Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

21.10.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк для звернення до суду та визнати недійсним акт розслідування нещасного випадку від 11.12.2006 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.08.2004 він прийнятий на роботу до Джанкойської міської ради сторожем. 16.08.2006 року о 21-30 год., перебуваючи на роботі другу зміну поспіль, з ним стався нещасний випадок - спіткнувшись об проріз відсутньої плитки в підлозі він впав, внаслідок чого отримав перелом лучевої кістки правої руки. Разом з тим, комісія, яка розслідувала нещасний випадок, зробила висновок на підставі даних лікаря швидкої допомоги про наявність у нього гіпертонічної хвороби 2 групи, кризу, нібито внаслідок чого він впав, що й стало підставою для відмови визнати цей випадок нещасним випадком на виробництві. Незаконність висновків комісії [PERSON] доводить тим, що 16.08.2006 року він був на робочому місті та відповідно до висновку СМЕ № 653 від 07.09.2007 року зазнав перелому, тобто отримав травму середньої тяжкості. У судовому засіданні позивач та прокурор, який приймав участь у справі в порядку ст. 45 ЦПК України, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Поважною причиною пропуску позовної давності зазначили інвалідність та стан здоров'я позивача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. 13.11.2013 року представником надано заперечення на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв'язку з пропуском позовної давності. Представник 3 особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Джанкой АРК позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що на час складання акту доказів перелому не було. Представник 3 особи - Держгірпромнагляд по АРК та м. Севастополю в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, цивільної справи № 2-125/11, наглядового провадження прокурора, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 171 Кодексу законів про працю України та ст. 22 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об'єднанням профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Відповідно до п. 7, 10, 13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 25.08.2004 року № 1112 (який діяв на момент виникнення даних правовідносин) розслідування проводиться у разі раптового погіршення стану здоров'я працівника, одержання ними поранення, травми. Роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок (крім випадків, передбачених пунктом 41 цього Порядку), зобов'язаний негайно, зокрема 2) утворити наказом комісію з розслідування нещасного випадку. Комісія зобов'язана протягом трьох діб, зокрема скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 2 у трьох примірниках (далі - акт форми Н-5), а також акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 3 у шести примірниках (далі - акт форми Н-1), якщо цей нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, або акт про нещасний випадок, не пов'язаний з виробництвом, за формою НПВ згідно з додатком 4, якщо цей нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом (далі - акт форми НПВ), і передати їх на затвердження роботодавцю. Судом встановлено, що з 19.08.2004 року [PERSON] працював в Джанкойській міській раді на посаді сторожа. 16.08.2006 року о 21.30 год. під час перебування на зміні з ним стався нещасний випадок - спіткнувшись об проріз відсутньої плитки в підлозі він впав, внаслідок чого отримав перелом лучевої кістки правої руки. Вказані обставини підтверджуються записами у журналі прийому-передачі чергувань Джанкойської міськради, з яких вбачається, що 16.08.2006 року [PERSON] зміну здав, разом з тим, в цей же день від нього зміну прийняв [PERSON] у 22-50 годині і [PERSON] направлений додому у зв'язку з падінням у коридорі (а.с. 46-47), тобто підтверджено, що 16.08.2006 року позивач був допущений до роботи, перебував на роботі і виконував трудові обов'язки, впав. З картки виклику карети «швидкої допомоги» вбачається, що 16.08.2006 року до Джанкойського міськвиконкому були викликані лікарі для надання медичної допомоги [PERSON] (а.с. 3). 11.12.2006 року складений акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 (а.с. 20-21), відповідно до якого комісія, призначена розпорядженням голови м. Джанкой, дійшла висновку про те, що випадок 16.08.2006 року зі [PERSON] не пов'язаний з виробництвом, оскільки факт отримання перелому не підтвердився. З огляду на вимоги п.5 ч.1 ст. 232 КЗпП України даний спір можливо віднести до трудового, що підлягає безпосередньому розглядові у суді. Строк звернення до суду за захистом порушеного права трудове законодавство визначає у три місяці (ст. 233 КЗпП), цивільне - три роки (ст. 257 ЦК). У разі поважності пропуску строк суд може його поновити. Разом з тим, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 9, ч.4 ст. 267 ЦК). Щодо поновлення строку звернення до суду з позовом суд враховує наступне. Позивач під час виникнення спірних правовідносин був інвалідом 2 групи, але неодноразово звертався до чисельних установ зі скаргами, в тому числі й щодо випадку 16.08.2006 року, про що свідчить наглядове провадження прокурора. Інвалідність 1 групи А йому встановлена у січні 2013 року (а.с.4,39) вже після звернення до суду з даним позовом. За захистом свого порушеного права щодо незаконності акта розслідування від 11.12.2006 року [PERSON] звертався з позовом до суду у жовтні 2009 року, про що свідчать матеріали цивільної справи 2-12511, з яких вбачається, що його позов залишений без розгляду лише у січні 2011 року, причому у зв'язку з залишенням позивачем зали суду. Ця ухвала суду позивачем не оскаржена, а за правилами ст. 265 ЦК вказані обставини не зупиняють перебіг позовної давності. Доводи позивача та прокурора про неможливість позивача вчасно звернутись до суду через стан здоров'я суд до уваги не приймає, оскільки вони суперечать зазначеним доказам, які свідчать про те, що незважаючи на встановлену інвалідність позивач на стаціонарному лікуванні не перебував (а.с. 60), вживав заходи для захисту своїх прав шляхом постійного звернення з заявами та навіть з позовом до суду. Залишення залу суду при розгляді цивільної справи перебіг позовної давності не зупиняє і не може вважатись поважною причиною пропуску строку для захисту свого права у судовому порядку, як не може вважатись поважною причиною вибірковий підхід до засобів захисту - одночасна можливість скаржитись до різних закладів та установ і неможливість звернення з позовом до суду. Незважаючи на те, що позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, а заперечення відповідача зводились лише до застосування позовної давності, суд вважає, що пропуск строку звернення до суду може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову лише якщо право позивача було порушено і підлягало б судовому захисту. Вирішуючи питання про наявність порушеного права позивач суд звертає увагу на наступне. Згідно із п. 37 Порядку № 1112 від 25.08.2004 року, контроль за своєчасністю і об'єктивністю розслідування нещасних випадків, їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та її робочі органи відповідно до компетенції. Громадський контроль здійснюють профспілки через свої виборні органи і представників, а також уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці. Як вбачається із п.38 Порядку, посадова особа органу Держнаглядохоронпраці має право у разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, із змістом акта форми Н-5, акта форми НВП, надходження скарги або незгоди з висновками розслідування про обставини та причини нещасного випадку видавати обов'язкові для виконання роботодавцем приписи за формою Н-9 згідно з додатком 8 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), визнання чи невизнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом і складення акта форми Н-1 (або форми НПВ). Рішення посадової особи органу Держнаглядохоронпраці може бути оскаржено у судовому порядку. Пунктом 40 Порядку передбачено спеціальне розслідування нещасних випадків, якому підлягають, зокрема нещасні випадки з тяжкими наслідками, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого (за рішенням органів Держнаглядохоронпраці). З матеріалів наглядового провадження прокурора, які були досліджені у судовому засіданні, вбачається, що акту розслідування нещасного випадку від 11.12.2006 року (що оскаржується) передували інші акти, складені роботодавцем. Разом з тим судом встановлено, що після складання акту, що оскаржується, [PERSON] висловлював незгоду з результатами розслідування, внаслідок чого наказом заступника начальника теруправління Держгірпромнагляду по АРК і м. Севастополю № 42 від 30.01.2008 року призначено комісію для проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі [PERSON] 16.08.2006 року (а.с. 49). За результатами спеціального розслідування скарги [PERSON] складено акт від 29.02.2008 року, з висновків якого вбачається, що випадок загального захворювання - гіпертонічна хвороба, криз - не підпадають під п.7 Порядку і не підлягає розслідуванню, оскільки не є нещасним випадком (а.с. 50-51). Суд звертає увагу на те, що даних про оскарження цього акту позивачем не надано, судом не встановлено. Таким чином, враховуючи, що один і той самий нещасний випадок 16.08.2006 року зі [PERSON] розслідувався як роботодавцем (акт 11.12.2006 року) так і ТУ Держгірпромнаглядом (акт 29.02.2008 року), суд робить висновок, що акт, який оскаржується, вже є нечинним з огляду на проведене пізніше спеціальне розслідування нещасного випадку контролюючим органом (п. 38, 40 Порядку), тому скасуванню у судовому порядку не потребує, оскільки його наявність (у текстовому вираженні) не порушує прав позивача, а визнання недійсним не буде вважатись адекватним засобом захисту прав [PERSON] через те, що не буде мати наслідком поновлення процедури розслідування нещасного випадку, оскільки є наявним наступний акт від 29.02.2008 року, який не скасований. На підставі ст.171 КЗпП України, ст. 9, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed