Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

21.08.2020 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшов позов Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. В обґрунтування позову представник вказав на те, що 08 липня 2009 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та товариством з обмеженою відповідальністю ВКФ «Горизонт» було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 3105 кв.м, для експлуатації та обслуговування будівлі виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів зареєстрованого у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 14.07.2009 року за № 040954800182. На підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В., будівля виробничого корпусу швейного цеху та будівля гаражів по [ADDRESS] , загальною площею 1074,5 кв.м, розташовані на земельній ділянці комунальної власності площею 0,3105 га, кадастровий номер 5310436100:07:002:0600, відчужена [PERSON] . У період з 21.08.2017 року по 21.08.2020 року відповідач так і не оформив в установленому законом порядку право користування земельною ділянкою, використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення об`єкту нерухомого майна, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б отримати у разі оформлення відповідачем згідно вимог Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Міська рада просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі 643 460 грн 92 коп. за період з 21.08.2017 року по 21.08.2020 року. Ухвалою судді від 28.08.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою суду від 01.02.2021 року підготовчий розгляд справи закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, здійснено виклик відповідача через оголошення на веб-сайті судової влади України. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.02.2021 позов Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 14.05.2021 заочне рішення суду від 22.02.2021 скасовано, призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Представник позивача Соляник А.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Надав суду відзив на позовну заяву, де заперечував проти позовних вимог, зазначив, що його дії не створюють протиправної поведінки, оскільки відповідно до п. 49 витягу з рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 31.05.2016 «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні в оренду земельної ділянки в м.Кременчуці» Кременчуцька міська рада відмовила ТОВ «Алвіга» в передачі в оренду виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по [ADDRESS] , у зв`язку із накладанням арешту на нерухоме майно - будівлю виробничого корпусу цеху та будівлі гаражів згідно з ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчук у справі №524/4043/15-к від 16.02.2016. Заперечував проти наведеного позивачем розрахунку збитків у розмірі 643460,92 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив такі фактичні обставини. 08 липня 2009 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та товариством з обмеженою відповідальністю ВКФ «Горизонт» було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 3105 кв.м, для експлуатації та обслуговування будівлі виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів зареєстрованого у Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 14.07.2009 року за № 040954800182. На підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В., будівля виробничого корпусу швейного цеху та будівля гаражів по [ADDRESS] , загальною площею 1074,5 кв.м, розташовані на земельній ділянці комунальної власності площею 0,3105 га, кадастровий номер 5310436100:07:002:0600, відчужена [PERSON] . Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав про відсутність з його боку протиправної поведінки (бездіяльності), посилаючись на п. 49 витягу з рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 31.05.2016 «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні в оренду земельної ділянки в м.Кременчуці» Кременчуцька міська рада, згідно з яким відмовлено ТОВ «Алвіга» в передачі в оренду виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по [ADDRESS] через наявність арешту на підставі ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчук у справі №524/4043/15-к від 16.02.2016, що у свою чергу спричинило неможливість укладання договору оренди землі. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Разом з тим, відповідачем не надано доказів обставин, на які він посилається як на підставі своїх заперечень проти позовних вимог. Отже, відповідач не оформив в установленому законом порядку право користування земельною ділянкою, та у період з 21.08.2017 року по 21.08.2020 року відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, оскільки вказана земельна ділянка використовувалась для розміщення об`єкту нерухомого майна, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання мала б отримати у разі оформлення відповідачем згідно вимог Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Вирішуючи спір, суд виходить з такого: Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. При вирішенні даної справи суд враховує постанову Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, де зазначено наступне. Згідно зі статтею 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Частиною 1 статті 3 ЗК України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. У згаданій вище постанові Верховного Суду у справі №917/1739/17 зазначено, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України). Велика Палата Верховного суду у постанові по справі №917/1739/17 зазначила, що збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім, на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Позивачем надано розрахунок збитків власнику земельної ділянки, згідно з яким за період з 21.08.2017 по 21.08.2020 відповідачем заподіяно збитки у розмірі 643460,92 грн. При проведенні розрахунку позивачем взято нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 07.07.2020 за №1916, згідно з якою грошова оцінка земельної ділянки площею 3105 кв.м на 2020 рік складає 7140692,70 грн. та коефіцієнт індексації за 2017 -2020 роки. Надані позивачем докази підтверджують наведений розрахунок збитків. Суд приймає до уваги визначений позивачем розрахунок, а тому відповідно до проведеного розрахунку за зазначеним механізмом, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за період з 21.08.2017 по 21.08.2020, підлягає стягненню з [PERSON] на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області, та становить 643460,92 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності зі ст. 141 ЦПК України у розмірі 9 652 грн 40 коп. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved