Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

21 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про припинення права на частку у спільному майні. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що на підставі договору дарування від 18 березня 2008 року, йому належить 10/15 частини квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі, а відповідачкам на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 05.01.2001 року належить по 1/6 частини в зазначеній квартирі. Оскільки, квартира є неподільним майном, просив припинити право власності відповідачок в квартирі [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі із стягненням з нього на корить відповідачок грошової компенсації, яка буде визначена експертом, а право власності на зазначену частину квартири визнати за ним. Позивач та його представник [PERSON] надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідачки у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута за відсутністю відповідачів. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 18 березня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] є власником 10/15 частини квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі (зареєстровано в реєстрі №2045). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 01.12.2016 року, [PERSON], ІПН [NUMBER], та [PERSON], ІПН [NUMBER], є власниками по 1/6 частині квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 05 січня 2001 року (№2-57). Відповідно до висновку будівельно-технічної судової експертизи №6 від 05 липня 2017 року вартість 1/6 частки квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі становить 59011 гривень. Відповідно до квитанції №13733934, [PERSON] на депозитний рахунок Держказначейської служби України в м. Києві, було внесено вартість 1/3 часток (тобто по 1/6, яка є у власності у кожної з відповідачок) квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі в сумі 118022 гривень. Частиною 1 статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частиною 2 ст.365 ЦК України зазначено, що припинення права особи на частку у спільному майні можливе за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У ч.2 ст.183 ЦК України зазначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Проаналізувавши норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що за змістом зазначеної ст.365 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідні ж розяснення наведенні Верховним Судом України у «Висновках Верховного Суду України, викладених в постановах, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення на підставах, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за перше півріччя 2013 року» від 01 липня 2013 року. При цьому висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей обєкта, який є спільним майном. У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно із розясненнями, наданими у постанові № 20 Пленуму ВСУ від 20 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користуванням майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити в натурі чи спільно користуватися ним. За таких обставин, суд приходь до висновку щодо наявності правових підстав для припинення права власності відповідачок [PERSON] та [PERSON] на 1/6 частку кожної квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі та стягнення грошової компенсації у сумі 59011 гривень на користь кожної відповідачки. На підставі Цивільного кодексу України,

Outcome: approved