Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

20 квітня 2016 року позивач звернулася з позовом до КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр», головного лікаря про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, стягнення моральної шкоди, який мотивувала наступним. В Комунальному закладі Сумської обласної ради «Обласний клінічний перинатальний центр» позивач працює лікарем акушером-гінекологом жіночої консультації з 1990 року. Позивач вказує, що 29 березня 2016 року наказом головного лікаря №46-ОД на підставі ст. 147 КЗпП України їй оголошено догану за «здійснення роботи під керівництвом завідувача відділення, без погодження завідувача відділення жіночої консультації направлення хворої у відділення екстрагенітальної патології вагітних закладу». Позивач вказує, що посадова інструкція лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації, що затверджена головним лікарем 01 жовтня 2015 року, не передбачає такого погодження при направленні на госпіталізацію у відділення ЕГПВ, натомість п.п. 4.3 та 4.2 інструкції передбачено відповідальність за ненадання невідкладної медичної допомоги та за несвоєчасне надання консультативної лікувально-діагностичної допомоги. Крім того, зазначає, що 25 січня 2016 року вона обрана головою первинної профспілкової організації Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний клінічний перинатальний центр», про що головного лікаря повідомлено листом від 19 лютого 2016 року. Вважає, що в порушення ч. 2 ст. 252 КЗпП України та ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності», догана оголошена незаконно, оскільки відповідач не звернувся до комітету профспілки за отриманням згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та не отримав попередньої згоди профспілкового органу, членом якого вона є. Просить визнати незаконним та скасувати наказ № 46-0Д від 29 березня 2016 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Оскільки такі порушення трудових прав позивача змусили її нервувати, було порушено її звичні життєві зв'язки, погіршилися стосунки в колективі, все це негативно вплинуло на її стан здоров'я, працездатність, оскільки робота лікаря вимагає зосередженості, тому просить стягнути з головного лікаря [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, надали додаткові пояснення щодо своїх позовних вимог (а.с. 95, 118, 193-195). Зокрема, представник позивача [PERSON] (голова Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль») та представник позивача [PERSON] зазначили, що утворення первинної профспілкової організації відбулось в момент прийняття рішення про утворення установчими зборами, тобто 25.01.2016 року, а не в момент реєстрації даної первинної профспілкової організації 01.03.2016 року, та на підтвердження своїх доводів послалися на рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2000 від 18.10.2000 року про визнання неконституційними положень ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині встановлення таких умов легалізації профспілок, які фактично пов'язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захисту інтересів працівників організації як профспілки з моментом її реєстрації у відповідних органах, що рівнозначно вимозі про попередній дозвіл на утворення профспілки (а.с.118, 193-195). Відповідачі проти позову заперечували повністю. Представник відповідача [PERSON] надала письмові заперечення (а.с.34-37) та позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суду пояснила, що позивач [PERSON] дійсно працює лікарем акушером-гінекологом жіночої консультації в КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр», 29 березня 2016 року позивачу було винесено догану за неналежне виконання службових обов'язків, на підставі інформації, яка була надана 23 березня 2016 року головному лікарю завідуючою жіночої консультації [PERSON], якій підпорядковується позивач, в якій було зазначено, що [PERSON] 15 березня 2016 року намагалася провести плановий кесарів розтин без погодження з завідуючою жіночої консультації [PERSON], в порушення вимог посадової інструкції, так дії позивача могли призвести до тяжких наслідків для вагітної та її дитини, що вже неодноразово мало місце за участі [PERSON] в оперативних втручаннях, що призвело до позбавлення позивача другої лікарської категорії. Представник відповідача вказує, що посилання позивача на те, що вона є членом виборного профспілкового органу та на неї розповсюджується вимоги ст. 252 КЗпП України та ч.2 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є безпідставними, оскільки [PERSON] не є членом виборного органу профспілки. Вважає, що повідомлення головного лікаря про створення первинної профспілкової організації листом від 19 лютого2016 року, який було зареєстровано у книзі вхідної кореспонденції 24.02.2016 року не є доказом того, що позивач є членом виборного органу профспілки, тим паче займає виборну посаду, оскільки в листі про це не було зазначено, а протокол, на який посилається позивач, до листа додано не було. Також в листі було прохання про перерахування коштів іншій профспілці «Громадський контроль», виборної посади в якій [PERSON] не займає. Також представник вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Відповідач - головний лікар КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» [PERSON] проти позов заперечувала в повному обсязі, пояснила, що лікар [PERSON] порушила свою посадову інструкцію в частині свого не підпорядкування завідувачу відділення, планового направлення хворої на госпіталізацію без погодження з завідувачем відділення, та порушила вимоги Розділу ІV Положення про консультативну поліклініку (жіночу консультацію) КЗ СОР «Обласний клінічний перінатальний центр», а саме: п. 6 вказаного розділу, де зазначено, що при госпіталізації хворого у відділення центру заповнюється направлення, яке погоджується із завідуючим жіночої консультації і разом з ним у відділення надається і амбулаторна карта (а.с.209). Крім того, відповідач пояснила, що вона як головний лікар погоджувала позивачці лише заяву лише на спостереження вагітної, а не на проведення операції (кесаревого розтину) цій вагітній, а позивачка, скориставшись цим погодженням на спостереження, в обхід завідуючої жіночою консультацією [PERSON], вводячи в оману та пояснюючи, що нібито з головним лікарем погоджено і проведення операції, направила вагітну на госпіталізацію у відділення екстрагенітальної патології вагітних закладу. Оскільки планове оперативне втручання обов'язково погоджується з головним лікарем та начмедом, то відповідачу як головному лікарю стало відомо, що оперуючим лікарем в складі бригади визначена [PERSON], а [PERSON] її асистентом. Дізнавшись про це, відповідач як головний лікар, змінила склад бригади, оскільки в дійсності [PERSON] не погоджувала всіх цих питань із завідуючими відділень та головним лікарем, порушуючи субординацію, порушуючи вимоги Регламенту перінатального центру та вимоги Положення про консультативну поліклініку, а крім того, своїми діями поставила під загрозу здоров'я вагітної жінки. Відповідач вказує, що вказані дії [PERSON] і стали підставою для оголошення їй догани, а крім того, за цим випадком було також вказано на недостатній контроль завідуючій жіночої консультації [PERSON], та завідуючій відділення патології вагітних [PERSON] Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, і це підтверджується наданою копією виробничої характеристики, що [PERSON] працює на посаді лікаря акушер-гінеколога в різних медичних закладах з 1993 року, а на посаді лікаря акушер-гінеколога Сумського обласного перинатального центру з 2010 року (а.с.61). 29.03.2016 року наказом головного лікаря Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний клінічний перинатальний центр» № 46-0Д оголошено догану лікарю акушер-гінекологу жіночої консультації [PERSON] за неналежне виконання службових обов'язків (а.с.6). Як вбачається з наданих суду актів комісії від 29 березня 2016 року, [PERSON] відмовилася від ознайомлення з наказом та написання пояснювальної записки з цього приводу (а.с.90-91). Так, ст. 148 КЗпП України визначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті Закону дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Статтею 147 КЗпП визначено вичерпний перелік дисциплінарних стягнень - догана та звільнення. Частиною 2 ст. 149 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Як зазначено в наказі від 29 березня 2016 року №46-ОД, лікар акушер-гінеколог [PERSON], в порушення вимог своєї посадової інструкції в частині свого підпорядкування та здійснення роботи під керівництвом завідувача відділення, без погодження з завідувачем відділення жіночої консультації, направила [PERSON] на госпіталізацію у відділення екстрагенітальної патології вагітних закладу (а.с.6). Суд встановив, що посадові обов'язки позивача [PERSON] визначені Посадовою інструкцією лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації, яка затверджена головним лікарем [PERSON] та з якою позивач ознайомлена 01 жовтня 2015 року (а.с. 7-8). Так, п.п. 1.3 Інструкції визначено, що лікар акушер-гінеколог підпорядковується завідувачу відділення і здійснює роботу під його керівництвом. Відповідно до п.п.2.8 Інструкції лікар зобов'язаний виявляти своєчасно вагітних, які потребують лікування в акушерських та спеціалізованих стаціонарах, в денних стаціонарах жіночих консультацій та направляти їх на лікування у відповідні заклади охорони здоров'я. Відповідно до п. 1.4 Посадової інструкції, лікар акушер-гінеколог у своїй роботі керується: положенням про заклад; посадовою інструкцією; наказами та інструкціями органів охорони здоров'я; законами України; постановами КМ України, нормативно-правовими актами, що визначають діяльність закладів охорони здоров'я; наказами та методичними рекомендаціями МОЗ України, УОЗ Сумської облдержадміністрації; положенням про жіночу консультацію; рішеннями, наказами, розпорядженнями адміністрації центру; правилами внутрішнього трудового розпорядку центру. При цьому, Положенням про консультативну поліклініку (жіночу консультацію) КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» (зокрема п. 6 Розділу ІV, п.1 Розділу VІ) визначено, що: - при госпіталізації хворого у відділення центру заповнюється направлення, яке погоджується із завідуючим жіночої консультації і разом з ним у відділення надається і амбулаторна карта (а.с.209). - лікарі консультативної поліклініки не мають права проводити заочні консультації, окрім надання інформації про умови і графіки прийому, а також направляти на госпіталізацію без відповідних погоджень (а.с.210). Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона виконувала обов'язки головного лікаря Обласного клінічного перинатального центру в день, коли була госпіталізована вагітна [PERSON] Дана госпіталізація була планова, і [PERSON] порушила порядок направлення жінки на госпіталізацію, так як направлення відбулось без погодження з завідуючою жіночою консультацією. Такий порядок погодження направлення на госпіталізацію обумовлений перш за все тим, щоб забезпечити пацієнтам якість медичної допомоги, крім того, це пов'язано і з кількістю койко-місць у відділенні, і взагалі контролем з боку завідуючого відділенням на направленням пацієнтів на госпіталізацію, оскільки він несе за це відповідальність. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює на посаді завідуючої жіночою консультацією Обласного клінічного перинатального центру. Догана [PERSON] було оголошена в зв'язку з порушенням нею встановленого порядку госпіталізації вагітної жінки. Раніше це питання було врегульовано Наказам МОЗ № 620 «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні». Після того, як цей Наказ втратив чинність, був виданий внутрішній наказ по закладу, яким необхідно керуватися в роботі, і за яким всі направлення на госпіталізацію здійснюються за погодженням з завідуючим відділенням. Це обумовлено тим, що до відділення можуть бути направлено хворі тільки за показаннями. Свідок пояснила, що [PERSON] не погоджувала з нею як завідуючою відділенням питання направлення вагітної [PERSON] на госпіталізацію, хоча госпіталізація була планова. Наказ МОЗ № 620 «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні» № 620 від 29.12.2003 року, яким було регламентовано в тому числі і порядок направлення вагітних на госпіталізацію, втратив чинність згідно Наказу МОЗ від 08.05.2014 року № 310. На даний час діючим нормативним документом, який врегульовує це питання, є Порядок організації медичного обслуговування та направлення пацієнтів до закладів охорони здоров'я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу (закладів ВМД та ТМД), затвердженому Наказом МОЗ України від 05.10.2011 року № 646, п. 1.6 Розділу І передбачено, що направлення пацієнтів до закладів ВМД та ТМД здійснюється у плановому та екстреному порядку. Відповідно до п. 1.7 даного Порядку, направлення пацієнта до закладу ВМД чи ТМД у плановому порядку передбачає попереднє узгодження дати і часу проведення обстеження, консультації чи госпіталізації, що здійснюється лікуючим лікарем. Відповідно до п. 4.1 Розділу ІV вказаного Порядку, організація госпіталізація в закладі охорони здоров'я регламентується правилами внутрішнього трудового розпорядку роботи закладу, затвердженими керівником закладу. Відповідно до п. 4.4 Розділу ІV вказаного Порядку, планова госпіталізація пацієнта до закладів ВМД та ТМД здійснюється в попередньо погоджений термін. Виходячи з системного аналізу вищезазначених нормативних актів, враховуючи показання свідків, суд вважає, що в діях позивача [PERSON] вбачаються порушення вимог п.п. 1.3, 1.4 Посадової інструкції в частині направлення вагітної на госпіталізацію без відповідного погодження із завідуючим жіночої консультації, а також порушення п. 6 Розділу ІV, п.1 Розділу VІ Положення про консультативну поліклініку (жіночу консультацію) КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр», п. 1.7, 4.4. Порядку організації медичного обслуговування та направлення пацієнтів до закладів охорони здоров'я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу (закладів ВМД та ТМД). Однак, щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON], суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 25 січня 2016 року [PERSON] була обрана головою первинної профспілкової організації КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль» згідно протоколу №1 від 25 січня 2016 року установчих зборів даної первинної профспілкової організації, на яких було присутні 11 осіб ( а.с.13-14). З матеріалів справи вбачається, що листом від 19 лютого 2016 року за підписом голови профкому [PERSON], головного лікаря КЗ СОР «ОКПЦ» повідомлено про створення первинної профспілкової організації «Громадський контроль» КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» при Сумському об'єднанні вільних профспілок та додано витяг з протоколу № 1 від 25 січня 2016 року, список членів профспілки 32 особи, копію угоди з Сумським об'єднанням вільних профспілок, про що зазначено в тексті листа (а.с.10). Вказаний лист отримано КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» 24 лютого 2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с.10). Відповідач - головний лікар КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала ту обставину, що вона отримала вказаний лист. Крім того, до матеріалів справи додано копії заяв членів профспілкової організації про щомісячне відрахування профспілкових членських внесків від заробітної плати (а.с.72-89). Серед вказаних заяв знаходиться і заява позивача [PERSON], яка отримана Обласним клінічним перинатальним центром 16 лютого 2016 року (а.с.79). Таким чином, в суді підтверджено, що на момент винесення наказу про оголошення догани відповідачу була відома та обставина, що [PERSON] є членом профспілки та членом виборного профспілкового органу, а саме керівником первинної профспілкової організації. Як вбачається з акту Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль» від 31.03.2016 року, станом на 31.03.2016 року від головного лікаря Обласного клінічного перинатального центру не надходив запит на попередню згоду виборного профспілкового органу на притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] (а.с.12). Посилання представника відповідача на те, що інформація про [PERSON] як керівника первинної профспілкової організації була відсутня у Єдиному реєстрі громадських формувань, а тому при накладенні дисциплінарного стягнення у головного лікаря не було підстав вважати, що позивач є членом виборного профспілкового органу - суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано жодних доказів того, що під час накладення дисциплінарного стягнення це питання взагалі з'ясовувалось відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2016 року було прийнято рішення про легалізацію Первинної профспілкової організації комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний клінічний перинатальний центр» Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль» як громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відповідно до рішення відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, легалізації громадських формувань Сумського міського управління юстиції ( а.с.11). В процесі розгляду справи стороною відповідач зазначив, що первинну профспілкову організацію КЗ СОР «ОКПЦ» СОВП «Громадський контроль» не зареєстровано і легалізовано у встановленому законом порядку, та що на момент винесення наказу про оголошення догани в реєстрі громадських формувань була відсутня інформація про зареєстровану первинну профспілкову організацію КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль» та про керівника даної первинної профспілкової організації. На підтвердження своїх доводів представником відповідача надано копію постанови Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2016 року, якою скасовано рішення від 01.03.2016 року головного спеціаліста відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, легалізації громадських формувань Сумського міського управління юстиції [PERSON] про державну реєстрацію громадського формування, що не має статусу юридичної особи під назвою Первинна профспілкова організація комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний клінічний перинатальний центр» Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль» (а.с.169-172). Як вбачається з копії постанови, відповідачем по вказаній адміністративній справі виступало Головне територіальне управління юстиції у Сумській області, а особа, яка винесла оскаржуване рішення - головний спеціаліст відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, легалізації громадських формувань Сумського міського управління юстиції [PERSON], не брала участі у справі в будь-якому процесуальному статусі. В даній цивільній справі [PERSON] була допитана в якості свідка, та надала показання з приводу того, що вона проводила легалізацію первинної профспілкової організації відповідно заявленому статусу. Так, в заяві про легалізацію було вказано, що первинна профспілкова організація бажає легалізуватися без статусу юридичної особи, це було їх право. Статтею 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не передбачено відмови у легалізації профспілки лише з тих підстав, що профспілка не матиме статусу юридичної особи. Свідок зазначила, що всі документи на легалізацію були подані в повному обсязі, за виключенням документу щодо присвоєння статусу юридичної особи, але була подана відповідна заява про легалізацію без статусу юридичної особи. Свідок також зазначила, що в матеріалах реєстраційної справи первинної профспілкової організації був і правовий висновок, оскільки без наявності такого висновку легалізація б не відбулась. Даний правовий висновок був підписаний начальником Сумського міського управління юстиції, на той час цю посаду займав Гречко. Крім того, свідок зазначила, що до 09.02.2016 року всі рішення про реєстрацію (легалізацію) приймались лише за підписом начальника управління юстиції, зразки бланків рішень про державну реєстрацію (легалізацію) були розроблені Міністерством