Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

20 жовтня 2016 року представник позивача [PERSON], - [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 19 вересня 2016 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №2988 від 05 листопада 2015 року (а.с.32, 33), звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд», будівельно-монтажне управління №6, Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, котрий на протязі розгляду справи неодноразово було уточнено, останній раз 26 червня 2017 року, та вмотивовано тим, що позивач [PERSON] більше 19 років пропрацював електрозварником ручного зварювання. Внаслідок неналежних умов праці отримав професійне захворювання з діагнозом радикулопатія попереково-грижова, стан після лазерної вапоризації L5.S1., різко виражені статико-динамічні порушення, стійкий больовий синдром. Згідно п.13 акту розслідування причини виникнення професійного захворювання від 21 березня 2006 року, умови та важкість праці відносяться до третього класу другого ступеню шкідливості. Працюючи на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», позивач мав вручну підіймати і переміщувати 75кг ватажу, при допустимій нормі до 30кг (п.17 вищезазначеного акту). Працюючи у БМФ Укргазпромбуд, позивач отримував загальне навантаження 148 при нормі 41-90 (довідка Дзержинської районної СЕС). Відповідно до п.19 Акту розслідування причини професійного захворювання, зазначені особи, винні у порушенні законодавства про охорону праці, в тому числі ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», БМФ «Укргазпромбуд», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Довідкою МСЕК позивачу встановлено 2 група інвалідності та 80% втрати професійної працездатності безстроково з 01 березня 2013 року. Внаслідок вищесказаного позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв'язку з професійним захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку із загальною слабістю, втомою, постійними болями. Перебуваючи на лікуванні, позивач не міг і не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані позивача. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я. Ухвалою суду від 26 червня 2017 року, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, залишено без розгляду (а.с.118). Ухвалою суду від 28 березня 2018 року, прийнято відмову представника позивача [PERSON], - [PERSON] від позовних вимог в частині вимог до Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд», будівельно-монтажне управління №6, провадження в цій частині закрито. Присутня у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON] надала пояснення по суті справи, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити та винести рішення, котрим стягнути з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я в наслідок виконання трудових обов'язків, по 64000,00 гривень, з кожного. Присутня у судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», - ДоценкоТ.Ю. (довіреність №83/12 від 15 травня 2017 року, термін дії, до 10 травня 2018 року (а.с.188), проти уточненого позову в частині вимог до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у наданому до суду відзиві на позов (а.с.186-187), вважаючи його необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Так, зазначила, що згідно із записами у трудовій книжці позивач працював на «ПівнГЗК», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», за професією електрогазозварника у період з 25 липня 1984 року по 25 лютого 1987 року, та з 10 червня 1987 року по 01 березня 1988 року, тобто стаж його роботи на підприємстві складає 03 роки 04 місяці. Усього, як зазначено в п.12 Акту розслідування професійного захворювання від 22 лютого 2006 року, стаж роботи позивача за професією газоелектрозварника (з якою пов'язане виникнення у нього профзахворювання), складає 19 років 03 місяці. Таким чином, лише менше 20% цього стажу припадає на роботу на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», причому ще на початку трудової діяльності позивача. Інша ж частина (більше 80%), це робота позивача за професією електрогазозварника (тобто в шкідливих умовах праці) на інших підприємствах і організаціях. Між тим, ні у позовній заяві, ні в Акті розслідування професійного захворювання від 22 лютого 2006 року, наданому позивачем, не вказано з посиланням на докази (зокрема, записи у трудовій книжці), де саме і який час працював позивач за професією газоелектрозварника. В уточненій позовній заяві представник позивача вказує, що працюючи на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», позивач мав вручну підіймати і переміщувати 75кг вантажу, при допустимій нормі до 30кг (п.17 вищезазначеного акту). Однак, дане твердження спростовується доказами, долученими позивачем до позовної заяви. Так, у п.17 (підпункт 3) Акту розслідування професійного захворювання від 22 лютого 2006 року, зазначено наступне: «Маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну 31кг (ВО «Харківтрансгаз»); 75кг (ш. «Першотравнева-І») при допустимій до 30кг, важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості». Таким чином, у даному пункті Акту взагалі не вказано, яку масу вантажу піднімав позивач, працюючи на «ПівнГЗК» та які за ступенем важкості умови праці були у нього на підприємстві. Копії санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, яка складається під час направлення працівника до спеціалізованого лікувального закладу для встановлення діагнозу профзахворювання і свідчить про наявність на його робочому місці тих шкідливих виробничих факторів, які призвели до виникнення профзахворювання (радикулопатія) позивачем також не надано. У той же час, як зазначено вище, у п.17 Акту конкретно вказано, що маса вантажу 75кг переміщувалась позивачем саме під час його роботи на шахті «Першотравнева-1». Правонаступником даної шахти є ПАТ «КЗРК», однак у судовому засіданні представник і позивача відмовилась від позовних вимог до даного відповідача, подавши уточнену позовну заяву. Таким чином, відповідач ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» вважає, що заявлені до нього позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки твердження та доводи, якими позивач їх обґрунтовує, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються долученими ним документальними доказами. Крім того слід враховувати, що основною причиною виникнення профзахворювання є тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, яка залежить виключно від самого працівника і не залежить від роботодавця. Таким чином, відповідач не мав права відмовити позивачу в реалізації його конституційного права на працю шляхом укладення трудового договору на роботу, яку він вільно обрав. Однак при цьому, у відповідності до ст.29 КЗпП України відповідач повідомив позивача під розписку про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я. За роботу в таких умовах праці відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування; перераховував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 тощо. Таким чином, знаючи і розуміючи, що умови праці на його робочому місці є шкідливими і небезпечними, що може призвести до ушкодження здоров'я внаслідок тривалої роботи в таких умовах, позивач свідомо обрав таку роботу і тривалий час продовжував працювати в таких умовах, маючи на увазі отримання пільг і переваг, які вона йому надавала. Таким чином, оскільки тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить лише від нього самого, то існує причинно-наслідковий зв'язок між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не тільки діями роботодавця, який не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Окрім зазначеного вище відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів на доведення обставин, якими він обґрунтовує наявність у нього моральної шкоди а також розмір її відшкодування, який він вимагає стягнути саме із ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». Присутня у судовому засіданні представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», - Стаднік Я.В. (довіреність №14-479юр. від 02 листопада 2017 року, термін дії, до 30 березня 2018 року (а.с.182), проти уточненого позову в частині вимог до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у наданому до суду відзиві на позов (а.с.180-181), вважаючи його необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Так, зазначила, що в даному конкретному випадку, при укладенні трудового договору між сторонами, відповідно до ст.29 КЗпП України, позивачу було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Тож позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. В свою чергу, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Виходячи з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22 лютого 2006 року та копії трудової книжки позивача, його загальний стаж роботи понад 24 роки, і тільки протягом 1 року працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (з 12 вересня 2001 року по 30 вересня 2002 року), що навряд чи могло викликати виникнення професійного захворювання. Крім того, ані в позовній заяві, ані в акті розслідування хронічного професійного захворювання відсутні посилання на шкідливість умов роботи чи будь-які перевищення допустимих нормативів, вказано тільки період роботи, що саме по собі не є підтвердженням причиною для виникнення професійного захворювання. Таким чином, можна зробити висновок, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв. Окрім зазначеного вище відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів на доведення обставин, якими він обґрунтовує наявність у нього моральної шкоди а також розмір її відшкодування, який він вимагає стягнути саме із ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. При цьому, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Враховуючи зазначене і положення ст.ст.19, 258-260, 274 ЦПК України, 12 лютого 2018 року судом постановлено ухвалу про подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.5-6, 7) згідно із записами у трудовій книжці працював на «ПівнГЗК», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», за професією електрогазозварника у період з 25 липня 1984 року по 25 лютого 1987 року, та з 10 червня 1987 року по 01 березня 1988 року, стаж роботи на підприємстві складає 03 роки 04 місяці. З 12 вересня 2001 року по 30 вересня 2002 року позивач працював на Криворізькому державному гірничозбагачувальному комбінаті «Криворіжсталь», правонаступником котрого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді електрогазозварника, стаж роботи на підприємстві складає 01 рік 18 днів (а.с.15-18). Відповідно до п.16 Акту розслідування професійного захворювання затвердженого 22 лютого 2006 року, професійне захворювання позивача виникло за таких обставин: Працюючи з 12 лютого 2004 року по 11 березня 2005 року електрозварником ручного зварювання на ТОВ «Вікторія» [PERSON] був зайнятий на виконанні робіт, пов'язаних з важкою фізичною працею в частині перебування в вимушеній робочій позі, нахилами тулубу, внаслідок недосконалості технологічного процесу, відсутності постійного робочого місця. Працюючи раніше на протязі 18 років 02 місяців електрозварником, електрогазозварником на Північному ГЗК, ш. «Першотравнева-1 ВО Кривбасруда», ВО «Харківтрансгаз», БУ «Укртрубопровідбуд», кооперативі «Вогник», Виробничій фірмі «Газбуд», КДТМК «Криворіжсталь», «РМЗ ВАТ Кривбасзалізрудком», ВАТ «Тепловодбуд», [PERSON] згідно інформаційних довідок про умови праці Тернівської райСЕС №Ф-2/2-583 від 13 вересня 2005 року та Дзержинської райСЕС №2/2-1442 від 12 серпня 2005 року та доповнень до них відповідно за №Ф-2/2-832 від 25 листопада 2005 року та №2/2-1993 від 31 жовтня 2005 року також виконував роботи, які характеризувались важкою фізичною працею (а.с.9 зворот-10). Згідно п. 17 вказаного вище Акту причиною професійного захворювання вказано: робота на протязі 19 років 03 місяців в умовах важкої фізичної праці. Рівень фізичних навантажень: перебування в вимушеній робочій позі з нахилом тулубу більше 30*-31,5% заміни при нормативі не допускаються; вимушені нахили тулубу 138 раз за зміну при нормі, - до 100; маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну 31кг (В/О «Харківтрансгаз»); 75кг (ш. «Першотравнева-1») при допустимій до 30кг, важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості (а.с.10). Висновком МСЕК від 04 лютого 2013 року [PERSON] встановлено професійне захворювання та втрату професійної працездатності в розмірі 80% з 01 березня 2013 року, безстроково, присвоєно 2-гу групу інвалідності (а.с.8). Згідно ч.4 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім цього, суд не може погодитись із запереченнями представників відповідачів ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємств у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими та небезпечними факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити безпечні умови для праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, позов пред'явлено до належних відповідачів. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, пов'язані з ушкодженням здоров'я [PERSON], з урахуванням уточнень, оцінює в розмірі 128000,00 гривень, та просить стягнути із кожного відповідача по 64000,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, у зв'язку з чим отримав 80% втрати професійної працездатності, має 2-гу групу інвалідності. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати, ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», - 10000,00 гривень, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», - 5000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення з кожного відповідача по 64000,00 гривень, то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі, по 320,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial