Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

20 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. В своїх позовних вимогах просив суд позбавити відповідачів права користування квартирою [ADDRESS] . (а.с.1-5) Ухвалою від 04 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачам строк для подання відзиву, а позивачу, у разі його подання, строк для подання відповіді на відзив. Розгляд справи призначено на 29 вересня 2020 року. (а.с.34-35) Копію даної ухвали, разом з позовною заявою та додатками, відповідач [PERSON] отримала 10 серпня 2020 року. (а.с.40) Крім того, ухвалою від 04 серпня 2020 року за клопотанням позивача відстрочено сплату судового збору в сумі 1681 грн. 60 коп., до ухвалення судового рішення у справі. (а.с.33) 03 вересня 2020 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому просить поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позову повністю. Обгрунтовує це тим, що позивач набув право особистої приватної власності у спірній квартирі лише на 22,1 кв.м., в той час як 43,3 кв.м. вказаної квартири перебувають у їх спільній сумісній власності. Заборгованість за комунальні послуги виникла з причини, що їй було проведено операцію по видаленню щитовидної залози. В зв`язку з чим, на операцію та лікування було витрачено значні кошти. Позивач не довів порушення його прав, як одноособового власника квартири, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. (а.с.41-42) 24 вересня 2020 року позивач, до початку судового розгляду справи, користуючись своїми процесуальними правами передбаченими ст.49 ЦПК України, подав до суду заяву про зміну предмета позову. Остаточними позовними вимогами позивача, які розглядаються є визнання права особистої приватної власності за ним на квартиру [ADDRESS] та позбавлення відповідачів права користування спірною квартирою. Крім того, просить суд відстрочити сплату судового збору та стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати. (а.с.62-68) В обґрунтуванні заяви посилається на те, що він разом з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 1998 року, який заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду кіровоградської області від 30 листопада 2018 року розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 03 січня 2019 року. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , 1998 року народження. У період шлюбу позивачем було приватизовано квартиру [ADDRESS] . 26 березня 2004 року згідно договору міни житла (квартири на квартиру), вказана квартира була передана у власність [PERSON] , а йому передана у власність квартира [ADDRESS] . Міна проведена без грошової доплати. 30 квітня 2013 року право особистої приватної власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У період шлюбу, 22 листопада 2002 року, позивач приватизував квартиру [ADDRESS] , яка мала загальну площу 22,1 кв.м. Власником приватизованого житла став позивач, як особа, яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації. 26 березня 2004 року згідно договору міни житла (квартири на квартиру) він обміняв належну йому квартиру на квартиру [ADDRESS] . Незважаючи на те, що площа квартири [PERSON] більша за розміром, міна проведена без грошової доплати, що вказано в п.1.1. договору міни житла. Оскільки, спірна квартира набута ним у власність хоча й у період шлюбу з відповідачкою, але в результаті відповідних правочинів приватизації та міни належної йому нерухомості, за рахунок належних йому особистих коштів, а не спільних коштів подружжя, вона є його особистою приватною власністю, в силу п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України. У спірній квартирі є зареєстрованими окрім нього, донька - [PERSON] , колишня дружина - [PERSON] та син колишньої дружини - [PERSON] . Відповідачі були вселені у спірну квартиру, як члени сім`ї власника квартири. Із-за погіршення стосунків з [PERSON] , він не проживав у власній квартирі з вересня 2018 року до 01 липня 2020 року. Після розірвання шлюбу, відповідачі продовжили проживати у спірній квартирі і виселилися з неї лише після того, як він повідомив колишній дружині, що 01 липня 2020 року повертається до своєї квартири. Проте, відповідачі залишаються бути зареєстрованими в квартирі. На день виселення їх з квартири, залишилися борги по оплаті комунальних послуг на загальну суму 10500 грн. Після припинення шлюбу між ними, відповідачі перестали бути членами сім`ї власника квартири, відповідно втратили право користування нею. 19 листопада 2020 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] , де третьою особою вказує [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року відмовлено представнику відповідача №1 Летюка І.І. в задоволенні клопотання про об`єднання зустрічного позову з первісним. (а.с.115-116) Ухвалою суду від 27 січня 2021 року вирішення питання щодо витребування доказів з Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області. (а.с.131-132) Таким чином, остаточними позовними вимогами, які підлягають розгляду є вимоги позивача про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та позбавлення відповідачів права користування спірною квартирою. Позивач в судове засідання не з`явився. 27 січня 2021 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю. (а.с.127) Представник позивача - адвокат Суворова С.М. в судове засідання не з`явилася. 22 березня 1 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач №1 [PERSON] та її представник, адвокат Летюка І.І. в судове засідання не з`явилися. 10 лютого 2021 року відповідач №1 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. (а.с.144) Відповідач №2 [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином, в порядку ст.128 ЦПК України за місцем його реєстрації та шляхом опублікування оголошення про його виклик на сайті Світловодського міськрайонного суду. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відзив до суду не подав. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 03 січня 2019 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 лютого 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Світловодського міськвиконкому Кіровоградської області, актовий запис №52. (а.с.9) Згідно копії Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29 листопада 2002 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 22,1 кв.м. (а.с.10) Згідно довідки Світловодського міжміського бюро технічної інвентаризації №447 від 19 червня 2020 року, [PERSON] раніше належала квартира [ADDRESS] , яка була обміняна на квартиру [ADDRESS] , 26 березня 2004 року. (а.с.11) Згідно копії договору міни житла (квартири на квартиру) від 26 березня 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , у власність сторони один поступає квартира [ADDRESS] , а у власність сторони два поступає квартира [ADDRESS] . Відповідно до п.1.1. договору, міна проводиться без грошової доплати. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Соломоненко В.В. 26 березня 2004 року, підписаний обома сторонами. Зареєстрований в реєстрі за №928. Згода дружини [PERSON] при посвідченні договору міни від 26 березня 2004 року - відсутня. (а.с.12, 145) Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 травня 2013 року, [PERSON] є власником 1/1 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . (а.с.13, 14) Згідно довідки ОСББ «Сімдесяточка» №218 від 04 липня 2020 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] , 1998 року народження - донька, [PERSON] , 1975 року народження - колишня дружина, [PERSON] , 1993 року народження - син колишньої дружини. (а.с.17) Згідно довідок СП ТОВ «Світловодськпобут», ОКВП «Дніпро-Кіровоград», Кіровоградської обласної ЕК, Нафтогазу України, ТРК «Веселка» станом на червень 2020 року мається заборгованість по комунальним послугам на загальну суму 10500 грн. (а.с.18-22) Згідно наданих копій виписного епікризу, направлень, консультативних висновків спеціаліста виданих на ім`я [PERSON] , чеків по оплаті проведених аналізів встановлено, що відповідач в період з 2019-2020 років проходила лікування щитоподібної залози та 18 червня 2020 року було проведено операцію екстрафасціальна тиреоідектомія. (а.с.43-60) Згідно звіту про проведення незалежної оцінки трикімнатної квартири [ADDRESS] від 10 червня 2020 року, вартість квартири становить 320050 грн. 00 коп. (а.с.69-90) Судом встановлено, що в період шлюбу між позивачем та [PERSON] , станом на 2002 рік, сім`я проживала у однокімнатній квартирі [ADDRESS] . Згідно статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла в 2002 році, приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно ст.6 того ж Закону, незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. Згідно ч.2 ст.8 того ж Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Аналізуючи діючі норми закону на час приватизації позивачем квартири [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виявила письмово згоду щодо приватизації на житло, або ж на той час вже скористалася правом на приватизацію іншого житла. Таким чином, [PERSON] в законний спосіб набув право приватної власності на вказану квартиру. Будучи єдиним власником однокімнатної квартири [ADDRESS] , [PERSON] разом з [PERSON] , яка мала у власності трикімнатну квартиру [ADDRESS] , 26 березня 2004 року уклали нотаріально посвідчений договір міни житла (квартири на квартиру), за яким у власність сторони один поступає квартира [ADDRESS] , а у власність сторони два поступає квартира [ADDRESS] . Договір міни, який передбачений ст.715 ЦК України (в редакції, яка діє з 01 січня 2004 року), входить до групи договірних зобов`язань, направлених на оплатну передачу майна у власність. Основною індивідуалізуючою ознакою такої передачі є те, що зустрічне надання за відчужене майно має товарну форму, а не грошову. За договором міни (бартеру) кожна зі сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Договір міни є консенсуальним, оплатним і двостороннім. Двосторонність договору міни полягає в тому, що кожна зі сторін цього правовідношення має не лише права, а й обов`язки. Ця ознака бартерного договору опосередковано виражена в положенні ч.2 ст.715 ЦК України - кожна зі сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. У даній статті закладені спеціальні принципи вирішення питання про перехід права власності на майно. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. За вказаним договором міни, а саме п.1.1. сторони дійшли згоди, що міна проводиться без грошової доплати та відповідно до п.2.1. передача квартир здійснюється кожною з них протягом 14 днів, від дня нотаріального посвідчення цього договору. Таким чином, [PERSON] будучи в шлюбі з [PERSON] отримав у приватну власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка не є спільною сумісною власністю подружжя, як зазначає у відзиві відповідач №1, виходячи з наступного. У постанові від 29 липня 2020 року у справі №127/16354/17 Верховний Суд зазначив, що визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін,о частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1)час набуття майна; 2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст.60 Сімейного кодексу України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Не належить до спільною сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто». Враховуючи те, що спірна квартира [ADDRESS] набута у власність позивачем, хоча й у період шлюбу з відповідачкою, але в результаті відповідних правочинів приватизації та міни належної йому нерухомості, за рахунок належних йому особистих коштів, а не спільних коштів подружжя, вона є його особистою приватною власністю в силу положень п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що у відзиві відповідач №1 заперечує проти позовних вимог позивача та подавала до суду зустрічний позов про поділ майна, де предметом спору є саме дана спірна квартира, суд приходить до висновку, що право позивача на квартиру оспорюється та підлягає захисту. Тому, позовна вимога про визнання права особистої приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Щодо вимог про позбавлення відповідачів права користування квартирою позивачу, то суд приходить до слідуючих висновків. Сервітут - визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Згідно ст.406 Цивільного кодексу України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Встановлено, що шлюб між позивачем та [PERSON] є розірваним з 03 січня 2019 року. Відповідачі, станом на час звернення позивачем до суду з позовом, були і є наразі зареєстрованими у спірній квартирі. Вселялися до квартири, як члени сім`ї власника квартири [PERSON] та фактично користувалися нею до 01 липня 2020 року. Після припинення шлюбу відповідачі перестали бути членами сім`ї власника квартири, відповідно втратили право користування нею. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №702/101/18 та від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц. Таким чином, всі позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує те, що судом було відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення суду, яке фактично ним не сплачено. В зв`язку з чим, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави в рівних частках, виходячи з вимог ст.257 ЦПК України. На розгляді суду перебувало три позовні вимоги. За розгляд вимоги про визнання права особистої приватної власності необхідно сплатити 1% вартості спірної квартири, що становить 3200 грн. 50 коп. та за дві вимоги немайнового характеру - 1681 грн. 60 коп. Загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь держави становить 4882 грн. 10 коп.

Outcome: approved