Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

21 липня 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивує свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2014 року. Має доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини не підтримують з травня 216 року, спільного господарства не ведуть, а тому просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання сторони не з'явились, направили до суду письмові заяви в яких просять розглянути справу без їхньої участі. Позивачка зазначає, що підтримує позовні вимоги та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON], відповідач вказує, що визнає позов. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 17 червня 2014 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 136 (а.с. 5). Мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 640.00 грн.(а.с. 1). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача належать витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн.. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved