Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

21.07.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, в якому просить: усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь збитки, у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 03.12.1999 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яка складається з: - земельної ділянки площею 0,8406 га, кадастровий номер: 3222485200:03:003:5149, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 24764474 (бланк серії САК № 069477), виданого реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 26 липня 2014 року, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.07.2014 року Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису про право власності: 6465052. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 416336032224. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (01.03); - земельної ділянки площею 0,1674 га, кадастровий номер: 3222485200:03:001:5076, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 24763860 (бланк серії САК № 069617), виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 26 липня 2014 року, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.07.2014 року реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису про право власності: 6464894. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 416327632224. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (01.03); - земельної ділянки площею 0,2793 га, кадастровий номер: 3222485200:05:005:5154, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 49577059 (бланк серії СТА№ 951066), виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 11 грудня 2015 року, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.11.2015 року Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису про право власності: 12475812. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 801876732224. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (01.03). Позивач зазначає, що як дружина померлого [PERSON] , є спадкоємцем першої черги. Крім цього, спадкоємцем першої черги за законом є син [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] прийняла спадок після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 08.07.2020 року позивач [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки. Між тим, позивачу видано свідоцтво лише на 1/2 частки майна померлого чоловіка, оскільки інших 1/2 частки майна [PERSON] успадкував син - [PERSON] . Так позивач вважає, що [PERSON] має бути усунутим від права на спадкування за законом у зв`язку з наступними обставинами. Померлий чоловік [PERSON] мешкав 38 років у квартирі, що належить позивачу на праві власності, хоча останній був зареєстрований в квартирі, яку він придбав для свого сина від першого шлюбу - [PERSON] . Будинки знаходяться на одній вулиці, але незважаючи на таку близьку відстань, протягом 10 років [PERSON] жодного разу не відвідував батька та взагалі не спілкувався з останнім. [PERSON] придбав сину квартиру, гараж та оплачував навчання сини у вищому навчальному закладі. Незважаючи на це, [PERSON] постійно вимагав у батька гроші. Крім того, [PERSON] змінив прізвище з батькового на інше. Так, 01.06.2009 року [PERSON] в черговий раз почав просити у батька гроші, останній обґрунтовував свої вимоги тим, що батько повинен його утримувати і задовольняти його забаганки. Так протягом п`яти років чоловік був прикутим до ліжка. Для підтримання здоров`я чоловіка були необхідні дорогі ліки, постійний нагляд, масаж та уколи. Всі витрати по догляду та лікуванню [PERSON] несла позивач особисто, тому що син чоловіка самоусунувся від утримання батька. Позивач намагалася зв`язатися з останнім по телефону, однак на виклики він не відповідав, тоді позивач залишала йому записку у поштовому ящику. Таким чином, під час хвороби батька відповідач не піклувався про останнього, не надавав матеріальної допомоги на лікування, хоча достовірно був усвідомлений про стан батька. Навіть коли [PERSON] помер, останній не прийшов з ним попрощатися та проігнорував похорони, а це при тому, що позивач повідомила [PERSON] про смерть його батька. Таким чином, [PERSON] протягом багатьох років не спілкувався з батьком, не надавав допомогу тяжко хворому батьку, який через свою хворобу був у безпорадному стані. Позивач наголошує, що до самої смерті доглядала за своїм померлим чоловіком, надавала останньому усю необхідну допомогу, оскільки той був в безпорадному стані та самостійно не міг забезпечувати своє життя, а тому має право вимагати усунути [PERSON] від спадкування, як такого, який ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який в наслідок хвороби та похилого віку перебував в безпорадному стані, потребував догляду та матеріального утримання. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03.08.2020 року матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування передано на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.12.2020 р., зазначену цивільну справу передано в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. Ухвалою суду від 14.12.2020 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.02.2021 року вирішення питання про забезпечення доказів. 23.02.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач зазначає, що не визнає заявлені до нього позовні вимоги з підстав його надуманості та невідповідності фактичним обставинам справи. Ухвалою суду від 18.02.2020, занесеної до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, представників, врахувавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.12.2019 року. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 1235/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із: земельної ділянки площею 0,8406 га, кадастровий номер: 3222485200:03:003:5149, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 24764474 (бланк серії САК № 069477), виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 26 липня 2014 року, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.07.2014 року реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису про право власності: 6465052. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 416336032224. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (01.03); - земельної ділянки площею 0,1674 га, кадастровий номер: 3222485200:03:001:5076, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 24763860 (бланк серії САК № 069617), піданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 26 липня 2014 року, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.07.2014 року реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису про право власності: 6464894. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 416327632224. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (01.03); - земельної ділянки площею 0,2793 га, кадастровий номер: 3222485200:05:005:5154, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 49577059 (бланк серії СТА№ 951066), виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 11 грудня 2015 року, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.11.2015 року Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису про право власності: 12475812. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 801876732224. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (01.03). З матеріалів справи судом встановлено, що у встановлений законом строк до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого [PERSON] звернулася [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів спадкової справи також вбачається, що спадкоємцями майна померлого [PERSON] на 1/2 частку є його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Так, посилаючись на норму ч. 5 ст. 1224 ЦК України, якою визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, позивач [PERSON] просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст.1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування. До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України). До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається. Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятоїстатті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] посилається як на підставу усунення відповідач [PERSON] від права на спадкування на наявність обставин, визначених у ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, мотивує тим, що протягом десяти років відповідач жодного разу не навідував батька, самоусунувся від його утримання, не надавав матеріальної допомоги на його лікування. Як вказує позивач коли [PERSON] помер відповідач не прийшов з ним попрощатися та проігнорував похорон. Разом з тим, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що [PERSON] не міг забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Сам по собі факт того, що [PERSON] був особою похилого віку та страждав на тяжкі хронічні захворювання, не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані. Таким чином, судом установлено, що відповідач не вчиняв умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю [PERSON] , а тому, виходячи з відсутності умов, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог.

Outcome: approved