Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

20 липня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтувала тим, що 18 жовтня 1994 року у Троянівській сільській раді Маневицького району Волинської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 12. Від шлюбу в них є дві неповнолітніх дитини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Через розгульний спосіб життя чоловіка, зникнення його з місця свого постійного проживання на тривалий час, відсутність постійного заробітку стало причиною постійних сварок у сімї. З цих причин і не підтримання ними понад рік шлюбних стосунків подружні стосунки з чоловіком не склалися. Тому дальше спільне життя і примирення стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просила шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, що на думку суду є можливим, позовні вимоги, із підстав викладених в позовній заяві, підтримала повністю, просить шлюб з відповідачем розірвати, залишити їй прізвище [PERSON], а неповнолітніх дітей проживати з нею та не заперечує про ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приймаючи до уваги, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідача [PERSON], ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України і проти чого не заперечує позивач. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не бажають зберегти сімю, позивач наполягає на розірванні шлюбу, що є добровільним виявленням її волі, неявка відповідача в суд свідчить про його небажання жити разом, подружжя більше ніж рік не підтримує будь яких сімейних стосунків. Всі ці обставини в сукупності дають суду підстави вважати, що шлюб між подружжям носить формальний характер. З цих підстав суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам, та інтересам неповнолітніх дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати, залишивши неповнолітніх дітей проживати з матірю. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав суд вважає за доцільне позивачу за її вибором залишити право надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 243, 60 гривень судового збору.

Outcome: approved