Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

21 жовтня 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] /з урахуванням позовної заяви, викладеної в новій реакції до початку розгляду справи по суті/ про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення з квартири [ADDRESS], власником якого він є на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 2014 року, укладеного між ним та колишніми власниками [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10 січня 2014 року між ним та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири. Як зазначено в вищевказаному договорі купівлі-продажу за ствердженням відповідачів та відповідно до довідки, виданої Козелецькою селищною радою Козелецького району Чернігівської області № 68 від 09.01.2014 року за вищевказаною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає; продавці та члени їх сім'ї зобов'язані були повністю звільнити квартиру від особистих речей та передати квартиру позивачу 10 січня 2014 року включно. 10.01.2014 року право власності на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано у спеціального суб'єкта, який здійснює функції державного реєстратора, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 15966991 від 10.01.2014 року, наданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (м. Київ) Турчак С.М. Таким чином, позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не бажають добровільно звільнити вищевказану квартиру та продовжують проживати у спірній квартирі без реєстрації. Справа неодноразово призначалася до судового розгляду. В судовому засіданні 27 січня 2016 року були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судове засіданні 11 лютого 2016 року позивач та його представник не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності заперечень проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судові засіданні не з'являлися, причини їх неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися. За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 11 лютого 2016 року не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вислухавши показання свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Чинним законодавством України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначена квартира була придбана ним на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2014 року у [PERSON], [PERSON] (який також діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Броховецьким Сергієм Олександровичем, консулом Генерального консульства України і Единбурзі, Великобританія, 17 грудня 2013 року за реєстровим № 050). Згідно п. 5 договору купівлі-продажу від 10 січня 2014 року за ствердженням продавців та відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області № 68 від 09.01.2014 року, за вищевказаною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає; продавці та члени їх сім'ї зобов'язуються повністю звільнити квартиру від особистих речей та передати квартиру покупцю 10 січня 2014 року включно. Конституцією України гарантовано право власності і в ст. 41 встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до з ст. ст. 317, 318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вбачається з ч. 2 ст. 386 ЦК України за власником закріплюється право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушення. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Аналіз норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України №6-158цс14 від 05.11.2014 року право членів сім'ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які будучи попередженими про кримінальну відповідальність, повідомили суду, що у спірній квартирі проживають відповідачі. Враховуючи те, що проживання відповідачів у будинку, належному позивачу, без законних підстав порушує права власника, який фактично позбавлений права володіння, розпоряджання та користування власністю, суд має достатньо підстав вважати, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою, тому позивач, як власник квартири [ADDRESS] має право вимагати усунення перешкод у користуванні належною йому на праві приватної власності квартири шляхом примусового виселення відповідачів із вказаної квартири без надання іншого житла. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved