Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

20 вересня 2018 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви від 26 квітня 2019 року, до [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кокосадзе Лілія Вячеславівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки, визнання недійсним договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. 04 квітня 2016 на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2016 року у цивільній справі № 202/1559/16-ц за відповідачем [PERSON] приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , що складається з літ.А-1, площею 40,0 кв.м., номер запису про право власності - 14014597. На підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 671, власником Ѕ частки нерухомого майна став [PERSON] , номер запису про право власності - 14163146. На підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 686, власником Ѕ частки нерухомого майна став [PERSON] , номер запису про право власності - 14177724. На підставі договору купівлі-продажу від 09 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2621, власником зазначеного нерухомого майна став [PERSON] , номер запису про право власності - 17936916. На підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2629, власником зазначеного нерухомого майна став [PERSON] , номер запису про право власності - 17944598. Таким чином, [PERSON] є власником зазначеного вище об`єкту нерухомості. 16 лютого 2017 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 202/1559/16-ц рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2016 року скасовано в частині визнання права власності [PERSON] на нежитлове приміщення літ.А-1 за адресою: [ADDRESS] , та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого [PERSON] набула право власності на нерухоме майно - скасовано. Земельна ділянка, на якій розташована самочинно побудоване нерухоме майно по [ADDRESS] , належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності. Відповідачу [PERSON] зазначена земельна ділянка не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавались. Позивач вказав, що на підставі чч.1,2,4 ст. 376 ЦК України спірний об`єкт нерухомого майна, самовільно переобладнаний [PERSON] , підлягає знесенню за рахунок останнього, а земельна ділянка - приведенню у придатний до використання стан. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить визнати недійсними: договір купівлі-продажу від 07 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 671, договір купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 686, договір купівлі-продажу від 09 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2621, договір купівлі-продажу від 10 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2629, а також скасувати записи про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. А-1, загальною площею 40,0 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , внесені приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В.: за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер запису про право власності 14014597 від 29.03.2016, за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер запису про право власності 14163146 від 07.04.2016 року та 14177724 від 08.04.2016, за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер запису про право власності 17936916 від 09.12.2016 та 17944598 від 10.12.2016. Також позивач просить зобов`язати [PERSON] знести самочинно збудоване нерухоме майно, судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року позовну заяву Дніпровської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року про забезпечення позову заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження нежитлової будівлі літ. А-1, загальною площею 40,0 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позов від відповідачів не надходив. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце проведення засіданні були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надішла заява про відкладення судового розгляду. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кокосадзе Лілія Вячеславівна письмово просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце проведення засіданні були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи розумність строків розгляду справи, наявність в матеріалах справи достатніх доказів для ухвалення рішення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відкладення судового розгляду. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно оцінивши наявні докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2016 року у цивільній справі № 202/1559/16-ц за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що складається з літ.А-1, площею 40,0 кв.м, без введення в експлуатацію. (а.с. 11-12). На підставі вищезазначеного рішення 29 березня 2016 за відповідачем [PERSON] приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. зареєстровано право власності на нерухоме майно, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , що складається з літ.А-1, площею 40,0 кв.м., номер запису про право власності - 14014597 (а.с. 17-18). 07 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 671 (а.с. 20). Відповідно до умов договору [PERSON] придбав у [PERSON] Ѕ частки нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з літ.А-1, площею 40,0 кв.м. На підставі вказаного договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] , номер запису про право власності - 14163146 (а.с. 17). 08 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] придбав у [PERSON] Ѕ частки нерухомого майна, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , що складається з літ.А-1, площею 40,0 кв.м. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 686 (а.с. 21). На підставі вказаного договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] , номер запису про право власності: 14177724 (а.с. 16-17). На підставі договору купівлі-продажу від 09 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2621, власником Ѕ частки нерухомого майна став [PERSON] , номер запису про право власності - 17936916 (а.с. 16). 10 грудня 2016 року відповідно до запису про право власності - 17944598, внесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2629, власником Ѕ частки нерухомого майна став [PERSON] (а.с. 15). Станом на теперішній час власником нерухомого майна, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , що складається з літ.А-1, площею 40,0 кв.м. є [PERSON] о. 16 лютого 2017 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року у справі № 202/1559/16-ц в частині визнання права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення (будівлю магазину) літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] в задоволені позову відмовлено (а.с. 13-14). Таким чином, правовстановлюючий документ, на підставі якого [PERSON] набула право власності на нерухоме майно, скасовано. Вищезазначеним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області встановлено, що визнавши за [PERSON] право власності на самочинну будівлю магазину без введення її в експлуатацію, суд першої інстанції порушив вимоги ч.ч. 3,4 ст. 376 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми закону право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у Постанові від 19.04.2017 у справі № 6-129цс17 у ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Верховний суд зауважив, що з урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. За вимогами ст. 83 Земельного кодексу України усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, належать на праві власності територіальним громадам міст. Представником територіальної громади відповідно до положень ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» є міська рада, на яку покладено здійснення від імені та в інтересах громади функцій і повноважень місцевого самоврядування. Питання щодо надання земельних ділянок у власність (користування) за ст. 12,ч. 1 ст. 122 ЗК України віднесені до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування - міської ради. Відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються відповідними радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень та судом відповідно до законодавства. Отже, земельна ділянка, на якій розташоване вказане самочинно побудоване нерухоме майно, належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно з листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 4/11-1663 від 10 серпня 2018 року цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не виявлено (а.с. 39). Відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №3/15-208 від 24 липня 2018 року за даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста офіційно адреса: [ADDRESS] жодному об`єкту нерухомості на території міста не надавалась, інформація стосовно відповідного розпорядчого документу, на підставі якого була присвоєна або змінена вказана адреса, відсутня (а.с.41). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності така особа, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Позивачем доведено, що спірне нерухоме майно побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та будівлю не введено в експлуатацію у встановленому законом порядку. Крім того, оскільки рішення суду про визнання права власності, на підставі якого нерухоме майно стало власністю [PERSON] , скасовано, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що [PERSON] набула право власності на спірне нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з того, що права власності на спірне майно [PERSON] не мала, тому вона і не мала права розпоряджатися вказаним майном, в тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Власником земельної ділянки, на якій проведено самочинне будівництво спірного нерухомого майна є Дніпровська міська рада. Внаслідок самочинного будівництва будівлі та ухвалення рішення Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська, яке у подальшому було скасоване в частині визнання права власності на нерухоме майно, з володіння Дніпровської міської ради поза її волею на підставі обставини, яка у подальшому відпала (рішення суду частково скасовано) вибула земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] . До того ж, земельна ділянка по вищезазначеній адресі [PERSON] у передбачений законом спосіб не надавалась. Таким чином, право Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки було порушено та підлягає захисту. Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Права відповідачів [PERSON] , [PERSON] , набуті в результаті вчинення договорів купівлі-продажу спірного об`єкту нерухомості, є похідними від права [PERSON] , яка, як вже встановлено судом, не мала права розпоряджатися вказаним майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а отже позивач має право вимагати від відповідачів відновити його право порушене право власності на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказана позовна заява підлягає задоволенню. На підставі ст. 141ПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати на користь Дніпровської міської ради у розмірі 3 817,67 грн. з кожного.

Outcome: approved