Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

20.10.2015 року [PERSON] пред'явила позов до суду, в якому просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 16 444 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., посилаючись на те, що вироком Володарського районного суду Київської області від 24.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] засуджені за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, така шкода була заподіяна злочинними діями. Під час попереднього судового засідання було залучено до справи в якості відповідача батька неповнолітнього засудженого [PERSON] та матір [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, відповідачі [PERSON], [PERSON] позов визнали повністю. Відповідачам: неповнолітньому [PERSON] та [PERSON], оскільки вони перебувають в місцях позбавлення волі, копія позовної заяви та додані до неї документи були направлені їм за місцем відбування покарання. Про те, що вони отримали вказані документи, підтверджено рекомендованим повідомленням, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає що є законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. За вироком Володарського районного суду Київської області від 24.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. [PERSON] засуджено до п'яти років і шести місяців позбавлення волі . [PERSON] засуджено до трьох років позбавлення волі. Засуджені відбувають покарання за вироком суду. Згідно вироку, [PERSON] 26.01.2015 року близько 15 год. вчинив таємне викрадення у потерпілої [PERSON] - 300 доларів США та 400 гривень, чим завдав їй матеріальної шкоди на загальну суму 5850 грн. У вироку також зазначено, що неповнолітній [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] 04.02.2015 року викрали золоті прикраси на суму 10 594 грн. у [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. Вирок Володарського районного суду Київської області від 24.04.2015 року набрав законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. З вироку вбачається, що [PERSON] є неповнолітнім, який народився [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Як встановлено з пояснень батьків неповнолітнього, останній немає майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, він не працював, доходів не мав. За ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа передувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Про це вказано і в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», в якому зазначено шкода заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, згідно зі ст. 447 ЦК України відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появі у нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. На виконання вказаної статті та постанови Пленуму Верховного Суду України, шкода заподіяна неповнолітнім від крадіжки 26.01.2015 року підлягає стягненню з батьків неповнолітнього - [PERSON] та [PERSON]. 04 лютого 2015 року [PERSON] та [PERSON] за попередньою змовою вчинили крадіжку у позивачки золотих прикрас на суму 10 594 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. По факту крадіжки ювелірних прикрас із золота на суму 10 594 грн. судом при ухваленні вироку зазначено, що таку крадіжку вчинено спільними діями [PERSON] та [PERSON], тому сума 10 594 грн. підлягає стягненню з батьків неповнолітнього - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів по 25 000 грн. за завдану моральну шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За п. 10 постанови Пленуму судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром) відповідно до статей 174, 451 ЦК (1540-06) покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. При відшкодуванні моральної шкоди, що завдана позивачеві суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, тому прийшов до переконання що з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути в солідарному порядку 10 000 грн (десять тисяч гривень). Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial