Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

21 грудня 2015 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про скасування довідки рахунку та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.02.2014 року Хотинський районний суд Чернівецької області розглянувши справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, ухвалив рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зазначає, що в період укладеного шлюбу вони з [PERSON] проживали однією сім'єю та вели спільне господарство разом з спільною донькою та в період шлюбу придбали певне майно за спільні кошти, таким майном є автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], який був придбаний за спільні кошти, та зареєстрований за [PERSON] в період з 10.11.2006 року по 27.02.2014 року. 23.01.2014 року автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] був знятий [PERSON] з обліку для реалізації, на підставі довідки-рахунку без її відома та зазначений автомобіль перейшов у власність [PERSON] на підставі довідки-рахунку. Тому вважає, що [PERSON] відчужив автомобіль всупереч вимог закону, без її на те згоди. Також вказує, що для укладення правочину по відчуженню автомобіля наявність письмової згоди була обов'язковою, що є підставою для визнання оскаржуваного правочину недійсним та скасування довідки рахунку [NUMBER], за якою транспортний засіб «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] було незаконно відчужено. Просить просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнати недійсною та скасувати довідку - рахунок, якою [PERSON] відчужив автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], [PERSON], визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки«MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], та визнати за нею право власності на ? частину транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER]. 06 вітня 2016 року позивач [PERSON] подала до суду нову редакцію позовної заяви до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину транспортного засобу, в якій просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу № [NUMBER] від 28.02.2014 року транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] укладений між [PERSON] та [PERSON] з моменту його вчинення та скасувати оформлену на його підставі довідку-рахунок серія [NUMBER] від 28.02.2104 року видану на ім'я [PERSON], скасувати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], видане на ім'я [PERSON], визнати спільним сумісним майном подружжя транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER]. Вважає, що [PERSON] відчужив автомобіль всупереч вимог законодавства, без її на те згоди, тому просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Зазначає, що так як вона не надавала згоди ні усної ні письмової на відчуження спірного транспортного засобу, то відповідно до ст. 65 СК України вважає, що вказаний договір № [NUMBER] купівлі-продажу транспортного засобу слід визнати недійсним та скасувати довідку-рахунок ДШ № [NUMBER], на підставі якої автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] було незаконно відчужено. Тому вважає, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане на ім'я [PERSON] підлягає скасуванню, оскільки реєстрація транспортного засобу на [PERSON] порушує її права, як власника спірного автомобіля. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на ? частину автомобіля, зазначає, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином оскільки транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] є спільним сумісним майном подружжя, є неподільною річчю та не може бути реально поділений ніж нею та [PERSON] вважає за необхідне визнати за нею право власності ? частину вказаного транспортного засобу. Щодо ціни позову, то відповідно до висновку судової експертизи № 24-03-15 від 31 березня 2015 року вартість спірного автомобіля становить 169 805 грн., а так як вона просить визнати право власності на ? частину транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], 2003 року, ціна позову становитиме 84 902,5 грн. Тому підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позивачки та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Пояснив суду, що в травні місяці 2013 році вони з дружиною домовилися продати автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], який вони придбали в грудні місяці 2012 року за спільні кошти, так як вони на той час перебували в шлюбі. Вказує, що він продав даний автомобіль [PERSON] згідно усної домовленості всього за 5000 тисяч доларів, за 2500 тисячі доларів з яких вони з дружиною придбали путівку в Турцію на відпочинок, після повернення з Турції з вищевказаної суми, які він отримав за автомобіль залишилося 500-700 доларів. Автомобіль продав в зв'язку з тим, що він потребував ремонту. Зазначає, що дружина від нього пішла в грудні місяці 2013 року, а в січні місяці 2014 року він вирішив переоформити вищевказаний автомобіль, який продав [PERSON] Зазначив, що підпис на договорі купівлі-продажу дійсно його, оцінили автомобіль по одній ціні, а продали по іншій. 28 лютого 2014 року при переоформлені автомобіля він не отримував суми грошей, яка вказана в договорі купівлі-продажу автомобіля. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], він придбав в [PERSON] на ринку літом 2013 року на підставі усної домовленості без оформлення документів. Автомобіль був грузовим, тому він переобладнав його на пасажирський, оформивши документи належним чином. Після чого в січні 2014 року звернувся до власника [PERSON] для переоформлення вказаного автомобіля. До покупки автомобіля він з [PERSON] та [PERSON] особисто не був знайомий. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач в справі [PERSON] та його дружина [PERSON] є його знайомими, він разом з ними випивав каву на автостанції в піцерії де працював таксистом. В 2013 році десь під кінець весни - початок літа в [PERSON]Б зламався автомобіль, і вони з [PERSON] домовилися про його продаж без переоформлення документів, на підставі усної домовленості. Він віддав [PERSON] 4000 тисячі доларів, а 1000 тисячу доларів повинен був віддати коли відремонтує автомобіль. На автомобілі він їздив протягом 1-1.5 місяця, потім продав вказаний автомобіль батькові його знайомого таксиста [PERSON] згідно усної домовленості, оскільки довіреність на автомобіль дорого коштує. Також зазначив, що при купівлі даного автомобіля була присутньою дружина [PERSON] За автомобіль він заплатив 5000 тисяч доларів, на переоформлення документів щодо продажу автомобіля не їздив. Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 лютого 2014 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області розглянуто справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким шлюб між [PERSON] та, [PERSON] - розірвано (а.с.5-6). Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне - «[PERSON]». Також судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу 23 січня 2014 року та рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 11 березня 2014 року. Як встановлено судом, в період укладеного шлюбу сторони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство разом із спільною донькою, що у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, судом встановлено, що в період шлюбу сторони придбали певне майно за спільні кошти, таким майном є автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], який був придбаний за спільні кошти, та зареєстрований за відповідачем в справі [PERSON] в період з 10.11.2006 року по 27.02.2014 року. Крім того, з матеріалів справи, а саме рішення суду про розірвання шлюбу від 27 лютого 2014 року вбачається, що в сторін на час розгляду справи судом спору про майно не було, про що вони повідомили в судовому засіданні (а.с.5). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Однак, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в судовому засіданні 23 січня 2014 року, автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] був знятий з обліку для реалізації, на підставі довідки-рахунку відповідачем [PERSON], що підтверджується, копією довідки Управління ДАІ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.7). Також судом встановлено, що 28.02.2014 року відповідач [PERSON] уклав договір № [NUMBER] купівлі-продажу автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] та зазначений автомобіль перейшов у власність відповідачу в справі [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.49). Крім того із матеріалів справи вбачається, що вищевказаний автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI», номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] згідно даних Територіального сервісного центру № 7341 регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області зареєстрований за громадянином [PERSON] (а.с.50). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спірний автомобіль був проданий відповідачем [PERSON] у період коли сторони підтримували сімейні стосунки та перебували в шлюбі, що також і підтверджується рішенням суду від 27.02.2014 року про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 11 березня 2014 року та кошти отримані від його продажу були використані на потреби сім'ї. Договір з відчуження транспортного засобу є договором, що виходить за межі дрібного побутового, тому його укладення потребує згоди другого подружжя. Отже, факт відчуження автомобіля після розірвання шлюбу, а саме як вказує позивач на наступний день після винесення судом рішення, тобто 28.02.2014 року та без згоди на те позивача [PERSON] не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки у відповідності до ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім того, в судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON] було підтверджено факт відчуження автомобіля відповідачем [PERSON] саме в період шлюбу, оскільки при відчуженні вищевказаного автомобіля дружина [PERSON] була при цьому присутньою. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає що позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу жодними доказами у відповідності до вимог ст.ст. 57, 60 ЦПК України не підтверджені, а доводи позивача про те, що остання не надавала згоди ні усної, ні письмової на відчуження вищевказаного автомобіля спростовуються наданими в судовому засіданні поясненнями відповідача [PERSON] та свідка [PERSON], тому суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити. Щодо інших вимог позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо скасування свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину транспортного засобу з врахуванням встановлених обставин є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, а тому останні також не підлягають задоволенню. Частиною 3 ст. 10, ст.ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину транспортного засобу [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про скасування довідки рахунку та поділ спільного майна подружжя позивачу слід відмовити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed