Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

20.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У своїй заяві позивач зазначив, що 13.03.2016 року в результаті неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] у нього утворились тілесні ушкодження у вигляді забою та саден м`яких тканин обличчя крововиливів під білкову оболонку ока, забою поперекового відділу хребта. Обвинувальні акти за ч.1 ст.125 КК України відносно відповідачів затверджено прокурором та направлено до Заводського районного суду м.Миколаєва для розгляду по суті. Ухвалами від 22.08.2019 року та 21.11.2019 року відносно [PERSON] та [PERSON] , кримінальні провадження закритті на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Внаслідок скоєння кримінального правопорушення позивачеві було спричинено тілесні ушкодження, з приводу яких він проходив амбулаторне лікування, що потягло спричинення йому майнової шкоди, а також моральну шкоду. Напад на нього та нанесення тілесних ушкоджень змінило його життя та відношення до нього. Так, був порушений його звичайний уклад життя, він був змушений терпіти біль побоїв, проходити лікування. Окрім того, він переніс великий стрес, який був викликаний нападом та побиттям, що відобразилося у порушенні сну, підвищенні збудливості нервової системи, він став неспокійним та емоційно напруженим. Амбулаторне лікування коштувало йому 1282,45 грн., моральну шкоду він оцінює у 30000 грн. Посилаючись на вищезазначене просив стягнути з відповідачів на свою користь майнову шкоду в сумі 1282,45 грн., моральну шкоду в сумі 30000,00 грн. та судові витрати у вигляді оплати правової допомоги адвоката у сумі 6000,00 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.01.2020 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.07.2020 року справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, в подальшому у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачів проти задоволення позову заперечував. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Системний аналіз положень ст.ст.4,5 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для висновку, що позов може бути подано особою виключно для захисту порушеного, не визнаного або оспорюваного права і обраний позивачем спосіб захисту повинен відновлювати таке право. Ст.ст.11,16 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної)та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що слідує із ч.1 ст. 77 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.08.2019 року, кримінальне провадження за № 12016150030000254 від 14.03.2016 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито. [PERSON] , на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності звільнено, у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 21.11.2019 року, кримінальне провадження за № 12019150030002966 від 23.07.2019 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито. [PERSON] , на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності звільнено, у зв`язку із закінченням строків давності. З вищезазначених ухвал суду вбачається, що згідно обвинувального акту, [PERSON] та [PERSON] обвинувачуються у тому, що 13.03.2016 року близько 01-00 год., знаходячись по вул. Бориса Мозолевського с.Велика Корениха в м. Миколаєві, діючи умисно разом нанесли [PERSON] декілька ударів ногою в область поперекового відділу хребта, заподіяли тілесні ушкодження у виді забою хребта. Відповідно до висновку експерта вищевказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не слід вважати реабілітуючими. Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.8 ст.284, ч.3 ст.285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа, яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні кримінального правопорушення, дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку. Зважаючи на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягали, кримінальне провадження в справі закрито саме за їх та їх захисника клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, суд вважає, що між протиправними діями відповідачів, виною відповідачів у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, майнової та моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Так, дійсно позивачем долучено до матеріалів цивільної справи ксерокопії квитанцій на придбання ліків на загальну суму 1282,45 грн. Але в супереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, на підтвердження яких лікарняних документів призначалось таке лікування і що саме ці ліки були придбані позивачем та на його лікування, належних та допустимих доказів суду не надано. Не містить таких доказів і наявний в матеріалах справи висновок експерта № 859 від 20.025.2016 року. За такого вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1282,45 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30\~000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Як зазначає позивач [PERSON] у своєму позові, що внаслідок скоєння кримінального правопорушення він зазнав болю, страху, приниження та безпорадність. Його моральні страждання проявились у приниженні його честі та гідності, він зазнав болю. Був порушений його звичайний уклад життя, він був змушений терпіти біль побоїв, проходити лікування. Окрім того, він переніс великий стрес, який був викликаний нападом та побиттям, що відобразилося у порушенні сну, підвищенні збудливості нервової системи, він став неспокійним та емоційно напруженим. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У відповідності до п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак позивачем не було доведено факт заподіяння йому моральних страждань неправомірними діями відповідачів, не доведено причинного зв`язку між діями відповідачів та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає моральна шкода та чим саме керувався позивач, визнаючи розмір морального відшкодування. З наведеного вище суд вважає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, а тому вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача щодо стягнення судових витрату вигляді оплати правової допомоги адвоката в сумі 6\~000,00 грн., то вони також не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то і не підлягають розподілу між сторонами витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої особі, в наслідок скоєння злочину є безпідставною, необґрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час слухання справ, а тому суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed