Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

20.02.2020 року [PERSON] звернулась до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26.01.2015 року належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований її колишній зять [PERSON] , відповідач у справі, який з грудня 2018 року не проживає у будинку; він змінив місце проживання; нині його місцезнаходження не відоме. За таких обставин позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком по [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 21.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на підставі ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення за зареєстрованим місцем проживання копії позовної заяви, додатків до неї. Крім того, відповідач повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Матеріали справи в електронному вигляді розміщені у підсистемі Електронний суд. Відзиву на позовну заяву або заперечень проти позову відповідач суду не надав. Ухвалою суду від 23.03.2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26.01.2015 року належить житловий будинок по [ADDRESS] . Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачкою зареєстровано право власності на зазначений вище житловий будинок. Згідно відомостей із будинкової книги і довідки сільради відповідач дійсно зареєстрований у вказаному будинку, однак будь-які договори між сторонами про порядок користування, найм житлового приміщення тощо, не укладались; у будинку він не проживає з початку 2019 року. Той факт, що відповідач не проживає у житловому будинку з 2019 року, підтверджується довідкою виконавчого комітету Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 10.02.2020 року № 198/1. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку про те, що відповідач відсутній у будинку понад строки, встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України. Поважні причини, передбачені ст.ст 71, 163 ЖК України, як підстави для продовження цього строку або збереження за відповідачем житлового приміщення - відсутні. Відповідач добровільно залишив житло і добровільно ним не користується. Іншого судом не встановлено. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст. 163, 167 ЖК України, ст. ст. 319, 325, 405 ЦК України. [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинком по [ADDRESS] . Щодо відшкодування відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження вказаних витрат суду надано договір про надання правничої допомоги № 23/ц-20 від 05.02.2020 року, укладений з позивачкою, квитанцію про оплату за послуги адвоката № 0.0.1623349797.1 від 19.02.2020 року та акт прийняття-передачі наданих послуг від 24.03.2020 року. Також представником позивачки - адвокатом Гаврилюк Т.А. надано розрахунок суми витрат у наданій справі, який становить 2 800 грн., до якого включено участь у трьох судових засіданнях. Разом з тим, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто без судового засідання, а тому адвокат Гаврилюк Т.А. не приймала участі в судовому засіданні. Виходячи з критерію реальності наданих адвокатських послуг, принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає підтвердженими витрати за надання правничої допомоги лише в розмірі 1 600 грн. Таким чином, вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1 600 грн. Також, оскільки позов задоволено повністю, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved