Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

20 травня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі по тексту - ТОВ «Фінансова компанія управління активами»), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. (далі по тексту - приватний нотаріус Гуревічов О.М.), старший державний виконавець Білогірського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Боярчук О.В. (далі по тексту - державний виконавець), з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8022, вчинений приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. від 20 серпня 2019 року щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 2026/2247CLАPS від 09 жовтня 2013 року та плати за вчинення виконавчого напису в загальній сумі 17548,46 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 09 жовтня 2013 року між ним та ПАТ «Платинум банк» укладено кредитний договір № 2026/2247CLАPS. Вказує, що 17 травня 2021 року з виконавчого провадження та виконавчого напису він дізнався, що правонаступниками ПАТ «Платинум банк» протягом 2013-2018 рр. були ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а тепер - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», про що йому раніше не було відомо. Також, зазначає, що від вищевказаних юридичних осіб та приватного нотаріуса Гуревічова О.М. він ніяких претензій не отримував, а тому вважав, що борг ним був повністю погашений. При цьому, відповідач до нього не звертався та стягнення не вимагав, тобто відповідач самостійно, не вживши шляхів досудового врегулювання спору, поза межами строку позовної давності скористався послугами нотаріуса, чим порушив його права та законні інтереси. Вважає, що виконавчий напис № 8022, вчинений приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. від 20 серпня 2019 року щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 2026/2247CLАPS від 09 жовтня 2013 року в сумі 17548,46 грн є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки надані відповідачем документи для вчинення виконавчого напису не давали нотаріусу можливості встановити безспірність вимог відповідача до позивача. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року забезпечено позов шляхом зобов`язання державного виконавця зупинити стягнення на підставі виконавчого напису. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 24 червня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити в його відсутності, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 09 липня 2021 року, однак представник в судове засідання не з`явився, відзиву не подав. Білогірський відділ ДВС про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Приватний нотаріус Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 жовтня 2013 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2026/2247CLАPS, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 8480 грн під 12 % річних з датою повернення до 13 жовтня 2014 року. 20 серпня 2019 року приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 8022, яким запропоновано на підставі кредитного договору № 2026/2247CLАPS від 09 жовтня 2013 року стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошові кошти, а саме: 7185,26 грн - заборгованість за тілом кредиту, 810,14 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та 9403,06 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, а також 150 грн - плата за вчинення виконавчого напису, а всього - 17548,46 грн. Постановою державного виконавця від 13 травня 2021 року за вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження ВП № 65372366. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор повинен надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Між тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. З огляду на викладене, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Незважаючи на це, приватний нотаріус Гуревічов О.М. вчинив спірний виконавчий напис на кредитному договору № 2026/2247CLАPS від 09 жовтня 2013 року, який нотаріально не посвідчений. Окрім того, як зазначалось вище, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). Наявність на час вчинення виконавчого напису спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором не свідчить про безспірність такої заборгованості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року у справі № 755/1960/18 (провадження № 61-46254св18). Як встановлено судом, приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. будь-яких дій щодо отримання достовірних даних на підтвердження безспірності заборгованості вчинено не було. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не було перевірено безспірність розміру заборгованості, нотаріус не впевнився в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Отже, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а відтак позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. До того ж, відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами», як правонаступник кредитора, в силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України не позбавлена права звернутися за стягненням кредитної заборгованості в судовому порядку. Питання щодо стягнення судового збору суд вирішує наступним чином. При поданні позовної заяви та заяви про забезпечення позову позивачем сплачено судовий збір відповідно в розмірі 908 грн та 454 грн, що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24 травня 2021 року № 0.0.2138175665.1 та від 24 травня 2021 року № 0.0.2138174397.1. Отже, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1362 грн (908 грн + 454 грн).

Outcome: approved