Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] звернулась до суду із позовом до Кам`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання додаткового строку для прийняття спадщини. У своєму позові зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . 1/2 частина спадкової квартири її батькові належала на підставі свідоцтва про право власності виданого 12 січня 1994 року Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому м. Дніпродзержинська, іншу 1/2 частку успадкував від померлої [INFO] дружини [PERSON] . Також [INFO] помер її брат [PERSON] , так не встигнувши прийняти\~ спадщину. Нею був пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що вона після смерті батька терміново виїхала до Російської Федерації\~ та не могла більше виїхати до України. Вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, але було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.\~\~ Тому, просить суд визначити їй додатковий строк в три місяці\~ для звернення до нотаріальної контори, що буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] . 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові. Представник відповідача Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за\~ відсутністю представника, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи, як не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Першої Кам`янської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи без участі представника. Представник третьої особи, як не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, так як [PERSON] прийняв у спадок квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] . 3. Процесуальні дії по справі. 06 липня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 23 вересня 2020 року ухвалою суду витребувано доказ, а саме: спадкову справу. 03 грудня 2020 р. ухвалою суду залучено третю особу [PERSON] . 15 грудня 2020 ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 09 квітня 2021 року призначено справу до розгляду по суті. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30 жовтня 1958 року (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, видане Міськвідділом загс м. Дніпродзержинська (а.с.11). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1521 (а.с.13), [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом\~ про смерть, актовий запис № 794 (а.с.14). Також згідно до свідоцтва про смерть [INFO] помер брат позивача [PERSON] (а.с.15). Згідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 24.06.2020 р. нотаріусом Першої\~ Кам`янської державної нотаріальної контори,\~ відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] , в зв`язку з пропущенням спадкоємцем строку для прийняття спадщини (а.с.16). Згідно до спадкової справи № 632/2014 єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] отримав у спадок від\~ [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с.72). [PERSON] є сином [PERSON] та братом позивача [PERSON] . 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом спору у справі, яка переглядається, є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). Вирішуючи по суті спори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, обов`язковому встановленню підлягають факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховним Судом у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц (провадження № 61-1750св18); від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц (провадження № 61-2397св18), від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц (провадження № 61-200св18), від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18). Отже, правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною. 6. Висновки суду. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки [PERSON] не надала доказів, що підтверджують поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач не навів доказів, які б свідчили про перешкоди здійсненню дій щодо прийняття спадщини, шляхом подання заяви нотаріусу у встановлений строк. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed