Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

21.05.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із наведеним вище позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначав наступне. 06.11.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви уклали договір № б/н (далі - Договір), згідно з яким останній отримав кредит у розмірі\~ 5000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік (відсотки в подальшому змінювались згідно до умов кредитування), на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у цій заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, водночас відповідач порушив умови Договору і має прострочену заборгованість станом на 31.03.2018 року в сумі 71\~919, 99 грн., яка склалася із заборгованості за кредитом 2\~654, 86 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 61\~602, 27 грн., заборгованості за пенею 4\~000, 00 грн., а також штрафу (фіксованої частини) 250, 00 грн., штрафу (процентної складової) 3\~412, 86 грн. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом. З огляду на вказане, позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором, а також суму понесених судових витрат\~у розмірі\~1 762 грн. 00 коп. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі за наявності для цього правових підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також про застосування строків позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», додавши до своєї заяви виписку по його картрахунку. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про те, що судовий розгляд даної справи можливо здійснити за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~положень статті\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 06.11.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви уклали Договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000, 00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік (відсотки в подальшому змінювались згідно до умов кредитування), на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у цій заяві (а.с. 37). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір від 06.11.2007 року, по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України. Частиною 1 статті 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Нормами статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобовязання, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. [PERSON] користувався коштами, разом з тим, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 34-36). З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що [PERSON] станом на 31.03.2018 року має заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 71\~919, 99 грн., яка склалася із заборгованості за кредитом 2\~654, 86 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 61\~602, 27 грн., а також штрафу (фіксованої частини) 250, 00 грн., штрафу (процентної складової) 3\~412, 86 грн. 19.07.2018 року [PERSON] подав до канцелярії суду заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності до вимог Банку, посилаючись на те, що останній платіж ним здійснено 18.12.2014 року, а Банк звернувся до суду лише у 2018 році. На підтвердження своїх доводів надав виписку по своєму картрахунку (а.с. 68, 69-77). Дослідженням виписки по картрахунку [PERSON] станом на 19.07.2018 року встановлено, що відповідачем дійсно вчинено останній платіж 18.12.2014 року на суму 100 грн., що не суперечить і даним зазначеним в розрахунку заборгованості за вказаним кредитом наданим Банком (а.с. 34-36, 69-77). Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так, пункт 1 частини 2 статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Умов та правил надання банківських послуг (Розділ ІІ Правила користування платіжною карткою) граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (а.с.43 зв. ст., 44). Виходячи з цих Умов, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором відповідачем був здійснений 18.12.2014 року, а із позовом Банк звернувся лише 11.05.2018 року (а.с. 25, 35, зв. ст., 70), а тому на час звернення позивача до суду за захистом своїх прав, сплив строк як загальної, так і спеціальної позовної давності. Водночас, суд зауважує, що згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів стосовно дії картки виданої відповідачу, суд виходить з тих доказів, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, на вимогу відповідача, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності та передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності в один рік, і відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, у звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача суми судового збору, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed