Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

21.10.2015 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина, [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебуває у шлюбі з громадянином [PERSON] з 29.06.2013 року по теперішній час. У шлюбі з відповідачем є спільна дитина, син - [PERSON] [INFO], який народився у м. Донецьк. У звязку з постійними сварками на побутовому ґрунті позивачка та відповідач, спільно не мешкають, а неповнолітній син [PERSON], мешкає разом з позивачкою. Зі свого боку, позивачка прикладає усі зусилля для забезпечення потреб сина, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити його потреби на повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та на інші життєві необхідні потреби неповнолітнього сина. В свою чергу [PERSON], не вважає за потрібне утримувати свого неповнолітнього сина, в добровільному порядку та на неодноразові прохання та вимоги позивачки про сплату аліментів на утримання спільного сина, останній не звертав ніякої уваги. Тому позивачка, на законних підставах, вимагає щоб відповідач сплачував аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина, який мешкає разом з нею, та знаходиться повністю на її утриманні, так як відповідач фізично здорова працездатна особа, яка може надавати матеріальну допомогу. На даний час позивачка не працює так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, у звязку з чим відповідно до Сімейного кодексу України вона також має право на утримання від чоловіка як дружина. Інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобовязання - відсутні. В судове засідання позивачка не зявилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не зявився, будучи належним чином оповіщений про день та час розгляду справи, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій з позовними вимогами погодився в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2013 року та по теперішній час, що підтверджує копія свідоцтва про шлюб, серії І-НО № 322937, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 6). Перебуваючи у шлюбі сторони мають спільну дитину, сина - [PERSON], [INFO], який народився у м. Донецьк, що підтверджує копія свідоцтва про народження дитини, серії І-НО № 552211, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с. 7). Згідно довідки 02-28-4751 від 20.10.2015 року, про склад сімї, виданої виконавчим комітетом Великоновосілківської селищної ради, [PERSON] [INFO], проживає за адресою: [INFO], разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], який знаходиться на повному утриманні і вихованні матері. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183, ст. 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, згідно статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд вважає доводи позивачки такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача, [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 21.10.2015 року, і до його повноліття. Також згідно статті 84 СК України, суд стягує з відповідача, [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 21.10.2015 року, і до досягнення дитиною трьох років Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача судовий збір на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved