Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

1 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу держземагенства у Радехівському районі Львівської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та скасування державної реєстрації права власності. В заяві вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS]. 6 вересня 2013 року Павлівська сільська рада Радехівського району Львівської області прийняла рішення «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовно площею 0,10 га, з метою передачі у власність для обслуговування забудови, яка знаходиться по [ADDRESS]. Управління Держкомзему у Радехівському районі Львівської області видало відповідачу державний акт на право власності на земельну ділянку із таким планом меж земельної ділянки в натурі на місцевості, що так виходить, що належна їй частина будинку у вигляді квартири згідно просторових координат розташована на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності [PERSON] для обслуговування житлового будинку, то це унеможливлює отримання з її боку у приватну власність земельної ділянки. Вважає, що Управління Держкомзему у Радехівському районі Львівської області, що видало [PERSON], відповідний правовстановлюючий документ на землю, зробило технічну помилку у перевірці розробленої технічної документації із землеустрою, що і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі по суду пояснила, що через помилку, яка склалася при виготовленні Державного акту відповідачем, вона позбавлена в даний час виготовити правовстановлюючий документ на свою земельну ділянку, тому просила постановити рішення яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує щодо їх задоволення, однак вважає, що помилка виникла не з її вини. Представник Відділу Держземагенства в Радехівському районі також в судовому засіданні визнала позовні вимоги та суду пояснила, що вказану помилку можна усунути лише шляхом скасування Державного акту та виготовлення нової технічної документації. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦКП України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, подані особами, що беруть участь у справі в їх сукупності, суд робить висновки про те, що у відповідності до вимог ст.ст.130,174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Важлива роль у захисті прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб та держави в земельних і пов'язаних із ними майнових правовідносинах належить судам. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Відповідно до пунктів 2.1.-2.9., 2.1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженого наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року №43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: - підготовчі роботи; - встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; - складання кадастрового плану земельної ділянки; - заповнення бланка державного акта. Згідно з ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Узагальнюючи наведене, з огляду на те, що в судовому засіданні було безспірно встановлено, що Управлінням Держкомзему у Радехівському районі Львівської області не дотримано вимог вищезазначеної інструкції під час видачі відповідачу Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №225138 від 10.03.2009 року у розмірах земельної ділянки відповідача [PERSON] зі сторони, що межує з земельною ділянкою позивача [PERSON], є перешкодою для реалізації останньою права власності на земельну ділянку, що перебуває у її користуванні та необхідна для обслуговування належного їй 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, внаслідок чого порушуються законні права позивача, тому спірний державний акт необхідно визнати недійсним. В силу вимог статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. А тому суд робить висновки про те, що в результаті визнання Державного акту відповідача недійсним необхідно скасувати його державну реєстрації. Підсумовуючи викладене, суд робить висновки про обґрунтованість вимог позивача та про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved