Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

21 листопада 2014 року позивачка звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Маріупольської міської Ради про визнання права власності, де зазначила, що після смерті її матері - [PERSON] відкрилась спадщина на 9/25 частини домоволодіння [ADDRESS] , які належали її матері на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 19 серпня 1985 року. Згідно виписки з рішення № б/н від 14.07.1993 року «про затвердження ідеальних долів», доля її матері складає 9/25 частки. У встановленому законом порядку вона звернулася до державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. Інших спадкоємців, окрім неї, за законом немає. Між тим, року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. Просила визнати за нею право власності на 9/25 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її матері - [PERSON]. ( а.с.4-5). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, пояснивши, що з часу народження вона мешкає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя за її матір'ю - [PERSON] було визнано право власності на 15/50 частки спірного домоволодіння. Після смерті матері, яка сталася [INFO], вона, як єдина спадкоємиця, звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на ім'я її матері на частку домоволодіння, яка в наступний час складає 9/25. Матір'ю за життя не було оформлено право власності на цю частку в зв'язку з тим, що вона не знала про зміну часток у домоволодінні, яке сталося на підставі рішення Іллічівської районної ради від 14.07.1993 року. Їх про це ніхто не повідомляв, вона безпосередньо дізналася про це вже після смерті матері, коли почала оформлювати документи на спадщину. Просила задовольнити її позов та визнати за нею право на 9/25 часток у домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. Представник відповідача - Наливай О.С., що діяла на підставі довіреності, позов не визнала та пояснила, що відповідно до положень ст. 182 ЦК України передбачена державна реєстрація прав на нерухомість. Право власності [PERSON] не було зареєстровано у БТІ м. Маріуполя. У відповідності до ст.ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Оскільки у [PERSON] не виникло право власності на 9/25 часток спірного домоволодіння, ніяких спадкових прав щодо цього майна виникати не може. На підставі викладеного просила у позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] з часу його реєстрації у БТІ м.Маріуполя, а саме з 17 січня 1947 року перебувало у частковій власності громадян, які протягом часу змінювалися. На підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 19 серпня 1985 року за [PERSON] визнано право власності на 15/50 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], про що у БТІ м. Маріуполя було зроблено реєстраційний напис № 9801 від 9 вересня 1985 року. Станом на 7 червня 1993 року БТІ м.Маріуполя було зроблено висновок про реєстрацію спірного домоволодіння, яким було встановлено, що домоволодіння складалося з трьох житлових будинків літ. А.В.Д., що належали на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Будинок літ. В-1, що належав [PERSON] знесений. Внаслідок чого змінилося дольове співвідношення сторін, та доля [PERSON] складає 16/25 часток, доля [PERSON] складає 9/25 часток. Ці документи були надіслані до райвиконкому для затвердження долів та прийняття рішення щодо надання свідоцтва про право власності на ці долі замість наявних правових документів. Рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів від 14.07.1993 року було надано дозвіл на затвердження ідеальних долів домоволодіння [ADDRESS] за власником [PERSON] - 16/25 частини, власником [PERSON] - 9/25 частини. 27 липня 1993 року було видано свідоцтво № 533 про право власності [PERSON] на 16/25 часток у спірному домоволодінні. [PERSON] свідоцтво про право власності на 9/25 часток у спірному домоволодінні не отримувала у зв'язку з необізнаністю про зміну часток. Після її смерті, що настала [INFO], у передбачений законом 6-ти місячний термін, до нотаріальної контори звернулася позивачка з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Третьої державної Маріупольської нотаріальної контори Костецької Н.Г., їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки після зміни часток у домоволодінні, [PERSON] не отримувала новий правовстановлюючий документ та не реєструвала право власності у встановленому порядку (а.с.23, 25-26, 53, 59-65 ). Звертаючись до суду, позивачка просила визнати за нею право власності на 9/25 часток домоволодіння,що розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі, на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року (надалі - Інструкція від 31.01.1966 р.), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Судом встановлено, що право власності [PERSON] на 1550 часток у спірному домоволодінні, у відповідності до вимог зазначеної Інструкції від 31.01.1966 р., було зареєстроване БТІ м. Маріуполя, про що свідчить реєстраційний напис на рішенні Іллічівського районного суду від 19 серпня 1985 року. 14 липня 1993 року рішенням виконкому Іллічівської районної ради були затверджені ідеальні долі по спірному домоволодінню та згідно розділу VI. Поточна реєстрація Інструкції від 31.01.1966 р. БТІ м. Маріуполя були зроблені відповідні зміни у розмірі часток власників домоволодіння [ADDRESS] у м. Маріуполі, в тому числі і у [PERSON] та її частка у спірному домоволодіння була зареєстрована у розмірі 9/25, про що свідчать технічні довідки від 26.07.2004 року та від 18.12.2012 року (а.с.66,67). Відповідно до п 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, судом встановлено, що фактично частка [PERSON] у розмірі 9/25 була визначена державним органом та зареєстрована у БТІ м. Маріуполя, але безпосередньо [PERSON] за життя не отримала відповідний правовстановлюючий документ про це, оскільки не була обізнана щодо зміни розміру частки у її праві власності. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, не спростував вищенаведене. Таким чином у спадкодавця - [PERSON] виникло право власності на 9/25 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та це право, у відповідності до положень ст. 1218 ЦК України має перейти до його спадкоємців. Згідно технічної характеристики, виданої Маріупольськім бюро технічної інвентаризації 18.12.2012 року вартість 9/25 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка складається з житлового будинку літ. «Д-1», сараїв літ. «Е-1», літ. «Ж-1», літ. «З-1», вбиральні літ. «Л-1», огорожі № 1-2 визначена у розмірі 35421 грн. (а.с.67). Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 689 [PERSON] померла [INFO]. (а.с.12). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивачка є донькою [PERSON] та це підтверджується відповідними документами, а саме: свідоцтвом про народження, свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.38,41-44). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню та за нею слід визнати право власності в порядку спадкування на 9/25 частини домоволодіння,що розташоване за адресою: [ADDRESS] та яка складається з житлового будинку літ. «Д-1», сараїв літ. «Е-1», літ. «Ж-1», літ. «З-1», вбиральні літ. «Л-1», огорожі № 1-2, (а.с.67) також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Outcome: approved