Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

20.11.2014р. ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] та з врахуванням збільшених під час розгляду справи позовних вимоги просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 96 964,44 доларів США, відсотки за користування кредитом в сумі 8 306,63 доларів США, заборгованість за комісіями в сумі 25 358,65 грн., що складається із комісії за розрахункове обслуговування в розмірі 3 894,16 грн. і неустойки за прострочення виконання зобов*язання в розмірі 21 464,49 грн., що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ станом на 17.02.2015р. в загальній сумі відповідає 2 800 168 грн. 57 коп., а також судовий збір в сумі 3 654 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 06.12.2007р. [PERSON] уклав з ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», кредитний договір №263, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 137 700 доларів США, що складає еквівалент 695 385 грн. за курсом НБУ на день укладення договору зі сплатою 14% річних і датою повернення кредиту до 06.12.2022р. та між сторонами був погоджений графік повернення кредиту і відсотків. В подальшому до цього кредитного договору укладались додаткові угоди, за якими сторони погоджували зміни щодо відсоткової ставки, строку повернення кредиту, а також відповідач скористався правом на отримання кредитних канікул, у зв*язку із чим сторонами був погоджений новий графік повернення кредиту і відсотків та сплати виниклої кредитної заборгованості. Крім цього, 06.12.2007р. між [PERSON] і ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач передав в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS] в забезпечення зобов*язань за кредитним договором №263 від 06.12.2007р. Однак, відповідач взяті на себе кредитні зобов*язання не виконує, кредит і відсотки за його користування не повертає, у зв*язку із чим станом на 17.02.2015р. виникла заборгованість за кредитом в сумі 96 964,44 доларів США, відсотки за користування кредитом в сумі 8 306,63 доларів США, заборгованість за комісіями в сумі 25 358,65 грн., що складається із комісії за розрахункове обслуговування в розмірі 3 894,16 грн. і неустойки за прострочення виконання зобов*язання в розмірі 21 464,49 грн., що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ станом на 17.02.2015р. в загальній сумі відповідає 2 800 168 грн. 57 коп., яку просив стягнути з відповідача на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 533, 610-612, 623, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України. 09.06.2015р. представник відповідача подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору №263 від 06.12.2007р., укладеного між ним і ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», недійсним з тих підстав, що, на думку представника відповідача, при укладенні кредитного договору банк в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу повної інформації щодо умов кредитування, не роз*яснив сукупну вартість кредиту, відсоткову ставку, що є порушенням частини 3 ст.203 ЦК України щодо вільного волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору саме на таких умовах, які зафіксовані в його тексті та свідчить про вчинення банком факту обману відповідача і є правовою підставою згідно ст.215 ЦК України його недійсності. Просив задовольнити зустрічний позов на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача основні позовні вимоги з врахуванням їх уточнень підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти зустрічного позову заперечувала як необґрунтованого і безпідставного, послалась на бажання відповідача уникнути повернення кредитних коштів, а також пояснила про те, що банк перед укладенням кредитного договору із [PERSON], як і з іншими позичальниками, роз*яснив йому умови, порядок та можливі варіанти кредитування. Відповідач сам вибрав саме такий варіант кредитування, добровільно і без будь-якого примусу підписав договір, виконував його протягом певного часу, скористався правом на кредитні канікули, визнавав договір і його умови, між сторонами укладались численні додаткові угоди і погоджувалися нові графіки погашення кредиту, відсотків і заборгованості, яку відповідач визнавав, і лише через сім місяців після подачі до суду основного позову, відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій вказував про незаконність та недійсність кредитного договору і вчинення банком обману при його укладенні. На даний час розмір кредитної заборгованості підтверджується письмовими доказами, не спростований відповідачем, а тому просила основний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Крім цього, представник позивача подав суду заяву про застосування наслідків пропуску відповідачем строку позовної давності на подання зустрічного позову згідно правил частини 4 ст.267 ЦК України (а.с. 4-6 Том №2). Представник відповідача зустрічний позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, а також на те, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» порушив права [PERSON] як споживача банківських послуг на отримання повної інформації стосовно порядку кредитування. Проти основного позову заперечував з тих підстав, оскільки вважав, що в справі, на його думку, відсутні достатні докази про отримання [PERSON] саме такої суми кредитних коштів, про які зазначено в кредитному договорі і про яку вказано в позові, позивач не довів в судовому засіданні, що сума заборгованості складає саме 2 800 168 грн. 57 коп., представник відповідача вважав, що така сума позову є лише припущенням позивача і не може бути стягнута судом. Стосовно строків подачі зустрічного позову представник відповідача зазначив, що [PERSON] довідався про порушення його прав і незаконність кредитного договору лише після подачі до нього позову банком про стягнення кредитної заборгованості та отримання юридичної допомоги, а тому саме з цього часу, на його думку, починає сплив строку позовної давності. Представник відповідача визнавав, що [PERSON] підписав кредитний договір №263 від 06.12.2007р., однак, яку саме суму грошових коштів він отримав, останній не пам*ятає, однак стверджує, що ця сума не відповідає 137 700 доларам США, що в еквіваленті на час укладення кредитного договору відповідало 695 385 грн., про що зазначено в пункту 1.1. кредитного договору. У зв*язку із наведеним просив зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні основного позову відмовити. При вирішенні питання про можливість закінчити розгляд даної цивільної справи без висновку судової економічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 16.12.2015р. за клопотання представника відповідача, суд виходив з наступного. Так, ст.157 ЦПК України містить обов*язок суду дотримуватися розумних строків розгляду справи. В частині 3 ст.27 ЦПК України закріплений обов*язок осіб, які беруть участь у справі, добросовісно користуватися своїми процесуальними правами і виконувати процесуальні обов*язки. Як вбачається з матеріалів справи, справа перебувала провадженні суду біля 1 року 6 місяців і по справі неодноразово оголошувались перерви спочатку у зв*язку із неявками представника позивача і уточненням позовних вимог, а в подальшому у зв*язку із неодноразовими неявками представника відповідача і його клопотаннями перенести судовий розгляд справи на іншу дату, які судом задовольнялись та по справі оголошувались інші дати судового розгляду. Ухвалою суду від 16.12.2015р. було задоволено клопотання представника відповідача і по справі була призначена судова економічна експертиза, для вирішення питань, які на його думку, мали значення для правильного вирішення справи по суті. Оплату за проведення цієї експертизи було покладено на [PERSON] та зобов*язано сторін надати експертам у разі необхідності додаткові матеріали. При цьому, стороні відповідача було роз*яснино про необхідність контролювати і цікавитися питанням проведення експертизи, призначеної за їх клопотанням. 15.01.2016р. до суду надійшло клопотання експерта про необхідність оплати експертних послуг та надання додаткових матеріалів. ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» витребувані експертом матеріали надав, а [PERSON] вартість експертних послуг не оплатив. У зв*язку із цим 31.03.2016р. справа була повернута до суду без висновку експерта. При цьому, 11.04.2016р. до суду надійшла скарга представника ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про порушення розумних строків розгляду справи. Враховуючи такі обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що судом обом сторонам надавалось достатньо часу і можливості скористатися своїми процесуальними правами і виконати свій процесуальний обов*язок щодо доведення перед судом тих обставин, на які вони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне основні позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 06.12.2007р. [PERSON] уклав з ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», кредитний договір №263, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 137 700 доларів США, що складає еквівалент 695 385 грн. за курсом НБУ на день укладення договору зі сплатою 14% річних і датою повернення кредиту до 06.12.2022р. (а.с. 10-17 Том №1 - копія кредитного договору, а.с. 185 Том №1 - копія меморіального валютного ордеру №513028 від 06.12.2007р.), а також між сторонами був погоджений графік повернення кредиту і відсотків (а.с. 19-32 Том №1 - копія графіку). В подальшому до цього кредитного договору укладались додаткові угоди, за якими сторони погоджували зміни щодо відсоткової ставки, строку повернення кредиту, умови використання відповідачем свого права на кредитні канікули (а.с. 40 Том №1 - №1 від 02.12.2008р., а.с. 41 Том №1 - №2 від 07.04.2009р., а.с. 42 Том №1 - №3 від 07.04.2009р., а.с. 43 Том №1 - №4 від 07.04.2009р., а.с. 44 - №5 від 07.04.2010р., а.с. 45 Том №1 - №7 від 17.08.2012р., а.с. 58 Том №1 - №8 від 07.12.2012р.), у зв*язку із чим сторонами погоджувалися нові графіки повернення кредиту і відсотків та сплати виниклої кредитної заборгованості (а.с. 46-50 Том №1 - копія графіку, а.с. 59-63 Том №1 - копія графіку). Крім цього, 06.12.2007р. між [PERSON] і ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач передав в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS] в забезпечення зобов*язань за кредитним договором №263 від 06.12.2007р. (а.с. 71-79, 80 Том №1 - копія іпотечного договору з доповненням). Предмет іпотеки придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2007р. (а.с. 81-82 Том №1 - копія договору), який було зареєстровано в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» (а.с. 83 Том №1 - копія реєстраційного посвідчення). В матеріалах справи є власноруч заповнена заявка [PERSON] на отримання кредиту (а.с. 84-88 Том №1 - копія). Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. В статтях 6, 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та виконанні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов*язковим для виконання сторонами. В основу заперечень відповідача проти основного позову і в обґрунтування зустрічного позову покладено те, що, на думку представника відповідача, позивач порушив права відповідача як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів», в справі відсутні докази щодо отримання відповідачем суми кредиту в розмірі 137 700 доларів США, що складає еквівалент 695 385 грн. за курсом НБУ на день укладення кредитного договору, відповідач не надав суду належних доказів в підтвердження суми кредитної заборгованості в загальному розмірі 2 800 168 грн. 57 коп. станом на 17.02.2015р. Однак, в пункті 5.3. кредитного договору №263 від 06.12.2007р. сторонами погоджено про те, що підписанням цього договору позичальник стверджує про те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», чим спростовується твердження представника відповідача про не роз*яснення банком відповідачу умов кредитування. Про отримання [PERSON] за умовами кредитного договору №263 від 06.12.2007р. кредиту в сумі 137 700 доларів США, що складає еквівалент 695 385 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, в матеріалах справи є меморіальний валютний ордер №513028 від 06.12.2007р. (а.с. 185), що, також, спростовує заперечення представника відповідача проти основного позову в цій частині. Крім цього, з даного питання є Правовий виносок Верховного Суду України в цивільній справі №6-63 цс 13 від 18.09.2013р., де роз*яснино про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Тобто, відповідач [PERSON], підписавши 06.12.2007р. кредитний договір №263, цим підтвердив отримання ним від ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», кредит в сумі 137 700 доларів США, що складає еквівалент 695 385 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, у зв*язку із чим дана обставина не потребує підтвердження окремими доказами. В обґрунтування розміру кредитної заборгованості, позивач надав суду її розрахунок, з якого вбачається, що станом на 17.02.2015р. заборгованість [PERSON] за кредитом становить 96 964,44 доларів США, відсотки за користування кредитом - 8 306,63 доларів США, заборгованість за комісіями - 25 358,65 грн., що складається із комісії за розрахункове обслуговування в розмірі 3 894,16 грн. і неустойки за прострочення виконання зобов*язання в розмірі 21 464,49 грн., що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ станом на 17.02.2015р. в загальній сумі відповідає 2 800 168 грн. 57 коп. (а.с. 133-135 Том №1), а також надав суду виписку з особового рахунку відповідача (а.с. 186-218 Том №1). Заперечуючи проти основного позову в частині суми кредитної заборгованості, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів в їх розумінні згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України стосовно відсутності кредитної заборгованості у відповідача або її інший розмір, заперечення проти суми заборгованості ґрунтуються виключно на поясненнях представника відповідача в судовому засіданні, які в своїй суті є лише припущеннями, а відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, суд враховує обставини справи про те, що відповідач добровільно і без будь-якого примусу підписав договір на вільно обраних умовах, виконував його протягом тривалого часу, скористався правом на кредитні канікули, між сторонами укладались численні додаткові угоди і погоджувалися нові графіки погашення кредиту, відсотків і заборгованості, яку відповідач визнавав, і такі послідовні та логічні дії відповідача в їх сукупності свідчать про визнання останнім кредитного договору, його умов та нарахованої банком кредитної заборгованості, однак лише через сім місяців після подачі до суду основного позову і через сім із половиною років після укладення кредитного договору від 06.12.2007р. відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій вказував про незаконність, недійсність кредитного договору і вчинення банком обману при його укладенні. Однак, представником відповідача не доведено навмисного введення банком відповідача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, про що вказано в ст.230 ЦК України, на яку відповідач посилається в зустрічному позові, відповідачем не доведено факту його обману зі сторони позивача перед укладенням кредитного договору або при його укладенні, відсутності у відповідача вільного волевиявлення укласти кредитний договір саме на таких умовах, введення відповідача позивачем в оману у інший спосіб, а також судом не встановлено будь-яких порушень вимог ст.203 ЦК України, які б могли бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. Добровільність, усвідомлення і визнання відповідачем характеру його правовідносин із банком підтверджується його послідовними діями протягом тривалого часу, що підтверджується наявними в матеріалах справи новими графіками погашення кредитної заборгованості, які укладались і підписувались сторонами, в тому числі й [PERSON], при укладенні додаткових угод до основного кредитного договору №263 від 06.12.2007р., з яких вбачається, що відповідач не заперечував проти розміру нарахованої йому банком заборгованості, визнавав її і погоджувався на її сплату за новими графіками. Щодо валюти кредитування, суд приходить до наступного. Згідно ст.533 ЦК України визначено про те, що грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов*язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом. В спірному випадку у кредитному договорі №263 від 06.12.2007р. зазначено про отримання кредиту відповідачем в іноземній валюті - доларах США із визначенням грошового еквіваленту в національній валюті - гривні. У відповідності до частини 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. А відповідно до частини 2 цієї ж правової норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 1 ст.1046 ЦК України (параграф 1) вказує про те, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Тобто, за кредитним зобов*язанням позичальник зобов*язується повернути грошові кошти в тій же сумі, що відповідає еквіваленту суми заборгованості валюти кредиту на час постановлення судового рішення. В пункті 12 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. роз*яснено про те, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст.533 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне вказати в резолютивній частині судового рішення суму стягнення у валюті кредиту - доларах США та її еквівалент за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку суми кредитної заборгованості згідно останніх уточнень основного позову, зокрема, станом на 17.02.2015р., оскільки відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку суд приходить до висновку, що порушення відповідачем договірних кредитних зобов*язань є доведеним, такі обставини належними і допустимими доказами не спростовані, у зв*язку із чим основний позов суд визнає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає по суті у зв*язку із його недоведеністю. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови у зустрічному позові в його суті, питання щодо поважності пропуску ним строку позовної давності судом не вирішується. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 654 грн. судового збору.

Outcome: approved