Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

21 березня 2016р. заявниця [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, а саме дитини [PERSON]: дата народження - [INFO]; місце народження - м. Севастополь; мати - [PERSON]; дата народження - [INFO]; громадянка України; місце проживання: [ADDRESS]; батько - [PERSON], на підставі свідоцтва про одруження [NUMBER], актовий запис №459 від 29 березня 2014р., дата народження - [INFO], громадянин Російської Федерації, місце проживання: [ADDRESS]. Свою заяву, заявниця обґрунтовувала тим, що її донька [PERSON], [INFO] народження, [INFO] в пологовому будинку №2 м. Севастополя, що знаходиться за адресою: м. Севастополь, пр-т Острякова, 211-а, народила доньку [PERSON], про що було видане медичне свідоцтво про народження серії 67 за №004472 від 06 жовтня 2014р. Крім того, про факт народження онуки заявниці «Отделом ЗАГС Ленинского района г. Севастополя Управления ЗАГС Правительства Севастополя» було видано 09 жовтня 2014р. свідоцтво про народження [NUMBER]. Враховуючи, що територія АР Крим на даний час є тимчасово окупованою, при цьому за законодавством України видане медичне свідоцтво про народження дитини не визнається дійсним і не відповідає вимогам, встановленим до даного виду документів, заявниця звернулась до суду із даною заявою. В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримувала в повному обсязі, зазначаючи, що її онука повинна мати громадянство України. Заінтересована особа, про час та місце судового розгляду була оповіщена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилась, при цьому, до початку судового засідання, представником заінтересованої особи були подані пояснення, в яких сторона зазначила про відсутність заперечень щодо заявлених вимог та клопотала про розгляд справи за відсутності її уповноваженого представника. Суд, заслухавши пояснення сторони заявника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 7) ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Відповідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Звертаючись до суду із вказаною заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, заявниця [PERSON] зазначала, що вона є бабусею по материнській лінії малолітньої [PERSON], [INFO] народження. При цьому, наголошувала, що зазначений факт необхідний їй оскільки вона бажає, щоб її онука мала громадянство України. На обґрунтування поданої заяви, стороною заявника було надано копії свідоцтва про народження [PERSON], виданого 09 жовтня 2014р. «Отделом ЗАГС Ленинского района г. Севастополя Управления ЗАГС Правительства Севастополя», та медичного свідоцтво про народження серії 67 за №004472 від 06 жовтня 2014р. В порушення положень ст. 64 ЦПК України, стороною заявника не було надано суду оригіналів вище наведених копій документів, на які посилалась сторона в обґрунтування поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, до того ж, в судовому засіданні заявниця повідомила суду, що в неї відсутні оригінали зазначених документів. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed