Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

20.10.2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області з позовом про визнання права на спадщину (а.с.2-3), заявою від 21.11.17 року збільшено позовні вимоги та пред'явлено вимогу про визнання за позивачем право на спадщину за законом на майнові права на фермерське господарство «ЗОЗУЛІНО» в порядку спадкування після смерті [PERSON] та зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію в ДЗК права постійного користування земельною ділянкою площею 45,4 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею [NUMBER] від 17.01.1997 року за позивачем [PERSON] (а.с.55-57). Заявою від 16.04.2018 року представник позивача змінив предмет позову та просив визнати за позивачем право на спадщину за законом на майнові права на фермерське господарство «ЗОЗУЛІНО» в порядку спадкування після смерті [PERSON] та зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію в ДЗК права постійного користування земельною ділянкою площею 45,4 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею [NUMBER] від 17.01.1997 року за позивачем [PERSON], зобов'язати суб'єкта реєстраційної діяльності здійснити державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, яка надана для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до державного акту на право постійного користування землею (а.с.147-149). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є головою ФГ «ЗОЗУЛІНО», засновником господарства був його батько [PERSON], який помер [INFO]. За життя його батько отримав у постійне користування земельну ділянку розміром 45,4 га, передав її господарству для ведення фермерського господарства, після його смерті діяльність господарства не припинилась, господарство не ліквідовано, а отже спірна ділянка є матеріальною основою фермерського господарства, тому до позивача перейшло право користування земельною ділянкою та інші майнові права на фермерське господарство «ЗОЗУЛІНО». Він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 08.11.17 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем не надано документального підтвердження, що ФГ є цілісним майновим комплексом. Вважає дії нотаріуса протиправними, оскільки згідно ст.. 23 ЗУ «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства здійснюється відповідно до закону, до цілісного майнового комплексу фермерського господарства «ЗОЗУЛІНО» входять право постійного користування земельною ділянкою площею 45,4 га, фермерським господарством сплачується податок у тому числі за постійне користування земельною ділянкою. Оскільки земельна ділянка надана саме для ведення фермерського господарства, становить його основу то згідно ст.. 19 ЗУ «Про фермерське господарство» права на неї входять до складу спадщини. Державний реєстратор безпідставно відмовив у здійснені державної реєстрації права користування земельною ділянкою, тому просив зобов'язати здійснити державну реєстрацію. Представником відповідача 26.01.18 року надано відзив на позов, згідно якого просили в позові відмовити, оскільки за життя [PERSON] отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, вказану земельну ділянку СФГ «ЗОЗУЛІНО» у власність чи користування не отримало, за життя [PERSON] право постійного користування не переоформив, як постійний землекористувач не мав права розпоряджатись переданою йому земельною ділянкою, а тому його право на користування земельною ділянкою не входить до складу спадщини (а.с.75-78). 22.02.2018 року представником позивача надано відповідь на відзив згідно якої вважають, що СФГ «ЗОЗУЛІНО» законно користується земельною ділянкою, яку отримав батько позивача у постійне користування згідно державного акту, а згодом здійснив державну реєстрацію фермерського господарства, після 10.06.14 року уклав договір на створення науково-технічної продукції, за яким доручив створення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі та внесення відомостей в Державний земельний кадастр, вважає, що земельні ділянки отримані його батьком у постійне користування є матеріальною основою для діяльності фермерського господарства, то права саме на такі земельні ділянки мав на увазі законодавець, визначаючи об'єкти спадкування у ст.. 19 ЗУ «Про фермерське господарство» (а.с.90-93). 29.03.18 року представником відповідача надано заперечення на відповідь позивача, згідно яких вважають, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена законом, позивач повинен був переоформити право користування на право власності або оренди, але цього не здійснив, тому право користування не входить до складу спадщини, крім того, державним реєстратором відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 15.02.2018 року, позивач не оскаржив дії нотаріуса, а тому просили в позові відмовити (а.с.116-119). Представником позивача надано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої вважають що вимоги щодо здійснення державної реєстрації слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. (а.с.170-171). У судовому представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно державного акту на право постійного користування землею [NUMBER] [PERSON] отримав у постійне користування земельну ділянку площею 45,4 га на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с.6). 10.01.1997 року зареєстровано ФГ «ЗОЗУЛІНО», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія [NUMBER] (а.с.9). Загальними зборами ФГ «ЗОЗУЛІНО» 25.11.2006 року затверджено статут фермерського господарства, який зареєстровано 25.11.2006 року державним реєстратором Апостолівської райдержадміністрації (а.с.13-18). 25.11.2006 року укладено установчий договір ФГ «ЗОЗУЛІНО» (а.с.19-25). 28.01.2008 року господарство взято на облік платника податків, що підтверджується довідкою від 28.01.08 року № 233к/5921О (а.с.26), господарство є платником фіксованого сільськогосподарського податку (а.с.27-37). Позивач [PERSON] на даний час є керівником ФГ «ЗОЗУЛІНО», що підтверджується довідкою АБ № 561081 з ЄДР ПУО (а.с.10) та кінцевим бенефіціарним власником даної юридичної особи, що підтверджується витягом з ЄРД юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.11-12). Позивач [PERSON], його батько [PERSON] 10.06.14 року уклали з ТОВ «Науково-виробнича фірма «Геоінфо» договір на створення науково-технічної продукції за яким замовили виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в натурі (а.с.96-99). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 02.04.2012 року секретарем Михайлівської сільської ради Сапелкіною Л.І., згідно якого все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право він заповів [PERSON], [INFO] (а.с.8). Позивач [PERSON] звертався з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.38-41). Постановою нотаріуса від 08.11.17 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на майнові права на фермерське господарство «Зозуля», оскільки спадкоємець [PERSON] не надав документів на підтвердження того що ФГ «ЗОЗУЛІНО» є цілісним майновим комплексом (а.с.59). 07.02.2018 року зареєстровано за ФГ «ЗОЗУЛІНО» транспортний засіб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини (а.с.100-101, 102-104). 15.02.2018 року зареєстрована заява щодо державної реєстрації земельної ділянки, яка сформована за № ЗВ-9700099422018 (а.с.112). Рішенням № РВ-1200727202018 від 26.02.2018 року Державним кадастровим реєстратором відділу в Апостолівському районі ГУ Держгеокадастру прийнято рішення про відмову у внесені відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перебування земельної ділянки на судовому розгляді та надання нечітких копій технічної документації з землеустрою, що підтверджується рішенням (а.с.120). 17.03.2018 року зареєстрована заява щодо державної реєстрації земельної ділянки, яка сформована за № ЗВ-970291802018 (а.с.113). Рішенням № РВ-1200740942018 від 28.03.2018 року Державним кадастровим реєстратором відділу в Апостолівському районі ГУ Держгеокадастру прийнято рішення про відмову у внесені відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перебування земельної ділянки на судовому розгляді (а.с.149). Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо спадкування майнових прав. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 407 ЦK України (у редакції, на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Статтею 1225 ЦК України не передбачено можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою, а частиною першою статті 407 ЦК України та частиною першою статті 102-1 ЗК України передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до висновку, що спадкодавець користувався вищезазначеною земельною ділянкою не на підставі договору емфітевзису, а на підставі державного акта на право постійного користування землею, тому позивач не позбавлений можливості звернутися до власника цієї земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування вказаною земельною ділянкою відповідно до статті 407 ЦК України. Оскільки між власником спірної земельної ділянки (органом місцевого самоврядування) та батьком позивача не укладався договір, відповідно до умов якого передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, суд приходить до висновку, що згідно з вимогами статті 407 ЦК України відсутні правові підстави для визнання за спадкоємцем права користування чужою земельною ділянкою. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутися до органів державної влади чи місцевого самоврядування із заявою про надання спірної земельної ділянки, яка використовувалась для ведення фермерського господарства на праві постійного користування земельною ділянкою, в оренду для ведення фермерського господарства. Не надано позивачем доказів на підтвердження і інших майнових прав ФГ «ЗОЗУЛІНО», які б входили до складу спадщини, оскільки реєстрація права на транспортний засіб здійснена після відкриття спадщини померлого [PERSON] Оскільки в судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження майнових прав ФГ «ЗОЗУЛІНО», які б входили до складу спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON], у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права на спадщину за законом на майнові права ФГ «ЗОЗУЛІНО» слід відмовити. Не підлягають задоволенню і вимоги про зобов'язання здійснити державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, яка надана для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до державного акту на право постійного користування землею, оскільки щодо цього питання державним реєстратором в межах повноважень прийнято рішення про відмову у здійснені державної реєстрації від 26.02.2018 року та 28.03.2018 року і ці рішення у встановленому законом порядку не оскаржені та не скасовані, тому позовні вимоги в цій частині є передчасними. На підставі ст..ст. статті 92 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, 116,118,125,126,131, 102-1ЗК України, 1216,1218, 1225,1226, 407, ЦК України, ст..ст. 19,20, 23 Закону України «Про фермерське господарство», та

Outcome: dismissed