Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

20 січня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 51\~509, 70 доларів США, що еквівалентно 1\~207 902, 37 грн. та судові витрати по справі. В позовній заяві зазначав, що 19 вересня 2008 року між сторонами був укладений договір кредиту, за яким відповідач одержав від позивача кредит в сумі 22718,70 доларів на термін до 18.09.2015 року на умовах строковості та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував його умови належним чином та не сплачував кредитні платежі як то передбачено договором, через що станом на 08.12.2015 року має загальну заборгованість в сумі 51509,70 доларів США, що за курсом НБУ від 08.12.2015 року (23,45) становить 1\~207\~902, 37 грн. В своєму уточненні до позовної заяви, позивач зазначив, що сума заборгованості за договором становить 189,86 доларів США страхові платежі, сплачені Банком за Договором із відповідачем згідно п. 17.2, 17.3, 4878,01 долара США заборгованість по процентам, 1858,30 долари США заборгованість по комісії за резервування кредитних коштів, 42120,41 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 10,66 доларів США штраф (фіксована частина), 2452, 34 долари США штраф (у відсотках від суми заборгованості). Позивач просить стягнути на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON]С.о. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 36, 45-47, 50). Суд, вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 19 вересня 2008 року між позивачем, що мав на той час статус закритого акціонерного товариства, та відповідачем був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі Договір), в якому сторони узгодили всі його умови (а.с. 21). Відповідно до Договору (розділ 17 Основні умови) акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит в сумі 22718,71 доларів США, з яких 20748,99 доларів США для придбання позичальником автомобілю; 1298,48 доларів з метою сплати перших страхових платежів; 6,88 доларів з метою сплати коштів за реєстрацію предмета застави; 622, 47 доларів з метою сплати Банку винагороди за надання фінансового інструменту; 41,89 доларів з метою оплати поліса цивільно-правової відповідальності, що сплачується в мент видачі кредиту. Дата погашення кредиту 18.09.2015 року, процентна ставка 15 % річних. Згідно п. 17.1.7 Договору визначено, що з метою виконання зобовязань за п. 3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 9089,37 доларів США для сплати чергових страхових платежів. Пунктом 7.1.18 Договору передбачена винагорода Банку від позичальника, в тому числі за резервування ресурсів у розмірі 4,80 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2011 року (а.с. 16), у звязку з порушенням відповідачем умов вищевказаного договору, з останнього на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитом, що нарахована станом на 14.04.2011 року в сумі 12568,59 доларів, заборгованість по відсоткам 3913,80 доларів США, комісію 1970,16 доларів, пеню 3193,16 доларів. Посилаючись на те, що після стягнення цих сум, Банк на виконання умов договору продовжив виплату сум страхових платежів згідно п. 17.2, 17.3 Договору, а відповідач порушив обовязок щодо їх повернення, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії за резервування вказаних сум, як то визначено п. 17.1.8 п.п. г Договору, просить стягнути вказану заборгованість та штрафні санкції. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. За даними виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що Банк дійсно після стягнутих в судовому порядку сум заборгованості (нарахованих станом на 14.04.2011 р.) здійснив перерахування для сплати страхового платежу на виконання умов вищевказаного Договору 16.09.2011 року в розмірі 64,06 доларів СЩА, 18.09.2012 року 63,19 доларів та 20.09.2013 року 62,73 долари США, тобто всього 189,98 доларів США. Розмір заборгованості по процентам, без врахування вже стягнутої за рішенням суду суми (3913,80 дол. США), становить 4878,01 долари США; заборгованість по комісії 1858, 30 доларів США. Розділом 14 Договору передбачена відповідальність сторін. Згідно п. 14.2 та 14.3 Договору у випадку порушення Позичальником зобовязань щодо сплати винагород (тобто комісії), процентів та кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Згідно розрахунку Банку, останнім нараховано за порушення умов сплати винагороди Банку, процентів та кредиту, пеню в сумі 42120,41 долари США (за період з 14.04.2011 року по 08.12.2015 року). З вказаного розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту, процентам та комісії. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~\~пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~\~\~ Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч.ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого, а також критеріїв справедливості та добросовісності в межах дії свободи договору (ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 627 ЦК України) суд вважає за необхідне розмір пені, нарахованої Банком в сумі 42120,41 долари США, що значно перевищує розмір боргу по кредиту, процентам та комісії, зменшити до 6926,17 доларів США (що еквівалентно 162\~418, 68 грн. за курсом 23,45). Окрім того, Банком нараховано штраф в сумі 10,66 доларів США та 2452,34 долари США. Згідно п. 14.9 Договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5 % від суми невиконаного грошового зобовязання. В той же час, грошовими зобовязаннями позичальника за вищевказаним Договором є сплата кредиту, комісії та процентів, за порушення зі сплати яких Банком вже передбачена відповідальність у виді пені. Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, у виді штрафу та пені, які є різновидами неустойки, тоді як особа не може нести двічі відповідальність за одне й те саме порушення, що гарантовано Конституцією України (ст. 61). Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013, від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13). З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення штрафу. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 13\~852, 34 долари США (324837,37 грн.), з яких: заборгованість по кредиту 189,86 доларів США, процентам 4878,01 долари США, по комісії 1858,30 долари США, пеня 6926,17 долари США. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4892 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial