Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

20 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за [ADDRESS] . Вимоги позову мотивовано тим, що відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2007, однак в даній квартирі відповідач не проживає, її речі в квартирі відсутні, житловим приміщенням не користується, не бере участі в її утриманні, комунальні послуги не оплачує. Місце фактичного проживання відповідача з 2015 року невідоме. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за вказаною адресою відповідач створює позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів як власниці квартирою, зокрема в оформленні субсидії на дану квартиру. У зв`язку з викладеним, позивач вважає наявні підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку, шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», будь-яких клопотань до суду не надходило, відзиву на позов не направляла. Третя особа: Управління адміністративних послуг Роменської міської ради, в судове засідання не з`явилася, в клопотання до суду просила проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, при винесенні рішення суду покладаються на розсуд суду. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2007, виданого органом приватизації виконкому міської ради, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно довідки про склад сім`ї з місця реєстрації за вих. № 01-35/4578 від 27.06.2019, за адресою: [ADDRESS] у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , кожен зокрема пояснили суду, що [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , ніколи не проживала і не проживає. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Факт реєстрації відповідачки у квартирі [ADDRESS] , що належить позивачці, порушує її право власності, відповідачка з моменту реєстрації з 2015 року в даній квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, житловим приміщенням не користується, не бере участі в її утриманні, комунальні послуги не оплачує, місце фактичного її проживання невідоме, у зв`язку з чим втратила право на користування житлом за вказаною адресою. З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. З відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, в прибуток держави слід стягнути 768,40 грн. судового збору. На підставі положень ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 279, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved