Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

20.07.2018\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~[PERSON],\~третя особа:\~Центр надання\~адміністративних послуг\~Синельниківської районної\~державної адміністрації\~про усунення\~перешкод в\~користуванні та\~володіння житловим\~будинком шляхом\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Туполева, 12. Будинок належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріу\-сом Другої синельниківської державної нотаріальної контори 18 січня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-135, та зареєстрованого в Держреєстрі речових прав про реєстрацію права власності за № 1464597812248. [PERSON] є сином позивача і зареє\-стрований в будинку з 12 липня 1996 року по теперішній час. Але фактично він у вищезазначеному будинку не проживає з 2 000 року і до тепер, що підтверджується довідкою, виданою 13.03.2018 року головою квартального комітету та посвідченою секретарем виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району 15.03.2018 року. В 2000 року [PERSON] виїхав з її будинку у невідомому їй напрямку, і з цього часу в ньому не проживає. В будинку відсутні речі сина, так як він вивіз усе належне йому майно, тобто добровільно змінив своє місце проживання. Вважає, що відповідач втратив право на користування вищевказаним жит\-ловим будинком на підставі відсутності майже вісімнадцяти років в будинку, який він покинув добровільно, вибувши в інше житлове приміщення. Через те, що у її житловому будинку зареєстрована інша особа, яка там не проживає, вона не може отримати субсидію після суттєвого підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги це дуже негативно впливає на її матеріальний стан, тому вона не може повно користуватися своїми правами. Таким чином,виникла необхідність визнати особу такою, що втратила право користування житловим будинком. Враховуючи вищевикладене просить суд, усунути, їй [PERSON], [INFO], перешкоди у здійсненні права користування та володіння житловим будинком, шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жит\-ловим будинком, розташованим за адресою:Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Туполева, 12. До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у\~судове засідання\~не з'явився\~по невідомій\~суду причині,\~хоча належним\~чином був\~ повідомлений\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Своїм\~правом на\~подання відзиву\~на позовну\~заяву не\~скористався.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Третя особа: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської районної державної адміністрації у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2018 року [PERSON] є власником будинку розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Туполева, 12 ( а.с. 4). В Довідці виданій виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 13. 03.2018 року зазначено, що [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO] , але фактично за вказаною адресою не проживає з 2000 року ( а.с.6). Згідно ст.\~405\~Цивільного кодексу\~України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином,\~з огляду\~на вищевикладене,\~та виходячи\~з того,\~що \~позивач є\~власником зазначеного\~вище будинку,\~а реєстрація\~відповідача в\~ньому створює\~позивачу перешкоди\~у володінні\~ним,\~позовні вимоги\~про усунення\~перешкод у\~здійсненні права\~власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок. На підставі викладеного, ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved