Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

20.09.2021 року [PERSON] звернулась з вищевказаною заявою до суду, в якій зазначає, що [PERSON] є її донькою. З 1998 року заявник проживає за адресою: [ADDRESS] у двокімнатній квартирі, що належить на праві спільної часткової власності їй та її доньці. В квартирі зареєстровані і проживають заявник, заінтересована та онук [PERSON] 2005 р.н. Донька тривалий час працювала за кордоном, в квартирі фактично проживає з січня 2020 року. Під час спільного проживання з [PERSON] остання постійно підіймала на [PERSON] руку, висловлювалась нецензурною лайкою, завдавала тілесних ушкоджень, внаслідок чого остання декілька разів викликала поліцію та фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з боку [PERSON] стали підставою розриву їх відносин, заявниця змушена була покинути квартиру, змушена проживати у своєї подруги, на цей час кривдниця не дозволяє їй жити у квартирі, не відчиняє двері. У зв`язку з чим вона змушена була викликати поліцію і звертатись до лікарні. Окрім того, кривдниця забирає у заявниці особисті речі, зокрема забрала телевізор та мобільний телефон і виставляє їх на продаж, чим також створює неможливі умови проживання. У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] вимушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису, задля припинення протиправної поведінки відносно неї та просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: заборонити [PERSON] проживати та перебувати в кімнаті № 2 у квартирі спільного проживання з заявником; заборонити [PERSON] змінювати замки вхідних дверей квартири; заборонити [PERSON] чинити перешкоди [PERSON] у проживанні в кімнаті № 2 у квартирі спільного проживання; заборонити [PERSON] чинити перешкоди [PERSON] у перебуванні та користуванні приміщеннями спільного користування. Провадження у справі відкрито 21.09.2021 року та призначено заяву до розгляду. [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали заяву та просили суд її задовольнити. Заявник пояснила, що її донька постійно вчиняє відносно неї конфлікти та не дозволяє їй проживати у належній їй на праві спільної часткової власності квартирі. Фактично заявник на протязі восьми місяців не має проживості проживати у власній квартирі. Також, вказала на те, що [PERSON] під час сварок наносила їй тілесні пошкодження. [PERSON] та її представник у судовому засіданні вказані заявником обставини - заперечували. [PERSON] пояснила суду, що перешкод у користуванні квартирою [PERSON] вона не чинить. Щодо конфліктів не заперечувала, але вказала, що вони відбуваються не лише з її вини. Також, в якості доказу, надала суду відеозапис з відображенням конфліктної ситуації з матір`ю. Вважає, що неодноразові виклики поліції здійснено для того, щоб в подальшому це можливо було використовувати в своїх цілях. Також підтвердила, що мати у квартирі не проживає та факт встановлення нового замку до дверей квартири. Відповідно до приписів ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, заслухавши думку [PERSON] та її представника, заінтересованої особи, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, відеозапис, наданий заінтересованою особою, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є родичами першого ступеню спорідненості, а саме матір`ю та донькою. Також, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської Ради 12.10.2000 року на підставі розпорядження № 7307 від 10.10.2000 року. В квартирі зареєстровані та проживають три особи: заявник - [PERSON] , [INFO] , її донька - заінтересована особа [PERSON] , [INFO] , та онук - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою ЖКП «БРИЗ» № 3706 від 25.11.2017 року та витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва № 13.23.-224414-2021 від 21.09.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що відносно неї з боку заінтересованої особи чиниться насилля психологічного та фізичного характеру, на підтвердження чого надаються листи Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області в період з 25.02.2021 року 25.05.2021 року зі змісту яких встановлено, що правоохоронні органи проводять профілактичні бесіди з [PERSON] . Також заявником надано витяг з ЄРДР № 12021153030000448 від 27.04.2021 року про реєстрацію заяви [PERSON] по факту нанесення легких тілесних ушкоджень (ч.1 ст. 125 КК України) 26.04.2021 року та довідку Міського травматолічного пункту «Міської лікарні швидкої медичної допомоги» від 26.05.2021 року з фактом фіксації тілесних пошкоджень. Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник вказує, що [PERSON] не перестає вчиняти відносно неї насильство, постійно вчиняє сварки та завдає тілесних ушкоджень. Заявник, заінтересована особа є особами, на яких розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошує п. 3, 6, 7, 8 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Статтею 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Встановивши фактичні обставини справи, в сукупності з дослідженими належними та допустимим доказами, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про доведеність факту домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З огляду на те, що заінтересована особа [PERSON] не надає належної оцінки агресивності своїх дій, суд дійшов висновку про вірогідність та існування ризику продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, яке мало непоодинокі випадки. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄКПЛ. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису, шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника строком на 6 (шість) місяців та покладення на неї обов`язку, зокрема, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також необхідно зазначити, що заявник у своїх вимогах фактично звертається до суду крім вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, з вимогою про визначення порядку користування житловим майном. Разом з тим, виходячи з положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд не вповноважений при розгляді питання щодо видачі обмежувального припису, встановлювати порядок користування нерухомим житловим майном, однак, має право покласти обов`язок щодо усунення перешкод у користуванні майном, що об`єктом права спільної сумісної власності. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вказана заява підлягає частковому задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial