Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

2 0 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про витребування від [PERSON] земельну ділянку площею 356 кв.м. та стягнення моральної шкоди 50 000 грн. Заяву обґрунтовувала тим, що постановою Верховного Суду України від 10 червня 2015 року залишено в силі рішення Міжгірського райсуду від 29 травня 2014 року згідно якого визнано незаконним та скасовано рішення Міжгірської селищної ради та визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 0999 га в смт. Міжгіря по вул. Коцюбинського, 8, що належав [PERSON] в межах площі 356 кв.м., що прилягає суміжно до її земельної ділянки і яка була надана їй та [PERSON] Міжгірською селищною радою у безстрокове користування для будівництва житлового будинку у 1989 році. У серпні 2015 року вона дізналась, що земельну ділянку площею 0, 0999 га [PERSON] за договором дарування від 13 жовтня 2014 року , реєстраційний номер 798 передав у дав своїй дружині - відповідачці [PERSON]. Посилаючись на те, що [PERSON] та його дружина [PERSON] незаконно набули права власності на її земельну ділянку площею 356 кв.м і що своїми діями відповідачами заподіяно їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 50 000 гривень, то просила витребувати від [PERSON] земельну ділянку площею 356 кв.м та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в 50 000 грн. В суді позивачка та її представник позов підтримали повністю. Відповідачі та їх представники будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи повторно в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили і суд вважає, що по справі слід провести заочний розгляд і прийняти заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та їх представника, перевіривши і оцінивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення виходячи з такого. Як убачається із встановлених судом обставин справи, що рішенням Міжгірського районного суду від 29 травня 2014 року ( справа № 302/1174/14-ц) задоволено частково позов [PERSON]І а саме: визнано недійсним і скасовано рішення Міжгірської селищної ради № 54 від 26.06.2008 р. про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в смт. Міжгірї, вул. Коцюбинського, 8 [PERSON] в межах площі 356 кв.м. та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 459929 виданий [PERSON] 27.11.2008 р. на підставі рішення Міжгірської селищної ради від 26.06.2008 р. № 54 про право власності на земельну ділянку площею 0,0999 га в смт. Міжгір я , вул. Коцюбинського, 8 для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах площі 356 кв.м., що прилягає суміжно до земельної ділянки [PERSON], наданої в користування для будівництва і обслуговування житлового будинку № 8-а по вул. Коцюбинського в смт. Міжгіря… Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 серпня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10 грудня 2014 року скасовано рішення Міжгірського районного суду від 29 травня 2014 року і відмовлено в позові [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування рішення Міжгірської селищної ради № 54 від 26.06.2008 р. та державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 27.11.2008 р. [PERSON] Постановою Верховного Суду України від 10 червня 2015 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 7.08.2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 10.12.2014 року скасовано, та залишено в силі рішення Міжгірського районного суду від 29 травня 2014 року. В процесі касаційного розгляду відповідач по справі [PERSON] 13 жовтня 2014 року укладає з відповідачкою [PERSON] (дружиною) договір дарування , реєстраційний номер 798 за яким земельну ділянку площею 0,0999 га подарував останній. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч. 1 п. 3), ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо це майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до абзацу другого п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі постанова ПВССУ) розяснено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Згідно абз. 1 п. 25 постанови ПВССУ набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішенням Міжгірського районного суду від 29 травня 2014 року яке залишено без змін постановою Верховного Суду України від 10 червня 2015 року підтверджено незаконність набуття права власності на земельну ділянку [PERSON] в частині площі 356 кв. м. яка на праві постійного користування належить позивачці [PERSON] і яка без правової підстави під час касаційного розгляду спору по цій ділянці була по договору дарування передана останнім своїй дружині [PERSON]. Суд констатує, що [PERSON] є недобросовісним набувачем спірної земельної ділянки площею 356 кв.м. яку їй подарував чоловік [PERSON]М, оскільки вона знала про спір на даній земельній ділянці та неодноразові судові процеси як в місцевому суді так і в апеляційній та касаційній інстанціях, що відбувалися за участю [PERSON] і [PERSON]І, З огляду на вищевстановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] неправомірно відчужив (подарував) своїй дружині - відповідачці [PERSON] частину спірної земельної ділянки площею 356 кв.м., що належить на праві користування [PERSON], що дана площа земельної ділянки вибула із користування останньої поза її волею, що [PERSON] набула права на земельну ділянку [PERSON] площею 356 кв.м. недобросовісно, а тому відповідно до ст. 387 ЦК України [PERSON] має право на витребування належну їй земельну ділянку від [PERSON]. Позов в цій частині підлягає до задоволення, оскільки є обгрунтовно доведеним. Натомість суд вважає, що вимога позивачки про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди до задоволення не підлягає, оскільки не є доведеною належними доказами, [PERSON] взагалі не може бути по даній справі відповідачем, оскільки земельна ділянка витребовується від [PERSON], а не від нього. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487, 20 грн.

Outcome: partial