Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

21 липня 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишила заповіт, яким вказаний житловий будинок заповіла йому. Він звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на вказаний будинок. Вказаний житловий будинок був побудований сім`єю [PERSON] у 1964 році та з того часу до дня своєї смерті [PERSON] в ньому проживала. Тому, на думку позивача, [PERSON] набула право власності на зазначений будинок, хоча і не здійснила його державної реєстрації, оскільки на той момент у неї не було такого обов`язку. При цьому, земельна ділянка, на якій збудований вказаний будинок, була виділена і належала [PERSON] . Тому позивач просив встановити факт належності [PERSON] на праві власності вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою від 24 липня 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. 24 вересня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження до 22 жовтня 2020 року. 03 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.52/. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов визнає /а.с.47-48, 49/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO] /а.с.12/. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] /а.с.29-31, 32, 33/. Ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами складає 93992 грн. /а.с.35-41/. Рішенням Новосамарської сільської ради від 15 серпня 2008 року №103-V [PERSON] передано в приватну власність присадибну земельну ділянку /а.с.21/. На підставі зазначеного рішення, 17 серпня 2009 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), яка розташована на [ADDRESS] /а.с.14/.\~ Згідно витягу з погосподарської книги села Новосамарка №2 за 1964-1966 роки, вказаний будинок побудований [PERSON] та її чоловіком [PERSON] у 1964 році та з того часу [PERSON] у ньому проживала. /а.с.22, 23-24/. Відповідно до записів погосподарської книги с.Новосамарка №2 Новосамарського старостинського округу Окнянської селищної ради за 2016-2020 роки, будинок з господарськими будівлями і спорудами належав [PERSON] , яка померла [INFO] /а.с.25/. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24 - 753/0/4 - 13, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема, ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Мін`юсту Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, та іншими нормативними актами. Ст.ст.100, 101 ЦК Української РСР 1963 року (втратив чинність 01.01.2004 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. Поряд із цим, глава 10 вказаного нормативно-правового акту «Особиста власність» не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок колгоспного і робітничого двору. З урахуванням зазначеного, наявність таких записів у погосподарських книгах с.Новосамарка Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області підтверджує право власності [PERSON] та [PERSON] як подружжя відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] /а.с.74/. [PERSON] , як дружина останнього, відповідно до ст.529 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , була його спадкоємицею за законом першої черги. Ст.549 ЦК Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у випадках: 1) якщо він\~ фактично\~ вступив\~ в\~ управління\~ або\~ володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній\~ конторі\~ за\~ місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до наданих Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не відкривалась /а.с.80, 81/. Як вбачається з довідки Новосамарського старостинського округу Окнянської селищної ради Одеської області, на день смерті [PERSON] в будинку, де він був зареєстрований і проживав, була зареєстрована його дружина [PERSON] . Після смерті чоловіка остання продовжувала проживати у вказаному будинку до дня своєї смерті /а.с.69, 78/. З урахуванням зазначеного, так як [PERSON] вступила в управління спадковим майном, до якого входить спірний житловий будинок, то відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини, вона прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] та успадкувала частину вказаного житлового будинку, яка належала [PERSON] , як частка в спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, факт належності [PERSON] цілого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/2 частина як власна частка в спільній сумісній власності подружжя та 1/2 частина, як частка чоловіка у спільній сумісній власності подружжя, яку вона успадкувала) підтверджений і тому позов в цій частині підлягає задоволенню. [PERSON] залишила заповіт, яким вищевказаний житловий будинок в с.Новосамарка Окнянського району Одеської області заповіла позивачу [PERSON] /а.с.13/. Як вбачається з копії спадкової справи №302/2014, відкритої до майна померлої [INFO] [PERSON] , вказана спадкова справа містить лише один документ - телеграму від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка надійшла до нотаріальної контори 21.08.2014 року, тобто в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини. Будь-яких інших документів, які б підтверджували підстави подання [PERSON] такої телеграми (родинні відносини, наявність заповіту на ім`я [PERSON] тощо), спадкова справа не містить.\~ /а.с.63-64/. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались /а.с.62/. За інформацією, наданою в.о. старости Ставрівського старостинського округу Окнянської селищної ради Одеської області, [PERSON] , 1933 року народження, була сестрою [PERSON] та померла [INFO] /а.с.68/. Відповідно до ст.ст.1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. При цьому, ч.1 ст.1241 ЦК України передбачено право на обов`язкову частку, а саме: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, незважаючи на те, що [PERSON] своєчасно подала телеграму про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , вона, як сестра спадкодавиці, не є особою, яка відповідно до ст.1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту. Відомості про наявність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину після смерті [PERSON] та мають право на обов`язкову частку в спадщині, в зазначеній спадковій справі відсутні. Позивач звертався до Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , однак йому було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину /а.с.20/. З 2014 року, після смерті [PERSON] , у спірному будинку без реєстрації фактично проживає позивач разом з власною сім`єю /а.с.15, 16, 17, 18, 19/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, оскільки позивач згідно зі ст.ст.1223, 1225 ЦК України, як спадкоємець за заповітом має право на майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] , але на даний час, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, не може у встановленому законом нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, то його права та інтереси підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності на зазначене майно в порядку спадкування за заповітом, і тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до ст.182 ЦК України роз`яснити позивачу про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно /житловий будинок з надвірним будівлями і спорудами/.

Outcome: approved