Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

19 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що з 14 вересня 1963 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON]. Під час перебування в шлюбі, 07 січня 1964 року [PERSON], у відповідності до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за № 244, зареєстрованого Новомосковським Бюро технічної інвентаризації за № 12660-78, в користування була надана земельна ділянка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Мануїльського № 51. Позивач зазначила. що вона та [PERSON] в період з 1964 по 1966 рік на вищезазначеній земельній ділянці побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Шлюб з [PERSON] в наступному був розірваний. У відповідності до рішення Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 1991 року за позовом [PERSON], йому було виділено в користування 47/100 частин житлового будинку, а їй 53/100 частин житлового будинку. 26 березня 1993 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] зазначила, що її колишній чоловік, [PERSON] помер 12 листопада 2003 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду дніпропетровської області від 03 червня 2011 року за позовом сина [PERSON], за ним було визнане право власності на 47/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Мануїльського № 51. В той же час, коли вона звернулася до державного реєстратора для державної реєстрації свого право на 53/100 частин житлового будинку, їй було відмовлено, в звязку з тим, що у відповідності до рішення суду від 17 квітня 1991 року за нею визнане лише право користування частиною житлового будинку, в звязку з чим, вона змушена звернутися до суду. Житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, фактично, частки у власності, фактично, встановлені рішенням суду від 17 квітня 1991 року, тому. за нею належить визнати право власності на 53/100 спірного нерухомого майна. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Мануїльського № 51. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про місце, дату і час належним чином повідомлений. Відповідач [PERSON] в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши докази, надані позивачем, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що з 14 вересня 1963 року позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON]. Встановлено, що 07 січня 1964 року [PERSON], у відповідності до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за № 244, зареєстрованого Новомосковським Бюро технічної інвентаризації за № 12660-78, в користування була надана земельна ділянка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Мануїльського № 51. У відповідності до ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що 17 квітня 1991 року Новомосковським міським судом винесене та набрало законної сили рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування домоволодінням, відповідно до якого встановлено, що житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Мануїльського № 51 є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було виділено в користування 47/100 частин житлового будинку, а [PERSON] 53/100 частин житлового будинку. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та [PERSON] в наступному був розірваний. 26 березня 1993 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] помер 12 листопада 2003 року. Згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2011 року за позовом [PERSON] (сина позивача) до Новомосковської міської ради, за [PERSON] було визнане право власності на 47/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Мануїльського № 51, в порядку спадкування після батька - [PERSON], померлого 12 листопада 2003 року. Згідно технічного паспорту, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Мануїльського № 51, складається з: житлового будинку літ.А., житловою площею 23,5 кв.м., загальною площею 53,5 кв.м.; прибудови літ.а; ганку; погрібу; прибудови літ.а`; ганку; погрібу; сараю літ.Б; прибудови літ.б; зливної ями літ.Я; входу до погрібу літ.Г; огорожі - №2; огорожі - №4; хвіртки - №5; огорожі - №6. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно д ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) Оскільки спірне нерухоме майно було побудоване подружжям на земельній ділянці, відведеній для цієї цілі, рішенням суду від 17 квітня 1991 року, фактично, визначені частки у праві власності співвласників, суд приходить до висновку, що за позивачем належить визнати право власності на 53/100 спірного нерухомого майна

Outcome: approved