Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

21.12.2018 року представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ«Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з жовтня 2013 року по грудень 2018 року у розмірі 13911,41 грн., інфляційні витрати у розмірі 4581,15 грн. та 3% річних у розмірі 857,14 грн., а всього 19349,70 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання населенню. Позивач, на виконання своїх зобов`язань здійснив постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою. У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року виникла заборгованість в загальному розмірі 13911,41 грн., яку споживач добровільно не погашає. Окрім того, сума збитків від інфляції за вказаний період склала 4581,15 грн., а розмір 3% річних становить 857,14 грн. Загальна сума заборгованості [PERSON] складає 19349,70 грн. У зв`язку з викладеним, за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача до судового засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу за її відсутності, у разі неявки відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Тому, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачами не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VІІІ, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року №2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі - Правила). Згідно з ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Вказаний обов`язок споживача комунальних послуг, також, закріплений у ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», яким передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Так, судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою та є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» (а.с.5). АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача[PERSON] , однак ним зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється не належним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року становить 13911,41 грн. (а.с.6-7). Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525 та 526 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як видно з матеріалів справи, в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по сплаті вартості наданих послуг, АТ «Криворізька теплоцентраль» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги в сумі 10748,89 грн. за період з жовтня 2013 року по березень 2018 року, однак ухвалою суду від 11.05.2018 року у видачі судового наказу відмовлено з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, що підтверджується копією ухвали суду від вказаної дати (а.с.9). Окрім того, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 857,14 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4581,15 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року, в обґрунтування чого надав відповідні розрахунки (а.с.8). Отже, оскільки неправомірними діями відповідача позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком. Так, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, враховуючи, що цивільне судочинство згідно з ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягають задоволенню в повному обсязі зі стягненням з відповідача заявленої суми боргу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача 1762,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: approved