Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

20 березня 2019 року [PERSON] звернулася до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради, з позовом, в якому вказує, що останні є батьками двох її малолітніх онуків: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які народилися на території Російської Федерації, де проживає її зять [PERSON] . З січня 2014 року через суперечки в родині її донька [PERSON] разом з дітьми переїхала жити до неї в Україну. З цього часу [PERSON] постійно залишає малолітніх дітей без материнського нагляду та виховання, матеріально дітей не забезпечує, відвідує їх вкрай рідко, не цікавиться їхнім здоров`ям і потребами, зловживає спиртними напоями, неодноразово кодувалася від алкогольної залежності, але безрезультатно. На всі прохання про повернення до дітей реагує агресивно, влаштовує сварки та пиячить. З 2015 року сім`я [PERSON] знаходиться на обліку Миколаївської селищної ради як така, що опинилася в складному матеріальному становищі. Питання про неналежне виховання останньою своїх батьківських обов`язків неодноразово розглядувалося на засіданнях виконавчого комітету, але вона на зауваження не реагує. Батько дітей [PERSON] з дітьми не проживає, матеріальної допомоги не надає, станом їхнього здоров`я не цікавиться, на повідомлення про те, що [PERSON] покинула сім`ю та, що діти потребують коштів, не реагує, наміру забрати дітей до себе не має, кроків для покращення матеріального та психічного стану дітей не здійснює. [PERSON] фактично повністю утримує дітей, забезпечує їх всім необхідним, займається їхнім вихованням. Посилаючись на викладене вище, [PERSON] просить позбавити [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [PERSON] , а також стягнути з відповідачів аліменти в розмірі 1/3 частини їх заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дітей. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 28 березня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради, роз`єднані та з даної справи виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 28 березня 2019 року відкрито провадження в даній справі. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 18 квітня 2019 року постановлено звернутися до компетентного суду Росії із судовим дорученням про надання правової допомоги, зокрема, про вручення відповідачу документів, виклику (повідомлення) про день судового засідання, допиту останнього з приводу позову. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 124). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 18 квітня 2019 року було постановлено звернутися до компетентного суду Росії із судовим дорученням про надання правової допомоги, зокрема, про вручення відповідачу виклику (повідомлення) про день судового засідання. Проте, повідомити відповідача про час і місце судового засідання не вдалося, оскільки останній за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відсутній, інформації щодо своєї адреси суду не надав (а. с. 37-38, 74-99). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена відповідачу належним чином. Представник Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради - Демченко О.В. подала заяву про розгляд справи без її часті, позовні вимоги просила задовольнити (а. с. 125). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року та [INFO] в м. Москва, Росія, народилися [PERSON] і [PERSON] відповідно, у свідоцтвах про народження яких батьками записані [PERSON] , громадянин Росії, і [PERSON] , громадянка України (а. с. 13, 15). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 24). Як вбачається з довідок Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 09 грудня 2016 року згідно з рішенням вказаного органу від 23 листопада 2016 року [PERSON] і [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» набули громадянства України з 14 квітня 2010 року та з [INFO] відповідно (а. с. 14, 16). З 26 жовтня 2016 року [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17, 18). Виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради 29 січня 2019 року прийнято рішення №37 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] (а. с. 22). Згідно з висновком Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради від 29 січня 2019 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] (а. с. 23). Вказаний висновок мотивований тим, що сім`я [PERSON] перебуває на обліку, як така, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Родина проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , яка матеріально забезпечує та виховує дітей. Батько проживає в м. Москва, життям і здоров`ям дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя тощо, позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав необхідно задовольнити. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на дітей, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 183, ст. 191 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, матеріального становища відповідача, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити та стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] , на користь [PERSON] , до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору та на користь позивача 768 грн. 40 коп. понесених і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved