Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

21.02.2017р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 21.10.2016р. о 11.00 год. на вул. Кн. Ольги, 38 в м. Львів Хома Р.З., керуючи автомобілем марки «Опель Вектра», д.н.з. [NUMBER], вчинив наїзд на припаркований на узбіччі автомобіль [NUMBER], що належить їй. Вказані обставини встановлені єврокомісаром і внесені в євро протокол про ДТП. Ринкова вартість автомобіля [NUMBER], в непошкодженому стані становить 7929 грн. 55 коп., вартість відновлювального ремонту, запчастин, робіт та матеріалів становить 7929 грн. 55 коп.. Цивільна відповідальність винуватця ДТП застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське», куди вона і звернулася для відшкодування спричиненої їй шкоди. Проте з грудня 2016р. вказана страхова компанія перестала існувати, не виплативши їй компенсацію. Вказувала, що внаслідок відсутності СТ «Іллічівське» і ухилення винуватця від здійснення їй матеріального відшкодування, вона вимушена була збирати велику кількість документів, звертатися за юридичною допомогою тощо, що позначилося на її душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сімї, внаслідок чого вона зазнала моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн. З огляду на наведене просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в її користь 15859,10 грн. матеріальних збитків, 600 грн. понесених витрат за оплату експертної оцінки пошкоджень, 5000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви. Додатково пояснила, що 21.10.2016р. залишила свій автомобіль на зупинці у м. Львові, а коли повернулася, такий уже був пошкоджений. З [PERSON] вони домовилися про відшкодування заподіяної шкоди страховою компанією, оскільки відповідальність відповідача на той час була застрахована. [PERSON] визнав свою вину у ДТП, пізніше обіцяв відшкодувати вартість відновлювального ремонту автомобіля. Сума спричиненої матеріальної шкоди оцінюється нею приблизно, це та сума, яку б вона очікувала отримати у випадку продажу належного їй транспортного засобу. Вона зверталася до СТ «Іллічівське» з вимогою про відшкодування збитків, проте така юридична особа була ліквідована. Пізніше вона зверталася до правонаступника СК «Дім Страхування», проте там їй пояснили, що відшкодовуватимуть шкоду лише у випадку, якщо [PERSON] укладе з ним договір, чого відповідачем не було зроблено. Не отримала вона також відшкодування від МТСБ. Спричинену їй моральну шкоду оцінює в 5000 грн., оскільки як вона, так і члени її сімї тривалий час витрачали значні сили та зусилля для того, щоб отримати відшкодування за спричинену відповідачем шкоду, що не могло не позначитися на взаємовідносинах між членами її сімї. Поза тим змінився її звичайний життєвий уклад, оскільки вона позбулася транспортного засобу, яким користувалася, постійно вела переписки зі страховими компаніями, знімала копії з численної кількості документів, консультувалася з юристами тощо. Все це призводило до роздратувань, постійного стресу, нервування, конфліктів та сварок в межах сімї. Відповідач проти задоволення позову заперечив частково, погодившись на оплату матеріальних збитків в сумі 7929 грн. 55 коп. згідно звіту про оцінку майна, 600 грн. понесених витрат за проведення оцінки та 500 грн. спричиненої моральної шкоди. Згідно письмових заперечень проти позову відповідача, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач зверталася до ПрАТ «СТ «Іллічівське» для відшкодування спричиненої їй шкоди, проте позивачем не додано до матеріалів справи доказів припинення діяльності страховика або доказів відмови страховика від виплати страхового відшкодування, а не доведення такої обставини може призвести до подвійного відшкодування позивачу заподіяної майнової шкоди. При доведенні позивачем такої обставини заявлений позов в частині відшкодування спричиненої матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню на підставі ст..1192 ЦК України, а саме, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Як додатково пояснив в судовому засіданні відповідач, безпосередньо після ДТП він пропонував позивачу 100 доларів США компенсації, згодом пропонував 200 доларів США, він сам викликав працівників поліції на місце пригоди. Представник відповідача в судовому засіданні просить позов задоволити частково, оскільки позивач бажає подвійного стягнення спричинених збитків і вартість відновлювального ремонту, і вартість автомобіля, з огляду на що стягнутою може бути лише вартість самого транспортного засобу. Роздруківки з мережі інтернет просить визнати недопустимим доказом, оскільки не відомо джерело їх походження. В частині спричиненої моральної шкоди підтримує [PERSON], оскільки жодними матеріалами справи не доведено розміру такої. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача та проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мала місце 21.10.2016р. близько 11.00 год. на вул. Кн. Ольги, 38 в м. Львові, зазнали механічних ушкоджень транспортні засоби сторін автомобіль [PERSON] марки «Opel Vectra», р.н.[NUMBER], та автомобіль [PERSON] марки «АЗЛК 412», р.н. [NUMBER] (а.с.4). Сторонами визнається, що причиною ДТП став наїзд автомобіля марки «Opel Vectra» на припаркований автомобіль марки «АЗЛК 412», відтак така обставина в силу вимог ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно звіту про оцінку автомобіля [NUMBER], № 329/17 від 02.11.2016р. вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ складає 11995 грн. 76 коп.. Оскільки вартість робіт та матеріалів перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля, відповідно проводити відновлювальні ремонтні роботи автомобіля економічно недоцільно, то вартість відновлювального ремонту без запасних частин приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 7929,55 грн.. Ринкова вартість автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON], складає 7929 грн. 55 коп. (а.с.6-8). Згідно рахунку ФО СПД [PERSON] від 09.02.2017р. та квитанції про оплату № 821410002 від 14.02.2017р. [PERSON] понесла витрати за проведення експертного дослідження згідно рахунку № 319 від 09.02.2017р. в сумі 597 грн. (а.с.5). Статтею 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до\~ст.1166 Цивільного кодексу України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1 та 2\~ст. 1187 ЦК України\~передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно вимог ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням наведеного, беручи до уваги звіт про оцінку автомобіля «АЗЛК-412» від 02.11.2016р., вину [PERSON] у вчиненні ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача, з відповідача підлягає стягненню 7929 грн. 55 коп. ринкової вартості автомобіля марки «АЗЛК-412», а не 15859 грн. 10 коп., як вказано у позовній заяві, оскільки не може бути одночасно стягнута з винної особи і вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, і ринкова вартість такого майна, оскільки це суперечитиме вимогам ст.1192 ЦК України. Крім цього підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені останньою витрати на проведення експертного дослідження в сумі 597 грн.. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що на її думку вартість її автомобіля значно вища, ніж встановлено звітом про оцінку майна, і на її думку саме сума в 15859 грн. може реально відшкодувати спричинену їй шкоду і відновити автомобіль, оскільки висновки суду в цій частині не можуть ґрунтуватися на припущеннях сторони, належним доказом при встановленні цієї обставини є саме звіт оцінювача, який є спеціалістом у галузі оцінки вартості майна та спричинених збитків внаслідок ДТП, і саме такий доказ береться судом в основу висновку про розмір спричиненої матеріальної шкоди. Суд також вважає необґрунтованими заперечення відповідача в тій частині, що позивачем не доведено факту припинення діяльності ПрАТ «СТ «Іллічівське» чи відмови останнього від виплати страхового відшкодування з наступних міркувань. Як роз'яснено у постанові ВСУ від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не виливає із суті договору. Таким чином право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Відтак потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох випадках зобов'язань, деліктному і договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування його шкоди в деліктному зобов'язанні. Потерпіла [PERSON] своїми правами розпорядилася на власний розсуд, бажаючи відшкодування заподіяної їй шкоди саме від відповідача, що не позбавляє права останнього в подальшому вимагати від страхової організації виплати йому понесених витрат на відшкодування матеріальної шкоди. При цьому згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу, відтак у випадку заперечень [PERSON] проти позовних вимог [PERSON] в тій частині, що вона могла уже отримати відшкодування від страховика, доведення такої обставини покладається на нього, а не на позивача. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При цьому згідно ч.2 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Окрім понесених матеріальних збитків внаслідок ДТП [PERSON], позивачу у справі, було заподіяно моральної шкоди, що виразилася у моральних стражданнях з приводу пошкодження її автомобіля, вона витратила багато часу на оформлення усіх необхідних документів, проведення оцінки тощо, Крім того вона на довгий час втратила засіб для пересування, що не могло не позначитися на способі її життя. Беручи до уваги наведене та враховуючи те, що ДТП мала місце внаслідок порушення ПДР зі сторони [PERSON],

Outcome: approved