Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач просить суд визнати недійним заповіт [PERSON] складеного на користь [PERSON] 13.03.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотариального округу Чернишевою Н.Г. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент складення та підписання заповіту заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними , у зв`язку із чим вказаний правочин не відповідає внутрішній волі заповідача , що у відповідності до вимог ст. 203,225 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідач [PERSON] у письмових заявах по суті справи визнали позовні вимоги та наполягали на наявності сімейного договору від 2008 року, відповідно до якого [PERSON] фактично розподілив між членами сім`ї належне йому майно, у тому числі повідомивши, що будинок у [ADDRESS] після його смерті залишиться [PERSON] , а тому заповіт від 13.03.2012 року не міг відповідати внутрішній волі заповідача. Відповідач [PERSON] та її представник заперечують проти позовних вимог у повному обсязі та наполягають на тому, що оспорюваний заповіт відповідав внутрішній волі [PERSON] а позивачем у судовому засіданні не було доведено належними та правдивими доказами факт не усвідомлення заповідачем значення своїх дій та не можливість їм керувати своїми діями. 2. Процесуальні дії у справі До Київського районного суду м. Одеси 24.03.2015 року надійшла позовна заява [PERSON] . до [PERSON] та [PERSON] ., третя особа Третя Одеська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту від 13.03.2012 року (т. 1 а/с 2 ) яка оплачена судовим збором у розмірі 3 654,00 грн.(т. 1 а/с 1). Ухвалою суду від 30.03.2015 року відкрито провадження у справі, із призначенням попереднього засідання ( т.1 а/с 25 ). Ухвалою суду від 30.05.2015 року витребувано від Третій Одеській державний нотаріальної контори копію спадкової справи №1184/2014 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (т.1 а/с 23), на виконання якої до суду 05.05.2015 року надійшла копія спадкової справи ( т.1 а/с 37), у матеріалах якої міститься заповіт від 13.03.2012 року складений [PERSON] на користь [PERSON] (т.1 а/с 42).. У попередньому засіданні 22.05.2015 року представником відповідача [PERSON] надано заперечення проти позову, а також судом задоволені клопотання позивача та відповідача про виклик свідків (т.1 а/с 93). 28.05.2015 року до суду надана заява про збільшення позовних вимог , згідно якої , окрім вимог про визнання недійсним заповіту від 13.03.2012 року, позивач просить суд визнати дійсним заповіт [PERSON] посвідчений 21.03.2008 року (т.1 а/с 96). Ухвалою суду від 28.05.2015 року витребувана медична документація [PERSON] з КУ « Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» та КУ « Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (т.1 а/с 122), на виконання якої суду надана копія медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] ( т.1 а/с 128) та акт 3258 судово-медичного дослідження трупа [PERSON] ( т.1 а/С 153). У судовому засіданні 07.08.2015 року допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( т.1 а/с 169) Ухвалою суду від 12.08.2015 року судом задоволено клопотання представника позивача та призначена комісійна судово-медична експертиза за участю лікаря психіатра щодо стану здоров`я [PERSON] на момент складення заповіту 13.03.2012 року (т.1 а/с 181). Згідно висновку експерта №254 від 18.11.2015 року наявна медична документація не дозволяє встановити стан здоров`я та наявність психічних розладів на 13.03.2012 року (т.1 а/с 221). Ухвалою від 14.03.2016 року було задоволено клопотання представника позивача та призначена судова-психіатрична ( посмертна ) експертиза психічного стану [PERSON] на час складення заповіту 13.03.2012 року ( т.2 а/с 12). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №496 від 02.12.2016 року у зв`язку із відсутністю в матеріалах цивільної справи достатніх даних стосовно періоду, який цікавить суд, надати науково-обґрунтовані та однозначні відповіді на питання, які поставлені перед експертами неможливо ( т. 2 а/с 54). У зв`язку зі смертю [PERSON] , після отриманої судом копії спадкової справи №748/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] (т.2 а/с 76), ухвалою від 30.05.2017 року замінена відповідач [PERSON] на право правонаступників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.2 а/с 127). У зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] , остання виключена з кола учасників справи. Представником співвідповідача [PERSON] 06.03.2018 року подано до суду відзив проти позову (т.2 а/с 196). Від співвідповідача [PERSON] до суду надана заява про згоду із позовними вимогами, враховуючи відомі йому обставини розподілу спадщини [PERSON] , ще при житті у 2008 році, з виділенням спірного будинку сину [PERSON] , який в свою чергу переоформив право власності на належну йому квартиру на користь [PERSON] - доньки [PERSON] ( т.2 а/с 206). За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.04.2018 року витребувана медична документація [PERSON] з амбулаторії сімейної медицини №4 КУ « центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради та КУ « Міська клінічна лікарня №11» ( т.2 а/с 222). Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.05.2018 року позивач відмовився від вимог про визнання заповіту дійсним, та залишив позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійним заповіту [PERSON] складеного на користь [PERSON] 13.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотариального округу Чернишевою Н.Г.( т.3 а/с 1). 18.05.2018 року від представника позивача надано відповідь на відзив [PERSON] ( т.3 а/с 46). Від [PERSON] 24.05.2018 року до суду надані письмові пояснення по суті позову (т.3 а/с 54). Ухвалою суду від 24.05.2018 року були витребувана медична документація [PERSON] з КУ « Міський психіатричний диспансер» ( т.3 а/с 59). У судовому засіданні 11.09.2018 року допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] ( т.3 а/с 94). Ухвалою суду від 11.09.2018 року задоволено клопотання представника позивача та призначена додаткова посмертна судово-психіатрична експертиза стану [PERSON] на час укладення заповіту 13.03.2012 року ( т.3 а/с 102). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №195 від 08.04.2021 року [PERSON] , під час укладення та підписання заповіту від 13.03.2012 року абсолютно не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними ( т.3 а/с 119). За клопотанням представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні 11.11.2021 року були опитані експерти [PERSON] та [PERSON] ( т.3 а/с 208). Ухвалою від 19.11.2021 року судом було відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] у призначенні по справі потворної судово-психіатричної експертизи стану [PERSON] на час складення заповіту 13.03.201 року. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( т.1 а/с 10). За змістом заповіту, складеного 13.03.2012р., завіреного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Н.Г. Чернишовою, зареєстрованого в реєстрі за №754, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] . В тексті заповіту мається рукописний запис наступного змісту «Цей заповіт з моїх слав записаний вірно, прочитаний мною уголос та підписаний мною власноручно у присутності нотаріуса» (підпис) « [PERSON] » ( т.1 а.с.42 ). Також у матеріалах справи наявна копія заповіту, складеного 21.03.2008р., завіреного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Н.Г. Чернишовою, зареєстрованого в реєстрі за №818, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі, все те, що на день його смерті буде йому належати, і на що він за законом має право, а також всі свої права та обов`язки, [PERSON] [INFO] . У тексті заповіту мається рукописна запис наступного змісту: «Цей заповіт прочитаний мною уголос та підписаний мною власноруч у присутності нотаріуса» (підпис) « [PERSON] » ( т.1 а.с.16 ). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №195 від 08.04.2021 року [PERSON] , померлий [INFO] , під час укладання, та підписання заповіту від 13.03.2012 року, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного розладу особистості сполученого ґенезу із вираженим зниженням когнітивних функцій, вираженою соціально-побутовою дєзадаптацією і втратою навичок до самообслуговування» (F07.8 за клінічними критеріями Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого [PERSON] , абсолютно не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними ( т.3 а/с 119). 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із спадкуванням та визнанням правочину недійсним врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За змістом вимог ч.2-4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін Предметом розгляду даної справи є позовні вимоги про визнання недійсним правочину - заповіту від 13.03.2012 року, складеному та підписаного [PERSON] на користь [PERSON] у зв`язку із тим, що заповідач, під час укладення заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Вищевказане визначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року по справі № 552/5808/17. Таким чином у першу чергу судом надається оцінка висновку судово-психіатричної експертизи №195 від 08.04.2021 року згідно якого [PERSON] , під час укладення та підписання заповіту від 13.03.2012 року абсолютно не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. За змістом висновку [PERSON] , , під час укладання, та підписання заповіту страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного розладу особистості сполученого ґенезу із вираженим зниженням когнітивних функцій, вираженою соціально-побутовою дєзадаптацією і втратою навичок до самообслуговування» (F07.8 за клінічними критеріями Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого абсолютно не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Експертний висновок обґрунтований аналізом даних з медичної документації та поясненнями свідків. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявляючи клопотання про призначення по справі повторної судово-психіатричної експертизи наполягав на тому, що висновок №195 від 08.04.2021 року проти ричить матеріалам справи, а при аналізі пояснень свідків, зокрема [PERSON] , [PERSON] , експертами вказані їх пояснення які не відповідають поясненням наданими даними свідками у судовому засіданні, а крім того з пояснень свідків експертами приймались лише свідчення які підтверджують факт важкого стану та не надавалась оцінка іншим свідченням, яки суперечать вказаним фактам. Опитані у судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] відповідаючи на запитання представника позивача пояснювали, що у першу чергу предметом дослідження експертів була клінічна картина розвитку хвороби [PERSON] через ретроспективний аналіз, яка отримана з медичної документації та яка знайшла підтвердження у поясненнях свідків А тому суб`єктивні свідчення, які суперечать об`єктивно встановленої клінічної картині хвороби, не приймались до уваги або до них ставились критично під час висновку. На думку суду, суперечності у свідченнях , як і висвітлені представником відповідача, неточності у посиланнях експертів на пояснення свідків, по суті не змінюють, загального аналізу психічного стану [PERSON] на момент складення заповіту, та не надають суду достатнього сумніву і достовірності висновку експертів, на підставі якого виникає підстави для проведення повторної експертизи. Так з пояснень свідка [PERSON] вбачається погіршення стану здоров`я [PERSON] , яки також підтверджуються поясненнями свідка [PERSON] , який у судовому засіданні повідомив: «мій дідусь [PERSON] ...перед смертю він часто падав, не міг себе обслуговувати, тобто в туалет не міг ходити самостійно. Не міг пересуватися...Ну, з 2011 року...Він став себе погано почувати, в нього були запаморочення...Ні, у лікарню його не возили та перед смертю я викликав лікаря і зі слів бабусі написали відмову від госпіталізації...звісно спілкувався, я проживаю в одному будинку...ну, то що я йому говорив, він забував»; свідка [PERSON] , який суду пояснив: «з 2011 року в нього різко почало погіршуватися здоров`я. В нього була пахова грижа. Достатньо важно ходив... зовсім перестав ходити ближче до 90-х. Постійно падав. Після, ну ходив в памперсах. Не міг до туалету дійти. Мій в туалеті сидіти та впасти. Не скажу, не скажу що плачевний, але важкий був стан. Дідусь в 12 році лежав як би, майже постійно в памперсах, якщо вставав, то йому допомагали піднятися. Коли він падав він не міг встати, то викликали мене чи мого брата, намагались ми його підняти. Ми двоє його підіймали, так як дід покійний був достатньо крепким чоловіком та підняти одному важко. Я коли підіймав його, то також відчував, що можу спину зірвати. Потім кормили його. Бабуся приносила до кімнати їжу. Коли він пив, їв. Потім вона почала його кормити, тому що йому було важко. Також коли він поїв, міг через час сказати, що ми його не кормили» ; свідка [PERSON] яка пояснюючи про обставини , яки були у 2011/2012 роках : « Ну якби він ще мін пересуватись з палицею по дому. Падав, коли виходив. Він міг впасти. Тому він завжди був під наглядом. Свекруха завжди була з ним. Діти коли могли допомагали.. .11-12 рік. 11 рік коли ми стелили асфальт, ми його ще часто бачили. Після цього ми стали бачити його рідше і рідше...Я- ні. В 12 році може бути, коли він намагався вийти на вулицю, а так ні»; . В свою чергу свідок [PERSON] , на свідчення якого посилається представник відповідача, надавав пояснення стосовно того, що він за запрошенням [PERSON] надавав медичну допомогу « як фельдшер, тьоті [PERSON] , декілька разів, запрошувався для уколів знеболюючого та зниження тиску, десь з 10 року по травень 2014» та «він був на той момент, на травень 2014 року абсолютно у здравому розумі, адекватний, нормально спілкувались з ним, нормально розмовляли...ні, я не відмічав ніяких навіть маленьких погіршень». При цьому 23.07.2014р. згідно амбулаторної карти хворого зафіксовано виклик на дім лікаря [PERSON] [PERSON] поставлено діагноз: «Виразкова хвороба шлунку, загострення (під питанням). Шлунково- кишкова кровотеча. Геморроідальна кровотеча (під питанням). Ішемічна хвороба серця: Атеросклеротичний кардіосклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія 2-го ступеню, змішаного ґенезу». Видане направлення на госпіталізацію., що явно протеричіть гарному медичному стану особи, яку описує свідок який надавав медичну допомогу. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що наявні у матеріалах справи докази, у тому числі пояснення свідків не суперечать висновку судово-психіатричної експертизи №195 від 08.04.2021 року згідно якого [PERSON] , під час укладення та підписання заповіту від 13.03.2012 року абсолютно не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому вважає доведеним факт наявності підстав, визначених ст. 225 та 1257 ЦК України, про те що волевиявлення [PERSON] під час складення та підписання заповіту, який є предметом розгляду, не може вважатись вільним враховуючи абсолютну неспроможність заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дані обставини дозволяють суду прийти до висновку, що позовні вимоги є доведеними належними, допустимими та достовірними доказами, а тому є такими , що підлягають задоволенню у повному обсязі. 6.Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Стороною позивача до судових дебатів заявлено про те, що заява про розподілу судових витрат із наданням доказів понесених витрат, будуть подані додатково у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved