Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

21.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про надання судом дозволу на виїзд за кордон малолітній дитині сторін [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, до досягнення дитиною повноліття, з наданням дозволу позивачу чи його офіційному представнику здійснювати оформлення без згоди батька дитини відповідних документів для вищевказаної мети. В обґрунтування позову приведені доводи про те, що вона має намір спільно з дочкою здійснювати поїздки за кордон з метою відпочинку та оздоровлення дитини, але відповідач безпідставно не надає нотаріально посвідченого клопотання щодо його згоди на оформлення проїзного документа дитини для тимчасового виїзду дитини за межі України. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] і після розлучення сторін дочка зареєстрована та мешкає за місцем проживання позивача, а відповідач мешкає окремо від них. Відповідно до положень ст.ст.22, 23, 33 Конституції України, конституційні права і свободи громадян України гарантується і не можуть бути скасовані, в тому числі громадянам України гарантується свобода пересування, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно положень ст.ст. 3, 11 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство має диспозитивний характер: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п.18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Суд приходить до висновку, що відповідач без законних підстав не надає згоди на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, оскільки по справі відсутні докази про те, що перебування дитини за межами Республіки України якимось чином зашкодить її стану здоровя чи призведе до порушень прав, свобод чи інтересів дитини. Встановлені судом обставини є підставами для задоволення позову. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved