Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

\~21.07.2015 року позивач\~ \~\~звернувся \~з позовною заявою до районного суду про визнання за ним права приватної власності на земельну ділянку площею 0, 11 га, яка надана для обслуговування житлового будинку по вул. Горького, 87 смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області та яка належить [PERSON] на \~підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №1318 від 18.10.1993 року. Позов мотивований тим, що 29 червня 1996 року позивач купив у батька відповідачки [PERSON] житловий будинок за вказаною адресою, договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори, реєстровий №905. Незважаючи на ту обставину, що він є власником житлового будинку, земельна ділянка не була переоформлена колишнім продавцем, хоча він у 1996 році купував всю садибу. 15.06.2005 року власник земельної ділянки помер, а його донька, яка є спадкоємицею за законом, ухиляється від переоформлення земельної ділянки на себе та відчуження новому власнику житлового будинку, а тому існує причина, яка перешкоджає позивачу у позасудовому порядку узаконити право власності на земельну ділянку, яка надана для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Позивач до суду не з»явився з поважної причини, позов просив задовольнити повністю. Відповідачка до суду не з'явилась, але надіслала до суду телефонограму про розгляд справи без її участі, просить ухвалити рішення у зв»язку з визнанням позову, наслідки визнання позову їй зрозумілі. Третя особа надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, з матеріалами справи повністю ознайомлена. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач 28 червня 1996 року купив у [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами за адресою вул. Горького, 87 смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, який був посвідчений Державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №905 від 28.06.96 року. [PERSON] договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом, останній у тексті договору зазначає про те, що житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Горького, 87 смт Врадіївка, що є предметом договору, знаходиться на земельній ділянці розміром 0, 11 га, належній на праві приватної власності [PERSON], про відчуження вказаної земельної ділянки разом з житловим будинком не йдеться. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.06.2015 року, вказане нерухоме майно зареєстровано за позивачем, власність приватна, розмір частки 1/1. 15 червня 2005 року [PERSON] помер та після його смерті спадкова справа не відкривалась, відомості про спадкоємців відсутні, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №41162153 від 07.08.2015 року. [PERSON] свідоцтва про народження [PERSON], відповідачка є донькою померлого. Після реєстрації шлюбу у 1979 році, вона змінила прізвище на « Левицька» Позивач особисто письмово звертався до відповідача щодо узаконення права власності на земельну ділянку у позасудовому порядку, на що відповіді не отримав. За усними повідомленнями, вказана особа через небажання нести матеріальні витрати спадкові права після смерті батька не оформляла та не бажає їх отримувати і зараз. Незважаючи на ту обставину, що договір купівлі- продажу житлового будинку сторонами було укладено в законний спосіб та предметом цього договору був житловий будинок з надвірними спорудами, тобто вся садиба, в тому числі із земельною ділянкою площею 0, 11 га, яка надана для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд саме продавцю [PERSON], який 15 червня 2015 року помер, а його донька [PERSON] на даний час ухиляється від переоформлення цієї земельної ділянки через небажання нести будь-які витрати, у іншому окрім судового порядку позивач не взмозі узаконити своє право власності на вказану земельну ділянку. [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.06.15 року №2080/2-15, сформованого відділом Держземагенства у Врадіївському районі, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 11 га по вул. Горького, 87, смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час смерті власника складає 22213 грн. 27 коп. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №1318 від 18 жовтня 1993 року, [PERSON], який мешкає по вул. Горького, 87 смт Врадіївка, на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради н/д від 29 вересня 1993 року №158 передано у приватну власність земельну ділянку площею, 0, 11 га, земельна ділянка розташована на території Врадіївської селищної ради, землю передано для обслуговування житлового будинку, з них ріллі - 0, 05 га, під будівлями, 0, 06 га. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №407. Встановив вказані обставини, суд вважає, що між сторонами виникли відносини щодо визнання права власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку без зміни цільового призначення та існує причина, яка перешкоджає встановити це право у позасудовому порядку. Так, згідно ч.2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. За статтею 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. За ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст. ст. 23, 30, 67 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі- продажу житлового будинку з надвірними спорудами (28.06.1996 р.), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара. Враховуючи той факт, що власник земельної ділянки [PERSON] фактично відчужив під час продажу житлового будинку і земельну ділянку, на якому він розміщений, про що не було зазначено нотаріусом у договорі, та у 2005 році помер, а його донька, яка є спадкоємцем за законом, ухиляється від переоформлення та відчуження вказаної земельної ділянки на нового господаря, у іншому окрім судового порядку, узаконити своє право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку, позивач не може. Тому його право підлягає захисту у суді. Визнання права власності на вказане майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення цих прав у позасудовому порядку. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. \~\~ \~

Outcome: approved