Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

21 липня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача на своє утримання на час навчання з дати звернення до суду та до закінчення навчання (а.с. 1-2). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволені. Стягнуто із [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 21 липня 2015 року на період навчання в Дніпропетровському державному аграрно-економічному університеті, але не більше ніж до досягнення [PERSON] віку двадцяти трьох років. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.20). В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду змінити в частині визначення розміру стягнутих аліментів, визначивши їх в розмірі 1/10 частини зі всіх видів його доходу (а.с.40-42). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду\~в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Позивач є студентом Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, навчається за денною формою навчання, що підтверджується довідкою № 458 від 13 липня 2015 року (а.с.4). Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що\~[PERSON] навчається на 1 курсі денного відділення у Дніпропетровському державному аграрно-економічного університеті, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу доньці на період її навчання, а тому з нього слід стягнути аліменти в розмірі визначеному позивачкою. Однак, із такими висновками суду 1 інстанції у повній мірі колегія суддів погодитись не може. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані\~утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст.ст. 182, 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, з умовами, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с.3), яка є студентом першого курсу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, навчається за денною формою навчання, що підтверджується довідкою №458 від 13 липня 2015 року (а.с.4). Встановивши вказані обставини та врахувавши, що [PERSON] є батьком позивачки та має змогу надавати матеріальну допомогу, суд прийшов до правильного висновку, що в силу зазначених положень СК України останній\~ зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею двадцяти трьох років. Визначаючи розмір аліментів у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) суд виходив з того, що останній має можливість виплачувати аліменти у такому розмірі. \~\~ Разом з тим, суд 1 інстанції при визначенні розміру аліментів не встановив та не врахував, що матір позивачки нарівні з відповідачем зобовязана утримувати повнолітню доньку у звязку з її навчанням, а також стан здоровя відповідача та його матеріальне становище. Зі справи вбачається, що відповідач [PERSON] не працює, є інвалідом 3 групи із втратою працездатності 60 %, періодично проходить стаціонарний курс лікування у звязку із хронічними захворюваннями, що підтверджується копіями виписних епікризів з лікарень (а.с. 43-46). За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ст.309 ЦПК України змінити в частині визначення розміру аліментів та визначити \~розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу),\~\~ щомісячно, починаючи з 21 липня 2015 року на період навчання в Дніпропетровському державному аграрно-економічному університеті, але не більше ніж до досягнення [PERSON] віку двадцяти трьох років.

Outcome: partial