Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

20.12.2019 року представник позивача [PERSON] , який з 02.08.2019 року є власником житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] - звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування ним. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що позивач на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.08.2019 року став власником вказаного житлового будинку, придбавши його у відповідача [PERSON] , відповідач [PERSON] був зареєстрований у вказаному житловому будинку зі згоди колишнього власника, але після продажу будинку відповідачі не проживають у ньому, вони не є членами сім`ї позивача. Посилаючись на те, що відповідачі втратили право користування житловим будинком у зв`язку з втратою права користування цим будинком колишнім власником [PERSON] , представник позивача просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву про підтримання позовних вимог, згоду на винесення заочного рішення суду, вказуючи, що наявність реєстрації відповідачів у будинку є перешкодою для здійснення його права користуватися власністю - житловим будинком. Відповідачі в судове засідання не з`явились, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи: відповідач [PERSON] шляхом надсилання смс-повідомлення. Дослідивши матеріали справи в порядку ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 02.08.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Кучеровою Г.А. і на час придбання житлового будинку за цією адресою було зареєстровано місце проживання всіх відповідачів: 24.01.2000 року - відповідача 1, 02.12.2003 року - відповідача 2. Згідно вказаного договору (п.14) сторони домовилися, що зареєстровані особи зобов`язуються знятися з реєстраційного обліку до 2 вересня 2019 року. В даному випадку позивач бажає вирішити наслідки дій відповідачів по реєстрації їх місця проживання, що мали місце до набуття ним права власності на житловий будинок. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Підставою позовних вимог стосовно відповідачів позивач вказав загальні положення цивільного законодавства про те, що припинення права власності на житловий будинок колишнього власника має наслідком припинення права користування ним і осіб, яким таке право було надано цією особою шляхом реєстрації їх місце проживання. В зазначеному спорі належний позивачу житловий будинок слід оцінювати як об`єкт права власності, захист якого провадиться у відповідності з Главою 29 ЦК України. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58-59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. Позивач належними та допустимими доказами: довідкою квартального комітету №47 довів порушення свого права власності в частині наявності перешкод користування житловим будинком через дії відповідачів, які не проживають у належному йому будинку, відмовляються добровільно знятися з реєстрації. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог за наявності доказів на підтвердження обставин, які є підставою позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим.

Outcome: approved