Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

21.02.2020 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з вимогами до [PERSON] та просить суд: - визнати дійсним з дня набрання судовим рішення законної сили договір купівлі-продажу земельних ділянок від 02 вересня 2019 року, укладений між [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ). реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на наступні об`єкти нерухомого майна (земельні ділянки): 1. земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 5110300000:02:019:0173, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2. земельна ділянка площею 0,4615 га, кадастровий номер 5110300000:02:019:0195, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 3. земельна ділянка площею 0,2199 га, кадастровий номер 5110300000:02:019:0196, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, 15-а . 16 березня 2020 року до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами - [PERSON] , з наступними вимогами: - визнати дійсним з дня набрання судовим рішення законної сили договір купівлі-продажу земельних ділянок від 01 жовтня 2016 року, укладений між [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ). реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на наступні об`єкти нерухомого майна (земельні ділянки): 1. земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 5110300000:02:019:0173, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2. земельна ділянка площею 0,4615 га, кадастровий номер 5110300000:02:019:0195, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 3. земельна ділянка площею 0,2199 га, кадастровий номер 5110300000:02:019:0196, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, 15-а ; - у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити у повному обсязі. Короткий зміст та обґрунтування позову. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі трьох договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю., відповідач [PERSON] є власником вищезазначених земельних ділянок. 02 вересня 2019 року між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, в письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу вказаних трьох земельних ділянок в смт Затока. За вказаним договором [PERSON] передав [PERSON] правовстановлюючі документи на придбані ділянки, за що [PERSON] було сплачено грошові кошти у розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень, що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] - власника майна. За укладеним договором купівлі-продажу [PERSON] зобов`язався в строк до 04.04.2020 року в установленому законом порядку, шляхом нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаних земельних ділянок передати їх у власність [PERSON] . Однак в обумовлений вказаним письмовим договором купівлі-продажу строк, тобто до 04 квітня 2020 року, відповідач не вчинив жодних дій щодо укладання договору купівлі-продажу спірного нерухомого шляхом його нотаріального посвідчення, за які позивач сплатив кошти, і по теперішній час останній всіляко ухиляється від вжиття ним заходів щодо його нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим позивач не має можливості оформити на таке нерухоме майно право власності. При цьому, на його фактичне придбання [PERSON] витрачено власні кошти в розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень, що підтверджується письмовим договором купівлі-продажу земельних ділянок від 02 вересня 2019 року та власноручно написаною відповідачем розпискою від 02 вересня 2019 року про отримання грошових коштів за продаж земельної ділянки. Враховуючи, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, а також, що майно було правомірно придбано позивачем, [PERSON] вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить суд їх задовольнити. [PERSON] , обґрунтовуючи свої заявлені позовні вимоги зазначає, що спірні земельні ділянки [PERSON] продав йому 01.10.2016 року, про що свідчить укладений та підписаний між ним та [PERSON] договір купівлі-продажу земельних ділянок. [PERSON] , як і [PERSON] , зазначає, що вказаний письмовий договір з власником ділянок не був нотаріально посвідчений, сторони лише обмінялись необхідними речами, а саме, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 000 000 гривень, про що останнім складено розписку, а [PERSON] передав [PERSON] правовстановлюючі документи на спірні ділянки. При цьому, в укладеному між собою договорі купівлі-продажу сторони обумовили дату нотаріального посвідчення договору - до 01.11.2016 року. Проте, по сьогоднішній день договір між ними не посвідчений нотаріусом, що на думку [PERSON] порушує його майнові права. Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2020 року було відкрито загальне позовне провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Підготовче судове засідання призначене на 20 березня 2020 року. 16 березня 2020 року до канцелярії суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - [PERSON] . Також, 16.03.2020 року до канцелярії суду надійшов Відзив [PERSON] на позовні вимоги [PERSON] з проханням відмовити у їх задоволенні, оскільки Додатковою угодою від 13.03.2020 року було розірвано Договір купівлі-продажу від 02.09.2019 року. 18.03.2020 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] згідно з якою, він повідомляє суд, що дійсно за зобов`язаннями, які стали предметом даного спору, відносини між ним та [PERSON] припинені, грошові кошти відповідачем йому повернуті. Проти задоволення вимог [PERSON] не заперечує. 18.03.2020 року до канцелярії суду також надійшла заява [PERSON] про визнання позовних вимог [PERSON] з проханням справу розглянути за його відсутності. 19 березня 2020 року [PERSON] надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Ухвалою суду від 20.03.2020 року залучено до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] . Ухвалою від 14.04.2020 у зв`язку з неявкою сторін та відсутності підтверджень їх належного сповіщення судовий розгляд відкладено та наданого оголошення про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання 14.07.2020 року. Ухвалою 14.07.2020 у зв`язку з неявкою сторін та відсутності підтверджень їх належного сповіщення судовий розгляд відкладено та наданого оголошення про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання 07.08.2020 року. У судове засідання 07 серпня 2020 року учасники справи не з`явились, повідомлялися про розгляд справи через оголошення на офіційному сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. [PERSON] подав до канцелярії суду заяву з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з запровадженням в Україні карантину через спалах у світі короно вірусу. З цього приводу слід зазначити, що в своїй постанові від 16.07.2020 року № 924/369/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду наголосив на тому, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. та зареєстрованого за № 446, [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,1 га, кадастровий номер ділянки 5110300000:02:019:0173, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. та зареєстрованого за № 442, [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,4615 га, кадастровий номер ділянки 5110300000:02:019:0195, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. та зареєстрованого за № 449, [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,2199 га, кадастровий номер ділянки 5110300000:02:019:0196, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, а саме копіями договорів купівлі-продажу та витягами з державного реєстру речових прав. 01 жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу вказаних вище земельних ділянок, згідно з яким [PERSON] відчужив, а [PERSON] придбав земельні ділянки № 15/7 , № 11-А та № 15-А по [ADDRESS] за грошові кошти у розмірі 7 мільйонів гривень, які були сплачені [PERSON] . Договір вони уклали в письмовій формі без його нотаріального посвідчення. Станом на сьогоднішній день договір купівлі-продажу, який нібито між ними був укладений та виконано всі умови, нотаріально не посвідчений, державна реєстрація переходу речових прав на спірні об`єкти до [PERSON] не здійснена. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяги № 202453321, № 202454443, № 202455637) власником вказаних земельних ділянок № 15/7, № 11-А та № 15-А по [ADDRESS] є [PERSON] . 02 вересня 2019 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу вказаних земельних ділянок з [PERSON] , згідно з яким останній придбав у [PERSON] спірні земельні ділянки № 15/7 , № 11-А та № 15-А по [ADDRESS] за грошові кошти у сумі 5 000 000 гривень. Даний договір відчуження об`єктів нерухомості також не був нотаріально посвідчений. У подальшому [PERSON] та [PERSON] уклали Додаткову угоду якою розірвали договір купівлі-продажу від 02.09.2019 року та [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000 000 гривень [PERSON] . На даний час, [PERSON] всіляко ухиляється від нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу від 01.10.2016 року, що змусило [PERSON] звернутися до суду з відповідними вимогами. За даними витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 202453321, № 202454443 та № 202455637 вказані земельні ділянки обтяжені арештом. Земельна ділянка з кадастровим номером 5110300000:02:019:0173 обтяжена арештом на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 17.12.2018 року № 495/11254/18, номер запису про обтяження 29838464, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2016 року № 520/14633/16-к, номер запису про обтяження 17577879, на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2015 року № 522/*9403/16-к, номер запису про обтяження 14884724. Земельна ділянка з кадастровим номером 5110300000:02:019:0195 обтяжена арештом на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 17.12.2018 року № 495/11254/18, номер запису про обтяження 29838600, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2016 року № 520/14633/16-к, номер запису про обтяження 17575523. Земельна ділянка з кадастровим номером 5110300000:02:019:0196 обтяжена арештом на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 17.12.2018 року № 495/11254/18, номер запису про обтяження 29838340, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2016 року № 520/14633/16-к, номер запису про обтяження 17577797. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 210 ЦК України, правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Щодо відчуження майна, яке обтяжене арештом, суд враховує положення Пленуму Верховного Суду України у Постанові № 9: від 06.11.2009 року: правочини, які порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права, вважаються такими, що порушують публічний порядок. Таким чином, був розширений перелік, наведений у ст. 228 ЦК України. Згідно з ч.2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (цивільного позивача у кримінальній справі) від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (підсудного), щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Отже суд не може визнавати дійсним правочин, який порушує публічний порядок та норми законодавства щодо забезпечення позову, арешту майна. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновки за результатами розгляду справи. Ретельно вивчивши матеріали справи, встановивши дійсні її обставини, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] Провадження за позовом [PERSON] підлягає закриттю на підставі ч.3 статті 206 ЦПК України, оскільки [PERSON] визнав вимоги [PERSON] та вказав про відсутність будь-яких вимог до [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed