Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

20 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказала, що 19.09.2015 року вона разом з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований в Заводському відділі ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що причиною розпаду сім'ї є те, що вони з відповідачем не знаходять спільної мови з більшості питань стосовно спільного співжиття та відношеннях один до одного. На підставі цього у них дуже часто виникали сварки, які доходили до скандалів. Тому, посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, що позов вона підтримує в повному обсязі, а також просила суд, після розірвання шлюбу, повернути їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та що позовні вимоги він визнає в повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи 19.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, (актовий запис № 567), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. В силу ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 67 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved