Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

21.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Бахмутської міської ради, в якій просив визнати обставини пропуску строку для прийняття спадщини поважними та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори від 22.05.2002 року, дід позивача [PERSON] є власником жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] її дід [PERSON] помер. Оскільки на момент смерті разом із дідом проживала та була зареєстрована за адресою його проживання бабуся позивача та його дружина [PERSON], то вона в силу п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року є такою, що прийняла спадщину, після смерті свого чоловіка. Від шлюбу діда та баби народилась мати позивача, [PERSON]. 8 травня 1979 року мати позивача [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], та змінила своє прізвище з «Бородіна» на «[PERSON]». 8 лютого 2006 року мати позивача померла, актовий запис №200. [INFO] року померла бабуся [PERSON], актовий запис №212. Після її смерті відкрилась спадщина на вказаний вище житловий будинок. Після зібрання усіх необхідних документів для оформлення спадщини [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Полежаєвої Г.М. з метою оформити спадщину, що залишилась після смерті бабусі, однак там повідомили, що нею був пропущений встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини за законом, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду із заявою про надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки саме суд наділений повноваженнями вирішити дане правове питання. В той же час причиною несвоєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщиною після похорон бабусі, стало те, що позивач дуже важко перенесла смерть рідної людини, а також те, що, як вона вважала, оскільки на вказану спадщину ніхто окрім неї не буде претендувати, вона зможе без обмеження будь-яким строком звернутися до нотаріуса та оформити спадщину. В той же час без оформлення спадщини згідно до чинного законодавства оформити документи на вказаний вище жилий будинок не передбачається можливим. Повідомляє, що окрім неї спадкоємців, які б претендували на дану спадщину чи звертались в установленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття даної спадщини за законом не має. Вказане і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити на підставах, викладених у позові. Представник відповідача, Бахмутської міської ради, [PERSON] в судове засідання не з'явився. Разом з тим, 4.09.2017 року (вх. № 25092) надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду (а.с.27). Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, та оцінивши надані докази, дійшов наступних висновків. Стаття 3 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, бабуся позивача [PERSON], [INFO], з 24.04.1954 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], згідно печатки та відмітки у паспорті на стор.10 (а.с.12). Власником жилого будинку [ADDRESS], та належної земельної ділянки розміром 0,0519 га, був [PERSON] (дідусь позивача), що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 22.05.2002 року (серія [NUMBER]), посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П. (а.с.7). Згідно витягу зі звітної книги для прописки громадян, які мешкають за адресою: [ADDRESS], розпочатої 20.07.1964 року, з 30 липня 2002 року за вказаною адресою були зареєстровані та проживали власник [PERSON], [INFO], та його дружина [PERSON], [INFO] (а.с.8-11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 8.04.2013 року відділом РАЦС Артемівського МРУЮ в Донецькій області, [INFO] року помер [PERSON] у віці 76 років від раку передміхурової залози, про що 8.04.2003 року зроблено запис № 450 (а.с.13). У довідці № 27/2, виданої 10.08.2017 року головою квартального комітету № 4 Нестеровою О.Л. зазначено, що на момент смерті [INFO] року [PERSON], разом з ним була зареєстрована та проживала [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Тому, у зв'язку із цим, на підставі п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, після смерті свого чоловіка. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] року народилася донька - [PERSON], актовий запис № 796, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.16). 8 травня 1979 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 1979 року травня місяця 8 числа зроблено запис № 179, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], а.с.16). Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася у м. Артемівськ (нині Бахмут) [INFO] року, актовий запис про народження № 299, батькам дитини записані [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 26.03.1982 року (а.с.6). [INFO] року у м. Артемівську Донецької області померла мати позивача [PERSON] у віці 51 року, про що в Книзі реєстрації смертей 2006 року лютого місяця 14 числа зроблено відповідний актовий запис за № 200 та видано Відділом РАЦС по м. Артемівську Артемівського МРУЮ свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). [INFO] року у м. Артемівську Донецької області померла бабуся позивача [PERSON] у віці 79 року, про що в Книзі реєстрації смертей 2009 року грудня місяця 4 числа зроблено відповідний актовий запис за № 1212 та видано Відділом РАЦС по м. Артемівську Артемівського МРУЮ Донецької області свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на жилий будинк № [ADDRESS], та належної земельної ділянки розміром 0,0519 га. Згідно відповідей завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллара В.Л. від 7.09.2017 року (№ 1477/01-16, 1478/01-16, 1479/01-16), які надійшли на запити суду 8.09.2017 року, спадкові справи на майно [PERSON], померлого [INFO] року, [PERSON], яка померла [INFO] року, та [PERSON], померлої [INFO] року, не відкривалися, тобто ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.29-34). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини, згідно зі статтею 1270 ЦК України, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач вказує, що вона звернулася до приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального кругу Донецької області Полєжаєвої Г.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, проте відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 2.08.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок зі всіма спорудами та забудовами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], позивачу було відмовлено у прийнятті заяви у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (а.с.18). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК). Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі абз. 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а вона не скористалася правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. До такого ж висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, враховуючи роз'яснення, надані в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладені в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Допитана в судовому засіданні позивач вказала, що вона вчасно не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, бо дуже важко перенесла смерть рідної людини (батька). Крім того, вона не була обізнана, що на протязі 6-ти місяців вона повинна звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та вважала, що оскільки на вказану спадщину ніхто окрім неї не буде претендувати, вона зможе без обмеження будь-яким строком звернутися до нотаріуса та оформити спадщину. Також вказала, що вона змінила місце проживання та роботи в м. Костянтинівці, що ускладнювало їй можливість звернутися до нотаріуса. Разом з тим, суду не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, та не зазначено про існування таких доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених ЦПК. Позивачу пропонувалося надати докази, які б підтверджували її позицію, однак такі докази суду надані не були. Позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Законодавство при цьому не встановлює перелік поважних причин, тому вони визнаються поважними на думку суду. Поважними слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини. Однак, всупереч зазначеним вимогам, позивачем суду не надано доказів, які б підтверджувати наявність поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач обмежився лише посиланням на наявність причин пропуску, однак суд вважає їх непереконливими. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд виходить з встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. Так, поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини можна вважати: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. На підтвердження своїх вимог про наявність поважних причин, які позбавили позивача можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини, суду не надано жодних доказів та не зазначено про існування таких доказів, враховуючи, що позивач не зверталася до нотаріуса біля восьми років. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO] року.

Outcome: dismissed