юстиції та передані на місцеві управління юстиції з Головних управлінь юстиції. Свідок вказала, що на момент проведення легалізації даної первинної профспілкової організації 01.03.2016 року відбувалась чергова реорганізація реєстраційної служби. На той час документи та реєстраційні справи у великій кількості передавались до Головного територіального управління юстиції у Сумській області, і тривалий час зберігались у неналежному вигляді в підвальному приміщенні Головного управління. Якщо при цьому якісь документи із реєстраційних справ, або навіть і самі реєстраційні справи були в подальшому втрачені, то свідок не вбачає в цьому своєї вини, оскільки вона провела легалізацію на підставі повного пакету документів, відповідно до вимог діючого станом на 01.03.2016 року законодавства про реєстрацію (легалізацію) громадських формувань. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлені судом порушення під час реєстрації (легалізації) первинної профспілкової організації та скасування рішення про державну реєстрацію первинної профспілкової організації - не скасовує саму первинну профспілкову організацію та не скасовує рішення установчих зборів про утворення первинної профспілкової організації та про обрання [PERSON] головою первинної профспілкової організації ( а.с.13-14). Судом встановлено, що рішення установчих зборів первинної профспілкової організації, оформлені № 1 від 25.01.2016 року, не оскаржувались та не визнавалися недійсними у встановленому законом порядку. Більше того, первинна профспілкова організація КЗ СОР ««Обласний клінічний перинатальний центр» Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль» діяла з моменту її створення на підставі Статуту Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль», налічувала 32 члени первинної профспілкової організації, з яких за їх письмовими заявами відраховувались профспілкові членські внески саме на рахунок СОВП «Громадський контроль», і припинено відрахування профспілкових внесків до первинної профспілкової організації «Солідарність» (а.с. 13-14, 15-22, 70-71, 72-89). Відповідно до ч. 3 ст. 36 Конституції України, професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Рішенням Конституційного Суду України № 11-рп/2000 від 18.10.2000 року визнано неконституційними положення ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині встановлення таких умов легалізації профспілок, які фактично пов'язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захисту інтересів працівників організації як профспілки з моментом її реєстрації у відповідних органах, що рівнозначно вимозі про попередній дозвіл на утворення профспілки. Відповідно до ч. 5ст. 16 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», в чинній редакції, легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, об'єднання профспілок. Скасування рішення від 01.03.2016 року про державну реєстрацію (легалізацію) громадського формування, що не має статусу юридичної особи під назвою Первинна профспілкова організація комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний клінічний перинатальний центр» Сумського об'єднання вільних профспілок «Громадський контроль» - не скасовує утворення, існування та діяльність самої первинної профспілкової організації з 25.01.2016 року та станом на день винесення наказу про оголошення догани позивачу. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. При вирішенні даного спору суд, на виконання вимог ст. 360-7 ЦПК України враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22.10.2014 р. по справі № 6-163цс14. Відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частини другої статті 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови. За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності. Як встановлено судом, позивач є членом виборного профспілкового органу, однак попередньої згоди виборного органу на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не було, таким чином притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу № 46-ОД від 29 березня 2016 року відбулось з порушенням вимог ч. 2 ст. 252 КЗпП України, без попередньої згоди виборного профспілкового органу. Таким чином, судом встановлено, що право позивача в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного профспілкового органу є порушеним та підлягає захисту, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачем в судовому засіданні не доведено факту спричинення її моральної шкоди, не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння такої шкоди, погіршення стану здоров'я, погіршення стосунків у колективі саме по причині оголошення догани, тощо, тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як позов задоволено частково в частині вимог про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 551,20 грн. з обох відповідачів: установи КЗ СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» та з посадової особи даної установи: головного лікаря [PERSON], в дольовому порядку в рівних частках з кожного відповідача.

Outcome: partial