Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

20 липня 2020 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом де просить ухвалити судове рішення, яким визнати виконавчий напис №19345 від 04 червня 2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 8869,09 грн на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», таким, що не підлягає виконанню. Крім того, просила стягнути судові витрати, сплачені нею при подачі позову. В обґрунтування позову вказує, що в липні 2020 року отримала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62437085, відкритого 30 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Табінським О.В., і згідно якого з [PERSON] буде стягнута заборгованість у розмірі 8869,09 грн на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», а також 886,9 грн основної винагороди. Пізніше позивачка отримала постанову приватного виконавця від 13.07.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника, а також постанову про розмір мінімальних витрат на суму 550 грн. Зі змісту даної постанови вбачається, що приватним виконавцем Табінським О.В. винесена постанова від 30 червня 2020 року про стягнення боргу у розмірі 8869,09 грн на підставі виконавчого напису №19345, виданого 04 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вимоги банку надані нотаріусу не відповідають вимогам закону, відсутня безспірність розміру заборгованості, а строк стягнення перевищує встановлений законом строк. Ухвалою суду від 21 липня 2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Про розгляд справи учасники справи повідомлені належним чином. Від відповідача, у встановлений ухвалою суду від 21.07.2020 року строк, відзиву на позов не надходило. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. 11 серпня 2020 року надійшли копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис №19345 від 04 червня 2020 року. Від третьої особи, приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського О.В., письмових пояснень щодо позову до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що 04.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №19345, про стягнення з [PERSON] , яка народилась [INFO] , яка є боржником за кредитним договором №26259028587071 від 19.07.2014 року, укладеним нею із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший український міжнародний банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 22.04.2019 року по 21.04.2020 року. Сума заборгованості складає 10735,98 грн, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2941,19 грн, прострочена заборгованість за комісією - 0 грн, прострочена заборгованість за процентами - 4111,98 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту 0 грн, строкова заборгованість за комісією 0 грн, строкова заборгованість за процентами - 104,15 грн, неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 3578,66 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача АТ «Перший український міжнародний банк», в розмірі 250 грн, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» складає 10985,98 грн (а.с.34). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. від 30.06.2020 року було відкрито виконавче провадження ВП №62437085 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с.7). Відповідно до постанови про стягнення з боржника основної винагороди, виданої приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. від 30.06.2020 року, з [PERSON] стягнуто 886,90 грн основної винагороди (а.с.8). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. від 13.07.2020 року визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат у сумі 550 грн (а.с.9-10). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. від 13.07.2020 року звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.11-12). Як вбачається із копій документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., підставою вчинення виконавчого напису стали: заява АТ «Перший Український Міжнародний Банк» від 03.06.2020 про вчинення виконавчого напису, та додані до цієї заяви виписка з рахунку за договором № [NUMBER] , Пропозиція про зміну Договору карткового рахунку та договору страхування, письмова вимога від 21.04.2020 року. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за подання до суду позову в сумі 840,8 грн (а.с.1), документально підтверджено витрати на поштові відправлення у даній справі, які вона понесла в сумі 200,4 грн (66,8 грн х 3) (а.с.31-32), а також підтверджено сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 420,4 грн (а.с.19,20), які необхідно стягнути на її користь з відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Згідно з рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 року склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір, доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір №02/10/2019 про надання правничої допомоги від 02.10.2019 року, копія ордеру серії ДП №1059/037 та акт №01 виконаних робіт з надання правничої допомоги від 17.07.2020 року на суму 3200 грн (а.с.16-18). Однак, до матеріалів справи не додано ні квитанції до прибуткового касового ордеру, ні платіжного доручення з відміткою банку, ні будь-якого іншого банківського документу, який підтверджував би сплату позивачем 3200 грн на надання правничої допомоги. Враховуючи відсутність належних доказів, які б підтвердили витрати позивачки на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 грн.

Outcome: approved