Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

20 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначала, що є власником автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER] . 30 квітня 2017 року приблизно о 15-00 годині [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo, д/н [NUMBER] , на регульованому перехресті вулиці Олімпійської та вулиці 130 Таганрозької дивізії у Лівобережному районі міста Маріуполя проігнорував червоний сигнал світлофору, що забороняє рух, та виїхав на перехресті, де скоїв зіткнення із належним позивачеві транспортним засобом - автомобілем ЗАЗ, д/н [NUMBER] . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а донька позивача, [PERSON] , отримала тілесні ушкодження. Постановою суду від 02.11.2017 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача було закриту за відсутністю в її діях складу правопорушення. Вартість відновлювального ремонту належного позивачеві транспортного засобу складає 14481,46 гривень, що підтверджено висновком суб`єкта оціночної діяльності, яку просила стягнути з відповідача. Крім того, позивачем були понесені витрати у сумі 1200,00 гривень на проведення оцінки спричиненої матеріальної шкоди, а також на оплату послуг евакуатора у сумі 1575 гривень, які також просила стягнути з відповідача. Також зазначила, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку оцінює у 10000,00 гривень, яка полягає у особистих переживаннях і душевних стражданнях через пошкодження транспортного засобу, тривалу неможливість його використання за призначенням, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків і потребує докладання зусиль до їх поновлення. В ході судового розгляду справи позивачем [PERSON] було уточнено позовні вимоги, у зв`язку із чим до розгляду у якості співвідповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», яким застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] В остаточній редакції позову просила стягнути з ПАТ «СТ «Іллічівське» матеріальну шкоду у сумі 14881,40 гривень, а також витрати на оплату послуг евакуатора у сумі 1575,00 гривень. З відповідача [PERSON] просила стягнути витрати на проведення оцінки розміру шкоди у сумі 1200,00 гривень, а також моральну шкоду у сумі 10000,00 гривень. 23 січня 2019 року відповідачем [PERSON] надано відзив на пред`явлений позов. За змістом відзиву зазначає, що 30.04.2017 дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля Daewoo, д/н [NUMBER] , та автомобіля позивача ЗАЗ, д/н [NUMBER] , в результаті якої обидва автомобіля отримали механічні пошкодження. Вважає, що його одноособова вина у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди відсутня, що виключає його відповідальність перед позивачем, а рішення суду у справах про адміністративні правопорушення не свідчать про наявність вини як елементу його цивільно-правової відповідальності. Моральну шкоду, у заявленому позивачем розмірі, вважає не підтвердженою будь-якими належними та допустимими доказами. З цих підстав просив відмовити у задоволенні пред`явлених до нього вимог у повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи станом на день судового розгляду справи сторонами не надано. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Турченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, доводи, викладені за змістом відзиву на пред`явлений позов, підтримали та просили відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» у судове засідання повторно не прибув, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не надав. З урахуванням думки присутніх учасників справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів у відсутність представника ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справ про адміністративне правопорушення 265/7034/17 та 265/7035/17, оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість пред`явленого позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2017 року у справі № 265/7035/17, яка у встановленому порядку набрала чинності 14 листопада 2017 року і є чинною станом на день вирішення даної цивільної справи, [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне. 30 квітня 2017 року приблизно о 15-00 годині [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo державний номерний знак [NUMBER] , на регульованому перехресті вулиці Олімпійської з вулицею 130 Таганрозької Дивізії у Лівобережному районі міста Маріуполя проігнорував червоний сигнал світлофору, що забороняє рух, та виїхав на перехресті, де скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, а громадяни [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Правопорушник [PERSON] в ході розгляду справи свою провину визнав повністю та суд дійшов висновку про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ним було порушено вимоги п. 8.7.3 «е» ПДР України. Разом із тим, постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 червня 2018 року у справі № 265/7034/17, яка у встановленому порядку набрала чинності 12 червня 2018 року і є чинною станом на день вирішення даної цивільної справи, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В сенсі наведених норм та викладених обставин доводи відповідача [PERSON] щодо наявності його вини як елементу його цивільно-правової відповідальності є неспроможними, а тому встановлені вказаними постановами суду обставини у справах про адміністративні правопорушення за положеннями ст. 82 ЦПК України беруться судом до уваги в межах вирішення позову у даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що автомобіль Daewoo, д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] на момент ДТП, належить йому на праві приватної власності, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ, д/н [NUMBER] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Отже, позивач [PERSON] має право на відшкодування спричиненої їй внаслідок пошкодження належного майна матеріальної шкоди, а відповідач [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Daewoo, д/н [NUMBER] , у даному випадку має нести відповідальність за деліктними відносинами, що виникли, зокрема, з відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди. Разом з тим, згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0821480 від 03.08.2016 ПрАТ «СТ «Іллічівське» застраховано цивільно-правову відповідальність водіїв забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Daewoo, д/н [NUMBER] , перед третіми особами на випадок ДТП, терміном до 02 серпня 2017 року. Ліміти відповідальності на одного потерпілого складають: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 гривень; за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 гривень. Розмір франшизи - 510,00 гривень. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону № 1961-IV, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Пунктом 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як вбачається зі звіту № 922/17 від 29.05.2017 про оцінку шкоди, спричиненої внаслідок ДТП власникові транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 14481,40 гривень. На проведення зазначеної оцінки розміру шкоди позивачем [PERSON] були понесені витрати у розмірі 1200,00 гривень, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 264 від 24.05.2017, виданою ФОП [PERSON] . Також позивачем [PERSON] були понесені витрати на сплату послуг аварійного комісара та послуг стоянки у розмірі 675,00 гривень, а також на оплату послуг евакуатора у сумі 900,00 гривень, що підтверджено копіями первісних платіжних документів. Представник відповідача - ПрАТ «СТ «Іллічівське», не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, доказування належного виконання ним регламентованого Законом порядку дій з виплати страхового відшкодування, а отже його не оспорює встановленого розміру матеріальної шкоди і підстав для її стягнення. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь позивача [PERSON] суму підтвердженого письмовими матеріалами справи прямого матеріального збитку у вигляді вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, зменшеного на суму встановленої договором франшизи та у межах встановленого страхового ліміту, що складатиме 13971,40 гривень (14481,40-510,00), а також витрати на оплату послуг аварійного комісара, стоянки та евакуації транспортного засобу у загальному розмірі 1575,00 гривень. Вирішуючи позов в частині вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] , суд виходить з наступного. Так, позивачем [PERSON] заявлені до стягнення з відповідача [PERSON] витрати, понесені нею на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності з оцінки розміру спричиненої матеріальної шкоди у сумі 1200,00 гривень. У розумінні положень ст. 22, 29, 34 Закону № 1961-IV даний вид витрат підлягає відшкодуванню потерпілому за рахунок коштів страховика - ПрАТ «СТ «Іллічівське» у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, тобто включається до розміру страхового відшкодування. Таким чином, зважаючи на передбачені полісом страхові ліміти та виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ст. 13 ЦПК України, суд відмовляє у стягненні зазначеної суми витрат з відповідача [PERSON] . Разом із тим, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практи¬ку в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальши¬ми змінами і доповненнями моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд знаходить переконливими доводи позивача [PERSON] щодо порушення її нормальних життєвих зв`язків через неможливість використання автомобіля за призначен¬ням, що потребувало від неї докладання додаткових зусиль для організації побуту, в тому числі і на відновлен¬ня своїх прав, та, враховуючи тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, суб`єктивну оцінку самою потерпілою її порушених благ, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у сумі 2000,00 гривень. Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, при зверненні до суду позивачем [PERSON] були понесені витрати на оплату судового збору у сумі 704,80 гривень, що стосується вимог майнового характеру, та додатково 704,80 гривень, що стосується вимог немайнового характеру. За таких обставин з відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь позивача [PERSON] підлягають частковому стягненню витрати з оплати судового збору, що стосуються вимог майнового характеру, пропорційно до суми задоволеного позову, що складатиме 634,62 гривень. Також на користь позивача [PERSON] за рахунок відповідача [PERSON] підлягають відшкодуванню понесені нею витрати з оплати судового збору, що стосуються вимог немайнового характеру, пропорційно до суми задоволеного позову, що складатиме 140,96 гривень. Разом із тим, відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката, як встановлено ч. 4 ст. 137 ЦПК України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, відповідачем [PERSON] в судовому засіданні було надано договір про надання правової допомоги, укладений із адвокатом Турченко О.В. від 19.11.2018, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 03.01.2019 про сплату ним на користь адвоката гонорару у сумі 6000,00 гривень, а також розрахунок зазначеної суми гонорару із детальним описом виконаних робіт і послуг. Зважаючи на те, що стороною позивача в ході судового розгляду справи не заявлено відповідного клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, суд не ставить під сумнів співмірність даних витрат критеріям, наведеним у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Відтак, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] , на його користь за рахунок позивача [PERSON] підлягають частковому відшкодуванню витрати на правничу допомогу у сумі 4928,40 гривень пропорційної до відхиленої частини позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. В сенсі наведеної норми суд вважає необхідним остаточно стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] різницю суми судових витрат, що складає 4787,44 гривень (4928,40-140,96). На підставі викладеного,

Outcome: partial