Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

20.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки завдані в наслідок ДТП у розмірі 17\~463,61 грн., судовий збір у розмірі 580 грн. В своїх доводах посилається на те, що 21.03.2016 року мало місце ДТП, в якій було пошкоджено її автомобіль «Тойота», постановою суду винуватим у скоєнні ДТП визнано відповідача, який керував автомобілем «Yuejin». 22.03.2016 року було щодо ДТП за участю її автомобіля було повідомлено страхову компанію. Згідно зі звітом про встановлення вартості пошкоджень від 28.04.2016 року вартість матеріальних збитків становить 24362,35 грн., за проведення вказаного дослідження було нею сплачено 250 грн. Страхова компанія виплатили їй за ДТП 10242,42 грн. Тому різниця, яка підлягає сплаті відповідачем, складає 17\~463,61 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. В ході судового розгляду надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. В ході судового розгляду позовні вимоги не визнав, надав пояснення, зазначив, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки він потрапив у ДТП при виконанні роботи щодо розвезення води, тому відповідати має роботодавець фізична особа підприємець, у якого він працює. Також не згодний з розміром спричинених збитків. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 21.03.2016 року о 12 год. 45 хв. за адресою: м. Харків, вул. Чернишевського, 7, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Yuejin nj1028DВ» н.з. АХ2714АЕ, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб, що стояв, а саме на «Toyota Land Gruiser Prado 150» н.з. АХ0900ЕЕ. Автомобілі зазначили механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06.05.2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 43). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 26.06.2014 року, автомобіль [NUMBER] належить позивачці [PERSON] Лемірді Нуріївні (а.с. 34) 22.03.2016 року представник страхувальника (позивачки) звернувся до АТ «Страхової групи «ТАС» з повідомленням про вказане ДТП, яке відбулось 21.03.2016 року за її участі та автомобіля «Yuejin» н.з. АХ2714АЕ, під керуванням [PERSON] (а.с. 5-9) Вказана подія ДТП була визнана страховим випадком. До обов'язків страховика, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку. Відповідно до ч. 18 ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування від 18.05.2016 року, страхувальнику (позивачу) було виплачено страхове відшкодування у розмірі 10\~242,42 грн. Таким чином, страхова компанія виплатила позивачці страхове відшкодування у розмірі 10\~242,42 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що виплата страхового відшкодування у розмірі 10\~242,42 грн. для повного відшкодування завданої шкоди відповідачем недостатньо, позивачка просить стягнути з відповідача, як особи, яка завдала шкоду, різницю між завданим розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до звіту субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 28.04.2016 року №456, вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля [NUMBER] в наслідок ДТП 21.03.2016 року складає 24 362 грн. 35 коп., включаючи ПДВ (а.с.11-33). Разом з тим, суд враховую, що у звіті субєкта оціночної діяльності від 28.04.2016 року №456 вказано вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля «Toyota» у розмірі 24362 грн. 35 коп., включаючи ПДВ. Вказаний звіт не є підставою для виникнення податкових зобов'язань, що виникають з надання послуг щодо проведення відновлювального ремонту. Зазначені зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином, у випадку не проведення фактичного ремонту, або проведення його особою, яка не платником ПДВ, податкові зобов'язання не виникають. Оскільки позивачем не надані належні та допустимі докази того, що послуги з відновлювального ремонту її пошкодженого автомобіля здійснювались у платника податку на додану вартість, то суд не вбачає підстав для включення суми ПДВ у розрахунок спричиненої шкоди. Отже, вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля «Toyota» складає 20301 грн. 96 коп. без включення суми ПДВ (24362,35 / 1,2 = 20\~301,96) Таким чином, різниця між завданим розміром шкоди спричиненої позивачці і страховим відшкодуванням складає 10059 грн. 54 коп. (20301,96 10\~242,42 = 10\~059,54), та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №779044 від 12.05.2016 року, за визначення субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] згідно зі звітом від 28.04.2016 року №456 вартості матеріальних збитків автомобіля «Toyota» представником страхувальника (позивачки) було сплачено 250 грн. (а.с. 10) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Враховуючи, що позивач для відновлення свого порушеного права вимушений був сплатити за проведення звіту 250 грн., то це є збитками і підлягає відшкодуванню за рахунок винуватої особи. На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення витрат на проведення оцінки у розмірі 250 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вказані норми ЦПК України закріплюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу. При цьому суд враховує вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки. В ході судового розгляду 29.11.2016 року коли відповідач надавав пояснення по справі, суд розяснював йому про необхідність надання доказів на підтвердження тих обставин, на які відповідач посилається, зокрема, щодо можливості заявлення відповідачем експертизи, надання доказів щодо потрапляння в ДТП при виконанні відповідачем трудових обовязків. За клопотанням відповідача у звязку необхідністю надання ним доказів 29.11.2016 року в стадії розгляду «додатків» судом було оголошено перерву. Однак, 13.12.2016 року та 23.02.2017 року відповідач в судове засідання не зявився, будь-яких письмових доказів суду не надав. У звязку з цим, посилання відповідача на незгоду зі звітом від 28.04.2016 року №456 вартості матеріальних збитків автомобіля «Toyota» суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на його спростування. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Однак, відповідачем не було надано жодних доказів, що в момент ДТП він перебував у трудових чи цивільних відносинах з роботодавцем чи замовником, хоча суд розяснював відповідачу про необхідність надання доказів на підтвердження цих обставин. Суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Однак, відповідач своїм право на надання доказів не скористався правом щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода завдана внаслідок ДТП у розмірі 10059 грн. 54 коп., витрати на проведення оцінки у розмірі 250 грн. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК). Враховуючи розмір заявлених позовних вимог майнового характеру, то при зверненні до суду судовий збір підлягав сплаті у розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 325 грн. 40 коп. (10309,54 х 551,20 / 17463,61 = 325,40) Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial