Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

21 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на час навчання. Свої вимоги мотивує тим, що вона є студенткою 1 курсу денної форми навчання Харківського національного аграрного університету ім. Докучаєва терміном навчання до 30 червня 2023 року. У зв`язку з повною зайнятістю на навчанні вона не має змоги працювати та самостійно забезпечувати себе матеріально. Відповідач має змогу надавати їй матеріалу допомогу, адже працює та має стабільну заробітну плату, не має захворювань, є особою працездатного віку. Оскільки відповідач добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, вона була вимушена звернутись до суду з зазначеним позовом. Також, позивач зазначає, що хоча вона за навчання не сплачує, проте щомісяця їй необхідно проводити оплату за гуртожиток в розмірі 450,00 грн, також необхідні кошти на придбання підручників, канцелярських приладів, одягу, харчування, на проїзд від гуртожитка до місця навчання. Крім того, раз на місяць для позивача є необхідним та важливим приїзд в м.Шостка до матері, щоб взяти щось з продуктів харчування, відвідати близьких та родичів, пройти обстеження у лікаря або лікування, оскільки в м. Харків медичні послуги дорожчі. Вартість білетів в обидва напрямки складає близько 800 грн. Мати позивачки може надати їй незначну суму, оскільки вона не працює і проживає за рахунок тимчасових заробітків. Позивач зі своєї сторони намагається на всьому економити, не відвідує розважальні заклади, не харчується в кафе, доношує одяг, який ще був придбаний у школі. Однак, коштів, які надає мати позивачу не вистачає. Тому на даний час матеріальна допомога зі сторони батька для позивача є вкрай необхідною та враховуючи, що відповідач має на утримання інших осіб, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) на період навчання. 12.03.2020 року до суду надійшов відзив на позов відповідача, в якому останній частково визнав позовні вимоги. Зазначив, що він має матеріальну можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі не більше 1000 грн на місяць на період навчання позивача. Також зазначив, що він не відмовлявся добровільно надавати матеріальну допомогу доньці. З січня по жовтень минулого року він надавав допомогу добровільно без судового рішення, і з його заробітної плати вираховувались аліменти на час навчання доньки за його заявою в розмірі 16,67 % від заробітної плати. При цьому, донька навіть не спілкується з ним, жодних відносин як з батьком не підтримує, його намагання спілкуватися ігнорує. Відповідач подав до бухгалтерії заяву про припинення відрахувань з заробітної плати коли дізнався, що донька покинула навчання. Розмір аліментів, які просить стягнути позивач вважає необґрунтованим та вважає, що аліменти на час навчання не повинні передбачатись для відвідування розважальних закладів, кафе. При вирішенні питання по суті просить суд врахувати його матеріальний стан, наявність утриманців - безробітної дружини, хворої матері похилого віку, двох неповнолітніх дітей, які також потребують постійного матеріального забезпечення, що його дохід складається тільки з заробітної плати, інших доходів він не має та те, що гроші необхідні також відповідачу на своє утримання і проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). З довідки Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва від 10 грудня 2019 року вбачається, що [PERSON] є студенткою 1 курсу та навчається на денній формі навчання, терміном навчання по 30 червня 2023 року. Як вбачається з довідки Шосткинської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості від 11 грудня 2019 року №3841 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18 грудня 2019 року, мати позивача - [PERSON] на обліку в центрі зайнятості не перебуває, допомоги по безробіттю не отримує та не є фізичною особою-підприємцем. Оцінюючи досліджені докази і встановлені обставини, суд прийшов до висновку про наявність потреби позивача в матеріальній допомозі, яку не в змозі забезпечити повноцінно інший із батьків - мати. Вирішуючи питання щодо наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньки та відповідного розміру такої допомоги, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи відповідач працює, його заробітна плата за період з січня 2019 року по лютий 2020 року склала 344414,21 грн, що підтверджується даними звіту про здійснення відрахування та виплати Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Виробничого підрозділу локомотивне депо Конотоп. Також, з даного звіту вбачається, що в період з січня 2019 року по грудень 2019 року на користь [PERSON] по заяві відповідача утримувались аліменти в розмірі 16,67% (тобто 1/6 частини заробітку), розмір яких в грошовому еквіваленті в середньому на місяць складав 2936,36 грн, зважаючи на те, що за одинадцять місяців на користь позивача було перераховано 32299, 96 грн (а.с. 24-25). На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на період навчання позивачеві та стверджує, що має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі не більше 1000 грн на місяць на період навчання доньки, зважаючи на наявність у нього на утриманні ще двох дітей від попереднього шлюбу, безробітної дружини та хворої матері. Разом з тим, судом встановлено, що будь-яких змін в житті відповідача, які б позбавляли його можливості надавати позивачу матеріальне забезпечення в розмірі 16,67%, тобто 1/6 частини заробітку, не відбулося. Так, згідно копій свідоцтв про народження, відповідач є батьком ще двох дітей: 2009 року народження та 2010 року народження (а.с. 28, 29). В звіті про здійснення відрахувань та виплати відповідача за місцем роботи вбачається, що на користь матері цих дітей відповідач сплачує аліменти в розмірі 25% з 2013 року (а.с. 24-25). 24 лютого 2015 року відповідач повторно зареєстрував шлюб (а.с. 26). Тому, будь-яким чином матеріальне та сімейне становище відповідача з моменту припинення сплати аліментів не змінилося. Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває хвора матір, що впливає на його матеріальне становище, не знайшли свого підтвердження. В обгрутування цих обставин суду надано лише копію результатів дослідження № 2254 Київської міської клінічної лікарні №4 [PERSON] від 20 березня 2017 року. При цьому, будь-яких доказів того, що матір відповідача потребує матеріального забезпечення з боку відповідача, а також того, що відповідач приймає участь в матеріальному забезпеченні матері, [PERSON] суду не надав. Таким чином, оцінюючи досліджені судом докази і встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в розмірі, який просить стягнути позивач та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 768 грн 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved