Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

21.04.2015 [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] «Делос» про стягнення заборгованості за договором позики. 28 квітня 2015 року представником [PERSON] «Делос» подано зустрічну позовну заяву [PERSON] «Делос» до [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим яка прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (а.с. № 25-29). В обґрунтування позовних вимог представник позивача за первісним позовом посилалася на те, що 25.10.2013 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти в сумі 655 200 грн., що були еквівалентом 80\~000 дол. США зі строком повернення до 25.10.2014. Крім того, 25.10.2013 в забезпечення виконання умов договору позики, з [PERSON] «Делос» було укладено договір поруки. Позивач за первісним позовом зі свого боку виконав зобовязання, надавши кошти, але відповідачі ухиляються від виконання зобовязань, у звязку з чим, у них виникла заборгованість, яку представник позивача просила стягнути з урахуванням збільшення вимог наступним чином. Солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] «Делос» грошові кошти в розмірі 1\~743\~200 грн. та стягнути з [PERSON] три проценти річних в розмірі 26\~567,01 грн., проценти за користування сумою позики в розмірі 268\~459,08 грн. та інфляційні витрати від простроченої суми 478\~686,01 грн. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом представник [PERSON] «Делос» посилався на те, що договір укладено з численними порушеннями законодавства та не додержано форми, тому просив визнати вказаний договір поруки недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав в ньому викладених, просила вимоги задовольнити з урахуванням заяви про збільшення вимог, проти зустрічного позову заперечувала. Представник відповідача [PERSON]В в судовому засіданні основні вимоги визнала частково, в частині стягнення суми заборгованості. В частині стягнення відсотків та інфляційних втрат просила відмовити, оскільки це не передбачено договором. Надала суду письмові заперечення. Зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] «Делос» в судовому засіданні основні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на недотримання сторонами вимог чинного законодавства України при укладенні договору поруки. Зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Суд, вислухав представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] «Делос» про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] «Делос» до [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки недійсним підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Судом встановлено, 25.10.2013 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти в сумі 655\~200 грн., що були еквівалентом 80\~000 дол. США зі строком повернення до 25.10.2014, зі сплатою у разі несвоєчасного повернення грошових коштів відповідно до положень ст. 625 ЦК України та неустойки відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України (а.с. № 6). Відповідно до п. 2 договору позики, поверненню підлягає сума в гривнях, яка буде еквівалентна 80\~000 дол. США, враховуючи зміну курсу гривні до долара на момент повернення позики (а.с. № 6). В обґрунтування своїх заперечень проти позову, представником відповідача [PERSON] не було надано жодного доказу, а тому суд критично ставиться до даних посилань, оскільки належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень в цій частині, представником відповідача суду не надано. В забезпечення виконання умов договору позики, 25.10.2013 між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] «Делос» було укладено договір поруки, згідно умов якого у випадку порушення своїх зобовязань за цим договором, сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством (а.с. № 9). Щодо солідарної відповідальності [PERSON] «Делос», як поручителя за зазначеним договором позики, дані позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Умовами договору передбачено, що позикодавець має право вимагати від Позичальника виконання зобовязань щодо повернення позики та сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором або законом у разі несвоєчасного повернення суми. Згідно з ч.1 ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» Особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства; член її сім'ї - чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікун (піклувальник), брат, сестра, діти та їхні чоловіки (дружини); юридична особа, в якій частка, що належить посадовій особі органів товариства, членам її сім'ї, становить 25 і більше відсотків; акціонер, який одноосібно або разом із членами сім'ї володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із нижченаведених ознак, в тому числі є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину. В даному випадку [PERSON] станом на жовтень 2013 року займав посаду Директора [PERSON] «Делос», а також він особисто є стороною оспорюваного правочину - Договору поруки від 25 жовтня 2013 року та Договору позики від 25 жовтня 2013 року, на забезпечення якого було укладено Договір поруки. Саме [PERSON] отримав вигоду від укладення Договорів поруки та позики від 25 жовтня 2013 року а отже, в розумінні ст. 71 ЗУ «Про акціонерні товариства» він є особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину - договору поруки від 25 жовтня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЗУ «Про акціонерні товариства», особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення у неї заінтересованості поінформувати товариство про наявність у неї такої заінтересованості. На підставі абзацу 1 ч.2 ст. 71 ЗУ «Про акціонерні товариства», виконавчий орган акціонерного товариства зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дня отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати наглядовій раді (у разі відсутності наглядової ради - кожному акціонеру персонально) інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, зокрема про: предмет правочину; вартість одиниці товару або послуг, якщо вона передбачена правочином; загальну суму правочину щодо придбання, відчуження або можливості відчуження майна, виконання робіт, надання або отримання послуг; особу, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину. Відповідно до абзацу 2. 3 ч,2 ст. 71 ЗУ «Про акціонерні товариства», у разі якщо правочин. щодо якого є заінтересованість, порушує інтереси товариства, наглядова рада може заборонити його вчинення або винести розгляд цього питання на загальні збори. Наглядова рада протягом п'яти робочих днів з дня отримання від виконавчого органу інформації про правочин, у вчиненні якого є заінтересованість, зобов'язана прийняти рішення щодо вчинення такого правочину товариством або про відмову від його вчинення. При цьому, як передбачено абзацом 4 ч.2 ст. 71 ЗУ «Про акціонерні товариства», якщо заінтересована у вчиненні правочину особа є членом наглядової ради, вона не бере участі в голосуванні з питання вчинення такого правочину. Якщо більшість членів наглядової ради є особами, заінтересованими у вчиненні такого правочину, або якщо наглядова рада не була створена або не прийняла рішення про вчинення чи відмову від вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, протягом строку, встановленого цією статтею, це питання виноситься на розгляд загальних зборів. Відповідно до ст. 72 Закону України «Про акціонерні товариства», правочин, вчинений з порушенням вимог статті 71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним. Відповідальність за шкоду, заподіяну товариству правочином, вчиненим з порушенням вимог статті 71 цього Закону, несе особа, заінтересована у вчиненні акціонерним товариством такого правочину. Оскільки вбачається факт недотримання вимог до порядку вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, таким чином, суд вважає за можливе задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] «Делос» та визнати недійсним договір поруки, укладений 25.10.2013 між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] «Делос» в забезпечення зобовязання із договору позики від 25.10.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, що даним рішенням визнано недійсним договір поруки між [PERSON] «Делос», [PERSON] та [PERSON], укладений 25.10.2013, то суд вважає, що [PERSON] одноособово несе відповідальність перед [PERSON] за неналежне виконання умов договору позики. Суд вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як зазначалося вище, [PERSON] отримав від [PERSON] на власні потреби грошові кошти, що в еквіваленті на 25.10.2013 становили 80\~000 дол. США. Факт отримання цих коштів представником відповідача не заперечувався, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню. Умовами договору передбачено, що відповідач [PERSON] має повернути позивачеві грошові кошти, які на момент повернення будуть дорівнювати 80\~000 дол. США (п. 2 договору позики (а.с. № 6). Таким чином, у звязку з тим, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови договору, грошові кошти не повернув в обумовлений сторонами строк, то суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 25.10.2013 згідно розрахунків наданих позивачем в розмірі 1 743 200,00 грн., що еквівалентно 80\~000 дол. США та проценти за користування позикою 268 459 грн. 08 коп. Враховуючи, що відповідач [PERSON] порушив виконання основного зобовязання, то до нього може бути застосовано відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення 3% річних, розмір яких становить 26 567 грн. 01 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то в цій частині в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного суду України від 28.03.2012 у справі 6-36736 вов 10). Враховуючи, що сторони обумовили повернення грошових коштів, виходячи з еквівалента 80\~000 дол. США, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції не поширюються на дані правовідносини, оскільки при визначені заборгованості на день винесення рішення, судом враховані інфляційні процеси, адже курс долара до гривні взятий саме на день винесення рішення. А тому в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням часткового задоволення основного позову та задоволення в повному обсязі зустрічного позову, то на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе розподілити судові витрати наступним чином. Враховуючи, що позивачем за первинним позовом при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 3654,00 грн., та приймаючи до уваги, що вимоги позивача задоволено лише шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості, то саме з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені при подачі позову судові витрати в розмірі 3654,00 грн. Враховуючи, що зустрічні позовні вимоги задоволено в повному обсязі, та позивачем за зустрічним позовом сплачено при подачі 243 грн. 60 коп. судового збору, то дані витрати підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь товариства по 121грн.80коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial