Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

19 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу,посилаючись на те,що на прохання [PERSON] він надав йому в борг грошові кошти 10000грн ,потім повторно на прохання [PERSON] він надав йому в борг ще 10000гривень, що підтверджується виданими йому [PERSON] письмовими розписками.Оскільки відповідач на день звернення до суду позику не повернув позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 20000 гривень згідно розпискок складених на підтвердження позики та понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі,надавши суду для огляду два оригінали письмових розписок [PERSON] від 21 листопада 2011 року про отримання [PERSON] від [PERSON] в борг 10000(десяти тисяч) гривень зі строком повернення боргу 21 вересня 2012 року та від 21 червня 2012 року про отримання [PERSON] від [PERSON] в борг 10000(десяти тисяч)гривень за строком повернення боргу на протязі 10 місяців,тобто до 21 квітня 2013 року,які оглянуті судом,написання яких та підпис під ними не оспорювалося відповідачем , ксерокопії яких долучено до матеріалів справи. Відповідач у справі [PERSON], позов не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що він дійсно 21 листопада 2011 року та 21 червня 2013 року позичав у [PERSON] грошові кошти по 10000 гривень, про що передав [PERSON] письмові розписки від свого імені, але борг брав не для себе, а для [PERSON] за її проханням , гроші [PERSON] позичав саме для [PERSON] [PERSON]передавав гроші в його,[PERSON],офісі, в присутності [PERSON] для її потреб, яка борг повертала йому, [PERSON] щомісячно частинами напротязі 10 місяців кожний борг плюс з встановленими [PERSON] процентами. При цьому він, [PERSON] та [PERSON] на зворотному боці розписки, яку [PERSON] надала [PERSON] про її борг йому, [PERSON] , зазначили щомісячно суми повернення боргу з процентами. Всі отримані суми в повернення боргу від [PERSON], він, [PERSON] віддавав [PERSON],всі суми боргу з процентами були повернути [PERSON] в строк,[PERSON] обіцяв повернути йому боргові розписки, але не повернув, а він довіряючи йому із-за нормальних на той час між ними стосунків , не витребував їх своєчасно, а на даний час [PERSON] безпідставно стверджує, що він не отримав від нього борг [PERSON] Оскільки борг за наданими [PERSON] двома розписками на загальну суму 20000грн. [PERSON] своєчасно та у повному обсязі повернула йому, [PERSON].,а він,[PERSON] повернув борг [PERSON] ,що підтвердила в суді свідок [PERSON],.вважає позов необґрунтованим та просить у його задоволенні відмовити. Крім того, [PERSON] вважає пропущеним позивачем строк позовної давності по першій розписці за 2011 рік, на застосуванні якого він наполягає,що є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав: Як вбачається з боргової розписки відповідача від 21 листопада 2011 року він взяв у борг у позивача 10000гривень зі строком повернення 21 вересня 2012 року з виплатою процентів згідно домовленості,щомісячно з тілом боргу. З боргової розписки відповідача від 21 червня 2012 року вбачається,що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] ще 10000гривень зі строком повернення боргу напротязі 10 місяців до 21 квітня 2013 року. Оригінали зазначених розписок,надані позивачем , оглянуті судом в судовому засіданні, їх написання та підпис під ними відповідачем не оспорювалися,їх ксерокопії додані до матеріалів справи. Свідок [PERSON] суду показала, що через свого батька вона звернулася за допомогою до [PERSON] восени 2011 року з проханням позичити 10000 гривень для покупки квартири. Восени 2011 року вона прийшла до офісу [PERSON],де також знаходився [PERSON],який передав 10000гривень [PERSON],а [PERSON] передав їх їй.[PERSON] своєю рукою на аркуші паперу написав розмір процентів за борг ,так за перші 2 місяці 3,5 %,,за послідуючі два місяці 4,5 % і так далі за всі 10 місяців, напротязі яких вона повинна була віддавати борг по 1000грн. та плюс зазначені [PERSON] проценти. Свій обов'язок вона виконувала своєчасно ,передавала [PERSON] щомісячно по 1000грн. плюс встановлені [PERSON] проценти,про що вони з [PERSON] щомісячно відмічали на зворотньому боці її боргової рописки [PERSON] і обоє розписувалися в цьому.Також другий раз вона зверталася до [PERSON] у 2012 році ,точно не пам»ятає коли, з проханням позичити 10000гривень для ремонту туалету.Вона також отримала другий раз 10000гривень в офісі [PERSON],де знаходився також [PERSON],який передав гроші [PERSON],а [PERSON] віддав їх їй. [PERSON] також встановив проценти за перші три місяці 3,5%,за послідуючі 3 місяці 4,5 % і так далі на всі 10 місяців на протязі яких вона повинна була повертати борг з процентами.Вона віддавала цей борг також своєчасно через [PERSON],з яким на зворотньому боці її розписки [PERSON] вони щомісячно відмічали повернення боргу і обоє розписувалися в цьому. Після повного повернення боргу [PERSON] сказав їй,що [PERSON] просить доплатити проценти,оскільки він помилився встановлюючи підвищення процентів через три місяці,а не через два,як перший раз і вона доплатила на вимогу [PERSON] за це. Оскільки вона повністю повернула як перший так і другий борг з процентами,письмові записи [PERSON] про розмір процентів вона не зберегла.Борг вона повертала [PERSON] ,а не [PERSON],який передавав гроші не їй,а [PERSON],а [PERSON] їй.Свідок [PERSON] показала,що на даний час у неї немає ніяких письмових доказів повернення боргу [PERSON] Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки відповідача,які знаходяться у позивача,суд встановив укладення між сторонами договорів позики. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у справі є національна валюта-гривні. Отже суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику; Відповідно до ст.530 ЦК України: Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з боргової розписки відповідача [PERSON] від 21 листопада 2011 року строк виконання зобов»язання встановлений 21 вересня 2012 року, тому трьохрічний строк позовної давності по заявленим позовним вимогам позивача відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ч.1 ст.261 ЦК України міг би сплинути після 21 вересня 2015 року,тоді як позивач звернувся до суду 19 серпня 2014 року,тому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача про застосування строків позовної давності та відмові у задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності в цій частині позову. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. З наведеного випливає, що кредитор в даному випадку повинен видати розписку лише на вимогу боржника. Якщо такої вимоги від боржника не надійшло, зазначений обов'язок у кредитора не наступає. Тому для боржника вкрай важливо документально підтвердити факт виконання свого зобов'язання. Якщо ж боржник при отриманні позики видав кредиторові борговий документ (розписку), кредитор, приймаючи її повернення, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. Якщо кредитор з якоїсь причини не може повернути борговий документ (розписку) (наприклад, у випадку її втрати, знищення, передачі іншим особам і т.п.), він зобов'язаний видати боржникові свою розписку, вказавши в ній про це. Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов'язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов'язку, в тому числі і щодо повернення боргу, що підтверджується і судовою практикою (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.02.2011р. по справі №6-2573св10). Якщо кредитор відмовляється повернути боргову розписку або видати свою розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Зазначені дії кредитора розцінюються як його прострочення. Аналізуючи зазначені обставини справи,вимоги закону,та враховуючи що боргові розписки знаходяться у позивача,як кредитора, а не у відповідача,як боржника,відповідач у справі [PERSON] не надав суду жодних письмових доказів повернення ним боргу [PERSON],суд вважає не доведеним належними доказами в суді відповідачем повернення ним боргу позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved