Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

20 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до газети «Тижневик «ЕХО» в особі засновника [PERSON] про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. 13.05.2020 дана справа надійшла до провадження судді Мороз Т.М. У позовній заяві вказує, що у випуску газети «Тижневик «ЕХО» [NUMBER] від [INFO] була надрукована та розповсюджена стаття під назвою «[INFO]» наступного змісту: «Відповідно до обвинувального акту на підприємців вчинили розбійний напад у лісосмузі поблизу села Абазівка Полтавського району. Підозрювані - 39-річний [PERSON] , мешканець села Грицаївка Кобеляцького району, у той час жив у оселі своєї матері в селі Гутирівка Полтавського району, та 36-річний [PERSON] , уродженець села Шпитьки Києво-Святошенського району. Мешкав у Полтавському районі. Обоє раніше судимі. [INFO] [PERSON] та [PERSON] побачили в лісосмузі біля Абазівки автомобіль Volkswagen Touareg та вирішили його пограбувати. [PERSON] мав із собою пістолет, яким застрелив по черзі чоловіка і жінку, котрі знаходились на задньому сидінні авто. Зловмисники викрали з автомобіля 3000 доларів та золоті прикраси [PERSON] на суму 18 тисяч гривень. Трупи закопали в лісосмузі. Volkswagen Touareg забрав [PERSON] і в гаражі розбирав його на частини для продажу. Під час обшуку помешкання матері [PERSON] правоохоронці знайшли розібраний автомобіль, пістолет з глушником і шість набоїв. Суд визнав [PERSON] винним у вбивстві, незаконному заволодінні автомобілем, незаконному придбанні зброї та в скоєні розбійного нападу і призначив йому довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. [PERSON] суд визнав винним у викрадені автомобіля, розбійному нападі та приховуванні злочину. Він отримав 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна». Також поруч із зазначеною статтею розміщено фото, на якому зображені [PERSON] та [PERSON] у металевій клітці, із наступним написом: « [PERSON] засуджений довічно, а його спільник відсидить 12 років». Прохає суд визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію про [PERSON] у вигляді фактичних тверджень, а саме: «[INFO] [PERSON] та [PERSON] побачили в лісосмузі біля Абазівки автомобіль Volkswagen Touareg та вирішили його пограбувати. [PERSON] мав із собою пістолет, яким застрелив по черзі чоловіка і жінку, котрі знаходились на задньому сидінні авто. Зловмисники викрали з автомобіля 3000 доларів та золоті прикраси [PERSON] на суму 18 тисяч гривень. Трупи закопали в лісосмузі. Volkswagen Touareg забрав [PERSON] і в гаражі розбирав його на частини для продажу. Під час обшуку помешкання матері [PERSON] правоохоронці знайшли розібраний автомобіль, пістолет з глушником і шість набоїв. Суд визнав [PERSON] винним у вбивстві, незаконному заволодінні автомобілем, незаконному придбанні зброї та в скоєні розбійного нападу і призначив йому довічне позбавлення волі з конфіскацією майна». Зобов`язати газету «Тижневик «ЕХО» в особі засновника [PERSON] спростувати не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів, з моменту набрання рішенням суду по цій справі законної сили, розповсюджену ним недостовірну інформацію. Стягнути з газети «Тижневик «ЕХО» в особі засновника [PERSON] на користь [PERSON] 100000 (сто тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу розповсюдженням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2020 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2020 року по справі призначено судово-психологічну експертизу та зупинено провадження по справі. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2021 року по справі поновлено провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що відповідач незаконно оприлюднив його фотографію та прізвище, оскільки вирок суду не набрав законної сили. В зв`язку з цим у нього погіршилися зв`язки з друзям та родиною. Також змінилося відношення до його дитини у школі, якій докоряють за вчинок, якого він не вчиняв. Це завдало йому моральних страждань, розмір яких він визначає в сумі 100 000 грн. Представник відповідача, адвокат Галушко С.С. позов не визнав та зазначив, що стаття під назвою «[INFO]» є передруком з інтернет-видання «Полтавщина». В електронній версії газети є посилання на джерело походження цієї інформації. Інформація, викладена у цій публікації, є достовірною, оскільки відповідає вироку Полтавського районного суду Полтавської області, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні цього кримінального правопорушення та призначено покарання. Крім того, подія, яка була висвітлена в газеті «Ехо» для жителів Кобеляцького району є такою, що має суспільну значимість. До редакції газети надходили звернення від жителів району з проханням висвітлення інформації щодо цих подій. Крім того, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Прохав у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у випуску газети «Тижневик «ЕХО» [NUMBER] від [INFO] була надрукована та розповсюджена стаття під назвою «[INFO]» наступного змісту: «Відповідно до обвинувального акту на підприємців вчинили розбійний напад у лісосмузі поблизу села Абазівка Полтавського району. Підозрювані - 39-річний [PERSON] , мешканець села Грицаївка Кобеляцького району, у той час жив у оселі своєї матері в селі Гутирівка Полтавського району, та 36-річний [PERSON] , уродженець села Шпитьки Києво-Святошенського району. Мешкав у Полтавському районі. Обоє раніше судимі. [INFO] [PERSON] та [PERSON] побачили в лісосмузі біля Абазівки автомобіль Volkswagen Touareg та вирішили його пограбувати. [PERSON] мав із собою пістолет, яким застрелив по черзі чоловіка і жінку, котрі знаходились на задньому сидінні авто. Зловмисники викрали з автомобіля 3000 доларів та золоті прикраси [PERSON] на суму 18 тисяч гривень. Трупи закопали в лісосмузі. Volkswagen Touareg забрав [PERSON] і в гаражі розбирав його на частини для продажу. Під час обшуку помешкання матері [PERSON] правоохоронці знайшли розібраний автомобіль, пістолет з глушником і шість набоїв. Суд визнав [PERSON] винним у вбивстві, незаконному заволодінні автомобілем, незаконному придбанні зброї та в скоєні розбійного нападу і призначив йому довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. [PERSON] суд визнав винним у викрадені автомобіля, розбійному нападі та приховуванні злочину. Він отримав 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна». Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 02.12.2019, відносно [PERSON] не набрав законної сили (а.с.143-168). Свідок [PERSON] пояснив суду, що є редактором тижневика «Ехо». Дізнався про резонансну справу з інтернет-видання «Полтавщина». В законний спосіб зібрав інформацію та перевірив її. Зайшов у Реєстр судових рішень, ознайомився з обвинувальним актом, тобто вироком. Оскільки є вирок, то вважає, що він набрав законної сили. Текст публікації з інтернет-видання не був дослівно скопійовано, а взято лише інформацію. В електронній версії тижневика «Ехо» є посилання на інтернет-видання «Полтавщина». В друкованій версії помилково не вказали на це посилання. Зображення [PERSON] взято з відкритих джерел. Оскільки до редакції надходили письмові звернення від жителів району з проханням висвітлення події щодо вбивства двох осіб, то вважає, що ця подія має суспільну значимість, то ж і було оприлюднено ім`я позивача. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є громадським діячем, в зв`язку з чим йому почали надходити різні запити про те, що в місті проходять обшуки, які пов`язані з вбивством підприємців. Він попрохав [PERSON] , редактора тижневика «Ехо», висвітлити інформацію про цю подію та про причетних до неї осіб у місцевій газеті. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оскільки в статті під назвою «[INFO]», яка поширена в тижневику «Ехо» [NUMBER] від [INFO] вказані відомості про особу, яка вчинила протиправне діяння, із зазначенням її прізвища та ім`я, та посилання на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 02.12.2019 р. суд доходить до висновку, що ця інформація містить фактичні дані, що не відповідають дійсності, оскільки вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 02.12.2019, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання, не набрав законної сили, а отже є недостовірною, порушує принцип презумпції невинуватості особи, особисті немайнові права позивача, оскільки представляє позивача у негативному світі, як такого, що порушує вимоги закону, принижує його гідність та честь. Частинами першою, другою статті 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Такими правами є передбачені статтями 294-296 ЦК України право на ім`я, яке забезпечує особі правову індивідуалізацію і надає їй право вимагати від інших звертатися до неї відповідно до її імені; право на зміну імені (імені, по батькові та прізвища); право на використання імені, яке полягає у наданні фізичній особі можливості використовувати своє ім`я у всіх сферах суспільних відносин, а також передбачає певні обмеження щодо використання імені фізичної особи іншими особами. Частиною четвертою статті 296 ЦК України передбачено, що ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хужин та інші проти Росії» від 23 жовтня 2008 року зроблено висновок, що презумпція невинуватості, закріплена у частині другій статті 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у частині першій цієї статті (рішення у справі «Аллен де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року, п. 35), і спрямована на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи у суді. Щодо посилання представника відповідача про відсутность порушення немайнового права позивача на використання його імені, оскільки відповідно до Закону України «Про інформацію», передбачено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення, то суд зазначає наступне. Наявність суспільного інтересу не виключає необхідності дотримання положення частини четвертої статті 296 ЦК України, крім того, передбачено можливість використання початкової літери прізвища фізичної особи у засобах масової інформації, літературних творах, і це не є порушенням її права. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позивачем в суді доведено, що внаслідок поширення у статті інформації щодо нього, було порушено його особисті немайнові права, тому вбачає підстави для задоволення позову в цій частині, а отже вважає за необхідне визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність позивача інформацію, поширену в інформаційно-рекламному тижневику «Тижневик Ехо» [NUMBER] від [INFO] наступного змісту: « [INFO] [PERSON] та [PERSON] побачили в лісосмузі біля Абазівки автомобіль Volkswagen Touareg та вирішили його пограбувати. [PERSON] мав з собою пістолет, яким застрелив по черзі чоловіка і жінку, котрі знаходилися на задньому сидіння авто. Зловмисники викрали з автомобіля 3000 доларів та золоті прикраси [PERSON] на суму 18 тисяч гривень. Трупи закопали в лісосмузі. Volkswagen Touareg забрав [PERSON] і в гаражі розбирав його на частини для продажу. Під час обшуку помешкання матері [PERSON] правоохоронці знайшли розібраний автомобіль, пістолет з глушником і шість набоїв. Суд визнав [PERSON] винним у вбивстві, незаконному заволодінні автомобілем, незаконному придбанні зброї та в скоєнні розбійного нападу і призначив йому довічне позбавлення волі з конфіскацією майна». Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст. 23 ЦК України). Розмір завданої позивачу моральної шкоди він оцінює у 100 000 грн., які просить стягнути на його користь. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судом враховується роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5)». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З огляду на встановлене слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок поширення неправдивої інформації відносно нього, оскільки його було визнано винним у вчиненні особливо тяжкому злочині, однак вирок щодо нього не набрав законної сили, і він вважається невинним відповідно до Конституції України, чим було принижено його честь та гідність.

Outcome: partial