Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

21.08.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06 червня 1992 року, від якого у них є повнолітня дочка. Позивач зазначає, що спільне життя з в відповідачем не склалося, протягом останніх років їх стосунки погіршилися, були сварки, які зробили їх спільне життя неможливим, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам, а тому просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що три місяці проживає в іншій сімї, примирення з відповідачем вважає неможливим, оскільки не хоче мати з нею нічого спільного. Їх стосунки припинені з нового року через обставини, про які він не бажає говорити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просить ще надати строк для примирення, сподівається, що позивач усвідомить свою помилку, підтверджує, що з останнього судового засідання позивач вдома не проживає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 06 червня 1992 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 197, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV №411916 (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 7). Сторонами визнано, що вони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, та протягом двох місяців, з моменту останнього судового засідання, не спілкуються. Судом надавався сторонам строк на примирення, однак позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, та що відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд також зазначає, що за змістом ч.1, 2 ст.25 Сімейного кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що з моменту звернення з даним позовом до суду, з 21.08.2017 року та до цього часу позивач продовжує вважати, що подальше спільне проживання з відповідачем однією сімєю є неможливим, не бажає поновлювати шлюбні відносини з відповідачем та виявляє бажання створити нову сімю, суд прийшов до висновку, що сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Суд враховує, що згідно із заявою позивача, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1) позивач залишає за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved