Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

20 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 лютого 1999 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та обов`язки. Вважає, що шлюб між ними носить формальний характер, оскільки подружні відносини припинені з 2004 року, кожен живе власним життям, примирення та збереження шлюбу не можливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити, у разі неявки відповідача, не заперечив проти проведення заочного розгляду та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 11 березня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. З`ясувавши думку позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 23 лютого 1999 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №49. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 06 грудня 2019 року Шепетівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сім`я з 2004 року не проживають, спільного господарства не ведуть та спільних дітей не мають. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім`єю та відсутність спільного побуту протягом тривалого часу, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Оскільки позивач [PERSON] , як особа з інвалідністю ІІ групи, звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути його з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved