Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

21.11.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останньої 50563,91 грн. кредитної заборгованості. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.05.2005 року відповідач отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, проте остання умов укладеного договору належним чином не виконала, у звязку із чим утворилася заборгованість за кредитом станом на 29.10.2017 року на загальну суму 50563,91 грн. 01.03.2018 р. сторони у судове засідання не зявилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. 27.02.2018 р. відповідачка повторно подала заяву про відкладення розгляду справи на 90 днів, мотивуючи тим, що намагається улагодити спір у поза судовому порядку. Виходячи з приписів ст.ст. 210, 223 ЦПК України, підстави для наступного відкладення судового засідання відсутні, тому заява відповідачки задоволенню не підлягає. У відповідності положень ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається із анкети-заяви від 22.05.2005 року, підписаної відповідачкою, остання ознайомилася та погодилася із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Своїм підписом вона погодилася, з тим, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 29.10.2017 року заборгованість відповідачки за цим договором становить 50563,91 грн., яка складається з наступного: 4763,97 грн. заборгованість за кредитом; 39869,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3046,45 грн. заборгованість по пені та комісії; 500 грн. штрафу (фіксована складова); 2384,00 грн. штраф (процентна складова). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконала взятих на себе зобовязань по кредитному договору, та внаслідок цього заборгував позивачу кошти у розмірі 4763,97 грн. заборгованість за кредитом; 39869,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3046,45 грн. заборгованість по пені та комісії, тобто на загальну суму 47679,91 грн. Поряд з цим, беручи до уваги положення\~ст. 61 Конституції України,\~ст. 549 ЦК України\~та правові позиції ВСУ, викладені у постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15, від 11.10.2017 р. № 6-1374цс17, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки законом заборонена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне й теж саме порушення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1600 грн.

Outcome: partial