Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

21.10.2020 відкрито провадження в даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, а саме: площею 0,4662 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:5312; площею 0,2186 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:5311; площею 0,5334 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3250; площею 1,7621 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3306. 23.03.2018 між нею та відповідачем був укладений спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П за реєстровим номером 678. Відповідно до даного договору відповідач брав на себе зобов`язання виконувати розпорядження позивача, а у разі смерті позивача до відповідача має перейти право власності на земельні ділянки. Державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. у зв`язку з посвідченням спадкового договору накладено заборону відчуження зазначених в договорі земельних ділянок, які належать їй до припинення договору, зареєстрованого в реєстрі за №679. На час укладення та нотаріального посвідчення спадкового договору від 23.03.2018 вона не була обізнана про те, що укладання спадкового договору на земельні ділянки сільськогосподарського призначення є протиправною дією та не розуміла, що відповідач вводить її в оману з приводу самого факту укладення такого договору. Вважає, що спірний договір, зареєстрований 23.03.2018, по суті є договором відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, був укладений під час дії заборони (мораторію) на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тобто суперечить закону і є недійсним згідно Перехідних положень ЗК України. Оскільки заборона на відчуження земельних ділянок, розташованих на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області накладена на підставі оскаржуваного спадкового договору від 23.03.2018, який в силу закону, є недійсним (нікчемний), то наявні підстави для зняття такої заборони. Посилаючись на те, що вказаний спадковий договір є протиправним, оскільки фактично за своїм змістом є договором відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, просить визнати недійсним спадковий договір від 23.03.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П., за реєстровим номером 679, предметом якого є перехід права власності на земельні ділянки, що знаходяться на території Олешнянської сільської ради, Охтирського району, Сумської області, а саме: земельну ділянку площею 0,4662 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920386300:01:002:5312; земельну ділянку площею 0,2186 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920386300:01:002:5311; земельна ділянка площею 0,5334 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920386300:01:002:3250; земельна ділянка площею 1,7621 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920386300:01:002:3306; зняти заборону на відчуження вказаних земельних ділянок, розташованих на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, накладену 23.03.2018 державним нотаріусом Охтирської міськрайонної державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. та зареєстровану в реєстрі за № 679. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час укладення спірного спадкового договору державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. не було повідомлено та не було роз`яснено, що діяла норма п.п. (б) п. 15 Перехідних положень ЗК України. Укладаючи спадковий договір від 23.03.2018 за №678, відповідачка не розуміла, що даний спадковий договір суперечить законодавству, чинному на момент його укладення. Тому визнає позовні вимоги та вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримують. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник Охтирської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих Охтирською міською державною нотаріальною конторою 22.03.2018, за реєстровим №656, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1513607659203; за реєстровим №652, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1513583459203; за реєстровим №648, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1513512159203; за реєстровим №644, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1513398259203, на праві приватної власності належать земельні ділянки, розташовані на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, площею 0,4662 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:5312; площею 0,2186 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:5311; площею 0,5334 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3250; площею 1,7621 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3306, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2018 №118129536, №118125523, №118115622 та №118098684 (а.с. 19-22). 23.03.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П., зареєстрований в реєстрі за №679, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язується виконувати передбачені в цьому договорі розпорядження відчужувача [PERSON] , в разі її смерті набуває право власності на майно, що є особистою власністю відчужувача, а саме вищевказані земельні ділянки, що знаходяться на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с. 12-13). Вказаний спадковий договір від 23.03.2018 зареєстрований у спадковому реєстрі за №62184051, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.03.2018 №51341493 (а.с. 14). Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 23.03.2018 №118220904, №118222508, №118223969, №118225240, на підставі спадкового договору від 23.03.2018 накладена заборона на відчуження земельних ділянок площею 0,4662 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:5312; площею 0,2186 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:5311; площею 0,5334 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3250; площею 1,7621 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3306, розташованих на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с. 15-18). У відповідності до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень п. 15 Перехідних положень ЗК України в редакції, чинній на момент укладення спірного договору, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила для спадкування. Отже, укладений сторонами спадковий договір є таким, що суперечить законодавству. Разом з тим, положеннями ст.215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини, якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Визнання нікчемного правочину недійсним законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону (ст. 215 ЦК України). Вимоги про встановлення нікчемності оскаржуваного договору позивачем до суду пред`явлено не було, а захист права шляхом визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено та не є належним способом захисту та таким, що матиме реальне відновлення порушених прав позивача. Таким чином, спадковий договір, який укладений сторонами під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв), в частині передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними в силу закону (нікчемними). А захист інтересів власника земельної ділянки шляхом визнання недійсними такого спадкового договору не є належним. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №171/1447/18 провадження №61-16213св19. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, які в частині зняття заборони на відчуження земельних ділянок не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову до суду позивачкою сплачений судовий збір в розмірі 4204 грн за п`ять позовних вимог. Враховуючи, що задоволенню підлягають чотири позовні вимоги, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 1681,60 грн та 1681,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial