Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу, 3% річних та інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.02.2013 відповідач [PERSON] позичив у нього 8000 грн., які зобов'язався повернути через три місяці. Про отримання вищевказаної суми [PERSON] видав розписку від 19.02.2013 рку, яка підтверджує факт укладання договору позики. Гроші відповідач позичив для розширення бізнесу, який розвивав разом з відповідачем [PERSON], який є братом дружини [PERSON] Пізніше [PERSON] звернувся до нього з проханням відстрочити повернення боргу та позичити йому з [PERSON] ще 1200 доларів США. Він погодився. За отриманням грошових коштів зявився [PERSON] Про отримання від нього грошової суми у розмірі 1200 доларів США [PERSON] також надав розписку від 27.02.2014 року. Відповідачі зобов'язались повернути всю грошову суму через місяць, тобто 27.03.2017 року. Проте, коли настав строк повернення боргу відповідачі не змогли повернути грошові кошти, вмовляючи його відстрочити повернення боргу. Через деякий час відповідачі почали ігнорувати його вимоги, ухилятись від зустрічей з ним. Він повідомив відповідачам про те, що буде звертатися до суду з позовом про стягнення боргу та до правоохоронних органів, після чого, до нього звернулась дружина [PERSON] - [PERSON] з проханням почекати продажу належної їй та її брату квартири та зобов'язалась від імені чоловіка повернути всю грошову суму, яка на той час в доларовому еквіваленті становила 2200 доларів США. Він погодився недовго зачекати, проте відповідачі так і не продали квартиру та, навіть, не намагались її продати. Він знов почав наполягати на поверненні боргу, але відповідачі ухиляються від його повернення. На теперішній час він знаходиться у скрутному становищі та йому терміново необхідні грошові кошти. Він також звернувся до правоохоронних органів із заявою про притягнення відповідачів до відповідальності за фактом шахрайства, проте йому рекомендовано було звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Невиконання відповідачами своїх зобов'язань, не реагування на неодноразові вимоги щодо погашення суми заборгованості, необхідність звернення до правоохоронних органів призвели до виникнення у нього хвилювань та емоційних переживань, почуття несправедливості негативно позначилося на стані його здоров'я та на відносинах з сім'єю. У зв'язку з чим, та враховуючи уточненні позовні вимоги, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 19128,00грн., що складається з основної заборгованості у розмірі 8000грн., 3% річних у розмірі 1023,78грн., інфляційних витрат у розмірі 10104,22грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 1322,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 22.08.2017р. становить 33 651,78грн., що складається з основної заборгованості у розмірі 1200 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 22.08.2017р. становить 30 528,00грн., 3% річних у розмірі 122,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 22.08.2017р. становить 3123,78грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача в якості відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 2000грн, по 1000грн. з кожного та понесені судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи мається заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 8000грн. під залог автомобіля Dewoo Sens та зобов'язався повернути протягом трьох місяців, що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою від 19.02.2013 року. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 1200 доларів США під залог автомобіля Dewoo Sens та зобов'язався повернути протягом одного місяця, що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою від 27.02.2014 року. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів н встановлений договором або законом. Згідно наданого розрахунку відносно [PERSON], за розпискою утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 8000грн., 3% річних від суми заборгованості складає - 1023,78грн, інфляційні втрати - 10104,22, таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] становить 19 128,00грн., яка підлягає стягненню з нього. Згідно наданого розрахунку відносно [PERSON], за розпискою сума заборгованості складає 1200 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 30 528,00грн., 3% річних від суми заборгованості складає - 122,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3123,78грн., таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] становить 33 651,78грн., яка підлягає стягненню з нього. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року, зі змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Беручи до уваги, що позивач не довів спричинення моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні цієї вимоги відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial