Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

21 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просить виселити [PERSON], [PERSON] з квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказана квартира належить на праві власності позивачу на підставі договору купівлі продажу, укладеного між позивачем та [PERSON] Після придбання квартири між позивачем та відповідачами укладено угоду про оренду квартири з фіксованою щомісячною платою. Проте більше шести місяців позивач від відповідачів не отримував плату за проживання в квартирі та за комунальні послуги. Крім того, позивач має намір вселитися до вказаної квартири разом зі своєю родиною. Неодноразові усні вимоги позивача звільнити приміщення відповідачі не виконали та займають його самовільно. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі на розгляд справи не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та місцем проживання, в силу абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважаються, що судові виклики вручені їм належним чином. При таких обставинах, з підстав ст. 224 ЦПК України, суд проводить розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої\~статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в\~статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу\~визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором, або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав № 34905004, виданого 21 липня 2012 року Світловодським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації, позивач являється власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі продажу № 727 від 14 червня 2012 року, засвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 4). 25 травня 2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди вказаної вище квартири на строк з 25 травня 2015 року по 25 листопада 2015 року з можливістю пролонгації за згоди обох сторін. Відповідно до вказаного договору обовязок оплати орендної плати, оплати всіх комунальних послуг та міжміських та міжнародних переговорів покладає орендаря (а.с. 25). Згідно повідомлення від 21 березня 2017 року на сплату за енергоносії, ЖКП та інші заборгованість за квартирою, власником якої є позивач складає 17480 грн. 77 коп. (а.с. 3). Стаття 47 Конституції України та ст. 9 Житлового кодексу УРСР передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 50 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Зі змісту позову встановлено, що позивач, не бажаючи продовжити дію договору оренди квартири, що належить йому на праві власності, з підстав невиконання його умов орендарем, неодноразово повідомляв про це відповідачів, які продовжують використовувати зазначене житло для власних потреб, чим створюють перешкоди позивачу у можливості користуватися квартирою. Відповідно до положень ст.ст. 810-813 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату, договір найму житла укладається у письмовій формі, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина, сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Статтею 821 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином за умовами договору. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 785 Цивільного кодексу України у випадку припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, у якому вона була одержана, із урахуванням нормального зносу, або в стані, який обумовлено в договорі. Відповідно до статті 169 Житлового кодексу України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, враховуючи те, що позивач є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі проживають у ній без достатніх правових підстав, чим порушують його права на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог позивача. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved