Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

20 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є спадкоємцем за законом, а оскільки померла мати за життя не встигла оформити право власності на дану квартиру, він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач, його представник, представники відповідача та третьої особи до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи оповіщені. Представники позивача та третьої особи просили справу розглядати без їх участі, а позовні вимоги задовольнити, про що подали письмові заяви. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01 липня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 213119 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії І-ЯК № 617158, який народився 15 вересня 1967 року, батьком записано [PERSON], матірю [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 02 грудня 2002 року серії 1-ЕЛ № 062920, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а прізвище дружини змінено на «Носова» (а.с. 11). Як вбачається з довідки ОЖБК м. Чернігова від 18 листопада 2013 року № 458, квартира [ADDRESS] повністю виплачена у 1974 році, заборгованості по обслуговуванню станом на 01 жовтня 2013 року немає (а.с. 9). За даними Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 8). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України, встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З наведеного вбачається, що право власності, що набуте на відповідне нерухоме майно до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після прийняття спадщини у вигляді пайових внесків та сплати пайового внеску у повному обсязі [PERSON] не зареєструвала речове право на нерухомість в органах державної влади, як було встановлено діючим на той час законодавством, позивач, як її спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та зареєструвати за собою відповідне речове право, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса у вчиненні вказаної нотаріальної дії. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України суд не вбачає перешкод для визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved