Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

21 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з даним позовом, яким просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю квартирою № 130 в будинку 2/13 по вулиці Горлівській і місті Маріуполі, зобовязавши відповідача передати їй комплект ключів від квартири та вселити її до спірної квартири. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що їй та її сину [PERSON], по ? частці на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. За час спільного проживання з відповідачем між ними склались складні відносини, відповідач чинив на неї психологічний тиск, постійно влаштовував сварки, ображав та бив та згодом вигнав з квартири. Протягом тривалого часу позивач не має можливості користуватися і розпоряджатися своїм власним майном, оскільки відповідач не пускає її до квартири, змінив замки на вхідних дверях, у звязку з чим вона змушена проживати у своїх знайомих. Позивач неодноразово намагалась потрапити до квартири, але на свою адресу отримувала погрози застосування фізичної сили з боку відповідача. Через наведені обставини звертається до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не прибула, через канцелярію суду надала заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст.\~169,\~224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.\~ Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. Наведене підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 26 лютого 2004 року Управлінням міського майна Маріупольської міської ради на підставі розпорядження від 26 лютого 2004 року № 28868/н, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 91769311 від 12 липня 2017 року. Згідно довідки ОСББ «Горлівська-2» від 10 квітня 2017 року, виданої на імя [PERSON], до складу її сімї входить син [PERSON] Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до Конституції України, усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 , 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положеннями ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355, ч. 1 ст. 368 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати осабам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників. Статті 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звертається до суду з даним позовом за захистом свого права власності та стверджує, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні своєю власністю (житлом), вона змушена проживати у своїх знайомих, адже не може потрапити до квартири. Просить усунути вказані перешкоди та вселити її до квартири. Будь-яких доказів на спростування наведених обставин суду не надано, відповідач до судового зсідання не прибув. Підсумовуючи наведене, суд, захищаючи право власності [PERSON] на частку в спірній квартирі, яке є непорушним, дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved