Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

20 травня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному домоволодінні за її згодою зареєстрований як член родини [PERSON] (зять), який з травня 2013 року за місцем реєстрації не проживає. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надавши до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок [ADDRESS]. У вищезазначеному домоволодінні за згодою позивача [PERSON] зареєстрований як член родини відповідач [PERSON] (зять), який з травня 2013 року за місцем реєстрації не проживає. Як вбачається з довідки від 17 лютого 2014 року, виданої виконкомом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, власником домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] являється позивач [PERSON], в якому зареєстрований відповідач [PERSON] У відповідності до акту, складеного станом на 17 лютого 2014 року, зазначено, що [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], але фактично не проживає за даною адресою з травня 2013 року. Даний факт фактичного не проживання [PERSON] з травня 2013 року підтверджується довідкою від 15 травня 2014 року, виданою виконкомом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрований в ній. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у будинку, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved