Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

19 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 31 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] У спірній квартирі зареєстровані: з 14 червня 2005 року вона з сином, [PERSON] Афга-Огли, а також колишні власники цієї квартири, її батьки: [PERSON] з 14 червня 1963 року, та [PERSON] з 26 липня 1971 року. Крім того, 09 березня 2010 року зі згоди колишніх власників, у даній квартирі був зареєстрований [PERSON], який є їх сином. З моменту прийняття в дар квартири, а саме з 31 серпня 2012 року, вона, як власник, проводить оплату всіх комунальних платежів та квартплати за власний рахунок. Відповідач [PERSON] фактично не проживає у спірній квартирі з січня 2016 року, там немає його речей, проте добровільно зніматись з реєстрації за цієї адресою, він відмовляється. Таким чином, оскільки у звязку з договором дарування припинено право власності колишніх власників, то у відповідача відповідно припинилось право користування даною квартирою, оскільки він не є членом її родини. Зазначала, що ухилення відповідача [PERSON] від зняття з реєстрації, порушує її права як власника, та змушує нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг у тому числі й за відповідача, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (50 років Жовтня) в місті Маріуполі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, у судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку шляхом опублікування оголошення у газеті «Донеччина» . Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] (50 років Жовтня) в місті Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 31 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 23 жовтня 2012 року. Як вбачається з копії особового рахунку № 200630, виданої директором ЖКП «Азовжитлокомплекс» [PERSON] від 16 січня 2017 року, у квартирі [ADDRESS] (50 років Жовтня) в місті Маріуполі зареєстровані: з 12 липня 1963 року - [PERSON], з 26 липня 1971 року [PERSON], з 14 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] Афга-Огли, та з 09 березня 2010 року [PERSON]. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується га розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав всіх субєктів права власності, власник має право на звернення до суду з вимогою заборонити дії, які порушують його права або з вимогою вчинити певні дії для усунення таких порушень. Згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження своїм майном. Ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до висновків Верховного суду України, що містяться у справах № 6-10723 св08, №6-55662 св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартиро. Згідно з п.34 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цим житлом. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі 09 березня 2010 року за згодою попередніх власників цієї квартири, а саме [PERSON] та [PERSON], як член їхньої сім'ї, оскільки є їх сином. Водночас, судом встановлено, що позивач [PERSON] на даний час є єдиним власником спірної квартири № 30, розташованої в будинку № 32/18 по бульвару Меотиди в місті Маріуполі на підставі договору дарування від 31 серпня 2012 року, яка наголошувала, що [PERSON] не є членом її родини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру, припиняє право членів їхньої сім'ї, наразі відповідача [PERSON], на користування цим житлом. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] зазначала, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з січня 2016 року, там відсутні його речі. На підтвердження відсутності відповідача [PERSON], у спірній квартирі, позивачем надано суду акт від 27 січня 2017 року, складений комісією у складі інспекторів ЖКП «Азовжитлокомплекс» [PERSON] та [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого, [PERSON] зареєстрований у [INFO] з 09 березня 2010 року, проте з січня 2016 року там не проживає. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири № 30, розташованої в будинку № 32/18 по бульвару Меотиди в місті Маріуполі, а відповідач [PERSON], який є членом сімї попереднього власника, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved