Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. У травні 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України просить стягнути з відповідача [PERSON] ,\~ [INFO] , на\~їх користь витрати,\~пов`язаних з\~регламентною виплатою\~в порядку\~регресу у розмірі 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 копійок та судові витрати у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок сплачений судовий збір. 2.Позиція сторони позивача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.07.2014 року близько 19:20 години водій [PERSON] , [INFO] , (далі-Відповідач), керуючи автомобілем «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. [NUMBER] , який належить його матері, [PERSON] , рухався по автодорозі Т-04-12 в Петриківському районі Дніпропетровської області з боку каналу «Дніпро-Донбас» в напрямку м. Дніпродзержинська. В процесі руху водій [PERSON] , [INFO] , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян та виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в районі 21 км + 400 м. вищевказаної автодороги на території Петриківського району Дніпропетровської області, перед виїздом на смугу зустрічного руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зустрічне зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Внаслідок ДТП водій автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , та пасажир автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, які стали безпосередньою причиною їх смерті. Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2014 року, у кримінальному провадженні № 12014040000000397, водія [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровській області від 28.11.2014 року, до вказаного вище вироку було внесено виправлення, якими усунуто описку, допущену при виготовленні резолютивної частини вироку. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2015 року, водія [PERSON] , [INFO] , визнано засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до дев`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Правовідносини, які виникли в даному випадку між Відповідачем та Позивачем - Моторним (транспортним) страховим бюро України, спір про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, регулюються нормами ЦК України, та спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону № 1961-IV, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, МТСБУ здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання МТСБУ документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Так, підпунктом «г» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV зазначено МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Пунктом 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV визначено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завданою іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Положеннями ч. 4 ст. 21 Закону №1961-IV визначено, що забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Дані ЄЦБД МТСБУ (http://www.mtsbu.ua/ua) не містять підтвердження, що на момент ДТП транспортний засіб «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. [NUMBER] був забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ. Окрім цього, немає відомостей, що водій [PERSON] , [INFO] , підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV. З метою отримання відшкодування (регламентної виплати) витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, [PERSON] , як уповноважена особа матері загиблого у ДТП [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією паспорту, копією свідоцтва про народження, копією довіреності від 07.12.2016 року НВІ 722558, завіреної приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І. В., зареєстрованої в реєстрі за № 2812, на підставі ст. 33, 35, п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП від 13.02.2017 року, яке зареєстровано за вх. № 5121 від 15.02.2017 року та зареєстровано справу МТСБУ 39598 та з заявою на виплату страхового відшкодування від 15.02.2017 року, яку зареєстровано за вх. № 5121 від 15.02.2017 року, що підтверджується даною заявою. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Ураховуючи викладене, [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою від 15.03.2017 року та подав Товарний чек № 238, Накладну № 238 від 09.08.2016 року про спорудження ФОП [PERSON] надгробного пам`ятника [PERSON] в сумі 14930,00 грн. 11.05.2017 року, МТСБУ, визначило розмір регламентної виплати в сумі 14616,00 грн., що підтверджується Розрахунком МТСБУ розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника від 11.05.2017року, Довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 11.05.2017року. 11.05.2017 року, МТСБУ, на підставі ст. 41 Закону № 1961-IV, зазначеної довідки МТСБУ, було прийнято Наказ МТСБУ № 3971 від 11.05.2017 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » про виплату відшкодування в сумі 14616,00 грн. МТСБУ перерахувало уповноважені особі постраждалого відшкодування у розмірі 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 3971рв від 12.05.2017 року та проведеного банком - 12.05.2017 року. Таким чином, загальні фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку, складають 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 копійок. Отже, МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Позивач намагався вирішити даний спір з Відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення до Відповідача з листами (рекомендованими): листом від 24.03.2017 року за № 3.1-05/7041, про необхідність [PERSON] надати письмово інформацію про наявність чинного договору ОСЦПВ на дату ДТП, за наявності посвідчення учасника бойових дій або інваліда 1 групи, чи здійснювались взаєморозрахунки між учасниками ДТП, що після сплати відшкодування МТСБУ має подати регресний позов до винної особи в ДТП, що підтверджується даним листом, однак лист Відповідач залишив без реагування; листом від 11.05.2017 року за № 3.1-05/11221, про необхідність відшкодування витрат МТСБУ в сумі 14616.00 грн. з пропозицією про погашення цієї заборгованості частинами та попередженням про можливе звернення до суду з метою примусового стягнення зазначеної суми згідно із законодавством України, що підтверджується даним листом, однак вказані пропозиції та попередження залишені ним без реагування і задоволення, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ; досудовою вимогою та пропозицією про укладення договору про порядок повернення коштів від 11.06.2018 року № 46/06, однак вказані пропозиції та вимоги залишені ним без реагування і задоволення, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ. Статтею 15 і 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є зокрема: ч.5) примусове виконання обов`язку в натурі; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. МТСБУ, відшкодувавши потерпілому суму регламентної виплати, отримало право вимоги до винуватця ДТП, який не застрахував цивільно-правову відповідальність, в розмірі понесених фактичних витрат, в порядку зворотної вимоги (регресу). 3. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 05.05.2020 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу. 05.05.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Сушковій Л.І. 26.05.2020 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі та справу призначеного до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 28.07.2020 року Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі не заперечують проти заочного розгляду справи. 03.11.2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Івченко Т.П. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади. 09.12.2020 року та 11.05.2021 року Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце судового розгляду, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судові повістки - виклики направлялись відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України, вважається доставленою, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.57,67,79,87) та на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як передбачено п.2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 03.07.2014 року близько 19:20 години Відповідач, [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. [NUMBER] , який належить його матері, [PERSON] , рухався по автодорозі Т-04-12 в Петриківському районі Дніпропетровської області з боку каналу «Дніпро-Донбас» в напрямку м. Дніпродзержинська. В процесі руху водій [PERSON] , [INFO] , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян та виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в районі 21 км + 400 м. вищевказаної автодороги на території Петриківського району Дніпропетровської області, перед виїздом на смугу зустрічного руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зустрічне зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Внаслідок ДТП водій автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , та пасажир автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, які стали безпосередньою причиною їх смерті. Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2014 року, у кримінальному провадженні № 12014040000000397, водія [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки (а.с.8-16). Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровській області від 28.11.2014 року, до вказаного вище вироку було внесено виправлення, якими усунуто описку, допущену при виготовленні резолютивної частини вироку (а.с.17-18). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2015 року, Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2014 року було змінено, [PERSON] , [INFO] , визнано засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до дев`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки (а.с.19-25). Дані ЄЦБД МТСБУ (http://www.mtsbu.ua/ua) не містять підтвердження, що на момент ДТП транспортний засіб «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. [NUMBER] був забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ. Окрім цього, немає відомостей, що водій [PERSON] , [INFO] , підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV. [PERSON] , як уповноважена особа матері [PERSON] загиблого у ДТП [PERSON] , що підтверджується копією паспорту (а.с.28, 30-31), копією свідоцтва про народження (а.с.32), копією свідоцтва про смерть (а.с.33), копією довіреності від 07.12.2016 року НВІ 722558, завіреної приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І. В. зареєстрованої в реєстрі за № 2812 (а.с.29), на підставі ст. 33, 35, п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, звернувся 13.02.2017 року до МТСБУ з повідомленням про ДТП (а.с.26), яке зареєстровано за вх. № 5121 від 15.02.2017 року та зареєстровано справу МТСБУ 39598 (а.с.26), та з заявою на виплату страхового відшкодування від 15.02.2017 року, яку зареєстровано за вх. № 5121 від 15.02.2017 року (а.с.27). [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою від 15.03.2017 року (а.с.34) та подав Товарний чек № 238 (а.с.35), Накладну № 238 від 09.08.2016 року (а.с.35 зворотна сторона) про спорудження ФОП [PERSON] (а.с.36) надгробного пам`ятника [PERSON] в сумі 14930,00 грн. 11.05.2017 року, Позивач, МТСБУ, визначило розмір регламентної виплати в сумі 14616,00 грн., що підтверджується Розрахунком МТСБУ розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника від 11.05.2017року (а.с.37) та Довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 11.05.2017року (а.с.38). 11.05.2017 року, Позивачем, МТСБУ, на підставі ст. 41 Закону № 1961-IV, зазначеної довідки № 1 від 11.05.2017 року, було прийнято Наказ МТСБУ № 3971 від 11.05.2017 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » про виплату відшкодування в сумі 14616,00 грн.(а.с.39). Позивач, МТСБУ перерахувало уповноважені особі постраждалого відшкодування у розмірі 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 3971рв від 12.05.2017 року (а.с.40). Таким чином, загальні фактичні витрати Позивача МТСБУ на відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку, складають 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 копійок. Позивач,ю МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив свою цивільно-правову відповідальність. Позивач намагався вирішити даний спір з Відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення до Відповідача з листами (рекомендованими): -листом від 24.03.2017 року за № 3.1-05/7041, про необхідність [PERSON] надати письмово інформацію про наявність чинного договору ОСЦПВ на дату ДТП, за наявності посвідчення учасника бойових дій або інваліда 1 групи, чи здійснювались взаєморозрахунки між учасниками ДТП, що після сплати відшкодування МТСБУ має подати регресний позов до винної особи в ДТП (а.с.41); -листом від 11.05.2017 року за № 3.1-05/11221, про необхідність відшкодування витрат МТСБУ в сумі 14616.00 грн. з пропозицією про погашення цієї заборгованості частинами та попередженням про можливе звернення до суду з метою примусового стягнення зазначеної суми згідно із законодавством України (а.с.42); -досудовою вимогою та пропозицією про укладення договору про порядок повернення коштів від 11.06.2018 року № 46/06 (а.с.43). Однак вказані пропозиції та вимоги залишені Відповідачем без реагування і задоволення, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Правовідносини,\~які виникли\~в даному\~випадку між\~Відповідачем та\~Позивачем -\~Моторним (транспортним)\~страховим бюро\~України,\~спір про\~відшкодування в\~порядку регресу\~витрат,\~пов`язаних\~з регламентною\~виплатою,\~регулюються нормами\~ЦК України,\~та спеціальним\~ Законом\~України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до вимог\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи підлягає відшкодуванні в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини. Відповідно до частини 3\~статті 1193\~ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною 1\~статті 1195 цього кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до положень п. 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1 Закону № 1961-IV потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону № 1961-IV, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, МТСБУ здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання МТСБУ документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Так, підпунктом «г» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV зазначено МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Пунктом 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV визначено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завданою іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Положеннями ч. 4 ст. 21 Закону № 1961-IV визначено, що забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Статтею 15 і 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є зокрема: ч.5) примусове виконання обов`язку в натурі; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини 1\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювана шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Відповідно до пункту 38.2.1\~статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1\~ст.13 цього Закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Регрес - це нове право, що виникає в особи - МТСБУ внаслідок здійснення платежу. Таким чином, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. Відповідно до п. 6 статті 82 ЦПК України,, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду-з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII), встановлено, що існує установлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з часу ратифікації 17.07.1997 року в силу статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 і п. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положення Цивільного кодексу України не містить обов`язковості пред`явлення претензій (вимог) в даних категоріях справи. Окрім цього, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 «У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон Клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) «Положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту». \~ \~ \~ \~ 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України\~встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України\~встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України\~передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із\~статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Умовами\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 2 частини 4\~Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що відповідач, Відповідач, [PERSON] , [INFO] , не маючи чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 03.07.2014 року близько 19:20 години керуючи автомобілем «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. [NUMBER] , який належить його матері, [PERSON] , рухався по автодорозі Т-04-12 в Петриківському районі Дніпропетровської області з боку каналу «Дніпро-Донбас» в напрямку м. Дніпродзержинська. В процесі руху водій [PERSON] , [INFO] , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян та виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в районі 21 км + 400 м. вищевказаної автодороги на території Петриківського району Дніпропетровської області, перед виїздом на смугу зустрічного руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зустрічне зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Внаслідок ДТП водій автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , та пасажир автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, які стали безпосередньою причиною їх смерті. Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2014 року, у кримінальному провадженні № 12014040000000397, водія [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровській області від 28.11.2014 року, до вказаного вище вироку було внесено виправлення, якими усунуто описку, допущену при виготовленні резолютивної частини вироку. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2015 року, Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2014 року було змінено, [PERSON] , [INFO] , визнано засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до дев`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Розрахунком МТСБУ розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника від 11.05.2017року та Довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 11.05.2017 року було визначено розмір регламентної виплати в сумі 14616,00 грн. Наказом МТСБУ № 3971 від 11.05.2017 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » на підставі ст. 41 Закону № 1961-IV було прийнято про виплату відшкодування в сумі 14616,00 грн. Згідно платіжного доручення № 3971рв від 12.05.2017 року, Позивач, МТСБУ перерахувало уповноваженій особі постраждалого відшкодування у розмірі 14616,00 грн. Суд з`ясував, що вищевказана сума регламентної виплати була відшкодована уповноваженій особі постраждалого саме позивачами МТСБУ, а не відповідачем, так як на дату скоєння ДТП, останній не мав чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачами - уповноваженій особі постраждалого було на законних підставах здійснено регламенту виплату в результаті на суму 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 копійок, що підтверджується вищенаведеними доказами, з огляду на викладене, суд вважає, що вказана сума стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу законна та підтверджена документально, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача МТСБУ судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду, в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Outcome: approved