Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

21 липня 2015 року представник позивача звернувся з вищевказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 14.04.2008 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого Банк надав кредит в іноземній валюті на суму 20\~063 доларів США 00 центів строком до 14.04.2014 року зі сплатою 11,99% річних. За умовами договору [PERSON] мав своєчасно здійснювати зобовязання з погашення кредитної заборгованості шляхом внесення рівними частинами у сумі 279 доларів США на місяць та сплачувати проценти за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості станом на 17.06.2015 року за відповідачем рахується заборгованість по сплаті основної суми кредиту у розмірі 16\~687, 00 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7\~989,46 доларів США. Також було нараховано пеню за порушення строків щодо повернення кредитних коштів, яка становить 13\~882,97 долари США (за курсом НБУ станом на 17.06.2015 р. 307\~368,96 грн.), пеню за порушення строків щодо сплати процентів за користування кредитними коштами 6\~476,70 доларів США (143\~394,14 гривні). Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 24\~676 доларів США 46 центів, суми заборгованості по сплаті пені у розмірі 450 763 гривні 09 коп. та витрат на сплату судового збору у розмірі 3 654, 00 гривні. 01 вересня 2015 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача про захист прав споживача банківських послуг. Зустрічний позов відповідач обґрунтовує тим, що кредитний договір підлягає визнанню судом недійсним, оскільки він суперечить змісту правочину, ЦК України та іншим актам цивільного законодавства України, так-як у відповідності до ст. 99 Конституції України, ст. 524 та ст. 533 ЦК України, грошовою одиницею України є гривня, зобовязання між особами-резидентами України має бути виражене виключно у грошовій одиниці України гривні. В судовому засідання представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Підтвердив, що дійсно підписував кредитний договір із ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 14.04.2008 року та був ознайомлений із його змістом. Представник банку запевни його, що валютний кредит являється найбільш вигідним, що ризиків немає, курс долара мінятися не буде. Представник відповідача [PERSON] також підтвердив, що вищевказаний договір укладався між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] Перший час відповідач виконував свої зобовязання за договором, сплачував тіло та відсотки за користування кредитом, але після всесвітньої фінансової кризи осені 2008 року він не зміг належним чином їх виконувати, і на даний час дійсно є досить значна заборгованість. Переконаний, що кредитний договір не відповідає вимогам цивільного законодавства України, законодавства про банківську систему, вимогам фінансового законодавства, тому підлягає визнанню таким, що є недійсним з моменту його укладення. Відповідно до ст. 524, 533 ЦКУ грошовою одиницею є гривня і цивільні зобовязання між особами-резидентами України мають бути вчинені виключно у гривні. Позивач до первісного позову додає ліцензію від 2011 року, а договір було укладено 14.04.2008 року, тобто вже було порушено вимоги Декрету Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Ні у боржника, ні у кредитора не було ліцензії на здійснення валютних операцій. У відповідності до ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідач не був поставлений до відома про можливі ризики внаслідок змін валютного курсу, він вважає, що таким чином його довірителя ввели в оману щодо можливих ризиків. Банк поставив [PERSON] такі умови, при яких він був змушений взяти кредит у доларах США, хоча дуже хотів отримати у національній валюті. Просить суд кредитний договір від 14.04.2008 року, укладений між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON], визнати недійсним з моменту його укладення, у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, судові витрати покласти на позивача за первісним позовом. Суд вислухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши письмові докази, і вивчивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між Публічне Акціонерне Товариство комерційний банк «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір № 5069-032/08Р, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 20\~063 доларів США 00 центів. В силу укладеного кредитного договору відповідач мав виконати взяті на себе зобов'язання про погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, також врегульовано ст. 1054 ЦК України. Однак відповідач, порушуючи умови договору, не виконував свої зобов'язання належним чином. Станом на 17.06.2015 року загальна заборгованість відповідача перед банком по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором становить 24\~676, 46 доларів США, а саме: основної суми кредиту у розмірі 16\~687, 00 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7\~989,46 доларів США. Крім того, позивачем також було нараховано пеню за порушення строків щодо повернення кредитних коштів, яка становить 13\~882,97 долари США (за курсом НБУ станом на 17.06.2015 р. 307\~368,96 грн.), пеню за порушення строків щодо сплати процентів за користування кредитними коштами 6\~476,70 доларів США (143\~394,14 гривні). У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 1054 ЦК України визначено, що «за кредитним договором банк… зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах у на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, відповідно до ст. 551 ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, суд дійшов до висновку про зменшення розміру пені за несвоєчасну сплату кредиту до 10000 гривень, і пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту до 5000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Твердження відповідача про нікчемність кредитного договору, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, оскільки статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет № 15-93. Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону № 2121-ІІІ кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями). Таким чином,\~за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету № 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент укладення кредитного договору мав банківську ліцензію № 7 від 03 грудня 2001 року та мав відповідний дозвіл на операції з валютними цінностями, а тому здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача. Згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1% від ціни позову, але не менше 0,2 розмірі мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3654 грн. 00 коп. На підставі ст. 526, 530, 611, 625, 1050,1054 ЦК\~ України, ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

Outcome: partial