Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

20 листопада 2020 року позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що розташовані по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 01. До дня смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Морозівка, Погребищенського району, Вінницької області, що підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах спадкової справи №105/2020. Спадкодавець [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 1234 ЦК України, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла на її ім`я житловий будинок, господарські будівлі та споруди, присадибну земельну ділянку, а також земельну ділянку, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 398071. Заповіт посвідчений 14.04.2014 року секретарем виконавчого комітету Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 30 (оригінал заповіту знаходиться в матеріалах спадкової справи №105/2020). Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,розташований по [ADDRESS] , земельна ділянка, цільове призначення якої є для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка згідно рішення Морозівської сільської ради № 38 від 18.11.1993 року була передана [PERSON] безкоштовно у приватну власність та постійне користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, для ведення підсобного господарства. Вона, як спадкоємець за заповітом на спадкове майно після смерті спадкодавця, має право на успадкування майна, зазначеного в заповіті. Крім неї інших осіб, які мали б право на успадкування майна не має. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріального органу вона звернулася у передбачений законом строк (спадкова справа № 105/2020). Після її звернення до нотаріального органу в частині видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами державним нотаріусом їй було відмовлено та винесено постанову № 430/02-31 від 03.11.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, свідоцтва про право власності на будинковолодіння та його реєстрації у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. Водночас, їй було роз`яснено, що згідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, вона змушена звернутися із цим позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 38). Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Проте, голова комісії з припинення Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Потучек-Запольський Є.М. через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с.96-102). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами від 11.09.2020 року, вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані в період з 1970 по 2006 роки (а.с.13-16). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 01 (а.с.10). На день смерті вона постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 63). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , та які належали померлій, що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданим фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 11.09.2020 року (а.с. 13-16), рішенням Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області № 38 від 18.11.1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» (а.с. 18). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений 14.04.2014 року секретарем Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, за реєстровим № 30, згідно із яким, зокрема свій житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований на присадибній земельній ділянці в [ADDRESS] , а також все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала своїй онуці - [PERSON] (а.с. 67). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві від 30.04.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів укладення шлюбу зроблено запис за № 708. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 59). Позивачка у встановлений законом строк спадщину після смерті [PERSON] прийняла, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В., що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи № 105/2020 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 47-92). Однак, нотаріусом після відкриття спадкової справи позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцю за життя та відомостей про реєстрацію права власності на житловий будинок (а.с. 12). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи те, що [PERSON] протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивача за нею необхідно визнати право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані по [ADDRESS] . Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та беручи до уваги те, що позивачка бажає судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за собою, суд не вбачає підстав стягувати із відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved