Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

21.11.2019 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він до листопада 2010 року перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, починаючи з 25.01.2010 року. З лютого 2018 року по грудень 2018 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] та є батьком малолітнього дитини - [PERSON] , [INFO] . Згоди на добровільне утримання сина [PERSON] між ним та відповідачем досягнуто не було, тому останньою до суду подано заяву про виздачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] . Судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.08.2019 року з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку до повноліття. Вважає, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] наявних аліментних зобов`язань на сина [PERSON] врахована не була, загальний розмір аліментів, що стягується з нього на даний час становить значну суму та становить його у скрутне матеріальне становище. Враховуючи викладене, вважає, що можливо зменшити суму аліментів, що стянуються за судовим наказом на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою про відкриття провадження від 02.01.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 31.01.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 26-28), в якому відповідач просила у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що відповідач має стабільне матеріальне становище. Крім того, зазначає, що у випадку зменшення розміру аліментів, її малолітній син перебуватиме у гіршому матеріальному становищі,ніж інший малолітній син позивача [PERSON] , що буде прямим порушенням ст. 142 СК України, яка передбачає рівність прав дітей по відношенню до батьків, у тому числі й права на фінансове забезпечення. Крім того, зазначила, що загальна сума стягненнення з позивача не перевищує встановленої ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), на утримання якого з позивача на підставі виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, виданого 17.03.2010 року стягуються аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, починаючи з 25.01.2010 року до повноліття дитини (а.с. 8-9). Позивач також є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), на утримання якого судовим наказомНікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.08.2019 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку до повноліття дитини. В обгрунтування позову позивач посилався, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] наявних аліментних зобов`язань на сина [PERSON] врахована не була, загальний розмір аліментів, що стягується з нього на даний час становть значну суму та становить його у скрутне матеріальне становище. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, 1. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; \ч.1 ст. 182 доповнено п.3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \ч.1 ст. 182 доповнено п.3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів, а не зобов`язаний це зробити. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що зменшення розміру аліментів допускається лише в тому разі, коли частка заробітку позивача виявиться меншою, ніж аліменти, які він сплачує. Визначення частки заробітку позивача повинно провадитися після віднімання тієї частини заробітку, яка була призначена для сплати аліментів. Заробіток, що залишився після віднімання аліментів, ділиться на всіх членів сім`ї, яким згідно з законом позивач зобов`язаний надавати утримання, в це число включається і сам позивач. Лише в тому разі, коли після проведення поділу частка заробітку позивача буде меншою, ніж аліменти, суд матиме підстави до задоволення позову про зменшення їх розміру. Із матеріалів справи не вбачається і позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.192 СК України, які б дали підстави для зміни розміру аліментів. Як встановлено вище, позивач має обов`язок утримувати двох малолітніх дітей, на старшого сина [PERSON] від першого шлюбу він зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1\\4 частина від заробітку, на утримання молодшого сина [PERSON] розмір аліментів за судовим наказом становить 1\\4 частина від його заробітку, даних, що у позивача є інші утриманці за законом у справі відсутні. Отже за вирахуванням аліментів, що утримуються на сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1\\4 частина від заробітку, аліментів, що позивач сплачує на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у позивача на своє забезпечення залишається 50% від його заробітку. Загальна сума стягнення з позивача не перевищує встановленої ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, сплата аліментів в загальному розмірі 1/2 частини від заробітку позивача на місяць на утриманнясина [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на даний час не порушує права позивача, а тому доводи про те, що він знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не відповідає дійсним обставинам справи. Інших доказів неможливості сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у встановленому судом розмірі суду не надано. Більш того, суд наголошує на тому, що діти мають рівні права на утримання від батьків, а зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , поставить його у нерівне положення по відношенню до старшого сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи з принципу розумності та справедливості, з метою недопущення порушення прав осіб на користь та утримання яких стягнуто аліменти та приймаючи до уваги те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При цьому діти позивача будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька в однаковому обсязі, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed