Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

1 червня 2014 року (за поштовим штемпелем) представник позивача за довіреністю Сафір Ф.О. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору 11 червня 2007 року, б/н, відповідач отримав кредит в розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови) та Правилами користування платіжною карткою (далі - Правила) складає між ним та Банком Договір. Відповідно до п. 9.12 Умов договір діє до моменту належного виконання сторонами обовязків. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість, відповідач станом на 30.04.2014 року порушив зобов'язання за кредитним договором, ухиляється від їх виконання та має заборгованість в розмірі 30282,86 грн., в тому числі, заборгованість по кредиту - 9624,73 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 17999,15 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 740,75 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1418,23 грн., тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у вищезазначеному розмірі та судові витрати. У письмових запереченнях проти позову представник відповідача посилається на те, що вимоги позивача не ґрунтуються вимогах закону та не підлягають до задоволення у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. П. 9.12 Умов передбачає автоматичне пролонгування не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеного у договорі, а лише дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Позивач свідомо не надав суду даних про дату закінчення кредитної картки, оскільки стандартний термін її дії становить 2 роки, а відтак строк позовної давності закінчився 11 червня 2012 року. В судове засідання представник позивача повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку, направив суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю, представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю. В судовому засіданні представник відповідача, повністю заперечуючи проти позову, пояснив, що сторони дійсно укладали Договір, проте, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, звернувшись до суду у травні 2014 року. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 червня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк») (а.с.17, 19, 20 - копії довідки ЄДРПОУ, банківської ліцензії, Статуту) із письмовою заявою про оформлення кредиту, за змістом якої погодився з тим, що ця його заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами становить між ним та Банком договір. У заяві відповідач також зазначив, що Банк надає кредитний ліміт з у розмірі 5300,00 грн. із базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Погашення заборгованості може проводитися шляхом внесення коштів на картку клієнтом або шляхом списання коштів з дебетової картки. Заява засвідчена підписами уповноваженої особи ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідача. Кінцевий термін повернення кредиту не зазначено (а.с.11 - копія заяви). Нарахована позивачем заборгованість відповідача за вказаним Договором станом на 30.04.2014 року становить 30282,86 грн., що складається із заборгованості: по кредиту - 9624,73 грн., по процентах за користування кредитом - 17999,15 грн., по комісії за користування кредитом - 740,75 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов: 500 грн. - фіксована частина, 1418,23 грн. - процентна складова (а.с.3-5 - розрахунок). Відповідно до змісту п. 9.12 цих Умов, підписаних в односторонньому порядку головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», без зазначення дати їх складення, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. (а.с.12-15 - копія Умов). Відповідач з позовом звернувся 1 червня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, враховуючи положення п. 9.12 наданих Умов (а.с.14), так як позивач не надав доказів того, що після закінчення строку дії платіжної картки, а саме - 11 червня 2009 року, відповідач продовжував нею користуватися, або отримував у позивача нову кредитну картку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести у суді ті обставини, на які вона посилається. Відповідно до положень п.п. 3,4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення судом рішення, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача наполягає на застосуванні трирічного строку позовної давності, що передбачена ст. 257 ЦК України. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, згідно з ч. 1 ст. 266 ЦК України, відповідно до якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки), позивач звернувся до суду з позовом після спливу строків позовної давності, встановлених Договором. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити повністю у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed