Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

21.06.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом для зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] належить будинок з житловими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Ще до смерті батька за вказаною адресою були зареєстровані її брат [PERSON] та його родина: колишня дружина [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON], а також малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час у будинку проживає лише її брат [PERSON], однак він не сплачує комунальні послуги та не бажає дбати про будинок. [PERSON] разом з дітьми з 2011 року у будинку не проживають, їхніх речей там немає та жодних витрат по утриманню житла не несуть, чим створюють [PERSON] матеріальні труднощі та обмежують у реалізації її права власності на нерухомість у повному обсязі. У добровільному порядку відповідачі зніматися з реєстрації не бажають, у зв'язку з чим позивач вимушена звертатися до суду та просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 24.07.2017 року провадження по справі було відкрито (а.с.25). Ухвалою суду від 11.04.2018 року до участі у справі у якості співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON], оскільки судом було встановлено, що відповідача [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до її дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Малолітнього [PERSON] влаштовано до прийомної сім'ї [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] був усиновлений відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2010 року (а.с.53). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Чкаловської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.72) У ході розгляду справи позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Пояснила, що [PERSON] постійно мешкає у належному їй будинку, однак псує його, недбало ставиться до приміщення. Місце знаходження інших відповідачів на даний час їй точно невідомо. У судові засідання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] жодного разу не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с.27-30, 39-42,57-59,61,63-65,69). Відзиву чи жодних заяв від них суду не надходило. Відповідач [PERSON] 16.10.2018 року суду пояснила, що в її сім'ї проживає малолітній [PERSON], [INFO]. Його батько [PERSON] інколи відвідує сина, про місцеперебування матері [PERSON] їй нічого не відомо. Проти задоволення позову стосовно свого прийомного сина [PERSON] та його батька [PERSON] заперечила. Представник Служби у справах дітей заперечив проти зняття з реєстрації малолітнього [PERSON] та вказав на необхідність збереження права користування житлом за дитиною, яка проживає у прийомній родині. Натомість, у судовому засіданні 25.01.2018 року представником третьої особи було зазначено, що права малолітнього [PERSON], [INFO], у разі визнання його втративши право користування житлом, порушені не будуть, оскільки на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2010 року його було усиновлено. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини стосовно визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Як встановлено судом, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.05.2017 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П., реєстровий № 2-331, належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-13). Згідно з довідкою № 2141 від 12.06.2017 року, виданою виконавчим комітетом Покровської сільської ради, у належному позивачеві будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.14). Відповідно до акту № 2163 від 12.06.2017 року, складеного депутатом Приміської сільської ради Нарижною В.В., за вказаною вище адресою з 2011 року не проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також малолітні [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). На виконання вимог ч. 3 ст.122 ЦПК України в ред. 2004 року, що була чинна на дату надходження справи до суду та відкриття провадження, судом були зроблені запити до Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області. За результатами надісланих довідок щодо місця перебування осіб реєстрація [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у будинку [ADDRESS], не підтвердилася (а.с.22,23). З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність предмета спору в частині визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, і, оскільки у них первісно було відсутнє це право, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до інформації Служби у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації вих. № 713 від 19.10.2017 року, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2010 року по справі № 2-2056/10 [PERSON] позбавлена батьківських прав по відношенню до її дітей [PERSON] та [PERSON] Згідно з розпорядженням голови Нікопольської райдержадміністрації від 06.09.2010 року № 847-р-10 [PERSON], [INFO], влаштований до прийомної сім'ї [PERSON] та [PERSON] Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2010 року № 2-о-280/10 [PERSON] було усиновлено (а.с.31,32-33,34). [PERSON], згідно реєстраційних карток органу реєстрації виконкому, на території Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області не зареєстрований і не проживає (довідка № 4361 від 30.10.2017 року на а.с.73). Поясненнями позивача, матеріалами справи суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] дійсно без поважної причини не проживає у належному [PERSON] житловому приміщенні понад рік та не бере участі в його утриманні, не є членом сім'ї позивача, чим створює останній матеріальні труднощі та перешкоди у користуванні належним їй майном. Крім того, сина [PERSON], [PERSON], рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2010 року № 2-о-280/10 було усиновлено. З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням (ч. 1 ст. 232 СК України). За таких обставин, суд вважає, що право на житло [PERSON], [INFO], не буде порушено, проти чого не заперечувала Служба у справах дітей. Тому суд вважає можливим визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Натомість суд не вбачає підстав для задоволення позову у відношенні брата позивача [PERSON] У позовній заяві та судових засіданнях [PERSON] підтвердила факт проживання [PERSON] у своєму будинку. В матеріалах справи відсутні жодні докази, які б спростовували пояснення позивача, як і докази того, що [PERSON] якимось чином псує житло позивача та завдає їй перешкоди у користуванні нерухомістю. [PERSON] правомірно зареєстрований у будинку позивача з 17.02.2004 року, тобто за життя свого батька [PERSON], який помер [INFO] та спадщину у вигляді спірного будинку після смерті якого отримала [PERSON] (а.с.7,21). Також, суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні позову у відношенні малолітнього [PERSON],[INFO], який розпорядженням голови Нікопольської райдержадміністрації від 06.09.2010 року № 847-р-10 влаштований до прийомної сім'ї [PERSON], оскільки його перебування у прийомній сім'ї носить тимчасовий характер. Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон) встановлений напрям захисту житлових прав дітей зазначених категорій, а саме: збереження житла, яке вже належить їм на правах власності або на правах користування. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є, в тому числі, захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей. За змістом ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див., mutatis mutandis, рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням того, що [PERSON], [INFO], є малолітнім та за рішенням суду був усиновлений, суд вважає можливим стягнути лише з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 106,67 грн. (640,00 грн. / 6 позовних вимог) На підставі викладеного,

Outcome: partial