overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

19 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, в якій зазначила, що вона є донькою [PERSON], [INFO], яка за станом здоровя страждає на церебральний атеросклероз, дементний синдром, внаслідок чого у неї стійкий психічний розлад та вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Посилаючись на викладене, просила визнати недієздатною [PERSON], встановити над нею опіку та призначити її опікуном останньої. У судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступних висновків. Висновком ВКК КЛПУ « Селидівська центральна міська лікарня» № 3852, [PERSON], [INFO], встановлений діагноз: церебральний атеросклероз, дементний синдром. Внаслідок стійкого психічного розладу потребує постійного стороннього піклування, визначенні дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у випадку визнання її недієздатною та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 50 від 02 червня 2017, [PERSON] страждає на судинну деменцію, і за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заявник [PERSON] зареєстрована з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями паспортів [PERSON] та [PERSON] Крім того, за місцем проживання [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони, до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, що підтверджується відповідними довідками та характеристиками. Рішенням органу опіки та піклування Селидівської міської ради № 189 від 23 грудня 2016 року рекомендовано призначити заявника опікуном [PERSON] Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

19 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання їй права на укладення шлюбу із [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на те, що з [PERSON] вона підтримує близькі стосунки з 2016 року, у вересні 2016 року завагітніла, бажає створити сімю із [PERSON] та народити дитину. Оскільки заявниця не досягла шлюбного віку, вони не мають змоги здійснити державну реєстрацію їх шлюбу. Батьки заявниці [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти укладення шлюбу. Шлюб відповідає її інтересам та майбутньої дитини, має для неї виняткове значення. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні свою заяву підтримала. Пояснила, що нині перебуває на 22-му тижні вагітності, між нею та батьком майбутньої дитини - [PERSON] склалися близькі, добрі стосунки, тому просить про надання права на реєстрацію їх шлюбу. Заінтересовані особи батьки заявниці [PERSON] та [PERSON] проти задоволення заяви не заперечували. [PERSON] в судовому засіданні підтвердив про намір укласти шлюб із заявницею. Заінтересована особа - відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вітовського районного управління юстиції в Миколаївській області в судове засідання свого представника не направила, про причину не повідомлено. Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Вітовської райдержадміністрації в судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала, послалась, що вказане відповідає інтересам заявниці. Дослідивши письмові докази матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на час розгляду справи не досягла вісімнадцятирічного віку (а.с. 5-6). Проте заявниця вагітна, перебуває на обліку у ВЦРЛ з 25.10.2016 року та чекає народження дитини, батьком якої є [PERSON], з яким має бажання укласти шлюб (а.с. 13). Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за рішенням суду особі, яка досягла шістнадцяти років, може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Враховуючи викладене, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню. Обставини, які є підставою для відмови у задоволенні вимог заявниці, судом не встановлені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

19 січня 2017 року до Зарічненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб укладений між сторонами 16 червня 2006 року та зареєстрований у виконкомі Перекальської сільської ради Зарічненського району Рівненської області, актовий запис № 2. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог, покликається на наступні обставини: сторони зареєстрували шлюб 16 червня 2006 року. У шлюбі сторони мають дитину [PERSON], 02 вересня 2006 р. н.; з відповідачем позивач фактично подружніх стосунків не підтримує, спільне життя з відповідачем не склалось; з дня народження дитини [PERSON] не бере участь у вихованні та утриманні дитини усі кошти витрачає на себе та у даний час проживає у новій сімї. Позивач вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі неможливе, шлюбні відносини фактично припинені, усі способи примирення між нею та відповідачем вичерпані, а тому змушена звертатися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Спору щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дітей у сторін немає. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, надала суду пояснення аналогічні, зазначеним у позовній заяві. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився проте подав до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: Свідоцтво про шлюб серії 1-ГЮ № 001397 від 16 червня 2006 року, Свідоцтво про народження серії 1-ГЮ № 033768 від 19 вересня 2006 року, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, заслухавши пояснення позивачки суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Так, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтвердженні судові витрати понесені позивачем, які складаються із судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

19 січня 2017 року до суду надійшла заява завідуючої 12-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], без його згоди у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, внаслідок якого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, не може самостійно задовольняти основні життєві потреби на мінімальному рівні. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу декілька останніх років, у звязку з чим неодноразово лікувався в КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни». На даний час психічним стан погіршав, зявилися розлади поведінки, які виражаються в неадекватній поведінці в побуті, агресії, погрозах. Рішенням суду від 16 березня 2015 року визнаний недієздатним. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/317 від 19.01.2017 року характер психічного захворювання [PERSON] не дозволяє йому знаходитися в судовому засіданні (а.с.12). Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заяву просить задовольнити (а.с.11). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2015 року [PERSON] визнаний недієздатним. Опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.5). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді: «Розладів особистості та поведінки, внаслідок органічного враження ЦНС зі зниженням памяті та інтелекту». На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який позбавляє його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. По своєму стану є безпорадним, не може самостійно задовольняти свої життєві потреби. Такий стан є постійним. По своєму стану потребує стаціонарного лікування, але через наявність тяжкого психічного розладу не може дати усвідомлену згоду. Лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару (а.с.4). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Особа, яка надає правову допомогу, не заперечувала проти задоволення даної заяви, вважає, що примусова госпіталізація відповідає інтересам [PERSON] Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок якого невзмозі задовольняти основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

19 січня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 18.04.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам'янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 21. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось у звязку з відсутністю взаєморозуміння, а мотивом для розірвання шлюбу є різні погляди на життя. Вказує, що в шлюбі з відповідачем в них народилась дочка [PERSON], [INFO], однак сімю зберегти їм не вдалось. З жовтня 2016 року подружні відносини між ними припинились, вони не поєднані спільним побутом, примирення між ними не відбудеться, а тому збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме її інтересам. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутьність, позов визнав. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 18 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам'янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 21 та видано свідоцтво про шлюб серії І-СГ № 181351 від 18.04.2012 р. Після реєстрації шлюбу позивачка отримала прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, вони не поєднані спільним побутом, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], сторони не виявили бажання примиритись та наполягали на розірванні шлюбу, то суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сімї, а також створюватиме невизначеність у правах та обовязках подружжя. Відтак, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Враховуючи положення\~ст. 113 СК України, а також заяву позивачки, в якій вона просила залишити їй прізвище отримане в результаті шлюбу, то після розірвання шлюбу, позивачці слід залишити прізвище [PERSON]. На підставі ст. ст.\~110,\~112 \~Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

19 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Високогірна, 6. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.01.2017р. о 22 год. 12 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.01.2017р. о 22 год. 12 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Верезубова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора напружена, підозріла. Мова не по суті, нецензурно лається. Висловлює маячні ідеї переслідування, фізичної дії на адресу сина. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

19 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро вул. Штормова, 62. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.01.2017 р. о 19 год. 31 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.01.2017 р. о 19 год. 31 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий злобний, напружений, агресивний, висловлює маячні ідеї впливу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

19 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2011 року. Відповідача було зареєстровано в належній позивачу квартирі. В квартирі відповідач не мешкає більше року. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного: Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З наданих суду матеріалів вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2011 року (а. с. 7-8). В квартирі крім позивача, зареєстровано [PERSON] Згідно довідки Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 17.01.2017 року в квартирі [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя зареєстровано дві особи. (а. с. 12). Згідно розписки яку надали сусіди, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вони підтверджують факт того, що [PERSON] не мешкає за адресою пр.Нахімова. [ADDRESS]. За наведених підстав суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 112, кв. 47.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

19 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2011 року. Відповідача було зареєстровано в належній позивачу квартирі. В квартирі відповідач не мешкає більше року. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного: Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З наданих суду матеріалів вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2011 року (а. с. 7-8). В квартирі крім позивача, зареєстровано [PERSON] . Згідно довідки Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 17.01.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи. (а. с. 12). Згідно розписки яку надали сусіди, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вони підтверджують факт того, що [PERSON] не мешкає за адресою [ADDRESS] . За наведених підстав суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved