Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

21.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом та просила , стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля в сумі «Сеат Ібіца» д.н.з. [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 11.08.2007 року по 07.10.2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду. В період шлюбу позивач та відповідач придбали автомобіль «Сеат Ібіца» д.н.з. [NUMBER]. Проте, 24.05.2014 року відповідач без згоди позивача здійснив відчуження зазначеного транспортного засобу іншій особі. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію, виходячи із вартості транспортного засобу визначеного експертним шляхом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили, та просили стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля в сумі «Сеат Ібіца» д.н.з. [NUMBER] в сумі 60000,00 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Відповідач пояснив, що даний автомобіль був проданий під час перебування в шлюбі з відповідачем за її згоди і кошти були витрачені на родину. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані по справі докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що 11.08.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. 23.04.2011 року за договором купівлі-продажу сторони придбали автомобіль марки «Сеат Ібіца» д.н.з. [NUMBER], 2011 року випуску. 24.05.2014 року [PERSON] продав спірний автомобіль [PERSON] за 120000,00 грн., що підтверджено довідкою-рахунок серії ААВ № 268635. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07.10.2014 року, шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно п. п. 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. З вищевикладеного вбачається, що позивач звертаючись з позовом про стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості проданого відповідачем автомобіля, як спільного майна подружжя, не бере до уваги те, що поділу підлягає майно, яке є в наявності у подружжя на час розгляду справи. Проте, як встановлено в судовому засіданні відповідач під час перебування у шлюбі відчужив автомобіль на підставі довідки-рахунку серії ААВ № 268635, що відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 ( з наступними змінами та доповненнями) «Про затвердження Порядку Державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» і хоча позивач зазначає, що не давала згоду на продаж транспортного засобу, однак даних про те, що позивач зверталася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, або вказаний автомобіль був реалізований без її згоди та відома, матеріали справи не містять. Крім того, згідно вимог ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на автомобіль, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Проте, як встановлено в судовому засіданні відповідач не надавав згоди на стягнення такої компенсації та не вносив на депозитний рахунок відповідну суму. Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed