Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

20.03.2015 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до Київського міського психоневрологічного диспансеру №2 ( далі- КМПНД №2), просить визнати рішення, дії та бездіяльність відповідача неправомірними, зобов'язати відповідача виключити позивача з числа пацієнтів КМПНД №2, зробивши відповідні виправлення в інформаційних базах даних, в яких наявні відомості про взяття та перебування позивача під наглядом у КМПНД №2 та повідомити про це Печерське РУГУ МВС України в м.Києві з метою продовження розслідування за зверненням позивача та стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2007 році їй стало відомо про те, що вона перебуває на медичному обліку в КМПНД №2. Однак, згоди на лікування у КМПНД №2 ні вона, ні її батьки не надавали. У зв'язку з чим, вона 05.03.2014 звернулась до відповідача з заявою про зняття її з медичного обліку. Листом відповідача від 28.03.2014 їй було відмовлено у зв'язку з необхідністю проходження комісійного психіатричного огляду. Посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст.11,12 Закону України «Про психіатричну допомогу», вважає дії відповідача щодо взяття та примусового тримання її під диспансерним та консультативним наглядом у КМПНД №2 неправомірними та такими, що порушує її права на захист. Крім того, вважає, що протиправними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок протиправної відмови відповідача виключити її з числа пацієнтів КМПНД №2 і яку вона оцінює в 10 000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини та доводи, просила позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представники відповідача позов не визнали та заперечили проти його задоволення. Вважають позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним фактичним обставинам справи. Заперечуючи проти позову, представники відповідача зазначили, що на підставі заяви матері позивача [PERSON] про необхідність надати психіатричну допомогу позивачу, останній було рекомендовано стаціонарне лікування, на яке вона погодилась. У зв'язку з чим, 14.02.2005 позивача було взято на диспансерний облік з діагнозом шизофренія. В подальшому у 2010 лікарською комісією було прийнято рішення про переведення позивача з диспансерного на консультативний облік. На прохання позивача зняти її з обліку, останній відповідно до вимог п.п.5.5,5.6 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом МОЗ України від 22.01.2007 пропонувалось пройти медичне обстеження, за результатами якого встановити факт видужання чи невидужання. Проте, позивач відмовилась від проходження медичного обстеження. У зв'язку з чим відповідач був позбавлений можливості визначити форму та характер перебігу психічного розладу, динаміки психічного стану та рівня соціальної адаптації позивача та як наслідок прийняти рішення про припинення консультативного нагляду за позивачем. Таким чином вважають безпідставними твердження позивача про наявність підстав для зняття її з обліку. Суд, заслухавши пояснення позивача, думку представників відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.02.2005 перебуває на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері №2. Вказана обставина підтверджується копією витягу з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] та не заперечувалась позивачем. (а.с.58-59) Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи. (ч.4 ст.11 Закону) Як встановлено судом, згідно заяви від 17.11.2004 матері позивача [PERSON] про необхідність надання психіатричної допомоги її дочці [PERSON] та після її огляду 14.02.2005 невропатолога, останній було рекомендовано стаціонарне лікування в КМПНД №2, на яке вона погодилась. У зв'язку з чим позивача було взято на диспансерний облік з діагнозом шизофренія. Однак, стаціонарне лікування позивач не пройшла, на виклики лікарів не з'являлась, за місцем проживання була відсутня. Вказана обставина сторонами не заперечувалась. Таким чином, твердження позивача про відсутність її згоди та згоди її батьків на психіатричний огляд відносно неї у КМПНД №2 є безпідставними та такими, що не відповідають встановленим судом обставинам справи. 02.12.2010 за результатами висновків лікарської комісії КМПНД №2, останньою було прийнято рішення про переведення позивача з диспансерного на консультативний облік. (а.с. 67) 05.03.2014 позивач звернулась до відповідача з заявою про зняття її з обліку у КМПНД №2 з підстав відсутності її згоди на взяття її на такий облік та відсутності необхідності у неї даного виду лікування. (а.с.15-16) Листом відповідача від 28.03.2014 за №210 позивачу було відмовлено з посиланням на необхідність комісійного психіатричного огляду у ЛКК ПНД №2.(а.с.21) Диспансеризація (облік) громадян у психіатричних закладах проводиться згідно з Інструкцією з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом МОЗ України від 22.01.2007. (далі - Інструкція) Відповідно до п. 3.1.ст.3 Інструкції залежно від характеру та перебігу психічних розладів, а також наявності усвідомленої згоди особи, яка страждає на психічні розлади, або її законного представника на отримання амбулаторної психіатричної допомоги диспансеризація здійснюється у вигляді диспансерного та консультативного нагляду. Згідно з п.3.3 ст.3 Інструкції консультативний нагляд - надання амбулаторної психіатричної допомоги особам, які страждають на психічні розлади, шляхом спостереження лікарем-психіатром (іншими фахівцями психіатричного закладу) за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних, лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, якщо форма та характер перебігу психічного розладу не потребують установлення за особою диспансерного нагляду, або відсутня усвідомлена згода особи чи її законного представника на проведення диспансерного нагляду, а підстави для надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні. Вибір форми диспансеризації - диспансерний нагляд чи консультативний нагляд - є компетенцією лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) та встановлюється залежно від форми та характеру перебігу наявного психічного розладу. (п.3.4 Інструкції) Відповідно до п.5.5. ст.5 Інструкції термін перебування особи в групі консультативного нагляду визначається лікарем - психіатром (комісією лікарів психіатрів) залежно від форми та характеру перебігу психічного розладу, динаміки психічного стану та рівня соціальної адаптації. Пунктом 5.6 ст.5 Інструкції передбачено вичерпний перелік підстав для припинення консультативного нагляду за особою, яка страждає на психічний розлад, з передачею її медичної карти амбулаторного хворого (форма N 025/о) до архіву психіатричного закладу, зокрема на: підставі рішення лікаря-психіатра (комісії лікарів - психіатрів) у разі видужання особи, відсутності повторних звернень за амбулаторною або стаціонарною психіатричною допомогою впродовж 3 років, окрім осіб, які є інвалідами у зв'язку з наявним психічним розладом, а також при зміні місця постійного проживання (реєстрації) особи чи смерті. (п.5.6 Інструкції) Разом з тим, рішення лікаря-психіатра (комісії лікарів - психіатрів) про припинення консультативного нагляду за позивачем, за результатами якого встановлено факт видужання позивача матеріали справи не містять, на прохання відповідача відвідати лікаря - психіатра для визначення форми та характеру перебігу психічного розладу, динаміки психічного стану та рівня соціальної адаптації позивача, остання до відповідача не зверталась. Крім того трирічний строк, впродовж якого позивач може не звертатися за амбулаторною або стаціонарною психіатричною допомогою не закінчився. Інших даних та доказів, які б свідчили про наявність підстав для припинення консультативного нагляду суду не надано. Іншого судом не встановлено. Посилання позивача на наявність підстав згідно п.5.6 ст.5 Інструкції для зняття її з обліку з огляду на відсутність її згоди на продовження лікування щодо її стану психічного здоров'я суд вважає безпідставними, оскільки базуються на власному припущенні та суб'єктивному тлумаченні положень вказаної норми. За таких обставин, суд вважає, що КМПНД №2 при постановці на облік позивача та відмові у знятті її з обліку діяло відповідно до норм чинного законодавства та в межах своїх повноважень. Оскільки порушення відповідачем прав позивача судом не встановлено, відсутні підстави для відшкодування позивачам моральної шкоди у загальному розмірі 10000, 00 грн. До того ж слід зазначити, що вимоги про відшкодування моральної шкоди та її розмір позивачами не обґрунтовані та суду не доведені. Крім того, слід зазначити, що позивач, звертаючись з вимогами про визнання рішення, дій та бездіяльності відповідача неправомірними, обрала спосіб захисту, що не передбачений ст. 16 ЦК України. Виходячи з встановлених судом обставин справи, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed