Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

19 червня 2017 року позивачка звернулась до суду до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO]. Крім цього, стягнути з відповідача судовий збір на її користь. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2002 року, який розірваний рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2012 року. Мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. В серпні 2013 року [PERSON] покинув родину та місцезнаходження його не відоме. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не сплачує аліменти за рішенням суду від 04 липня 2014 року, має заборгованість, яка станом на 01 листопада 2016 року складає 38164,00 грн. Діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Весь цей час відповідач життям дітей не цікавиться, не телефонує їм, не проявляє бажання спілкувати із ними, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі в вихованні дитини, не виявляє по відношенню до них батьківської уваги та піклування, не цікавиться їх долею, здоров'ям та життям. В зв'язку з цим, Вітовською районною державною адміністрацією Миколаївської області наданий висновок від 15 грудня 2016 року по доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила про вище викладене. Послалась на те, що в серпні 2013 року покинув родину. З цього часу не цікавиться життям дітей, матеріальної допомоги не надає. Просила позов задовольнити. Також вказувала на те, що має намір на виїзд із дітьми за межі України, однак через те, що місце перебування відповідача їй неводіме не має змоги отримати його дозволу на виїзд дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно, про що свідчить оголошення в газеті про виклик до суду. Представник служби у справах дітей Вітовської райдержадміністрації підтримала позов та просила його задовольнити, підтвердивши висновок про доцільність позбавлення батьківських право відповідача щодо його неповнолітніх дітей. Суду пояснила, що на території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області проживає позивачка разом із двома неповнолітніми дітьми. Остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду. З 2013 року відповідач залишив родину, місцезнаходження його не відоме. Як було встановлено, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, життям та здоров'ям дітей не цікавиться, не займається їх вихованням, не сплачує аліменти. Діти проживають разом із позивачкою, на знаходяться на її утриманні. Останньої для дітей створені всі необхідні умови для нормального розвитку. Вислухавши пояснення сторін, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] з 21 червня 2002 року перебували у шлюбі зареєстровану міським відділом реєстрації актів громадського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис № 375 (а.с. 11), який розірваний рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2013 року (а.с. 20-21). Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] та [PERSON] - [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 18-19). На підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.08.2014 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але на кожну дитину не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття (а.с. 16). В свою чергу, відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, та має заборгованість яка станом на 01.11.2016 року становить 38164,00 рн. (а.с. 25). Як вбачається з довідок виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області за № 550/01.24, № 551/01.24 та № 553/01.24 від 05.12.2016 року [PERSON] з грудня 2012 року на території сільської ради не проживає, місцезнаходження його не відоме. Знятий з реєстрації 29.08.2014 року. Участі у вихованні дітей не приймає (а.с. 27, 29-30). Діти зареєстровані та проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.12.2016 року, позивачка та діти проживають у житловому будинку, умови проживання сім'ї задовільні, для дітей створені належні умови проживання (а.с. 26). Діти знаходяться на утримання позивачки, остання займається їх розвитком та вихованням. За місцем реєстрації позивачка характеризується позитивно, скарг від сусідів до сільської ради не надходило. (а.с 28). Як зазначено в ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В статті 112 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Із роз'яснень, викладених у п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 19 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тобто, за загальним правилом, позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. В той же час, можлива ситуація, коли громадяни не проживають сумісно з дітьми і не займаються їхнім вихованням і утриманням з причин об'єктивного характеру (знаходження на стаціонарному лікуванні, під арештом, відбуття покарання в місцях позбавлення волі за вчинення правопорушення, той з батьків, з яким проживає дитина, не дає можливості виховувати дитину і спілкуватися з нею іншому з подружжя, який проживає окремо, і т. п.). У такому випадку неможливо говорити про ухилення батьків від участі у вихованні дитини. Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9-10), посилаючись на байдуже ставлення до дітей, ухиленням від виконання батьківських обов'язків. В той же час, ані служба у справах дітей, а ні орган опіки та піклування ніяких засобів впливу на відповідача з цього часу не застосовували, зокрема питання про притягнення його до адміністративної відповідальності не вирішувалось, не роз'яснювали наслідки невиконання батьківських обов'язків Більш того, місце перебування відповідача не встановлено. Останній участі на комісії з приводу вирішення вказаного питання не брав, за такого висновки органу опіки та піклування щодо безпричинного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками належно не обґрунтовано та з ним суд не може погодитись. Більш того, зі змісту довідки Жовтневого РВ УМВС України в Миколаївській області від 2014 року (повна дата є незрозумілою), в даному відділі поліції проводилась перевірка щодо факту безвісті зниклого [PERSON]. Дані щодо наслідків цієї перевірки суду не надано, з цього приводу будь-яких клопотань позивачем не заявлено (а.с. 38). Положеннями ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вище наведеного, з наданих позивачем доказів суд не вбачає підстав для визнання поза розумнів сумнівом, безпричинного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Більш того, з пояснень позивача в суді слідує, що дійсними причинами подання цього позову є наміри виїхати з дітьми за межі України, але досягти цього без згоди батька, що не позбавлений батьківських прав, вона можливості не має. Виходячи з наведеного, а також недоведеності факту свідомої, винної поведінки [PERSON] по відношенню до виконання батьківських обов'язків, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed