Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

21.12.2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача вартість спожитої теплової енергії у сумі 17 686, 63 грн. за період з 01.10.2016 року по 30.11.2017 року, а також пеню, інфляційні витрати та 3% річних у розмірі 5 256, 87 грн. і стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 600, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачу на праві власності належить приміщення поверху №1 загальною площею 43, 8 кв.м., що розташоване в житловому будинку №169 по вул. Полтавський шлях у м. Харкові з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». 01.10.2009 року між відповідачем [PERSON] та КП «ХТМ» був укладений договір №2482 на купівлю-продаж теплової енергії в приміщенні відповідача по [ADDRESS]. Позивач здійснив подачу теплової енергії відповідачу по о/р 17600-7021 в повному обсязі і на цій підставі відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Оскільки відповідач не сплачує рахунки, чим завдано збитки КП «ХТМ», борг за неналежне виконання договірних обов'язків складає 17528, 87 грн., який утворився за період з 01.10.2016 року по 30.11.2017 року. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про включення опалення та актом про відключення опалення, а також актом звірки поставки-одержання теплової енергії на суму 17528 грн. 87 коп., з цього приводу відповідачу направлено рекомендовані листи. При цьому позивач, посилаючись на норми ст.ст. 525, 526, 611 ЦК України, вказує, що у зв'язку з боргом відповідача станом на 01.12.2017 року сума інфляційних витрат склала 1 837, 49 грн., 3% річних - 414, 59 грн., а пеня склала 3 004, 79 грн. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії. Призначено судове засідання. 31.01.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву представника відповідача [PERSON], що містить заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - задоволено. Призначено розгляд цивільної справи за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії за правилами загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. У своєму відзиві на позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» представник відповідача [PERSON] вказує, що позов не підлягає задоволенню. Представник відповідача посилається на те, що підставою для звернення до суду із позовною заявою є Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 2482 від 01.10.2009 р., укладений між КП «ХТМ» з одного боку та начебто [PERSON] з іншого.Однак, згідно висновку експерта НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області від 24.12.2013 р. за № 445 підписи від імені [PERSON] в договорі № 2482 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2009 р. та додатках № 1,2,3,4 до вказаного договору виконані не [PERSON], а іншою особою. Крім того, у травні 2014 року за заявою [PERSON] квартира [ADDRESS] була відключена від системи опалення та гарячого водопостачання, опалювальні прилади демонтовані та до теперішнього часу не встановлені, жодного споживання теплової енергії не відбувається. Заяв щодо повторного підключення зазначеної квартири до централізованого опалення [PERSON] не писала. Квартира [ADDRESS] є житловою, доказів зворотного позивачем до суду не надано, однак позивач неправомірно, на думку представника відповідача, при розрахунку заборгованості використовує тарифи не для населення, а для промислових споживачів. Крім того, до суду із позовом КП «ХТМ» звернулося 21.12.2017 року, в той час, як до стягнення заявлено нараховану пеню за період з листопада 2016 р. по листопад 2017 р. не зважаючи на те що відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність строком в 1 рік, яку представник позивача просить суд застосувати. Також, представник відповідача вважає, що при обрахунку індексу інфляції позивачем не було враховано від'ємне значення індексу у серпні 2017, який складав 99,9% та зайво нараховано 14,33 грн. Представник позивача Карамишева Н.В. надала відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідно до п. 10.1 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 2482 від 01.10.2009 р., цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2010 р. та згідно з п. 10.4 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін. Про експертизу відповідачу було відомо в ще в грудні 2013 року, проте [PERSON] не зверталась до КП «ХТМ» із заявою про розірвання або необхідність перегляду договору № 2482 від 01.10.2009 року та на даний час договір чинний. Також наявне звертання-доручення для укладання вказаного договору. Приміщення належні [PERSON] є вбудованими в багатоквартирний житловий будинок. Система опалювання відноситься до санітарно-технічного устаткування, власник приміщень не має права самовільно змінювати систему опалювання і проводити відключення від систем централізованого опалювання. Опалюванням є система, яка гідравлічно і теплотехнічно об'єднує всі квартири. Матеріали справи не містять доказів, а саме: копії дозволів на переобладнання системи опалювання та копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення приміщення від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з постачання тепла. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири (приміщення) свідчить про виконання послуг відповідачем. Таким чином КП «ХТМ» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення, а споживач зобов'язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Відповідач не дотримався передбаченого законом порядку відключення своєї квартири від мереж централізованого опалення та не повідомляв КП «ХТМ» про виконанні роботи. Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.03.2015 № 2712/15/61-15 «Щодо надання роз'яснення» тарифи «для населення» розповсюджуються тільки на громадян, які використовують житло виключно для проживання (для реалізації конституційного права громадянина на житло), і не розповсюджуються на громадян, які використовують житло у інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Таким чином, для споживачів, що використовують квартири для ведення підприємницької або іншої діяльності, застосовується тариф «для інших споживачів» незалежно від того, що квартира не переведена у нежитловий фонд. Крім того в жовтні 2015 року [PERSON] повністю сплатила заборгованість за теплову енергію, пеню, інфляційні витрати та 3% річних, що утворилася станом на 01.10.2015 року, чим, на думку представника позивача, визнала борги за рішеннями суду у справі № 2-2659/11, 639/5901/15-ц, а також нарахування відповідно до договору № 2482 від 01.10.2009 р., що підтверджується актами по особовому рахунку № 17600/7021. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.03.2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою КП «ХТМ» до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Карамишева Н.В. позовні вимоги підтримала, надала вступне слово, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив, однак, в судове засідання 18.04.2018 року не з'явилась, надала заяву про подальший розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві, однак визнала в судовому засіданні факт того, що квартира [ADDRESS] використовується як офісне приміщення, оскільки за договором оренди передана юридичній особі, з якою на даний час у відповідача існують спірні правовідносини , а також зазначила, що не може підтвердити факт звернення [PERSON]І до КП «ХТМ» з відповідною заявою про демонтування приладів опалення або відключення від системи опалення. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши заяви по суті справи та письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глиницькою Т.В. Зазначені обставини підтверджуються копією відповідного договору, витягом з державного реєстру правочинів № 7073988 від 04.03.2009 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером № 4511466 (а.с. 6-7). З акту обстеження від 15.02.2018 року №176/778, складеного представником КП «ХТМ» в присутності представника дільниці №42 КП «Жилкомсервіс» за адресою [ADDRESS] вбачається, що за даною адресою розташовано офісне приміщення автошколи ТОВ «Автомобіліст», є окремий вхід з вулиці з окремим стендом та вивіскою. В приміщенні ведуться ремонтні роботи в коридорі та учбовому класі. В кімнаті, де зберігається документація, ремонтні роботи не ведуться, розташовані диван, стільці, офісний стіл, наявні документи ТОВ «Автомобіліст» , яке орендує приміщення відповідно до договору від 09.12.2009 року (а.с.98-99). Факт знаходження за даною адресою офісних приміщень визнано представником відповідача в судовому засіданні і також встановлено рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.06.2012 року, яке набрало чинності (а.с.92-93). В матеріали справи на підтвердження вимог позивача надано копію договору від 01.10.2009 року №2482 на купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за особовим рахунком №17600-7021 з відповідними додатками між фізичною особою [PERSON] та КП «ХТМ». В додатку 4 до договору в якості об'єкту теплопостачання зазначені офісні приміщення вбудовані в житло за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-17). При цьому представником відповідача надано висновок експерта НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області від 24.12.2013 р. за № 445, в якому зазначено, що підписи від імені [PERSON] в договорі № 2482 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2009 р. та додатках № 1,2,3,4 до вказаного договору виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.48-51, 57-60). Разом з тим відповідачем позов до суду або зустрічний позов з приводу визнання вказаного договору недійсним або нікчемним не заявлявся. Тому суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, відхиляє зазначений доказ. Разом з тим, з інших наданих суду доказів також беззаперечно вбачається наявність між [PERSON] та КП «ХТМ» договірних правовідносин на купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за особовим рахунком №17600-7021. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] складено звертання-доручення до начальника філії Харківтеплозбуту КП «Харківські теплові мережі», в якому висловлено прохання [PERSON] укласти договір з 01.10.2009 року на постачання теплової енергії у гарячій воді, підписане [PERSON] (а.с. 78). КП «ХТМ» здійснив подачу теплової енергії відповідачу по о/р 17600-7021 в повному обсязі, про що свідчать, зокрема, акти виконаних робіт по відпуску теплової енергії за особовим рахунком 17600-7021 з період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року (а.с. 28-28). Крім того постачання теплової енергії відповідачу по о/р 17600-7021 підтверджується актами № 176/3970 від 14.10.2016 року, № 176/5267 від 16.10.2017 року про включення опалення, підписаними представником КП «ХТМ» та начальником дільниці №42 КП «Жилкомсервіс» та актом №176/4503 від 03.04.2017 року про відключення опалення, а також актами звіряння-відпуску отримання теплової енергії на суму 17528 грн. 87 коп., які направлялись відповідачу рекомендованими листами № 226 від 17.05.2017 року, 15.12.2017 року № 226. При цьому з об'єднаного акту звіряння відпуску-отримання теплової енергії, виданого 17.05.2017 року, вбачається, що станом на 01.01.2016 року заборгованість за абонентом за отриману теплову енергію по о/р 17600-7021 - відсутня (а.с. 17-18, 29-31). Про наявність договірних правовідносин між позивачем та відповідачем також свідчать обставини, встановленні рішеннями судів між тими самими сторонами з приводу стягнення заборгованості за теплопостачання по о/р 17600-7021 за інші періоди часу, що набрали законної сили та фактично виконані, оскільки встановлено, що станом на 01.01.2016 року заборгованість за відповідачем відсутня (а.с.92-94). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач [PERSON] даний вид комунальних послуг отримала, однак оплату в повному обсязі не здійснює, внаслідок чого утворилася заборгованість за період 01.10.2016 року по 30.11.2017 року в розмірі 17 528, 87 грн., сума інфляційних витрат у розмірі 1 837, 49 грн., 3% річних у розмірі 414, 59 грн. та пеня у розмірі 3 004, 79 грн., в тому числі пеня за листопад 2016 року в сумі 8, 70 грн. та за грудень 2016 року в сумі 43,27 грн. (а.с. 34-36). Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання визначаються Законом України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633-IV, який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Відповідно до ст. 1 вищевказаного закону, постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб'єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно зі ст. 3 цього ж Закону відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтями 19, 24, 25 Закону передбачено, що споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до ст. 24 зазначеного Закону споживач теплової енергії, зокрема, має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Основними обов'язками споживача теплової енергії зокрема є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, які є обов'язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. В пункті 3 Постанови зазначено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Згідно з п. 4 «Правил користування тепловою енергією» допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до п. 14 Правил споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання. Згідно з приписами п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Виходячи з норм п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 вищезазначеного Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов'язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору . Така ж правова позиція викладена у рішенні Верховного суду України у справі №6- 1 10цс12 від 10.10.2012 р. Відповідач надає послуги з теплопостачання згідно Закону України «Про житлово- комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», що регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати такі послуги. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005.року №630 плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим . Плата за надані послуги вноситься споживачами відповідно показань засобів обліку води та теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання. Статтею 11 ЦК України передбачено різні підстави виникнення цивільних прав і обов'язків. Крім договорів і інших угод відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права й обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, статті 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 322 ЦК України, «Правилами користування приміщеннями житлових будинків», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню», зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Крім того, стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, оказати послугу, сплатити кошти і т.п.) або стриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, яка передбачає, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 ст.205 ЦК України передбачено, що угода, для якої не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненою, якщо поведінка сторін свідчить про їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Однак, відповідно до п.11 «Правил користування тепловою енергією», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198 (далі Правила) самовільне втручання в діючі системи теплопостачання та теплоспоживання забороняється. Крім цього, Правила передбачають обов'язкове виготовлення технічних умов, що видаються теплопостачальною організацією, виконання яких відповідно до п.10 Правил є обов'язковим. Згідно з п. 15 Правил нова, реконструйована система теплопостачання приймається в експлуатацію рішенням відповідної комісії в установленому порядку. Відповідно до п.25 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Чинним законодавством не передбачено окремого порядку відключення окремих квартир від систем централізованого опалення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 3 ч. 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, згідно з п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.1, 5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обов'язок відповідача по оплаті послуг з теплопостачання випливає з наведених вище нормативних актів і не може спростовуватись доводами [PERSON] і її представника щодо не підписання нею договору. При цьому твердження відповідача та її представника щодо відключення в у травні 2014 року від системи опалення та гарячого водопостачання квартири [ADDRESS] нічим не підтверджені, доказів, що містили б дані про ініціювання та дотримання відповідачем необхідної передбаченої нормативними актами процедури відключення від системи опалення та гарячого водопостачання суду не надано, тому такі доводи не можуть вплинути на обов'язок відповідача сплачувати за надані послуги КП «ХТМ». Аналізуючи досліджені докази та враховуючи викладені вимоги закону, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача вартості спожитої теплової енергії за період з 01.10.2016 року по 30.11.2017 року за адресою: Харків, [ADDRESS] за о/р 17600-7021 у розмірі 17 528, 87 грн., а не 17686 грн. 63 коп., як зазначено в позові, оскільки такі вимоги не відповідають наданому позивачем розрахунку (а.с.33). При цьому суд вважає правильним застосування позивачем тарифів для інших споживачів (крім населення), оскільки в судовому засіданні встановлено факт знаходження за вказаною адресою офісних приміщень. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 1 837, 49 грн., три відсотки річних у розмірі 414, 59 грн. При цьому доводи представника відповідача щодо неправильного нарахування індексу інфляції за серпень 2017 року спростовуються тим, що сума боргу вказаний місяць в розрахунку не збільшувалась через встановлений індекс інфляції 99,9 Разом з тим, суд застосовує за заявою представника позивача строк позовної давності в 1 рік до вимог про стягнення пені і вважає, що сума пені в розмірі 3004, 79 грн. повинна бути зменшена до 2952, 82 грн. (3004, 79 грн. - 8,70 грн. - 43,27 грн. = 2952, 82 грн. ) і стягнута за період з січня 2017 року по листопад 2017 року з урахуванням часу звернення позивача до суду з позовом 21.12.2017 року. Таким чином, всього до стягнення з відповідача належить 22733, 77 грн. [PERSON], [INFO] є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення [NUMBER], виданого 02.03.2017 року та копією довідки до акта огляду МСЕК за №285394 (а.с.52), тому відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У зв'язку з частковим задоволенням позову на 99% від первісно заявлених вимог на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне пропорційно до розміру задоволених позовних вимог компенсувати Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати у розмірі 1584 грн. (а.с. 2-3). На підставі викладеного і

Outcome: partial