Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

19 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відокремленого підрозділу «Куп'янськ-Вузлова дистанція колії» Державного Підприємства «Південна залізниця», 3-я особа : начальник дистанції Кулик С.В. про стягнення середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні з роботи посилаючись на те, що 22.11.2012 року згідно наказу №92/ОС він був звільнений з роботи по п.2 ст. 40 КЗпП України, але сума грошових коштів, нарахованих до виплати у зв'язку із звільненням в сумі 777,64 грн., яка помилково була утримана з нього при звільненні, була виплачена йому у березні 2013 року. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 16040,83 грн. - суму його середнього заробітку за весь час затримки кінцевого розрахунку. Представник відповідача Шепілов І.Б. позов не визнав, посилаючись на те, що позивач по справі [PERSON] в день звільнення його з роботи не працював, оскільки після засідання профспілкового комітету з розгляду подання керівництва дистанції на отримання дозволу на звільнення його з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України самовільно пішов додому. Вимоги про надання йому кінцевого розрахунку не пред'являв. Виплату ж [PERSON] у березні 2013 року відповідачем грошових коштів було проведено в усунення самостійно виявленої помилки у запобігання пред'явлення звільненим працівником відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України вимог з цього приводу. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем при зверненні до суду із даною позовною заявою пропущений встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України строк. 3-я особа - Кулик С.В. у наданій до суду заяві просить слухати справу у його відсутність, позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оглянувши матеріали цивільних справ №628/15/2013-Ц , №628/4652/13-Ц, вважає , що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач з 08.02.2007 року по 22.11.2012 року перебував у трудових вдносинах з Куп'янськ-Вузловою дистанцією колії. 22.11.2012 року наказом по дистанції колії за №92/ОС його було звільнено з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України внаслідок невідповідності виконуваної роботи за станом здоров'я. Не погодившись із звільненням з роботи, [PERSON] 08.01.2013року звернувся до Куп»янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до Державного Підприємства «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Куп'янськ-Вузлова дистанція колії», 3-ті особи : начальник дистанції Кулик С.В., т.в.о. начальника дистанції Чебанний О.О. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у зв'язку з незаконним звільненням. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 20.06.2013 року, прийнятого за результатами розгляду цивільної справи №628/15/2013-Ц за даним позовом, у задоволенні позовних вимог [PERSON] було повністю відмовлено, оскільки на підставі наданих до суду сторонами по справі згідно ч.1 ст.60 ЦПК України доказів своїх вимог та заперечень на позов, які були досліджені судом в судовому засіданні по даній цивільній справі, суд прийшов до висновку, що звільнення [PERSON] з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України було проведено з дотриманням вимог ст.43 КЗпП України і було викликане висновком лікарсько-експертної комісії відділкової лікарні ст. Куп'янськ від 08.11.2012 року про виявлену невідповідність [PERSON] виконуваній роботі на посаді бригадира колії за станом з доров'я та неможливістю у зв'язку з цим працевлаштувати його на іншу роботу, т.я. ч.5 ст. 24 КЗпП України роботодавцю забороняється укладання трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я. Крім того, суд не знайшов підстав і для скасування наказу №92/ОС від 22.11.2012року про звільнення [PERSON] з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України із-за наявності в наданих до суду позивачем його копіях відмінностей про наявність у позивача невідпрацьованих днів відпустки, так як це не впливало на підстави звільнення, а сума грошових коштів, яка була нарахована до виплати у листопаді 2012 року у зв'язку із звільненням з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України у сумі 777,64 грн., але утримана з [PERSON] у відшкодування виниклої заборгованості по зарплаті у зв'язку із звільненням з роботи за невідпрацьовані дні відпустки, була повернута йому Куп'янськ-Вузловою дистанцією колії 18 березня 2013 року у повному обсязі в усунення самостійно виявленого порушення вимог ст.127 КЗпП України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.08.2013 року рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 20.06.2013 року по даній справі залишено без змін. 19.12.2013року [PERSON] звертався також до суду з позовом до Державного Підприємства «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Куп'янськ-Вузлова дистанція колії», 3-ті особи : начальник дистанції Кулик С.В.. т.в.о. начальника дистанції Чебанний О.О. про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2014 року, прийнятого за результатами розгляду цивільної справи №628/4652/13-Ц за цим позовом, у задоволенні позовних вимог [PERSON] було повністю відмовлено, так як на підставі наданих до суду сторонами по справі в порядку ч.1 ст.60 ЦПК України доказів своїх вимог та заперечень на позов, які були предметом дослідження судом в судовому засіданні по даній цивільній справі, суд прийшов до висновку, що виплату нарахованої позивачу заробітної плати у сумі 777,64 грн. у листопаді 2012 року при звільненні його з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України згідно наказу за №92/ОС від 22.11.2012 року було проведено Куп'янськ-Вузловою дистанцією колії 18 березня 2013 року в усунення самостійно виявленого порушення вимог ст.127 КЗпП України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.06.2014 року рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2014 року по даній справі залишено без змін. Ч. 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Ч. 3 ст.61 ЦПК України визначено, що підставою звільнення від доказування, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Виходячи з викладеного, суд вважає встановленим, що згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню ті обставини, що нарахована для виплати [PERSON] у листопаді 2012 року заробітна плата у сумі 777,64 грн. при звільненні його з роботи згідно наказу за №92/ОС від 22.11.2012 року по п.2 ст. 40 КЗпП України, яка була утримана з нього у відшкодування виниклої у нього заборгованості по зарплаті у зв'язку із звільненням з роботи за невідпрацьовані дні відпустки, була виплачена [PERSON] Куп'янськ-Вузловою дистанцією колії 18 березня 2013 року у повному обсязі при усуненні самостійно виявленого порушення вимог ст. 127 КЗпП України. Суд також приходить до висновку, що виплату 18 березня 2013 року Куп'янськ-Вузловою дистанцією колії [PERSON] грошових коштів в усунення самостійно виявленого порушення ст.127 КЗпП України при виконанні в дистанції колії наказу по дистанції за №92/ОС від 22.11.2012 року про звільнення його з роботи по п.2 ст. 40 КЗпП України не можна розцінювати як затримку проведення кінцевого розрахунку при звільненні працівника з роботи, так як згідно даних розрахункового листа [PERSON] за лиспопад 2012 року, наданого позивачем по справі [PERSON] при зверненні до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди у зв'язку з незаконним звільненням, будь-яких виплат на руки взагалі не передбачалось і вимог від [PERSON] з цього приводу, як це передбачено ст.116 ч.1 КЗпП України до Куп'янськ-Вузлової дистанції колії не пред'являлось. З оглянутої у судовому засіданні цивільної справи №628 / 4652 / 13-Ц вбачається, що вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати були пред'явлені ним лише 19.12.2013 року. Згідно ж рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2014 року по даній справі, що набрало законної сили 02.06.2014 року, вбачається , що [PERSON] в його позовних вимогах до відокремленого підрозділу «Куп'янськ-Вузлова дистанція колії» Державного Підприємства «Південна залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, було відмовлено, оскільки судом на підставі наданих до суду сторонами доказів своїх вимог та заперечень було встановлено, що зазначена заробітна плата була йому виплачена у березні 2013 року, тобто до подання [PERSON] цього позову до суду. З огляду на викладене, суд не находить у даному випадку в діях відокремленого підрозділу «Куп'янськ-Вузлова дистанція колії» Державного Підприємства «Південна залізниця» порушень трудового законодавства, яке б тягло за собою матеріальну відповідальність за ст. 117 КЗпП України, а отже позов [PERSON] є необґрунтованим. Крім того, ч. 1 ст.233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. П. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що непроведення розрахунку з працівниками у день звільнення, або якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України, але у цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Позов [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні надійшов до суду 19 січня 2015 року. Перебіг же строку звернення до суду з даним позовом, встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України, розпочався з 02.06.2014 року, тобто з дати проголошення ухвали апеляційного суду Харківської області, винесеної за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2014 року по цивільній справі №628 / 4652 /13-Ц за його позовом до відокремленого підрозділу «Куп'янськ-Вузлова дистанція колії» Державного Підприємства «Південна залізниця», 3-я особа : начальник дистанції Кулик С.В. про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, оскільки ст.319 ЦПК України визначено, що рішення або ухвала апеляційного суду набувають законної сили з моменту їх проголошення. З цих підстав суд приходить до висновку, що посилання [PERSON] в судовому засіданні на супроводний лист Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за №6-27211, який разом з ухлалою суду від 03.09.2014 року він отримав 24.10.2014 року, як на доказ дати, з якої починається по даній справі перебіг встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду, не може бути прийнятий до уваги. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed