Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

19 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй заповіту від імені [PERSON] , посвідченого 06 квітня 2006 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Яковлевою І.М. за реєстровим номером 1-1492. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначає, що 10 грудня 2004 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . За життя її чоловік склав заповіт, який був посвідчений 06 квітня 2006 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Яковлевою І.М. за реєстровим номером 1-1492 на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. На даний час заявник має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, відповідно до вказаного заповіту. Однак, державним нотаріусом відмовлено заявникові у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, згідно наданого заявником заповіту від 06 квітня 2006 року, заповідач заповідав своє майно [PERSON] , [INFO] . Тобто у [PERSON] відсутні підстави для закликання до спадкоємства за заповітом. Таким чином, внаслідок описки у заповіті, на теперішній час заявник позбавлена можливості прийняти спадщину після померлого чоловіка та реалізувати свої спадкові права. У зв`язку зі смертю заповідача внести зміни у заповіт неможливо, а тому посилаючись на вимоги ч.2 ст.315 ЦПК України, заявник звернулася до суду з зазначеною заявою. 19 червня 2019 року відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву про встановлення факту підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.19). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Суду подано копію свідоцтва про смерть [PERSON] , у відповідності до якого останній помер [INFO] в с. Пологи Запорізької області (а.с.5). 22 лютого 2019 року постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що згідно наданого заявником заповіту, посвідченого 06 квітня 2006 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-1492, заповідач заповідав своє майно [PERSON] , [INFO] . (а.с.9). Так, в матеріалах справи міститься копія заповіту, який був посвідчений 06 квітня 2006 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Яковлевою І.М. за реєстровим номером 1-1492 (а.с.7), у відповідності до якого [PERSON] заповів певне нерухоме майно гр. [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданого російською мовою, 10 грудня 2004 року « [PERSON] » по батькові не зазначено, громадянин України зареєстрував шлюб з « [PERSON] », громадянкою Росії , [INFO] , про що 10.12.2004 року відділом ЗАЦС адміністрації міста Мончегорська Мурманської області складено запис акту про укладення шлюбу №367 (а.с.6). Поряд з цим, у посвідці на постійне місце проживання Серії [NUMBER] , виданої УМВС України у Дніпропетровській області 08.10.2007 року, на ім`я заявника, прізвище останньої зазначено як « [PERSON] » (а.с.7). Аналіз поданих документів, свідчить про наявність розбіжностей в написанні «прізвища» особи, якій заповідач заповів своє майно, а саме замість вірного прізвища « [PERSON] » було записано « [PERSON] ». Означені розбіжності перешкоджають заявнику у реалізації її прав, у тому числі на спадкування, і не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановлення факту належності заповіту заявникові. При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник. Окрім перелічених доказів, заявником до суду подано копію експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/284 - ml від 19 липня 2019 року, у якому експерт серед іншого зазначає про те, що з практики лінгвістичних експертиз відомі випадки зближення в усному мовленні (до ступеня змішування) з наступним перенесенням в офіційні документи прізвищ, що мають ознаки етимологічної спорідненості в українській, російській та інших слов`янських мовах. Попри розбіжності в документах, наданих для експертизи прізвище [PERSON] та [PERSON] є ідентичним (а.с.18). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована, та має бути задоволена, суд вважає за необхідне встановити юридичний факт, а саме, що заповіт, який був посвідчений 06 квітня 2006 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Яковлевою І.М. за реєстровим номером 1-1492 належить [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved