Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

20.12.2016 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Вимоги позову мотивував тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS]. Крім нього, в квартирі зареєстрована відповідач у справі та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] В 2014 році відповідач [PERSON] змінила місце проживання, переїхала в с. Омельне Ківерцівського району разом з сином [PERSON], старшого сина [PERSON] до себе на проживання забрав його батько [PERSON] В 2015 році відповідач народила меншого сина [PERSON] та без згоди позивача зареєструвала його в квартирі по пр. Молоді, 6. Оскільки відповідач тривалий час без поважних причин не проживає в квартирі позивача, фактично проживає в [INFO] разом зі своїми дітьми, витрат по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не оплачує, вважає, що відповідач втратила право користування квартирою № 26 по пр. Молоді, 6 в м. Луцьку. А тому, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України просив визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав, та просили позов задовольнити. Суду додатково пояснили, що відповідач добровільно змінила місце проживання, переїхала жити до свого другого чоловіка в с. Омельне. В квартирі проживають його син і невістка. Треті особи на стороні позивача [PERSON], [PERSON] вимоги позову підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнала. Суду пояснила, що періодично проживала в [INFO]. За місцем реєстрації не проживає з грудня 2014, оскільки її змусили переїхати з даної квартири, «культурно попросили». В квартирі поміняли замки. Ніхто не дає ключів від квартири. Іншого житла немає. Проживає в с. Омельне в бабиній хаті. Там же проживає і позивач її батько [PERSON], в квартирі в Луцьку він не живе. В тій хаті дітей приписати не може, бо хата не оформлена. В хату до чоловіка теж не може дітей приписати. Баба померла. Кому дістанеться її хата не відомо. У баби троє дітей. Планує повернутися в Луцьк і жити в квартирі як середній син піде в школу. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, старший син проживає з ним. Можливості зареєструвати дітей за місцем свого проживання він не має. Він проживає в маминій квартирі по пр. Соборності в м. Луцьку, квартира не приватизована, окрім того там зареєстровано 11 людей. Представник Луцької міської ради в судовому засіданні при розгляді справи покладався на розсуд суду. Представник служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні зазначив, що відповідач набула право користування квартирою на законних підставах як член сімї, діти зареєстровані за місцем проживання матері теж правомірно. Оскільки, іншого житла у відповідача немає, право власності на квартиру не зареєстроване, а неповнолітніх дітей зареєструвати за іншою адресою можливості немає, позбавлення їх права користування житлом буде порушувати права дітей. Просила в задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідача, пояснення третіх осіб та представників третіх осіб, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Як вбачається з копії поквартирної карточки (а.с. 4), наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], квартира двохкімнатна, не приватизована. В квартирі за даною адресою зареєстроване також місце проживання його доньки -- відповідача у справі [PERSON] та її неповнолітніх дітей, і відповідно внуків позивача -- [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Крім того, в квартирі зареєстровані син і невістка позивача [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося учасниками процесу, що сторони перебувають у родинних відносинах, а саме: відповідач у справі є донькою позивача, а діти відповідачки доводяться внуками позивачу. Відповідач проживала в квартирі і була там зареєстрована від народження, її неповнолітні діти після народження були зареєстровані за місцем реєстрації матері. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом наведених вище норм закону, особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням у випадку її відсутності понад шість місяців без поважних на це причин та за умови, що вона повністю втратила інтерес до займаного нею житла. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] та її діти фактично в квартирі не проживають. Старший син відповідача [PERSON] фактично проживає в м. Луцьку зі своїм батьком, першим чоловіком відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] з двома дітьми [PERSON] та [PERSON] фактично проживають в [INFO], в будинку по вул. Центральна, 83, який, як вбачається з повідомлення Омельненської сільської ради від 13.03.2017 №42/01.14/2-17 (а.с.55), належить матері позивача і бабі відповідача [PERSON] Разом з тим, відповідно до довідки Омельненської сільської ради про склад сімї та проживання №158 від 13.03.2017, в цьому ж будинку проживає і позивач з дружиною, батьки відповідача. Даний факт не заперечувався стороною позивача в судовому засіданні. З пояснень в судовому засіданні сторін вбачається, що [PERSON] померла в березні 2017 року. Спадкові права не оформлені. Відповідно до положень статей 141 та 160 Сімейного кодексу України місце проживання неповнолітньої дитини реєструється за місцем проживання одного з батьків, за згодою обох батьків, які мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 18 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Діти -- члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки відповідач та її діти були зареєстровані в [INFO] як члени сімї наймача, то вони мають право користуватися цим житлом нарівні з позивачем. Вимогу про визнання відповідача та її дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням, позивач мотивує тим, що відповідач змінила місце проживання, проживає в селі, наміру повернутися в житло не виявляє, тривалий час фактично не користується житлом, всі свої особисті речі та речі дітей забрала, оплати комунальних послуг не проводить. Факт не проживання в спірній квартирі з грудня 2014 року відповідачем в судовому засіданні не заперечувався. Однак, судом встановлено, що причиною зміни місця проживання слугували відносини, які склалися між нею та іншими мешканцями квартири. Як вказувала відповідач, її «культурно попросили» залишити квартиру. А відтак, суд вважає, що відповідач вимушено, в силу певних життєвих обставин залишила квартиру. З пояснень відповідача вбачається, що інтересу до житла вона не втратила, має намір надалі проживати за зареєстрованим місцем проживання, віддати дитину до школи в Луцьку. Старший син відповідача [PERSON] не поїхав з матірю в село, оскільки навчається в школі в м. Луцьку, а відтак залишається проживати зі своїм батьком [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що за відповідачем житло на праві власності не зареєстроване. Тобто, судом встановлено, що вибуття відповідача з дітьми на проживання в інше місце носить вимушений і тимчасовий характер. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено відсутності відповідача в квартирі без поважних причин понад шість місяців та втрату нею інтересу до житла, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed