Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

20 березня 2015 року, позивач [PERSON], звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, зобов'язати відповідача повернути належні йому на праві власності транспортні засоби : автомобіль [NUMBER] разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ВОС [NUMBER] виданого Заліщицьким МРЕВ 27.10.2007 р. та причіп марки «Schmitz SPR 27» д/н [NUMBER] разом із свідоцтвом про реєстрацію серії ВОС ВОС [NUMBER] виданого Заліщицьким МРЕВ 27.10.2007 р., загальною вартістю 30000 дол. США (еквівалент 713137,89 грн.) та стягнути з відповідача судові витрати у сумі 3654 грн., мотивуючи це порушенням відповідачем умов угоди між сторонами про передачу вищевказаних транспортних засобів згідно Акту прийому-передачі автомобіля та напівпричепа з контейнером від 01.02.2013 р., з посиланням на розписку відповідача від 01.02.2013 р., в якій останній власноруч підтвердив що повинен сплатити йому 30000 дол. США до 01.05.2013 р. за вищевказані транспортні засоби, чого до цього часу не зробив. Приймаючи участь в судовому засіданні позивач підтримав позов, але в подальшому в судове засідання не з`явися, причини неявки суду не повідомив, надавши суду письмову заяву, в якій повністю підтримав позов, просив його задовольнити і слухати справу за його відсутністю не заперечуючи проти ухвалення судом заочного рішення по справі (а.с. 51,55). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 3 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, а також, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом із нею, а їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконкому, що підтверджується довідкою Овідіопольського РС ГУДМ України в Одеській області № 909 від 24.03.2015 р., а також поштовими повідомленнями з відмітками листоноші про вручення судових повісток дружині відповідача особисто під підпис, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 37,43,52,53). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених Законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підстави витребування майна від добросовісного набувача - повністю передбачені ст. 388 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1212,1213 ЦК України передбачено - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що 01.02.2013 р. між сторонами по справі була укладена усна угода, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу автомобіль [NUMBER] разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ВОС [NUMBER] Заліщицьким МРЕВ 27.10.2007 р. та причіп марки «Schmitz SPR 27» д/н [NUMBER] разом із свідоцтвом про реєстрацію серії ВОС ВОС [NUMBER] виданого Заліщицьким МРЕВ 27.10.2007 р., загальною вартістю 30000 дол. США, які відповідач, згідно письмової розписки від 01.02.2013 р. зобов'язався передати позивачу до 01.05.2013 р. за придбання вищевказаних транспортних засобів, які власноруч підписав (а.с. 13,14). Згідно довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Чортківського, Борщівського та Заліщицького районів УДАІ УМВСУ в Тернопільській області № 302 від 25.02.2015 р. - за позивачем [PERSON], станом на 25.02.2015 р. рахуються причіп марки «Schmitz SPR 27» д/н [NUMBER] та автомобіль [NUMBER], що є офіційним підтвердженням права власності на вищевказані транспортні засоби, враховуючи, що оригінали свідоцтв про реєстрацію вищевказаних транспортних засобів були передані відповідачу згідно зазначеного Акту прийому-передачі разом із самими транспортними засобами (а.с. 6,12). В своєму позові, [PERSON] зазначає, що відповідачу було відомо про те, що він оформив кредит в банку і вказані транспортні засоби знаходяться у ПАТ КБ «Надра» під заставою (а.с. 19-32). З позову вбачається, що відповідач всіляко уникає будь-яких контактів з позивачем з приводу повернення як транспортних засобів, так і грошей, що підтверджується досудовою вимогою, надісланою позивачем на адресу відповідача , яка була залишена останнім без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення позивача до органів внутрішніх справ з відповідною заявою (а.с. 17,33,34). Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про порушення права власності позивача з боку відповідача, в користуванні якого на сьогодні безпідставно знаходиться автомобіль [NUMBER] разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ВОС [NUMBER] Заліщицьким МРЕВ 27.10.2007 р. та причіп марки «Schmitz SPR 27» д/н [NUMBER] разом із свідоцтвом про реєстрацію серії ВОС ВОС [NUMBER] виданого Заліщицьким МРЕВ 27.10.2007 р., загальною вартістю 30000 дол. США (еквівалент 713137,89 грн.), стосовно яких між сторонами не було укладено жодних нотаріально-посвідчених договорів купівлі-продажу, і які слід витребувати у відповідача на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача, на користь позивача, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у сумі 3654 грн., які були підтверджені документально (а.с. 2).

Outcome: approved