Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

21 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала в Комунальному закладі Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» сестрою медичною палатною по догляду за хворими психосоматичного відділення з 01.08.2014 року, відповідно до наказу №58-ос. Загальний стаж роботи [PERSON] медичною сестрою становить 28 років. В даному медичному закладі позивачка працювала три роки. Наказом в.о. головного лікаря КЗ Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» від 25 липня 2017 року позивачку було звільнено з посади сестри медичної приймального покою відділення за п. 1 ст. 40 КЗпП України- у звязку із скороченням штату та звільненням працівників. Відповідачем були допущені порушення трудового законодавства: - в наказі №133-ОД від 20.04.2017 року відсутня інформація про скорочення посади медичної сестри приймального відділення; - при вирішенні питання про звільнення не було враховано переважне право позивачки на залишенняна роботі, оскільки вона є працівником за спеціальністю «сестринська справа» із тривалим 28-ти річним стажем роботи та має на утриманні неповнолітню дитину; - відповідачем не було запропоновано іншу роботу в тому ж закладі, хоча на момент звільнення позивачки були такі; - позивачка не була запрошена на засідання профспілкового комітету та не мала змоги відстоювати власні інтереси. Позивачка мала переважне право на залишення на роботі в силу ст. 42 КЗпПУкраїни,однак дане право не було враховане відповідачем при вирішенні питання про звільнення позивачки з роботи. У наказі не обґрунтовані причини звільнення. При вивільненні позивачці відповідачем офіційної пропозиції іншої роботи в цьому ж закладі не надходило. В приймальному покою обраховувалося чотири сестри медичні. Звільнена за ст. 40 п. 1 КЗпП України лише одна позивачка, хоча в наказі №134-ОД відсутня інформація відносно скорочення посади сестри медичної приймального покою. Тобто, посаду сестри медичної приймального покою не було скорочено. В психоматичному відділенні сестра медична [PERSON] отримала попередження, в той же час як і позивачка, про те, що посада яку вона займає підлягає скороченню та їй було запропоновано перейти сестрою медичною маніпуляційного кабінету. Позивачці не було повідомлено про можливість перейти на дану посаду. Позивачка вважає незаконним такий підхід до визначення кола осіб, які підпадають під скорочення. Так медична сестра [PERSON] була залишена на роботі, хоча має малий досвід, тільки вийшла із декретної відпустки, має інші джерела доходу, так як чоловік працевлаштований. Позивачка має на утриманні неповнолітнього сина, якого утримує одна, має багаторічний досвід роботи медичної сестри. Не зважаючи на всі переваги, працевлаштованою залишилася [PERSON], а позивачку звільнено. В звязку з чим просить визнати незаконним і скасувати наказ №54-ос «Про скорочення штату працівників» в частині її звільнення з посади сестри медичної приймального покою Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2». Поновити її на посаді сестри медичної приймального покою Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2». Стягнути з Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 липня 2017 року та судові витрати. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із підстав викладених у ньому. Представники відповідача у судовому засіданні, кожен окремо, проти задоволення позову заперечували та пояснили наступне. Скорочення позивача підприємством було проведено правомірно та відповідно до визначеної законом процедури. Дійсно посада сестри медичної приймального покою не скорочувалось. Однак установа скористалась своїм правом на проведення перестановки перевівши на посаду зайняту позивачкою більш кваліфікованого працівника. Відповідачем було враховано наявність у позивачки на утриманні неповнолітньої дитини, також було враховано той факт, що на момент скорочення дитина досягне 15 річного віку. Інші вакансії на момент скорочення в установі були відсутні, тому не пропонувались позивачу. Сестра медична [PERSON] була переведена на посаду сестри медичної маніпуляційного кабінету до проведення процедури скорочення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.07.2009 року на підставі наказу №58-ос від 01.08.2014 року [PERSON] прийнята на посаду сестри медичної палатної по догляду за хворими психосоматичного відділення Комунального закладу Сумської обласної [PERSON] «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» на період декретної відпустки. На підставі Наказу №45-ос від 11.07.2016 року із [PERSON] було продовжено трудову угоду на посаді сестри медичної приймального покою із 11.07.2016 року, на період відсутності [PERSON] до фактичного виходу її на роботу. Наказом по медичному закладу за №133-ОД від 20.04.2017 року було проведене скорочення наявного ліжкового фонду із 345 до 165 ліжок (з них 145 психіатричних та 20 психосоматичних) та вирішено починаючи із 01.08.2017 р. провести наступну реорганізацію його структури: 1.1. скоротити ліжковий фонд психіатричного відділення №2 із 65 до 30 ліжок; 1.2. скоротити психіатричні ліжка відділення №4 із 65 до 30 ліжок; 1.3. скоротити всі 15 наркологічні ліжка відділення №4; 1.4. скоротити психіатричні ліжка психіатрично-діагностичного відділення №7 з 55 до 30 ліжок та обєднати їх в одне психіатрично-діагностичне відділення на 55 ліжок; 1.5. скоротити психосоматичні ліжка психосоматичного відділення із 30 до 20 ліжок; 1.6. припинити діяльність протитуберкульозного відділення №9 на 40 ліжок; 1.7. припинити діяльність паліативного психіатричного відділення «хоспіс» на 15 ліжок та на його базі створити психіатричне відділення №6 на 30 ліжок. Також було прийняте рішення про приведення штатного розпису у відповідність до ліжкового фонду та подати його на затвердження до управління охорони здоровя. (а.с. 55) Наказом по медичному закладу за №134-ОД від 20.04.2017 р. було прийняте рішення про виведення наступних штатних посад: -1,0 посади сестра медична процедурна психіатричного відділення №2; -2,0 посади сестра медична палатна психіатричного відділення №2; -2,25 посади молодша медична сестра палатна психіатричного відділення №2; -1,0 посади сестра медична процедурна психіатричного відділення №4; -9,5 посади сестра медична палатна психіатричного відділення №4; -7,0 посади сестра медична палатна психіатрично-діагностичного відділення №5; -1,0 посади сестра медична старша паліативного психіатричного відділення «Хоспіс»; -8,0 посади сестра медична палатна паліативного психіатричного відділення «Хоспіс»; -1,0 посади сестра медична старша психіатрично-діагностичного відділення №7; -14,0 посад сестра медична палатна психіатрично-діагностичного відділення №7; -1,0 посади сестра медична процедурна психіатрично-діагностичного відділення №7; -1,0 посади сестра медична старша психотуберкульозного відділення №9; -6,0 посади сестра медична палатна психотуберкульозного відділення №9; -1,0 посади сестра медична процедурна психотуберкульозного відділення №9; -0,5 посади сестра медична центральної стерилізаційної; -0,25 посади сестра медична з функціональної діагностики. Цим же наказом було введено наступні штатні посади: -1,0 посади сестра медична старша психіатричного відділення №64; -7,0 посад сестра медична палатна психіатричного відділення №6; -1,0 посади головна медична сестра (а.с. 5-6) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про те, що на підприємстві дійсно мало місце скорочення штату працівників, що підтверджується вищезазначеними доказами. Штатний розпис установи в подальшому було приведено у відповідність до вищевказаного наказу (а.с. 46-49) Згідно п. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Наказом по медичному закладу за №135-ОД від 20.04.2017 року було прийняте рішення про створення тимчасової комісії з контролю за додержанням законодавства під час проведення процедури скорочення працівників (а.с. 56) На засіданні зазначеної комісії, яке відбулось 03.05.2017 року, було прийняте рішення про попередження до 05.05.2017 року працівників про необхідність надання належно оформлених документів для підтвердження переважного права залишення на роботі та вжиття інших визначених заходів для помякшення несприятливих наслідків скорочення працівників (а.с. 61). На засіданні зазначеної комісії, яке відбулось 24.05.2017 року, було прийняте рішення, серед іншого, про те що позивач [PERSON] не має переважного права на залишення на посаді на підставі поданих нею документів та про її повідомлення про наступне скорочення. (а.с. 62-65) 26.05.2017 року позивача [PERSON] було повідомлено про наступне скорочення. Тобто, вищезазначену норму закону відповідачем було дотримано. Також суд вважає правомірним рішення комісії (протокол №3 від 24.05.2017 року, а.с. 62-63) про відсутність у [PERSON] переважного права на залишення на посаді відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, оскільки комісією було враховано, що саме на момент скорочення дитині позивачки, яка є одинокою матірю, виповниться 15 років. Згідно ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Як зясовано у судовому засіданні, на момент проведення процедури скорочення інших посад, які могли б бути запропоновані позивачці у лікарняному закладі не було. Згідно 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно здійснив перестановку та посаду сестри медичної приймального покою (на період відпустки по догляду за дитиною [PERSON] запропонував [PERSON] (посада якої скорочувалась), як такій, яка має 2 категорію та стаж роботи в лікарні, аніж інші працівники, що звільняються (а.