази погіршення стану орендованих земельних ділянок внаслідок діяльності позивача в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для розірвання договорів оренди землі на підставі ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», оскільки позивачами не доведено невиконання відповідачем обовязків, передбачених договором та (або) законом. Недоведеність обставин, на які посилалися позивачі в обґрунтування заявленого позову, є підставою для відмови у його задоволенні в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed