Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

20.09.2019 року [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує наступним. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2009 року з позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 року з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Він належним чином виконував свої зобов`язання зі сплати аліментів, але, на теперішній час сплата аліментів в цьому розмірі є неможливою, оскільки змінилося його матеріальне становище. Зокрема, у нього від іншого шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] йому зроблено операцію з видалення грижі міжпозвонкового диску та згідно довідки № 750 від 11.09.2019 року, наданої КП «Нікопольська лікарня № 4» він постійно знаходиться під наглядом у лікарня невропатолога та потребує подальшого лікування. Також, на його утриманні перебуває непрацездатна мати - [PERSON] , яка отримує мінімальну пенсію та має діагноз : саркоїдоз внутрішньо грудних лімфатичних вузлів, бронхів легень, 2 стадія, активна стадія. Відповідно до довідки № 652 від 02.09.2019 року мати за станом здоров`я потребує виділення матеріальних коштів для постійного лікування та коштовного обслуговування. Враховуючи викладене, вважає, що він має право на зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою про відкриття провадження від 29.10.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 20.11.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач виклала свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Так, відповідач зазначає, що відповідач звернувся до суду із позовом про зменшення аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , проте не зменшує розмір аліментів на утримання доньки від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, вважає , що позивач ставить обох своїх дітей не в рівні умови, які дискримінують сина. Також зазначає, що позивач не втратив працездатності, має місце роботи - в ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», отримує заробітну плату, має житло, транспортний засіб, а отже має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ј частини заробітку (доходу). Згідно лікарського висновку щодо стану здоров`я матері не вбачається, що мати потребує постійного догляду, до того ж вона не є особою з інвалідністю та отримує пенсійні висновки. Просить у задоволенні позовних вимог - відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2009 року з позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття(а.с. 12). Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 року з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, 1. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; \ч.1 ст. 182 доповнено п.3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \ч.1 ст. 182 доповнено п.3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів, а не зобов`язаний це зробити. З матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві посилається, як на підставу для зменшення розміру аліментів, на істотне погіршення стану свого здоров`я, а саме, на те, що згідно Виписки із медичної карти № 10447 [PERSON] знаходився на лікуванні у нейрохірургічному відділенні патології хребта та спинного мозку КЗ «ДОКЛМ». Із наданої виписки вбачається, лікарняний лист позивачу був виданий тривалістю з 21.08.2018 року по 31.08.2018 року (а.с. 5). Згідно довідки № 750 , виданої КП « Нікопольською міською лікарнею № 4» [PERSON] від 11.09.2019 року наблюдається у лікаря невропатолога, потребує подальшого лікування (а.с. 6). Позивач зазначає, що його мати є непрацездатною та перебуває на його утриманні. Згідно виписки з історії хвороби № 4745, вбачається, що [PERSON] знаходилась у відділенні інтерстиціальних захворювань легень з 28.10.2009 року по 06.10. 2009 року (а.с. 11). Згідно довідки № 652 рішення лікарської - консультативної комісії від 02.09.2019 року, [PERSON] , яка проживає за адресою : [ADDRESS] за станом здоров`я потребує виділення матеріальних коштів для постійного лікування та коштовного обстеження (а.с. 11). Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може взяти до уваги зазначені обставини. Із матеріалів справи не вбачається і позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.192 СК України, які б дали підстави для зміни розміру аліментів. Доводи позивача щодо погіршення стану здоров`я , а тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду від 05.03.2009 року, суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] є особою працездатного віку, не визнаний особою із інвалідністю, його непрацездатність була короткочасною, а , отже, позивач не позбавлений можливості знайти роботу з гідною зарплатою. До того ж, вищезазначена обставина мала місце у 2018 році, тобто до ухвалення рішення від 20.06.2019 року про стягнення аліментів на утримання доньки - [PERSON] . Матеріали справи не містять письмових доказів, які б свідчили про матеріальні витрати на лікування на теперішній час, які були б перешкодою для сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, посилання позивача на те, що мати позивача є непрацездатною та перебуває на його утриманні, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів тому, що його мати перебуває на його утриманні. До того ж ця обставина спростовується матеріалами справи. Так, згідно відмітки зареєстрованого місця проживання позивача, зазначеного в його паспорті, зареєстроване місце [PERSON] - [ADDRESS] (а.с. 17-19), а місце проживання матері позивача, яка зазначена в довідці [ADDRESS] - [ADDRESS] (а.с. 11). До того ж суд зазначає, що виписка з історії хвороби № 4745 містить відмітку про перебування матері у відділенні лікарні з 28.10.2009 року по 06.10.2009 року, понад десять років потому, а також цей факт існував на час винесення рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки, але які відповідач не зазначав з невідомих обставин. Більш того, суд наголошує на тому, що діти мають рівні права на утримання від батьків, а зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , поставить його у нерівне положення по відношенню до доньки позивача - [PERSON] . Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з принципу розумності та справедливості, з метою недопущення порушення прав осіб на користь та утримання яких стягнуто аліменти та приймаючи до уваги те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При цьому діти позивача будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька в однаковому обсязі, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed