Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

20 травня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування вимог позову вказала на те, що з 25.10.2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей 2011 та 2013 року народження. \~ \~ \~ \~ Сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з тим, що в них різні характери та погляди на життя, в результаті чого в них постійно виникають суперечки та непорозуміння. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна та місце проживання дітей немає. Просить шлюб розірвати. Позивач, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач, в судове засідання не з`явився, надав заяву про неможливість з`явлення до суду з причини знаходження за межами району. Позовні вимоги не визнав та просив надати тримісячний строк на примирення, оскільки має намір зберегти сім`ю. У відповідності до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України суд вирішив за можливе провести судове засідання без участі відповідача, оскільки він не повідомив про поважність своєї неявки. Зазначення ним про те, що він перебуває за межами району не свідчить про вищевказане. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] , виданого Білокриницькою селищною радою Великоолександрівського району Херсонській області, актовий запис № 10, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2010 року. Від шлюбу мають двох дітей 2011 та 2013 року народження. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, майнового спору між ними немає, позивач до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і не може бути збережена. Останнім часом непорозуміння між сторонами загострилось, що негативно впливають на нормальний клімат в сім`ї, тому шлюб носить формальний характер і його збереження не відповідає інтересам сім`ї, тому позовні вимоги слід задовольнити. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала, що вбачається з дослідженого свідоцтва про укладення шлюбу її вимога про відновлення дошлюбного прізвища є обґрунтованою. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає інтересам дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Підстав для вжиття судом заходів щодо примирення подружжя у відповідності до статті 111 СК України суд не вбачає, оскільки з боку відповідача щодо позивачки вчиняються систематичні насильницькі дії психологічного характеру, які виражаються у погрозах та залякуваннях обумовлених саме сімейними стосунками, а отже відповідне рішення суду суперечитиме моральним засадам суспільства. Крім того, відповідач заявляючи про надання вказаного строку на примирення жодним чином не мотивував свою позицію, не обґрунтував необхідність та доцільність збереження стосунків з огляду на свою поведінку щодо дружини, не вказав про потенційну можливість примирення зважаючи на пояснення позивачки викладені в позові щодо такої неможливості у зв`язку із зловживанням відповідачем алкогольними напоями та його аморальною поведінкою щодо неї та їх дітей. Також, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved