Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

21 вересня 2015 року, [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 4348887,41 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 160000 доларів США, яку зобовязався повернути в повній сумі в строк передбачений договором. [PERSON] свого зобовязання щодо повернення позикових коштів до сьогодні не виконав. У звязку з чим, позивач звернувся до суду з позовом та прохає стягнути курсову різницю (втрати від знецінення гривні в порівнянні з 2009 роком). Відповідач у судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів . Суд, вислухавши пояснення позивача, який підтримав свої позовні вимоги посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: 20 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 160000 доларів США строком до 20.10.2010 року, яку зобовязався повернути позику в повній сумі в строк передбачений договором, сплатити одноразові проценти в розмірі 12860 доларів США до 03.05.2009 року. Виплата грошей за таким графіком: не пізніше 15 числа кожного місяця, починаючи з 15 травня 2009 року по 2825 доларів США, остаточна сума виплати станом на 20.10.2010 року складатиме 147000 доларів США. Грошова сума передана [PERSON] до підписання договору. (а.с.6). Факт існування боргових зобовязань у [PERSON] за вказаним договором позики встановлено рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2009 року у справі №2-3221/09, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошову суму в розмірі 1315464 (один мільйон триста пятнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 46 коп. за цим договором позики (а.с.7). 14.12.2009 року Ленінським районним судом м. Харкова за вищевказаною справою був виданий виконавчий лист № 2-3221/09. Постановою старшого державного виконавця від 24.06.2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа. Втім, [PERSON] свого зобовязання щодо повернення позикових коштів до сьогодні не виконав. 30.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги, який засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №14. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач, [PERSON], в межах справи № 2-3221/09 просив суд стягнути з відповідача заборгованість в національній валюті - гривні. Отже, судом було чітко визначено суму боргу, яка підлягає стягненню в національній валюті. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виповнятися належним чином і в встановлений термін відповідно до умов договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання ( ч. 1 ст. 625 ЦК України). Положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено , якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, що забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що в наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позики виникла заборгованість і згідно з рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2009 року у справі №2-3221/09, (яке набрало законної сили) з відповідача вже було стягнуто заборгованість. Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається належним чином не виконаним (ст. 598, ст. 599 ЦК України). Така позиція викладена в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.2011 року у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача курсову різницю, тобто суму, яка дорівнює різниці між сумою, що стягнута з відповідача на користь позивача за рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2009 року у справі №2-3221/09 та сумою, яку відповідач зобовязаний сплатити позивачу виходячи із курсу національної валюти України на момент прийняття рішення у цій справі. З матеріалів справи вбачається, що основна сума боргу, яку відповідач зобовязаний сплатити позивачу, дорівнює 160000 (сто шістдесят тисяч) доларів США, а також обумовлені договором позики відсотки в розмірі 12860 доларів США, що разом становить 172860 доларів США. Станом на 07 серпня 2015 року офіційно встановлений Національним Банком України курс гривні по відношенню до долару США склав 2194,28 гривні за 100 доларів США. Таким чином, основна сума боргу відповідача перед позивачем складає 2194,28 х 1728,6 = 3793032,40 (три мільйона сімсот девяносто три тисячі тридцять дві гривні 40 коп.) Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 625 ч. 2 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача 3% річних за період з 21.10.2010 листопада по 07 серпня 2015 року. Відповідно до розрахунку процентів: сума боргу (доларів США) 172860; період прострочення 21.10.2010 - 07.09.2015 рік; кількість днів прострочення 1783; розмір процентів річних - 3 %; загальна сума процентів - 25332,28. Загальна сума процентів за договором складає 25332,28 доларів США. На підставі вищевикладеного, сума 3% річних, що підлягає до сплати з відповідач на користь позивача, складає 25332,28 (двадцять пять тисяч триста тридцять два долари США 28 центів), що за офіційно встановленим Національним Банком України на 07.08.2015 р. курсом гривні по відношенню до долару США складає 2194,28 х 253,32 = 555855,01 (пятсот пятдесят пять тисяч вісімсот пятдесят пять гривень 01 коп.) грн. У звязку з цим, з урахуванням положень 1050, 625 Цивільного кодексу України, відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму боргу в розмірі 3793032,40 + 555 855,01 = 4348887,41 (чотири мільйона триста сорок вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 41 коп.) грн. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданому у відповідності до діючого Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які приймають участь у справі. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Враховуючи вищезазначене, те що відповідач добровільно виконувати зобовязання по договору позики не бажає, та те, що відповідачем заперечень на позовну заяву не надано, суд змушений розглядати справу на підставі наданих доказів і вважає що є всі підстави для задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати на користь позивача у розмірі 6\~090 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved