Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

21 жовтня 2016 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.06.2008 р. між [PERSON] та АТ «Індустріально- Експортний Банк» правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено Кредитний договір № 557/700557, згідно якого позивачем 16.12.2011 року було надано відповідачу кредит в сумі 92700 грн., зі сплатою 15,5 % річних на умовах визначених договором, строком з 23.06.2008 р. по 22.06.2015 р. (включно), а [PERSON] отримав даний кредит та зобов'язався повернути його зі сплатою щомісячно по кредиту до 25 числа кожного наступного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, згідно Графіку погашення заборгованості за кредитним поговором, (п.1.1.1. Кредитного договору, графік погашення заборгованості за кредитним договором) та відсотків на умовах визначених договором. 23.06.2008 р. в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов'язанням [PERSON] Згідно договору поруки [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед позивачем нарівні з [PERSON] за кредитним договором. Вказує, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, однак відповідач в порушення умов кредитного договору, зокрема в порушення п. п. 1.1.,1.3., 2.4, 3.3.2. несвоєчасно повертав платежі по кредитному договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитним договором перед позивачем по кредиту та нарахованим відсоткам, включаючи відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов'язань по Кредитному договору. А тому утворилася заборгованість, у зв'язку із чим позивач звернулася до суду, а рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31.01.2012 р., яке набрало законної сили 14.02.2012 р. ухвалено стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь банку грошові кошти в сумі 66 273 грн. 14.03.2012 р. у зв'язку з не виконанням відповідачами в добровільному порядку рішеня суду державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та закінчено лише у зв'язку із фактичним виконанням 25.03.2015 р. Але відповідно до 1.4.1., п, 2.4., ст.1048 ЦК України відсотки у розмірі 15,2 % по кредитному договору позивачем нараховувались і сума нарахованих відсотків за період з 01.01.2012р. по 27.12.2012р. становить- 13 241,55 грн., нараховано пеню за період з 31.12.2015р. по 13.10.2016 р. у сумі 4821,00 грн, відповідно до п.5.2. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки. Вказує, що боржником здійснено погашення- 24.12.2013р.; 03.04.2014р„ 10.04.2014р., 15.07.2014р., у тому числі 24.12.2013р. було погашено відсотки. Також зазначає, що 19.03.2015року ухвалою апеляційного суду Хмельницької області у справі № 2218/7788/11 відмовлено позивачу у стягненні даної суми заборгованості у рамках попереднього рішення суду, тому перебіг строку позовної давності переривається. Враховуючи те, що до цього часу зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі не виконані. Від виконання своїх обов'язків відповідачі ухиляються та не реагують на законні вимоги позивача, а тому станом на 13.10.2016 року загальна заборгованість по кредитному договору складає 13 241,55 грн., що складається із прострочених відсотків та 4 821 гри, пені, які позивач просить стягнути з відповідачів. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вказавши, що зобов'язання ним виконано в повному обсязі, заборгованість погашена, а тому підстави для стягнення пені та відсотків відсутні. Також просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи інших заяв від неї не надійшло. Заслухавши відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позову, у зв'язку із наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так судом встановлено, що 23.06.2008 р. між [PERSON] та АТ «Індустріально- Експортний Банк» правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено Кредитний договір № 557/700557, згідно якого позивачем 16.12.2011 року було надано відповідачу кредит в сумі 92 700 грн., зі сплатою 15,5 % річних на умовах визначених договором, строком з 23.06.2008 р. по 22.06.2015 р. (включно), а [PERSON] отримав даний кредит та зобов'язався повернути його зі сплатою щомісячно по кредиту до 25 числа кожного наступного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, згідно Графіку погашення заборгованості за кредитним поговором, (п.1.1.1. Кредитного договору, графік погашення заборгованості за кредитним договором) та відсотків на умовах визначених договором. Згідно п. 2.1. Кредитного договору надання кредиту [PERSON] здійснювалось у готівкові формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок з подальшим перерахуванням продавцю автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 01 від 23.06.2008 р. Відповідно до п. 2.4. нарахування процентів за користування кредитом згідно п.1.4.1 цього договору, здійснюється з дня списання коштів з рахунку позичальника, зазначеного в п. 3.1.1 договору, до моменту погашення кредиту, щомісяця за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число включно поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом. При розрядку процентів день надання кредиту включається до розрахунку, а день погашення кредиту - не включається. Позичальник сплачує проценти на рахунок банку, відповідно до розрахунків банку, щомісяця, до 15 числа кожного наступного за розрахунковим та одночасно з погашенням заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів кількість днів у місяці та в році приймається за фактичну кількість днів. У разі прострочення погашення кредиту проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом за період прострочення до моменту погашення кредиту. 23.06.2008 р. в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов'язанням [PERSON] Згідно п. 3.1. договору поруки [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед позивачем нарівні з [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до п. 5.2. Кредитного договору у випадку прострочення Позичальником строків сплати відсотків, а також строків повернення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Так, позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, однак відповідач в порушення умов кредитного договору, зокрема в порушення п. п. 1.1.,1.3., 2.4, 3.3.2. несвоєчасно повертав платежі по кредитному договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитним договором перед позивачем по кредиту та нарахованим відсоткам, включаючи відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов'язань по Кредитному договору. А тому утворилася заборгованість, у зв'язку із чим позивач звернулася до суду, а рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31.01.2012 р., яке набрало законної сили 14.02.2012 р. ухвалено стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь банку грошові кошти в сумі 66 273 грн., що станом на 01.11.2011 р. складалася із залишку за тілом кредиту - 45228 грн., заборгованості за відсотками - 693 грн. 19 коп., простроченої заборгованості - 16 422, 97 грн., прострочених відсотків - 4 622, 67 грн., пені за несвоєчасну сплату платежів - 1 440, 89 грн. 14.03.2012 р. у зв'язку з не виконанням відповідачами в добровільному порядку рішеня суду державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та закінчено лише у зв'язку із фактичним виконанням 25.03.2015 р. Але відповідно до 1.4.1., п, 2.4., ст.1048 ЦК України відсотки у розмірі 15,2 % по кредитному договору позивачем нараховувались і сума нарахованих відсотків за період з 01.01.2012р. по 27.12.2012р. становить - 13 241,55 грн., нараховано пеню за період з 31.12.2015р. по 13.10.2016 р. у сумі 4821,00 грн, відповідно до п.5.2. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, що вбачається із розрахунку заборгованості. Так, боржником здійснено погашення- 24.12.2013р.; 03.04.2014р„ 10.04.2014р., 15.07.2014р., у тому числі 24.12.2013р. було погашено відсотки, що вбачається із відомості по руху коштів відповідача. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2015 року, яка залишена без змін 19.03.2015 року ухвалою апеляційного суду Хмельницької області у справі № 2218/7788/11, частково задоволено заяву [PERSON], зобов'язано державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа по справі про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] на користь банку. У задоволені решти вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19.03.2015 року встановлено, що нарахування відсотків, за період з набрання чинності рішення суду від 31.01.12 року до повного виконання договору не могло було предметом судового розгляду у 2012 році, відповідно не може стосуватися і примусового виконання рішення суду. [PERSON] взагалі заперечує будь-яке нарахування їй сум після ухвалення 31.01.12 року рішення суду, тому при наявності для цього підстав вирішення даного питання може бути предметом іншого судового спору. Враховуючи те, що до цього часу зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі не виконані, а саме заборгованість не була погашена в повному обсязі до фактичного виконання, банком у період з 01.01.2012р. по 27.12.2012р. нараховано прострочені відсотки в сумі 13 241,55 грн. та нараховано пеню за період з 31.12.2015р. по 13.10.2016 р. у сумі 4821,00 грн. Згідно зі ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок за договором та погасити заборгованість перед кредитором. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, при цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі за № 6-1206цс15. Відповідно до ч.1ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3ч.1ст.611 ЦК України). Частиною 1 статті 553 цього ж Кодексу передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1,2 ст. 554 цього Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року у справі №6-35 цс/15 статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідач відповідно до ст. 257 ЦК України, просить застосувати позовну давність. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязанн'ями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (ч. 1,5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після периривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст.264 ЦК України). Боржником здійснено погашення- 24.12.2013р.; 03.04.2014р„ 10.04.2014р., 15.07.2014р., у тому числі 24.12.2013р. було погашено відсотки, що вбачається із відомості по руху коштів відповідача. А 19.03.2015 року ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області у справі № 2218/7788/11 відмовлено позивачу у стягненні даної суми заборгованості у рамках попереднього рішення суду, тому перебіг строку позовної давності переривається. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, а тому з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість в сумі 18 062, 55 грн. (з яких 13 241, 55 грн. заборгованість по прострочених відсотках з 01.01.2012 р. по 27.12.2012 р та 4 821 грн. пені з 31.12.2015 р. по 13.10.2016 р. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved