Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

20.11.2017 року представник [PERSON] [PERSON] звернулася до\~Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області з\~позовом до Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та Нововодолазької районної державної адміністрації, із залученням в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], в якому з урахуванням уточнених вимог просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 16.12.2002 року, право на земельну ділянку (пай) реформованого КСП «Правда», що знаходиться на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, розміром 7,48 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 028054, виданого на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації № 293 від 07 червня 1996 року № 293, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 54 від 14 жовтня 1996 року на ім`я [PERSON]. [PERSON] в обґрунтування своїх вимог зазначив, 16.12.2002 року помер його рідний брат [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ВЛ №529635, виданого Мелихівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області. Родинний зв'язок між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], підтверджується: свідоцтвом про народження, копією паспорта позивача, свідоцтвом про народження померлого, свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про смерть батьків позивача та померлого [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки (пай) реформованого КСП «Правда», що знаходиться на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, розміром 7,48 в умовних кадастрових гектарах, що належала померлому [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 028054, виданого на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації № 293 від 07 червня 1996 року № 293, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 54 від 14 жовтня 1996 року. В установлений законом строк позивач спадщину прийняв шляхом звернення до державної нотаріальної контори. Рідна сестра спадкодавця [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, після смерті брата [PERSON] Рідний брат спадкодавця [PERSON] спадщину не прийняв та помер 15.08.2014 року. За життя [PERSON] заповіт не складав. Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Оскільки спадкоємець [PERSON] не надав сертифікат на земельну ділянку частку (пай) виданий на імя [PERSON], так як вищевказаний документ був втрачений, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2017 року головуючим суддею визначено суддю Мащенко С.В. Ухвалою від 23.11.2017 року під головуванням судді Мащенко С.В. відкрито провадження у справі. Розпорядженням керівника апарату суду № 791 від 17.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 17.09.2018 року справу з єдиним унікальним № 631/1005/17 (провадження № 2/631/424/18) передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою від 18 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 01 листопада 2018 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON]. Ухвалою від 15 січня 2019 року замінено відповідача по цивільній справі з Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на Старовірівську сільську раду Нововодолазького району Харківської області. Позивач [PERSON]\~та його\~представник \~адвокат [PERSON]\~в судове\~засідання не\~зявились, про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України.\~Скориставшись своїм\~правом,\~встановленим ч.\~3\~ст.\~211\~Цивільного процесуального\~кодексу України,через канцелярію суду представник позивача надала заяву, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести за її відсутності та відсутності позивача (а.с. 129 - 130). Відповідачі голова Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та представник Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської у судове засідання також не прибули, про дату, час і місце засідання повідомлялися належним чином відповідно до приписів\~Цивільного процесуального кодексу України,\~про причини\~неявки не\~повідомили,\~однакчерез канцелярію суду відповідачі надали заяви, згідно яких просили розгляд справи здійснювати без їх участі, зазначивши, що не мають заперечень проти задоволення позову (а.с. 69, 112 114, 126). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщені належним чином, проте надала клопотання, відповідно до якого не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], розгляд справи просила провести за її відсутності (а.с.91). Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін та третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обовязковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи уточненої позовної заяви, всебічно, повно та обєктивно зясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Із матеріалів справи судом встановлено, що 16 грудня 2002 року у віці 66 років у с Парасковія Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON], [INFO], про що складений відповідний актовий запис № 42, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ВЛ № 589635, виданого повторно Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Харківській області 06.07.2017 року (а.с. 7). Вирішуючи даний спір, суд виходить з положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в якому встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Стаття 525 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Враховуючи те, що днем смерті [PERSON] є 16 грудня 2002 року, як зазначено в копії свідоцтва про смерть, то саме ця дата є днем відкриття спадщини. Таким чином, до даних спірних правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, а не Цивільного кодексу України, на положення якого у своєму позові посилається позивач. Так, відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, оскільки є рідним братом спадкодавця [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження позивача серії І ВЛ № 049829, виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції 27.10.2006 року (а.с.6) та копіює запису про народження № 24 від 01.08.1936 року [PERSON], [INFO] (а.с. 10), де в графах відомості про батьків зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON], що також підтверджується копією архівної довідки № 01-29/З-1137, виданою Державним архівом Харківської області 08.06.21017 року за № 01-29/3-1157 (а.с.9). Приписами ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року передбачено, що для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Перевіривши матеріали спадкової справи № 268/2003 рік (номер у Спадковому реєстрі № 2787538, дата реєстрації 03.06.2003 року), заведеної після смерті [PERSON], померлого 16 грудня 2002 року, що була надіслана на адресу суду 22.05.2018 року за вхідним № 2524/18-вх завідувачем Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області за вихідним № 338/01-16 від 15.05.2018 року встановлено, що 03.06.2003 року [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року подав заяву до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області відповідно до якої повідомив про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON]. Вказану заяву зареєстровано по книзі обліку за № 398 від 03.06.2003 року, заведено до ЄРЗСС № 2787538 (а.с. 48). Відповідно до заяви, зареєстрованої державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] в реєстрі за № 1039 від 16.06.2006 року, [PERSON], що також є братом спадкодавця [PERSON], повідомив нотаріальну контору, що спадщину він не прийняв та на неї не претендує, а також не заперечує проти видачі свідоцтва іншим спадкоємцям (а.с. 47). З копії заяви, зареєстрованої в Нововодолазькій державній нотаріальній конторі Харківської області по книзі обліку за № 399 від 03.06.2003 року, встановлено, що [PERSON], яка є сестрою спадкодавця [PERSON], повідомила нотаріальну контору, що від своєї частини спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та земельного паю у с. Парасковія Нововодолазького району Харківської області, що залишилися після смерті [PERSON] вона відмовляється на користь свого брата [PERSON]. Вказана заява посвідчена 22.05.2003 року секретарем Виконавчого комітету Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 301 (а.с. 49). За життя [PERSON] не визначив своїх спадкоємців шляхом складання заповіту, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50895053 від 13.02.2018 року, сформованою та наданою Нововодолазькою державною нотаріальною конторою в Харківській області від 13.02.2018 року № 90/01-16 (а.с. 37). Таким чином, спадкоємців першої черги або спадкоємців, які б мали право на обовязкову долю у спадщині відповідно до ст. 535 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року судом не встановлено. Із матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем другої черги, який в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його рідний брат [PERSON]. Судом встановлено, що 30.10.2006 року [PERSON] державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 1897, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Парасковія, вул. Леніна, 77, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Мелихівською сільською радою 02.10.2006 року та зареєстрованого Нововодолазьким МКПТІ 11.10.2006 року номер запису 26 в книзі 1 (а.с. 55). Окрім вищевказаного житлового будинку до складу спадщини входить право спадкодавця на земельну ділянку (пай) реформованого КСП «Правда», що знаходиться на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 028054, виданого на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації від 07 червня 1996 року № 293, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 54 від 14 жовтня 1996 року на ім`я [PERSON]. Проте, завідувачем Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] 16 вересня 2017 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату, виданого 14.08.1996 року за № 54 на імя [PERSON] на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації за № 293 від 07.06.1996 року, у звязку із відсутністю у [PERSON] оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 11). Вирішуючи даний спір суд виходить із приписів ст.13 Конституції України, відповідно до якої держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом Згідно зі ст. 41 та ст. 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 ст. 6 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Приписами ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та ст. 3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно положень ст. 560 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про\~право на\~спадщину видається\~спадкоємцям за\~законом після\~закінчення шести\~місяців з\~дня відкриття\~спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (ч. 1 та ч. 2 ст. 561 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року). Статті 81 та 131 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Правда» Нововодолазького району Харківської області за № 54 від 14.08.1996 року зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 028054 на імя [PERSON], який видано на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації від 07.06.1996 року № 293. Розмір земельної частки (паю) по вказаному підприємству становить 7,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується копією листа Відділу Дежгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.08.2017 року № П-69/0-0.23,26-70/147-17 (а.с.13). Проте, оригінал вищевказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 028054 на імя [PERSON] було втрачено, про що у газеті «Водолазький курєр» від 20 травня 2017 року № 20 (1268) розмішене відповідне оголошення (а.с. 12, 111). Враховуючи відсутність у позивача оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), яка входить до складу спадщини, та відсутність можливості отримати дублікат зазначеного сертифікату через смерть особи, якій він був виданий (спадкодавця), [PERSON] позбавлений можливості оформити спадкове право на земельну частку (пай) в нотаріальному порядку. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки право [PERSON] на набуття права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом порушено і підлягає судовому захисту. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved