Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

19 серпня 2020 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 2005 року вони з відповідачем проживали в цивільному шлюбі. Від цивільного шлюбу мають доньку [PERSON] , 2006 року народження. Донька проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. На сьогоднішній день стосунки між ними припинені, з 2018 року відповідач участі у вихованні дитини не приймає, коштів на її утримання не надає. Матеріальної допомоги на [PERSON] від держави вона не отримує. На даний час вона знаходиться у шлюбі та перебуває у декретній відпустці по догляду за новонародженою дитиною та отримує на неї 860 гривень. Відповідач [PERSON] працює водієм у ВГРЗ м. Нікополі та має дохід у розмірі 7000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2006 року народження в розмірі 1/4 доходу (заробітної плати) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з часу подання позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги. 13 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] надав суду заперечення на позовну заяву, відповідно яких просив призначити йому перерахування аліментів на утримання його доньки [PERSON] на її картку у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця до її повноліття, що визначено п.2 ст. 182 СК України. Заперечення обгрунтовано тим, що на банківську картку дочки [PERSON] , починаючи з 31.03.2019 року і по цей час він сплачує кошти, надав платіжні доручення. Крім того зазначив, що він надавав кошти на відпочинок, лікування, поїздки. Він працює водієм спецтранспорту в Державному воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у підрозділі, що дислокований у м. Нікополі. Проїзд на роботу тягне додаткові кошти. Його оклад складає 5500 гривень на місяць. Інших джерел доходу немає. З вересня 2020 року по 03.09.2024 року він добровільно, за заявою за місцем роботи перераховує аліменти на утримання доньки [PERSON] на її картку у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 86,180-183, 191 СК України. Статтею 51\~Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7\~\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За змістом ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181\~СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч. 1 ст.183\~СК України ,частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, сторони по справі являються батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19 серпня 2020 року, виданою відділом «Центр надання адміністративних послуг», [PERSON] значиться зареєстрованою та проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю донькою [PERSON] . Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку надає з 31 березня 2019 року, про що свідчать платіжні доручення. Крім того, відповідач [PERSON] надав заяву Державному воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 30 вересня 2020 року, відповідно якої просить надати розпорядження щодо перерахування 1159 гривень на місяць з 01.09.2020 року по 03.09.2024 року з його заробітної плати аліменти на дитину [PERSON] , відповідно п.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, де мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. З урахуванням наявних у справі доказів та норм чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що з урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу дочці, однак самостійно не може повноцінно утримувати її, оскільки несе інші витрати пов`язані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, відповідач є працездатною особою, працює та стабільно отримує заробітну плату, даних про наявність інших утриманців не надано, суд вважає, що з останнього слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.79\~Сімейного кодексу\~України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позовна заява містить вимогу майнового характеру, позов задоволено в повному обсязі, позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивача на утримання дитини аліменти з дня пред`явлення позову - з 19.08.2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved