Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

1. Короткий зміст доводів пред`явленого позову. 1.1. В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 30 квітня 2019 року об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок загальною площею 139,1 кв.м., що складається з веранди 2-І площею 6,9 кв.м., передпокою 2-1 площею 20,1 кв.м., кухні 2-2 площею 20,0 кв.м., коридору 2-3 площею 4,2 кв.м., санвузла 2-4 площею 2,7 кв.м., санвузла 2-5 площею 1,6 кв.м., гаража 2-6 площею 17,0 кв.м., тераси площею 8,8 кв.м., сходинкової 2-7 площею 9,6 кв.м., житлової кімнати 2-8 площею 18,7 кв.м., житлової кімнати 2-9 площею 14,2 кв.м., житлової кімнати 2-10 площею 9,4 кв.м., санвузла 2-11 площею 4,4 кв.м., житлової кімнати 2-12 площею 10,3 кв.м., балкону площею 2,4 кв.м., балкону площею 3,0 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: погріб з шийкою «В», сарай-сауна «Б», навіс «Е», оглядова яма гаражна «З», яма вигрібна «Л», колонка питна «Н», огорожа №1, хвіртка №2, ворота №3, огорожа №4, 1/2 частка в огорожі №5, хвіртка №6, 1/2 частка в огорожі №10 по [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,05 га з кадастровим номером 3210500000:09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] , були визнані спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . В порядку поділу майна, що було спільною сумісною власністю, за кожною стороною було визнано право власності на 1/2 частку у вказаних об`єктах нерухомого майна. Не зважаючи на це, вже 10 вересня 2019 року за договорами дарування [PERSON] безвідплатно відчужив спірне домоволодіння та земельну ділянку у власність його нової дружини [PERSON] . Ці договори були укладені без згоди позивача та з метою приховання майна від поділу. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсними договори дарування земельної ділянки, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, укладені 10 вересня 2019 року між відповідачами; визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довгої Т.С. №48604647 від 10 вересня 2019 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером 3210500000:09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] ; а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 1.2. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 1.3. [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не визнають позов та посилаються на те, що станом на день укладення оспорюваних договорів дарування рішення Бориспільського міськрайонного суду від 30 квітня 2019 року не набрало законної сили. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] залишався одноосібним власником спірного домоволодіння та земельної ділянки, та мав право на власний розсуд розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна. Тому [PERSON] та представник відповідача [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. 1.4. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довга Т.С. не з`явилась у судове засідання. Вона у встановленому порядку повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи. Це підтверджується судовою кореспонденцією, що міститься в матеріалах цивільної справи. 2. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 2.1. 8 серпня 1991 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Однак заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 6 квітня 2017 року (а.с.10) шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 2.2. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 30 квітня 2019 року (а.с.13-16) об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок загальною площею 139,1 кв.м., що складається з веранди 2-І площею 6,9 кв.м., передпокою 2-1 площею 20,1 кв.м., кухні 2-2 площею 20,0 кв.м., коридору 2-3 площею 4,2 кв.м., санвузла 2-4 площею 2,7 кв.м., санвузла 2-5 площею 1,6 кв.м., гаража 2-6 площею 17,0 кв.м., тераси площею 8,8 кв.м., сходинкової 2-7 площею 9,6 кв.м., житлової кімнати 2-8 площею 18,7 кв.м., житлової кімнати 2-9 площею 14,2 кв.м., житлової кімнати 2-10 площею 9,4 кв.м., санвузла 2-11 площею 4,4 кв.м., житлової кімнати 2-12 площею 10,3 кв.м., балкону площею 2,4 кв.м., балкону площею 3,0 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: погріб з шийкою «В», сарай-сауна «Б», навіс «Е», оглядова яма гаражна «З», яма вигрібна «Л», колонка питна «Н», огорожа №1, хвіртка №2, ворота №3, огорожа №4, 1/2 частка в огорожі №5, хвіртка №6, 1/2 частка в огорожі №10 по [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,05 га з кадастровим номером 3210500000:09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] , були визнані спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . В порядку поділу майна, що було спільною сумісною власністю, за кожною стороною було визнано право власності на 1/2 частку у вказаних об`єктах нерухомого майна. 2.3. 5 червня 2019 року [PERSON] вдруге уклав шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ця обставина підтверджується копіями свідоцтв про шлюб серії [NUMBER] від 5 червня 2019 року (а.с.75, 109). 2.4. 10 вересня 2019 року [PERSON] уклав з його дружиною [PERSON] договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с.91-92), за яким [PERSON] безвідплатно відчужив у власність його дружини [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 2.5. В той же день [PERSON] уклав з його дружиною [PERSON] договір дарування земельної ділянки (а.с.61-62), за яким [PERSON] відчужив у власність його дружини [PERSON] земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером 3210500000:09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] . 2.6. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №188768412 від 14 листопада 2019 року (а.с.21-23) вбачається, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довгої Т.С. №48604647 від 10 вересня 2019 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером 3210500000:09: 036:0116 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] . 2.7. Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року (а.с.17-20) рішення Бориспільського міськрайонного суду від 30 квітня 2019 року в частині визнання незавершеного будівництва по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та поділу цього об`єкта нерухомого майна було скасовано та ухвалено нове рішення, яким [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову в частині вказаних вимог. 2.8. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2020 року (а.с.153-161) постанова Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року була скасована, а рішення Бориспільського міськрайонного суду від 30 квітня 2019 року в частині визнання незавершеного будівництва по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та поділу цього об`єкта нерухомого майна було залишено без змін. 2.9. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення», главою 26 «Право спільної власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України, главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. 3. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. 3.1. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 3.2. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 3.3. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 3.4. Згідно з ч.4 ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. 3.5. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 7 вересня 2016 року у справі №359/3661/14-ц, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Разом з тим, відсутність такої згоди сама про собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, п.6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15, від 30 березня 2016 року у справі №533цс16 тощо. 3.6. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 3.7. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 4. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 4.1. Встановлено, що [PERSON] не надавала [PERSON] згоду на відчужен-ня спірного домоволодіння та земельної ділянки у власність [PERSON] . Ця обставина свідчить про те, що договори дарування цих об`єктів нерухомого майна, укладені 10 вересня 2019 року між відповідачами, суперечать вимогам ст.65 СК України та ст.369 ЦК України. Як вбачається з ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, вказана обставина є підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів дарування. 4.2. Зі змісту рішення Бориспільського міськрайонного суду від 30 квітня 2019 року (а.с.13-16) та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2020 року (а.с.153-161) вбачається, що право спільної сумісної власності на домоволодіння та земельну ділянку виникло у [PERSON] та [PERSON] з моменту придбання цих об`єктів нерухомого майна, а не з дня набрання судовим рішенням законної сили. Тому суд критично оцінює посилання [PERSON] та представника відповідача [PERSON] на те, що станом на день укладення оспорюваних договорів дарування рішення Бориспільського міськрайонного суду від 30 квітня 2019 року не набрало законної сили. Цей довід не має жодного юридичного значення. 4.3. У зв`язку з тим, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , презюмується, що їй було відомо про існування спору між її чоловіком та [PERSON] щодо спірного домоволодіння та земельної ділянки. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не подали жодного доказу на спростування вказаної презумпції. Тому є підстави вважати, що ознаки недобросовісності при укладенні оспорюваних договорів дарування містяться в діях не тільки [PERSON] , а також його дружини [PERSON] . 4.4. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права позивача належить визнати недійсними договори дарування земельної ділянки, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, укладені 10 вересня 2019 року між відповідачами, а також визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довгої Т.С. №48604647 від 10 вересня 2019 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером 3210500000:09: 036:0116 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] . 4.5. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що [PERSON] оспорює та не визнає набуття позивачем права власності на 1/2 частку в домоволодінні. Крім того, перед укладенням оспорюваного договору дарування право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано лише за [PERSON] . 4.6. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності за [PERSON] належить визнати право власності на 1/2 частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 5. Розподіл судових витрат. 5.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 5.2. Встановлено, що пред`явлений позов складається з чотирьох вимог: а саме, з трьох вимог немайнового характеру, за кожну з яких справлявся судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, та однієї вимоги майнового характеру, за яку справлявся судовий збір в розмірі 4352 гривень 22 копійок (1740889 : 4 : 100%). Ці обставини свідчать про те, що у відповідачів виник обов`язок відшкодувати [PERSON] витрати на оплату судового збору в загальному розмірі 6657 гривень 42 копійок(768,40 х 3 + 4352,22). 5.3. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено. 5.4. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3328 гривень 71 копійки (6657,42 : 2).

Outcome: approved