Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

21.04.2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] Куата Римбековича, [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна товарна біржа», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 29 березня 1997 року вони придбали у відповідачів квартиру № 12, що знаходиться в місті Миколаєві по вул. Лазурна, будинок 4-г, шляхом укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна на ТОВ «Південна товарна біржа», без подальшого нотаріального посвідчення зазначеного договору. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачами у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» 01.04.1997 року за реєстровим № 19514. На сьогоднішній момент позивач володіє і користується спірною квартирою, веде господарство, сплачує необхідні платежі, однак нотаріально посвідчити зазначений договір, вони не мають можливості, оскільки місце проживання відповідачів є невідомим. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання позивачі не зявилися, суду надали заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позову, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі та представник третьої особи до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» редакції № 21 від 25.05.2017 року, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.03.1997 року на ТОВ «Південна товарна біржа» між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], яка діяла від імені неповнолітнього сина [PERSON], з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS], без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачами у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації», про що свідчить реєстраційне посвідчення, видане КП «Миколаївське міжміське БТІ» за реєстровим № 19514 від 01.04.1997 року. При укладанні договору купівлі-продажу від 29.03.1997 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі позивачі сплатили відповідачам ціну договору в повному обсязі, про що зазначено у договорі, а відповідачі передали позивачам предмет договору купівлі-продажу квартиру. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній момент позивачі володіють і користується спірною квартирою, ведуть господарство, сплачують необхідні платежі. Проте нотаріально посвідчити зазначений договір вони не мають можливості, через те, що місце проживання відповідачів є невідомим. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обовязків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. На момент укладання даного договору позивачі не вважали за необхідне нотаріально посвідчувати договір. На теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. У звязку з цим, позивачі вважаєть за необхідне визнати зазначений договір дійсним в судовому порядку. Право\~\~ власності\~\~ на\~\~ майно\~\~ за\~\~ договором,\~\~ який підлягає нотаріальному посвідченню,\~\~виникає у набувача\~\~з\~\~моменту\~\~такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 29.03.1997 року квартири [ADDRESS] було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивачі добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку, що дана позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved