Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

21 березня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Володимир-Волинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, покликаючись на наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 серпня 2018 року належить в рівних долях 3/5 частин, тобто по 3/10 частин, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Належні позивачам частини житлового будинку вони успадкували після смерті свого батька - [PERSON] , який постійно проживав в цьому будинку і помер [INFO] . В свій час вказану частину житлового будинку їхній батько успадкував після смерті своєї матері і їхньої бабусі - [PERSON] , якій належало 3/5 частин житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.1965 року, зареєстрованого Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою. Співвласником вказаного будинку є [PERSON] , якій належало на праві приватної власності 2/5 частин даного будинковолодіння. [PERSON] є дочкою покійного [PERSON] від першого шлюбу, батьки розлучились у 1972 році. [PERSON] є дочкою покійного [PERSON] від другого шлюбу і постійно проживала разом зі своїми батьками у спірному житловому будинку. Співвласниця іншої частини будинку [PERSON] «залишила цей будинок і ніколи більше в ньому не проживала. Після її від`їзду усім житловим будинком впродовж усього часу до дня смерті користувався їхній батько [PERSON] , після смерті якого, як вказувалось вище, позивачі прийняли спадщину і продовжують добросовісно та відкрито володіти і користуватися цим майном. За весь цей час, а це більше тридцяти років, ніхто не заявляв ні до покійного батька, як спадкодавця, ні до них, як спадкоємців, ніяких претензій з приводу спірної частини житлового будинку. З неофіційних джерел відомо, що [PERSON] проживала зі своєю сестрою в Криму і померла на початку 2000 років. Виходячи з норм права, що регулюють правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, вважають, що вони, як особи, які добровільно заволоділи чужим майном, відкрито та безперервно користуються частиною житлового будинку з врахуванням періоду володіння з 01 січня 2001 року впродовж вісімнадцяти років, мають право на набуття з цих підстав права власності на 2/5 частин житлового будинку за давністю володіння. Просять визнати за ними право власності за набувальною давністю, в рівних частинах, на 2/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] , по 4/10 частини за кожною. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 березня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 березня 2019 року за клопотанням представника відповідача витребувано ряд доказів про справі. 27 червня 2019 року до суду надійшла позовна заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Володимир-Волинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою суду від 31 липня 2019 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, залучено [PERSON] , а її позовну заяву прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 29 жовтня 2019 року за клопотанням позивачів ухвалою суду витребувано ряд доказів. 30 жовтня 2020 року прийнято відмову [PERSON] від заявленого нею позову до [PERSON] , [PERSON] та Володимир-Волинської міської ради, а провадження в цій частині позовних вимог закрито. Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказує на відсутність спору між сторонами. Заслухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Позивачам у справі [PERSON] та [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 серпня 2018 року належить в рівних долях 3/5 частин, тобто по 3/10 частин, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Дана обставина стверджується копією вказаного рішення суду та витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що належні позивачам частини житлового будинку вони успадкували після смерті свого батька - [PERSON] , який постійно проживав в цьому будинку і помер [INFO] . В свій час вказану частину житлового будинку батько позивачів успадкував після смерті своєї матері і їхньої бабусі - [PERSON] , якій належало 3/5 частин житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.1965 року, зареєстрованого Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою. Дана обставина стверджується повідомленням КП «Волинське обласне БТІ», матеріалами інвентарної справи на будинок. Співвласником спірного будинку є [PERSON] , якій належало на праві приватної власності 2/5 частин даного будинковолодіння. Позивачі в судовому засіданні пояснили, що співвласниця іншої частини будинку [PERSON] залишила цей будинок і ніколи більше в ньому не проживала. Після її від`їзду усім житловим будинком впродовж усього часу до дня смерті користувався їхній батько [PERSON] , після смерті якого, позивачі прийняли спадщину і продовжують добросовісно та відкрито володіти і користуватися цим майном. За весь цей час, а це більше тридцяти років, ніхто не заявляв ні до покійного батька, як спадкодавця, ні до них, як спадкоємців, ніяких претензій з приводу спірної частини житлового будинку. [PERSON] проживала зі своєю сестрою в Криму і померла на початку 2000 років. Ці пояснення позивачів повністю підтвердили також допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Крім цього ст. 16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце з 1 січня 2011 року. Виходячи з норм права, що регулюють правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, з урахуванням встановлених у справі обставин та на підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що позивачі, як особи, які добровільно заволоділи чужим майном, відкрито та безперервно користуються частиною житлового будинку з врахуванням періоду володіння з 01 січня 2001 року впродовж вісімнадцяти років, мають право на набуття з цих підстав права власності на 2/5 частин житлового будинку за давністю володіння, а тому заявлені позовні вимоги задовольняє в повному обсязі.

Outcome: approved