Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

21.10.2016 року [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності, визначення часток у цій квартирі, усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення. З урахування уточнених позовних вимог просить суд: встановити факт проживання однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з січня 2012 року по 09.06.2012 року; визнати квартиру [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності подружжя; визначити частки в спільній сумісній власності, встановивши, що частка [PERSON] становитиме ? частини вказаної квартири, так як і частина [PERSON] ?; усунути їй та малолітньому сину [PERSON] перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом примусового вселення. Позов обґрунтовує тим, що з січня 2012 року вони з відповідачем почали проживати разом без реєстрації шлюбу, були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет і разом вели домашнє господарство. Проживаючи разом до укладення шлюбу та бажаючи покращити житлові умови, сторони вирішили вкласти кошти в будівництво квартиру по вул. Ізяславській в будинку 19А в м. Славута. Таким чином, всі наявні кошти почали вкладати в будівництво квартири, в томі числі кошти, в подальшому отримані в подарунок на весілля та кошти, отримані в звязку з пологами та народженням дитини. 09.06.2012 року сторони уклали шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Право власності на збудовану квартиру відповідач зареєстрував в листопаді 2012 року за собою. Оскільки в подальшому [PERSON] почав заперечувати її право власності на дану квартиру, чинить їй та сину перешкоди в користуванні, просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 21.10.2016 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] а в місті Славута Хмельницької області, яка належить [PERSON]. 01.02.2018 року справу в порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Шевчуку В.В. в звязку з задоволенням відводу судді Маршал І.М. Ухвалою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.02.2018 року [PERSON] по даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.03.2018 року по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Вказує, що з січня 2012 року сторони почали проживати разом без реєстрації шлюбу. В червні 2012 року сторони зареєстрували шлюб. Кошти, отримані в подарунок на весілля за спільною згодою вирішили вкласти в будівництво будинку. Влітку позивач почала відвідувати будівництво квартири. Кошти, отримані як допомогу при народженні дитини також дозволила [PERSON] використати на будівництво квартири. Згодом після того як стосунки між сторонами погіршились, відповідач почав чинити всілякі перешкоди у користуванні квартирою не допускав її туди з сином, не давав ключі і взагалі почав заперечувати її право на власність даного житла, тому за захистом порушеного права позивач була змушена звернутись до суду. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили. Представник відповідача пояснив, що право власності на спірну квартиру відповідач набув на підставі Договору про пайову участь у будівництві від 01.08.2011 року, відповідно до якого вся вартість будівництва квартири становила 165 тисяч гривень та була профінансована ним в повному обсязі, проте оскільки вказаної суми у відповідача не було, кошти на будівництво він позичив у батьків. Фінансування квартири відбулося до укладення шлюбу і спільного проживання з позивачкою. Факт спільного проживання відповідач заперечує, вказує, що разом сторони почали проживати з грудня 2012 року, спільне господарство не вели, спільного бюджету не мали. Відтак спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача, набутою до укладення шлюбу з [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та учасників справи, дослідивши наявні в справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 09.06.2012 року серії І БВ №098779, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського МРУЮ в Хмельницькій області (а.с.4). Згідно даних свідоцтва про народження від 06.12.2012 року серії І БІ №190191 [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.5). 01.08.2011 року [PERSON] уклав з фізичною особою субєктом підприємницької діяльності [PERSON] Договір №3 на пайову участь у будівництві (далі - Договір) (а.с.54). Відповідно до умов Договору попередня балансова вартість квартири становить 165000 грн. Фінансування пайового будівництва пайовика здійснюється поетапно, а саме протягом першого етапу пайовик вносить не менше 40 відсотків вартості квартири - 66000 грн., а протягом другого етапу до 01.01.2012 року 60 відсотків вартості квартири будівельними матеріалами 99000 грн. Разом з тим в матеріалах справи також наявна копія Договору №3 на пайову участь у будівництві від 01.08.2011 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою субєктом підприємницької діяльності [PERSON] без зазначення дати фінансування другого етапу будівництва квартири під №5 по вул. Ізяславська в м. Славута. 27.11.2012 року виконавчий комітет Славутської міської ради прийняв рішення №485 про оформлення [PERSON] права власності на квартиру №5 у житловому будинку по вул. Ізяславській, 19А в м. Славута (а.с.73). Зі свідоцтва про право власності на обєкт нерухомого майна від 27.11.2012 року право власності на спірну квартиру [PERSON] зареєстрував 29.11.2012 року (а.с.93-94). Як показав в судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком [PERSON], з січня 2012 року дочка повідомила його про те, що вирішила проживати спільно з [PERSON] за адресою вул. Ізяславська, буд.11А. кв.1. Вказує, що сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, обробляли біля будинку земельну ділянку. Він часто приїжджав до них, допомагав продуктами харчування, грошовими коштами, виконував різні роботи біля будинку. В червні 2012 року сторони уклали шлюб, а 21.11.2012 року в них народився син [PERSON]. Зі слів зятя дізнався про те, що [PERSON] за адресою по вул. Ізяславській буд.19 в м. Славута будує триповерховий багатоквартирний будинок, дві квартири в якому будуть належати йому та дружині [PERSON] в одній родина буде проживати, за іншу шляхом продажу виручать кошти для власних потреб. Всі кошти, в тому числі виручені від весілля, подружжя вкладало в будівництво будинку. На момент здачі будинку в експлуатацію сімя туди не заселилась, оскільки квартира була непридатна для проживання в звязку з відсутністю ремонту. Через рік після укладення шлюбу стосунки між сторонами погіршилися, [PERSON] почав чинити перешкоди в користуванні квартирою, не впускав позивача до неї, не надавав ключі від житла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з січня 2012 року по серпень 2016 року проживала спільно з відповідачем, в тому числі в період з січня 2012 року по 09.06.2012 року проживала однією сімєю без укладення шлюбу. Протягом вказаного періоду вони мешкали в будинку [ADDRESS]. Так, проживаючи разом, до укладення шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, також фінансово та продуктами їм допомагали батьки. Весною 2012 року відповідач повідомив їй про намір збудувати багатоквартирний будинок на 8 квартир, в якому дві належатиме їм одна для проживання, інша для подальшого продажу та виручення коштів. В червні 2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, на весілля в якості подарунка отримали грошові кошти, які за спільною згодою вирішили вкласти в будівництво житла, так само як і кошти отримані нею в подальшому як допомогу по пологах та вагітності. Восени 2012 року відповідач показав їй новозбудовану квартиру, на запитання про дату вселення постійно пояснював, що коштів для проведення ремонту і квартирі немає, а тому переїхати в новобудову немає можливості. Ключів від нового помешкання позивач також не мала. З часом стосунки в родині погіршились, тому в серпні 2016 року позивач разом з сином переїхала проживати до своїх батьків. Оскільки будь яке її право на спірну квартиру відповідач заперечує, чинить перешкоди в користуванні квартирою, вона була змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Свідок [PERSON], який є хрещеним батьком позивачки в суді повідомив, що з початку 2012 року [PERSON] проживала за адресою [INFO], оскільки неодноразово її туди підвозив. За тією ж адресою сторони проживали після одруженняі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що весною 2012 року [PERSON] повідомила йому про вагітність, в звязку з чим 09.06.2012 року вони зареєстрували шлюб. До укладення шлюбу, як і деякий час після вони разом не проживали, спільних коштів не мали, спільного господарства не вели, позивач жила зі своїми батьками по вул. Козацькій в м. Славута. Спільно почали проживати лише з грудня 2012 року після народження сина. Власних коштів на будівництво спірної квартири він не мав, тому за усною домовленістю позичив у своїх батьків 20 тисяч доларів в липні 2011 року 10 тисяч доларів в матері [PERSON], та в серпні 2011 року 10 тисяч доларів в батька [PERSON] В подальшому уклав з СПД [PERSON] Договір на пайову участь у будівництві, який профінансував будівельними матеріалами, лише незначну частку вартості вніс коштами. При цьому подарункові кошти, отримані на весілля він не витрачав, оскільки повідомив, що після весілля вони знаходились в батьків позивача. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимога позивача про встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] за період з січня 2012 року по 09.06.2012 року підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON], ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї є послідовними і переконливими, з чого можна зробити висновок, що сторони мали стосунки, притаманній сімейним, а відтак в цій частині позов підлягає задоволенню. Вимога позивача про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності, визначення часток у цій квартирі у розмірі підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тобто при застосуванні статті 74\~СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до\~ст.\~60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 60 СК України, що поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином за змістом останньої норми факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою лише встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Суд не бере до уваги заперечення відповідача та його представника, що спірна квартира є його особистим майном, набутим до шлюбу за власні кошти з наступних підстав. Як зазначалось, доказом обґрунтування позиції відповідача є Договір про 01.08.2011 року №3 на пайову участь у будівництві (далі - Договір), який відповідач виконав, профінансувавши будівництво квартири за власні кошти до укладення шлюбу з [PERSON] Відповідно до\~ст.\~95\~ЦПК України\~письмовими доказами\~є документи\~(крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Разом з тим в матеріалах справи (а.с.248) наявна не завірена у встановленому законодавством порядку копія Договору від 01.08.2011 року №3 на пайову участь у будівництві, укладеного між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON], в якому не вказано кінцеву дату фінансування другого етапу будівництва квартири. Відповідач не надав суду для огляду оригінал вказаного Договору, в судовому засіданні пояснив, що такий в нього відсутній, також пояснив, що копія Договору, в якому не вказано кінцеву дату фінансування другого етапу будівництва квартири, долучена до матеріалів справи помилково, в звязку з чим суд не приймає до уваги даний Договір, як такий, що має доказове значення для вирішення спору. Окрім того,\~показання відповідача\~щодо необхідності\~укладення вказаного\~Договору,\~умов його\~виконання та\~фінансування є\~досить суперечливими.\~Так в\~судовому засіданні\~відповідач стверджував,\~що власних\~кошти на\~будівництво квартири\~він не\~мав,\~тому був\~змушений позичити\~в батьків.\~Разом з\~тим в\~Договору видно,\~що він\~укладений між\~фізичною особою\~[PERSON]\~та субєктом\~підприємницької діяльності\~ фізичною\~особою [PERSON],\~фактично між\~однією і\~тією ж\~особою (що\~і підтвердив\~в судовому\~засіданні відповідач),\~тобто відповідач\~водночас є\~Замовником і\~особою,\~яка бере\~на себе\~зобовязання профінансувати\~будівництво квартири\~та Виконавцем\~договору.\~Таким чином\~фактично зі\~слів [PERSON]\~слідує,\~що власних\~коштів на\~будівництво квартири\~він не\~мав,\~проте кошти,\~на фінансування\~усього будівництва\~в нього\~були наявні.\~В судовому\~засіданні відповідач\~як свідок,\~на підставі\~ст.\~63\~Конституції України,\~відмовився надавати\~відповідь на запитання для чого він позивач кошти в батьків, якщо кошти на фінансування всього будівництва відповідно до договору він мав внести самостійно. Не зміг пояснив відповідач яким чином відбувалося фінансування будівництва квартири на підставі Договору пайової участі. Зокрема вказав, що фінансування відбувалося будівельними матеріалами, проте, доказів придбання будь яких матеріалів суду не надав. Також відмовився повідомити кому саме і на підставі чого їх передав. Таким чином відповідачем не надано беззаперечних доказів придбання спірної квартири за власні кошти, а тому, суд приходить до висновку, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя. Вимога позивача про поділ квартири в рівних частках між нею та відповідачем підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статей 69, 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні шляхом примусового вселення в квартиру, суд приходить до наступного висновку. Як зазначили в судовому засіданні представники позивача, коли сімейні стосунки між сторонами погіршилися, відповідач перестав допускати [PERSON] до спірної квартири, не давши їй ключ від приміщення. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~386\~ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з характеру спірних відносин та доведення суду правомірності набуття позивачем права власності на частину спірного об'єкту нерухомого майна, є підстави для задоволення позову [PERSON] в частині вимог щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення до квартири, оскільки на час звернення з цим позовом до суду фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, позивач має намір вселитись та проживати в цій квартирі разом з дитиною, виникнення між сторонами суперечок щодо користування спірною квартирою та неможливість спільного сумісного проживання внаслідок фактичного припинення шлюбних відносин визнано сторонами спору, тому визначений позивачем спосіб захисту є правомірним та має за мету відновити порушенні права позивача, як співвласника квартири, на реалізацію в повній мірі права власності на об'єкт нерухомого майна та припинення порушень з боку відповідача в майбутньому. В судовому засіданні представник відповідача просив скасувати захід забезпечення позову, а саме, скасувати арешт квартири [ADDRESS], накладений ухвалою Славутського міськрайонного суду від 21.10.2016 року. Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи характер спірних правовідносин, а також те, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири є необхідним для виконання рішення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування арешту спірного майна. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved