Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

21 грудня 2015 року позивачі звернулися до суду із заявою про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2006, який посвідчено приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2891, набули права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою с. Карпоки вул. Шевченка, 25 Козелецького району Чернігівської області та є його власниками кожен у рівних частинах по 1/2. Продавцем у вчиненні даної цивільної угоди була відповідач [PERSON] Належне право власності на домоволодіння, позивачі зареєстрували у КП «Ніжинське МБТІ». При отриманні правовстановлюючого документу на земельну ділянку, на якій розташований належний позивачам будинок за адресою с. Карпоки вул. Шевченка, 25, площею 0,2463 га, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, стало відомо, що вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом успадкували відповідачі та 24.11.2009 отримали державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 443073. Право власності отримав кожен у рівних частинах по 1/3 та зареєстрували у встановлений законом спосіб. Тому на даний час здійснити відносно неї цивільно-правову угоду щодо відчуження її на підставі договору купівлі-продажу чи дарування не можливо, оскільки є заборона на здійснення таких дій, здійснити зміну цільового призначення для оформлення купівлі-продажу не можливо, оскільки існує колізія щодо власника будівлі та власника земельної ділянки, на якій розташований будинок, тому за захистом свого права позивачі змушені звернутися до суду. Позивачі в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового розгляду за їх відсутності. Просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового розгляду за її відсутності. Не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового розгляду за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового розгляду за її відсутності. Не заперечує проти задоволення позову. Третя особа Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі в судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява третьої особи, в якій остання просить суд проводити судове засідання за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що згідно виписки з рішення третьої сесії двадцять другого скликання від 01.06.1995 [PERSON] згідно поданої заяви було передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку площею 0,48 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Карпоки по вул. Шевченка, 25 /а.с. 48/. Як вбачається з листа відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області № 29-2511-0.1-1871/2-15 від 16.04.2015, на підставі рішення 3 сесії 22 скликання від 01.06.1995 Сираївської сільської ради на імя [PERSON] було видано державний акт серії ІІІ-ЧН № 032875 на право приватної власності на землю, яка розташована за адресою: с. Карпоки, вул. Шевченка, 25 Козелецького району Чернігівської області, площею 0,48 га, для ведення особистого підсобного господарства /а.с. 35/. 21 грудня 2003 року померла [PERSON] За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 20.10.1990 головою виконкому Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, відповідно до якого відповідачі являються спадкоємцями зазначеного у заповіті майна. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 19.09.2005 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Карпоки вул. Шевченка, 25 Козелецького району Чернігівської області /а.с. 37/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.03.2008 державним нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-760, [PERSON] є спадкоємцем першої черги на 1/3 частину майна [PERSON], яка померла 21.12.2003 /а.с. 56/. Відповідно до вказаного свідоцтва спадкове майно складається з земельної ділянки, розташованої на території Сираївської сільської ради в с. Карпоки Козелецького району Чернігівської області, розміром 0,48 га у межах згідно з планом, для ведення особистого підсобного господарства, що належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 032875 виданого Сираївською сільською радою Козелецького району Чернігівської області від 27.03.2001 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 815. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 443073 від 24.11.2009 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником земельної ділянки площею 0,2463 га, розташована в с. Карпоки Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства /а.с. 13/. 04 вересня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2891, [PERSON] та [PERSON] набули права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою с. Карпоки вул. Шевченка, 25 Козелецького району Чернігівської області /а.с. 10/. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: ґ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У відповідності до ч. 2 ст. 381 ЦК України у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно зі ст. 381 ЦК України та пп. ґ) п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», усі правочини щодо житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Карпоки вул. Шевченка, 25 Козелецького району Чернігівської області відповідно стосуються і земельної ділянки площею 0,2463 га, що знаходиться в с. Карпоки вул. Шевченка, 25, так як зазначена земельна ділянка призначена для ведення особистого підсобного господарства. Таким чином судом встановлено, що до позивачів, як набувачів права власності на нерухоме майно, перейшло право власності на земельну ділянку під цим нерухомим майном, в межах, розмірі та за цільовим призначенням, визначеним Державним актом на право власності на землю попереднього власника земельної ділянки, а тому, враховуючи визнання позову відповідачами, позовні вимоги підлягають до задоволення судом. Судові витрати по справі за заявою позивачів не відшкодовуються.

Outcome: approved