с. 81, 87). Тому правомірно було прийняте рішення про скорочення із зазначеної посади позивачки. Показами допитаної як свідка колишньої головної медичної сестри зазначеного закладу [PERSON] про те, що позивачка у 2016 р. пройшла курси підвищення кваліфікації, скарг на її поведінку не було, користувалась повагою і авторитетом серед іншого медичного персоналу, не доводять того факту, що вона мала рівну, або вищу кваліфікацію аніж [PERSON]. Стосовно зазначеної у позові як підстави для поновлення на займаній посаді позивачки із приводу того, що їй не було запропоновано посаду, яку займає [PERSON], яка має менший стаж роботи в лікарняному закладі, суд виходить із наступного. Згідно Наказу № 21-ос від 2.03.2013 р. [PERSON] було прийнято на роботу сестрою медичною процедурною без категорії психосоматичного відділення із 25.03.2013 р. із окладом згідно штатного розпису. (а.с. 96). Наказом №9-ос від 02.02.2016 року [PERSON] сестру медичну процедурну психосоматичного відділення переведено сестрою медичною палатною психосоматичного відділення (а.с. 95). Наказом №34-ос від 18.04.2017 року [PERSON] сестру медичну палатну психосоматичного відділення було переведено на посаду сестри медичної процедурної психосоматичного відділення із 19.04.2017 р. на період відсутності [PERSON] до фактичного виходу її на роботу. (а.с. 94) З огляду на викладене, оскільки зазначене переведення відбулось до початку проведення процедури скорочення, то зазначена посада не могла бути запропонована позивачці у порядку ст. 49-2 КЗпП України. Суд також не приймає доводи сторони позивача про те, що під час проведення процедури скорочення мало відбутись перестановка (перегрупування) працівників відповідно до якої сестра медична процедурна психосоматичного відділення мала бути звільненою відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, а на її місце прийнята позивачка, оскільки це питання відноситься до виключної компетенції роботодавця і суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Разом із тим роботодавцем було порушено процедуру скорочення працівника з огляду на наступне. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Первинною профспілковою організацією професійної спілки працівників охорони здоровя України Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» на засіданні профкому від 01.06.2017 р. було надано згоду на звільнення, серед інших, відповідно до п. 1, ст. 40 КЗпП України працівника [PERSON] (а.с. 60). Однак, як було зясовано у судовому засіданні і про це не заперечували сторони, зазначений розгляд відбувся без належного повідомлення позивачки. Із огляду на викладене, судом була винесена ухвала про повторний розгляд профспілковою організацією зазначеного питання із дотриманням вимог ст. 43 КЗпП України. Справа неодноразово відкладалась слуханням, проте зазначена процедура дотримана не була. Профспілковою організацією було повторно прийняте рішення про надання згоди на звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України працівника [PERSON] без її належного повідомлення про час та місце зазначеного засідання (а.с. 138). В подальшому (втретє) зазначене питання профспілковою організацією не розглянуте через неналежне повідомлення позивачки про час і місце його розгляду (а.с. 140, 143). Зазначені обставини дають суду підстави зробити висновок про відсутність належної згоди профспілкового комітету на звільнення зазначеного працівника, через порушення процедури отримання такої згоди. Згідно Наказу по установі за №54-ос від 25.07.2017 року [PERSON] сестру медичну приймального покою звільнено з роботи з 31.07.2017 р. по ст. 40, ч. 1 КЗпП України, за скороченням штату працівників (а.с. 38-45). З правої позиції Верховного суду України, що висловлена в Постанові від 23.04.14 року по справі 6-30цс14 вбачається наступне. Звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки) без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки (об'єднання профспілок) є порушенням вимог статей 43, 252 Кодексу законів про працю України, статті 41 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та є підставою для визнання звільнення незаконним. Таким чином суд прийшов до висновку про наявності підстав для задоволення вимог позивачки про скасування наказу в частині її звільнення та поновлення її на роботі на попередній посаді. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. При визначенні розміру суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд приймає до уваги розрахунок наданий відповідачем як такий, що проведений згідно вимог чинного і становить 19997 грн. 60 коп. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 440 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Також, з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1280 грн. (по 640 грн. за вимогу немайнового та вимогу майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: approved