Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

21 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про встановлення факту що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. У судовому засіданні позивач та його представник, який діє на підставі довіреності, прохали позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обгрунування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] в с.Березівка Шевченківського району Харківської області у віці 67 років помер його батько [PERSON], який до дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: с.Березівка Шевченківського району Харківської області. Після смерті батька він та його брат отримали особисті речі померлого та вжитки побуту. Батько заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом є сам позивач та [PERSON], брат , який не бажає приймати спадщину та відмовився від її прийняття0 на його користь . Після поховання батька йому не було відомо про належність спадщини , а саме права на земельну частку (пай). В вересня місяці 2015 року орендар запропонував укласти договір оренди земельної ділянки, що нібито значиться за спадкодавцем. Після чого він звернувся до відповідних органів та отимав інформацію , що дійсно за його батьком значиться право на земельну частку ( пай).Звернувшись до відділу Держгеокадастру у Шевченківському районі Харківської області він отримав відповідь в якій вказано, що сертифікат на ім'я [PERSON] знаходиться як не виданий в архіві відділу. Отримати спадщину в встановленому порядку він не зміг , оскільки на час смерті батька він знаходився за межами України на роботі та не мав інформації стосовно спадкового майна. Батько мав похилий вік та поганий стан здоров'я та за життя не розповідав про належне йому право на підставі сертифікату, так як особисто його не отримав, бо помер.Окрім того при отримані паспорту громадянина України його призвіще переклали як «[PERSON]», таке ж призвіще було зазначене і у сертифікаті на право на земельну частку (пай) але в свідоцтві про смерть призвіще батька зазначили як «[PERSON]». Враховуючи розбіжності у призвіщі та за відсутністю право установчих документів, які б посвідчували родині стосунки він не може оформити належне йому право на спадщину , тому звернувся до суду та просить поновити строк звернення до суду, встановити факт того, що [PERSON], померлий [INFO] є його батьком, виданий на прізвище [PERSON] правовстановлюючий документ на землю належить померлдому [PERSON], та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, в порядку спадкування за законом. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], який є рідним братом позивача, позовні вимоги визнав в повному обсязі, від прийняття спадщини відмовився на користь брата, та не заперечував проти задоволення позову. В судове засідання представник Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з'явився, надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Суд заслухавши позивача, його представника , відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Зі змісту свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ,виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського РУЮ у Харківській області від 09 вересня 2015 року), вбачається, що позивач народився, [INFO], його прізвище зазначено як [PERSON], та в графі батько: записано - [PERSON], в графі мати: записано - [PERSON]. Згідно записів трудової книжки від 20 липня 1972 року, виданої на прізвище та ім'я [PERSON], 1955 року народження, останній з 15 березня 1996 року по 08 березня 1998 року працював за межами України в «Артель Старателей Недра» в районі Крайньої Півночі Російської Федерації. Відповідно до паспорта (серія [NUMBER]), батько позивача, значиться як [PERSON], [INFO]. З свідоцтва про смерть (серія [NUMBER], виданого Березівською сільською радою Шевченківського району Харківської області, від 5 квітня 1996 року), [INFO], помер [PERSON]. Спадковим майном є право на земельну частку (пай) розміром 8,54 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], що зареєстрований Шевченківської районною державною адміністрацією Харківської області у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], який виписаний на прізвище [PERSON]. З довідки №02-30/187 Березівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, від 07 вересня 2015 року вбачається, що померлий [PERSON], до дня смерті [INFO], значився зареєстрованим за адресою: с.Березівка Шевченківського району Харківської обалсті (погосподарська книга №3, особистий рахунок [NUMBER]), та на день смерті мав склад сім'ї: [PERSON] - не родичка, [PERSON] - не родич. Довідка №212 ,відділу Держгеокадастру у Шевченківському районі Харківської області від 19 вересня 2015 року зазначає , що на прізвище та ім'я [PERSON] було зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай)(серія [NUMBER]), про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів по реформованому АТ «Дружба» від 21 червня 1996 року за [NUMBER]. Даний сертифікат обліковується як невитребуваний і оригінал його знаходиться у відділі. З відповіді №02-28/2403 Шевченківскьої райдержадміністрації Харківської області від 23 вересня 2015 року вбачається, що позивачу відмовлено в виправленні прізвища батька в сертифікаті на право на земельну частку (пай) на прізвище «[PERSON]», так як сертифікати на право на земельну частку (пай) були виготовлені в необхідній кількості відповідно до кількості пайовиків і видавалися в одному екземплярі на руки, архівні екземпляри відсутні та невиготовлялися. Бланків для роздрукування сертифікатів на земельну частку (пай) немає, їх виготовлення не планується і дублікати не видаються (відповідно до п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95). Позивачу, для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до довідки №291/01-08 Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області від 09 грудня 2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкова справа не заводилась, заповіти на території Шевченківскього району Харківської обалсті не посвідчувалися. Допитаний в судовому засіданні свідок: [PERSON] підтвердила той факт, що [PERSON] - позивач за справою, та [PERSON] - відповідач за справою є синами [PERSON], померлого [INFO]. Також доповнила, що [PERSON] і [PERSON], є одна і та ж особа. Виходячи з вищевикладеного ,досліджених документів, пояснень свідка суд дійшов до висновку ,що [PERSON], померлий [INFO] та [PERSON] є одною і тою же особою, і документи видані на ім'я одного стосуються іншого. Частиною 1 п.1 256 ЦПК України передбачено, що судом розглядаються справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст.234 ЦПК України суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності і юридичних фактів , що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З правової позиції викладеною у п 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення факту, яке має юридичне значення»вказано,що підставою для вирішення питання про встановлення факту належності правовстановлюючих документів судом є неможливість організації, яка видала документ, внести до нього відповідні виправлення». Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва, про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити вимоги стосовно встановлення факту родинних відносин, належності правовстановлюючого документу ,так як для позивача це має юридичне значення, оскільки він має право прийняти спадщину після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне законодавство , зокрема , і правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року . У відповідності до ст. .ст. 86, 88 Цивільного кодексу УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні інтереси відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. Особиста власність громадян та право її спадкоємства охороняються державою. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Стаття 524 Цивільного кодексу УРСР передбачає що спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 зазначеного Цивільного кодексу УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину : якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні, відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з того, що відповідачами не заявлено про застосування судом строків позовної давності, суд вважає можливим поновити строки звернення до суду з позовом. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку , також враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, визнання за ним права власності не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved