Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

20.07.2018 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачки [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою : [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що 10.12.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98-281 К, згідно якого [PERSON] купив квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].16.12.1998 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 98-281 К від 10.12.1998 року зареєструвало право приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]. 05.07.2000 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою № 308 , виданою КП «ЖКС «Вузівський» 19.03.2018 року. 25.01.2007 року [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]», про що відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси складено актовий запис за № 06. 14.05.2018 року було складено акт про не проживання, завірений КП «ЖКС «Вузівський», згідно якому встановлено, що, не зважаючи на реєстрацію, [PERSON] фактично взагалі не проживала та не проживає в квартирі за адресою [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги позову в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору №98-281 К від 10.12.1998 року купівлі-продажу [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS], договір зареєстровано КП «ОМБТІ» 16.12.1998 р. за №203 стр.137 кн.297 пр. 13.12.2004 року рішенням Київського районного суду м.Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 19.08.1994 року відділом РАЦС виконкому Центрального райради народних депутатів м.Одеси, актовий запис №403, було розірвано. 25.01.2007 року [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]», про що відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси складено актовий запис за № 06. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням. Суд звертає увагу на те, що позивачем [PERSON] було придбано спірну квартиру у період знаходження його у шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя. Правові підстави для того, щоб визнати власника нерухомого майна таким, що втратив право користування належним йому жилим приміщенням, відсутні. Суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed