Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

20.07.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина щомісячно в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходів. В обґрунтування позову зазначила, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює. Позивач в судовому засіданні під час судових дебатів зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частки усіх видів його доходів. Відповідач та його представник в судовому засіданні погодились сплачувати аліменти в розмірі ? частини доходу відповідача. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2005 року та є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає спільно з позивачем окремо від відповідача. Як позивач, так і відповідач, мають офіційне місце роботи та сталий заробіток. Відповідач працює на Державному територіально-галузевому обєднанні «Південно-західна залізниця» відокремлений підрозділ Житомирська дистанція колії, де сукупний його дохід за перше півріччя 2015 року рік склав 22\~984,77 грн., середньомісячний його заробіток без урахування податків біля 3000 грн. Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли. Оскільки відповідач має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, інших утриманців не має, не достатньо приймає участі в вихованні неповнолітньої дитини, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дитині, на момент розгляду справи не існує, уточнені позовні вимоги визнав повністю, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в уточненому позові, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити достатні життєві потреби хлопчика. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved