Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

20.12.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації позивача інформацію поширену відповідачем шляхом надання пояснень Заступнику начальника Харківської митниці ДФС- начальнику УПМП та МВ [PERSON] . В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 21.11.2018 року адвокатом дружини позивача було зроблено фотокопіювання матеріалів справи про ПМП №0287/80700/18, та з цього часу позивачу стало відомо про розповсюдження щодо нього відповідачем недостовірної інформації шляхом надання 07.02.2018 року пояснень заступнику начальника Харківської митниці ДФС Начальнику УПМП та МВ Волокітіну Є.П., чим порушено немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію позивача. У вказаних поясненнях відповідачем зазначено вислів: «… предложил мне на территорию Украины автомобиль иностранной регистрации за денежное вознаграждение для гражданина Украины по имени [PERSON] …» «… [PERSON] заехал за мной и моим другом (гр. Нигерии) и мы поехали на границу…», «После этого Сергей, его друг и я втроем поехали на границу для перезаезда на автомобиле…» «При подьезде к границе (таможне) Сергей Абдулов вышел из машины…» «После проходження таможне [PERSON] снова сел к [INFO] в машину…»»После этого, [PERSON] довез меня до г. Харькова домой и передал мне через моего знакомого Yetunde вознаграждение за осуществление мною ввоз автомобиля в размере 50 долларов США», які порушують немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Зазначені пояснення повністю співпадають з описовою частиною Протоколу про ПМП №0287/80700/18 від 14.02.2018 року та протоколу в справі про ПМП по даній справі від 20.03.2018 року, де зазначено, що у письмовому поясненні від 07.02.2018 року гр. [PERSON] , повідомив, що ввіз в Україну на своє ім`я транспортний засіб… на прохання [PERSON] за грошову винагороду… передав його відразу після ввезення гр. [PERSON] .» Зазначена інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, оскільки позивач не знає відповідача, вони ніколи не перебували в одному транспортному засобі, не рухався з ним, не забирав його, та грошей йому не сплачував. Поширення вказаної інформації стосовно позивача стало наслідком винесення відносно позивача постанови в справі про ПМП та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 547297,41 грн. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь, зазнала порушення і його ділова репутація, як діючого робітника поліції, зазначена інформація стала відома колегам та керівництву позивача, що вплинуло на суспільну оцінку його ділових та професійних якостей. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку. 20.12.2018 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 22.12.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.03.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що відносно позивача працівниками Харківської митниці ДФС був складений протокол про порушення митних правил №0287/80700/18 від 14.02.2018 року за ст. 485 МК України, а в подальшому і постанова від 20.03.2018 року, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 547297,41 грн. Підставою для складення вказаних документів також стали пояснення відповідача від 07.02.2018 року, в яких останній повідомив митницю, що він ввіз в Україну на своє ім`я транспортний засіб RENAULT KANGOO, VIN: [NUMBER] , р.н. [NUMBER] на прохання гр. [PERSON] за грошову винагороду, при цьому на території України даним транспортним засобом не користувався, так як взагалі не має водійського посвідчення, а передав його відразу після ввезення гр. [PERSON] . Після цього, у даному транспортному засобі у якості пасажира він не переміщувався, документи на транспортний засіб у нього відсутні. А саме вислови зазначені в поясненнях: «… предложил мне на территорию Украины автомобиль иностранной регистрации за денежное вознаграждение для гражданина Украины по имени Абдулов [PERSON] …» «… [PERSON] заехал за мной и моим другом (гр. Нигерии) и мы поехали на границу…», «После этого [PERSON] , его друг и я втроем поехали на границу для перезаезда на автомобиле…» «При подьезде к границе (таможне) Сергей Абдулов вышел из машины…» «После проходження таможне [PERSON] снова сел к [INFO] в машину…»»После этого, [PERSON] довез меня до г. Харькова домой и передал мне через моего знакомого Yetunde вознаграждение за осуществление мною ввоз автомобиля в размере 50 долларов США». Вказану інформацію, яка викладена відповідачем у поясненнях від 07.02.2018 року, позивач вважає недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки позивач є працівником поліції, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 10\~квітня 2003\~року №\~8-рп/2003 у справі про поширення відомостей наголошується на тому, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Як встановлено судом, письмові пояснення відповідача надані 07.02.2018 року Заступнику начальника Харківської митниці ДФС начальнику УПМП і МВ [PERSON] про відомі йому обставини справи мала на меті її перевірку уповноваженими на це законом посадовими особами, а не поширенням недостовірної інформації, оскільки митний орган приймає рішення на підставі всіх зібраних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. При цьому позивач не довів, що зазначені пояснення, які були надані відповідачем до митного органу мотивовані цілеспрямованими діями на приниження його честі, гідності та ділової репутації. Враховуючи викладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надав доказів того, що письмові пояснення відповідача до Харківської митниці ДФС були направлені на розповсюдження завідомо неправдивої інформації, оскільки Харківська митниця ДФС є компетентним органом розглядати справи відносно порушення митних правил за ст. 485 МК України, та таке звернення є способом реалізації права відповідача на звернення до відповідних органів, який на підставі всіх оцінених доказів приймає відповідне рішення по справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed