Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

21 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про зобовязання знести самочинно збудований гараж. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 11 січня 1992 року придбала у власність житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Іскрисківщина, вул. 40 років Перемоги, 26. Рішенням виконавчого комітету Іскрисківщинської сільської ради від 11 листопада 1999 року їй у приватну власність передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,85 га в межах згідно з планом. У середині 2000 року без її згоди та відповідного дозволу, всупереч будівельним нормам і правилам відповідачі здійснили самочинне будівництво гаража. На даний час вона має намір продати своє домоволодіння, але основною умовою покупців є знесення останніми незаконно збудованого гаража, стіною якого є стіна її літньої кухні. Посилаючись на те, що спірний гараж побудований відповідачами без відповідних дозволів та з порушенням будівельних норм і правил, на підставі ст. 376 ЦК України [PERSON] просить зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знести за власний рахунок гараж, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Іскрисківщина, вул. 40 років Перемоги, 24, який прибудований до її літньої кухні, визначеної відповідно до технічної документації літерою «В», яка знаходиться по вул. 40 років Перемоги, 26 у с. Іскрисківщина, Білопільського району, Сумської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а. с. 108-110, 126-128). Представник третьої особи Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області [PERSON] при ухваленні рішення поклався на розсуд суду. Заслухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], відповідачку [PERSON] та представника відповідачів [PERSON], представника третьої особи [PERSON], свідка [PERSON], [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 10, ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 11 січня 1992 року, посвідченого секретарем Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №97, позивачка придбала у колгоспі «Іскра» Білопільського району Сумської області жилий будинок із сараєм, погребом та деревяною огорожею (а. с. 5). 07 червня 2012 року на підставі рішення виконкому від 22 травня 2012 року, винесеного взамін вищевказаного договору, виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ №867163 на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Іскрисківщина, вул. 40 років Перемоги, 26, загальною площею 77,00 кв. м з сараєм «Б», літньою кухнею «В», погребом «п/д», убиральнею «У», сараєм «Г», огорожею «№1-3». Право власності на вказане нерухоме майно внесено до Державного реєстру реєстрації прав за реєстраційним номером 36840697, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав за №34414004 від 07 червня 2012 року (а. с. 6). Відповідно до Державного акту серії ІІІ-СМ №022580, виданого Іскрисківщинською сільською радою 23 листопада 2000 року на підставі рішення 10 сесії 23 скликання від 11 листопада 1999 року [PERSON] належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,85 га, розташована на території Іскрисківщинської сільської ради (а. с. 11). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 березня 2005 року №6701313 та реєстраційного посвідчення, виданого Білопільською госпрозрахунковою виробничою дільницею у складі КП «Сумське МБТІ», вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності б/н від 26 січня 2005 року, виданого виконкомом Іскрисківщинської сільської ради, відповідачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Іскрисківщина, вул. 40 років Перемоги, 24 (а. с. 41, 47). Рішенням двадцять пятої сесії пятого скликання Іскрисківщинської сільської ради від 24 квітня 2009 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації на земельні ділянки під будівлями, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га кожному, які знаходяться за адресою: с. Іскрисківщина, вул. 40 років Перемоги, 24 (а. с. 69). 22 липня 2011 року рішенням сьомої сесії шостого скликання Іскрисківщинської сільської ради були уточнені площі земельних ділянок відповідачів з урахуванням фактичного використання та затверджена технічна документація по складанню державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (а. с. 67). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 21 березня 2017 року зареєстровано право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 5920683500:00:001:0224 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), яка знаходиться по вул. 40 років Перемоги, 24 в с. Іскрисківщина Білопільського району Сумської області (а. с. 43-46). З дослідженої судом інвентаризаційної справи, генерального плану забудови та технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Іскрисківщина, вул. 40 років Перемоги, 24 вбачається, що станом на 18 лютого 1993 року на території садиби, розташованої за вказаною вище адресою, були збудовані: житловий будинок «А-1», 1985 року забудови, крильце «а», прибудова «Б», літня кухня «В», погріб «п/д», сарай «Г», вбиральня «У», огорожа №1-3 та гараж «Д», який є предметом спору в даній справі (а. с. 42). Звертаючись до суду з вказаним позовом, як на підставу своїх вимог [PERSON] вказувала той факт, що спірний гараж побудований відповідачами за відсутності її згоди, без відповідного дозволу та з порушенням будівельних норм і правил, а отже є самочинним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦПК України та підлягає знесенню з цих підстав. На підтвердження свої доводів позивачка посилається, зокрема, на акт перевірки Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області дотримання [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29 грудня 2016 року № 852 та покази допитаного в якості свідка інспектора означеного управління [PERSON] Зі змісту вищевказаного акту перевірки вбачається, що на земельній ділянці, розташованій по вул. 40 років Перемоги, 24 у с. Іскрисківщина Білопільського району Сумської області, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, громадянкою [PERSON] самочинно, без документа дозвільного характеру, будівельного паспорту або проектної документації, розробленої та затвердженої відповідно до вимог законодавства, діючого на той час, згідно з поясненнями останньої у червні 1992 року, було побудовано гараж на межі земельної ділянки (межі земельної ділянки не встановлені, межові знаки відсутні), на стричковому фундаменті, з використанням цегли як будівельного матеріалу, встановленням металевих воріт та накриттям з хвильового шиферу прямокутної форми розмірами 4,5х5,6 м (а. с. 35). За результатами перевірки [PERSON] було внесено припис про усунення виявлених порушень у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, шляхом приведення зазначених порушень у відповідність до чинного законодавства (а. с. 36). Будучи допитаним в якості свідка головний інспектор Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області [PERSON] в судовому засіданні вищевказаний припис підтримав та пояснив, що у грудні 2016 року за зверненням [PERSON] проводив перевірку дотримання [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва гаража за адресою: Білопільський район, с. Іскрисківщина, вул. 40 років Перемоги, 24. У ході перевірки було встановлено, що в спірний гараж побудований відповідачами без дозвільних документів, на земельній ділянці, яка на час побудови не була відведена під будівництво, впритул до стіни літньої кухні позивачки, всупереч п. 3.25* Державних будівельних норм 360-92 на межі належних сторонам у справі земельних ділянок, без відступу 1 м. Окрім цього свідок додав, що порушення будівельних норм та правил у даному випадку допущене обома сторонами спору. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала, що спірний гараж побудувала без відповідного дозвільного документа на право виконання будівельних робіт на земельній ділянці, яка на момент будівництва не була відведена для цієї мети. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, враховуючи встановлені фактичні обставини, суд вважає, що спірний гараж є самочинним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України. Разом з тим, частиною четвертою статті 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням змісту вказаної статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦПК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15 , 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України. Захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України. Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням володіння. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Підставою для подання позову згідно з цією нормою є створення позивачеві, як власнику, перешкод щодо користування своїм майном зі сторони відповідача . Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Збудований обєкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови обєкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова) роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування. Пунктами 5, 17 Постанови роз'яснено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376, ст. ст. 391, 396 ЦК України, ст. 103 ЗК України). Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вищевказана правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 19 квітня 2017 року у справі №6-129цс17, яка є обовязковою для виконання у розумінні ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. Отже, предметом доказування у даній справі є факт порушення відповідачами права позивачки вільно та без перешкод користування і розпорядження власністю та їх дії у створенні останній перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Згідно пп. 3, 4 ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування своїх позовних вимог, [PERSON] посилається на те що через прибудову відповідачами до стіни її літньої кухні гаража, порушується її право на безпечну експлуатацію вказаною літньою кухнею, що належить їй на праві власності, та збудована раніше, ніж спірний гараж. Крім того, наявність самочинної прибудови гаража, перешкоджає їй реалізувати своє право власності щодо розпорядження майном і продати даний будинок іншим особам, оскільки умовою покупців було знесення гаража. Як зазначалося вище в рішенні суду, в якості доказу на підтвердження зазначених обставин позивачка надала суду лише акт перевірки та припис, винесені інспектором Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області [PERSON] від 29 грудня 2016 року щодо виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил та вимоги привести зазначені порушення у відповідність до чинного законодавства. Однак, із даних документів вбачається, що питання про технічний стан будівлі гаража під час даного візуального обстеження не вирішувалось. Доводи [PERSON] стосовно того, що в її літній кухні знаходиться пічне опалення, а в приміщенні гаража відповідачів зберігаються паливно-мастильні матеріали, що може призвести до пожежі, не підтверджені доказами. Будь-яких інших доказів щодо наявності загроз під час експлуатації позивачкою літньої кухні, внаслідок самочинної прибудови відповідачами спірного гаража, матеріали справи також не містять, а отже доводи позивачки в цій частині є недоведеними. Наявність балок, які знаходяться на задній стіні літньої кухні [PERSON] і таким чином за доводами останньої створюють їй перешкоди, не може бути підставою для знесення самочинно збудованого гаража, яке є крайньою мірою реагування у разі наявності порушень прав громадян або суспільних інтересів, якщо дані порушення не можуть бути усунуті шляхом здійснення перебудови. Таким чином, будь-яких об'єктивних доказів того, що внаслідок здійснення відповідачами самочинної прибудови гаража до стіни літньої кухні позивачки було порушено права останньої на користування чи розпорядження своїм майном літньою кухнею, суду не надано. З огляду на те, що знесення обєкту самочинного будівництва є крайньою мірою і може мати місце лише у тому випадку, коли здійснення перебудови нерухомості неможливе, або коли особа відмовляється від такої перебудови, судом зясовувалася можливість врегулювання спору між сторонами шляхом перебудови відповідачами спірного гаража. При цьому відповідачка [PERSON] погоджувалася відокремити свій гараж від літньої кухні позивачки, побудувавши в ньому нову задню стіну. Проте, [PERSON] категорично заперечувала проти проведення відповідачами перебудови і наполягала на знесенні всієї будівлі спірного гаража та перенесення його на відстань не менше 2 м від межі земельної ділянки, якою є задня стіна її літньої кухні, погоджуючись при цьому, що спірний гараж знаходиться на земельній ділянці останніх. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв'язку , розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Іскрисківщинська сільська рада Білопільського району Сумської області про зобовязання знести самочинно збудований гараж, задоволенню не підлягають. УХВАЛИВ: У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Іскрисківщинська сільська рада Білопільського району Сумської області про зобовязання знести самочинно збудований гараж відмовити. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Суддя: Справа № 573/595/17 Номер провадження 2/573/289/17 РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ (вступна і резолютивна частина) 06 жовтня 2017 року м. Білопілля Білопільський районний суд Сумської області в складі: головуючої судді: Свиргуненко Ю. М., з участю секретаря: Федорченко Г. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Іскрисківщинська сільська рада Білопільського району Сумської області про зобовязання знести самочинно збудований гараж, ВСТАНОВИВ: Зважаючи на складність справи, для складання повного тексту рішення необхідний тривалий час, а тому суд вирішив проголосити його вступну та резолютивну частину. Повний текст рішення буде виготовлений протягом пяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed