Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

20.02.2015 позивач звернувся в суд з даним позовом. Посилався на те, що 13.06.2014 року він домовився з [PERSON] про купівлю у нього легкового автомобіля ВАЗ 21144 110 20, реєстраційний номер [NUMBER], який належав йому на праві приватної власності за 44000 грн. Він зразу ж заплатив йому 38000 грн., а той передав йому автомобіль та документи на нього. Про домовленість вони склали розписку в присутності свідків. Оформити договір купівлі-продажу вони домовились після того, як він доплатить залишок 6000 грн. в вересні-жовтні того ж року. 24.10.2014 року він приїхав до [PERSON], щоб розрахуватись і переоформити автомобіль на нього, але виявилось, що той помер 12.08.2014 року. Він віддав залишок дружині померлого, але переоформити автомобіль стало неможливо, так як він, не дивлячись на те, що і придбаний у шлюбі, за сумісні кошти з дружиною, що вона має право на половину, є спадкоємицею першої черги, все ж зареєстрований на померлого. До того ж, спадкоємицею першої черги, яка вважається такою, що прийняла спадщину, є його донька [PERSON], [INFO], і так як вона неповнолітня, то її частина при продажу автомобіля у випадку, коли він буде включений в спадок, повинна бути зарахована на неї окремо. Також спадкоємицею, що прийняла спадок, є донька померлого [PERSON] Згодом йому стало відомо, що померлий за ті кошти, що одержав від нього за автомобіль, купив на своє імя другий автомобіль, який дійсно переходить в спадок відповідачці та доньці. Тому просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21144 110 20, шасі №ХТА21141074484207. реєстраційний №АН 7731 СІ, зареєстрований РЄВ ДАІ м.Волноваха УДАІ ГУМВС України в Донецькій області на імя [PERSON], між ним та позивачем, який мав місце 13 червня 2014 року, - дійсним, встановивши за ним право власності на даний автомобіль. У судовому засіданні позивач на позові наполягає. Представник позивача позов підтримав. Відповідачі та законний представник [PERSON] позов визнали. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив справу вирішити на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Головним завданням суду під час розгляду та вирішення цивільної справи є з'ясування дійсних взаємовідносин сторін і захист порушеного або оспорюваного права. Таке з'ясування можливе тільки шляхом дослідження й оцінки доказів по справі, які надаються сторонами й іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони й інші особи подають докази, а суд забезпечує їх дослідження за участю сторін що є доказуванням, яке спрямовано на з'ясування дійсних прав і обов'язків учасників спірного матеріального правовідношення. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно кредитного договору №4594 від 28.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Державний Ощадний банк України» Волноваське відділення 3137 та [PERSON], останньому було надано кредит в сумі 20000 грн. для здійснення оплати за автомобіль за договором купівлі-продажу №03/44 ОО «РАМ-АВТО» від 28.08.2007 року (а.с.64-67). Згідно свідоцтва про реєстрацію т/з ВАЗ 21144 110 20, реєстраційний №АН 7731 СІ належить [PERSON] з особливою відміткою про кредит в ВАТ «Державний Ощадний банк України» , що також підтверджено відповіддю ВРЕР Волноваського району (а.с.12). Згідно довідки ПАТ «Державний Ощадний банк України» за №235 від 24.02.2014, заборгованість [PERSON] за кредитом №4594 від 28.09.2007 на купівлю автомобіля погашена в повному обсязі 08.07.2009 року (а.с.63). Згідно розписки від 13.06.2014 [PERSON] продав автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, [PERSON] в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] Передана сума грошей 38\~000 грн. та з наступною виплатою по 3000 грн. з серпня по жовтень 2014 року. 24.10.2014 об 14:40 в розписці також є надпис «принесли 6000 грн. та повністю розрахувалися за автомобіль» та підпис (а.с.45). Факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21144 110 20 та написання розписки в судовому засіданні також підтвердив свідок [PERSON] Згідно тимчасового реєстраційного талону ДАР №446500 від 14.06.2014 транспортний засіб SSAN YONG, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], дію якого було продовжено до 14.02.2015 (а.с.44). З пояснень відповідачки [PERSON] вбачається, що цей т/з вони купили за гроші, які позивач заплатив їм за автомобіль ВАЗ 21144 110 20. 12.08.2014 року [PERSON] помер, про що виконкомом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області складено відповідний актовий запис №71 (а.с.10). Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО №362480, виданого виконкомом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, відповідачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії І-НО №019492, виданого виконкомом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження І-НО №360441, виданого Володимирівською селищною радою 27.08.1995 року, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.41а-42). Згідно заяв [PERSON] в своїх інтересах та діючи як законний представник своєї малолітньої дитини [PERSON], а також заяви [PERSON], вони прийняли спадщину після смерті [PERSON] (а.с.56-58). Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Володимирівської селищної ради Волноваського району від 14.04.2015 за №27, про розгляд ухвали Волноваського районного суду від 23.03.2015 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і встановлення права власності на автомобіль з метою визнання порушення чи не порушення прав малолітньої дитини [PERSON], орган опіки та піклування не може визначити чи будуть порушені права малолітньої [PERSON], тому вирішення даного питання залишив на розсуд суду (а.с.48). Згідно відповіді Волноваської державної нотаріальної контори від 10.04.2015 за №529/01-16, спадкоємцями першої черги є також батько спадкодавця [PERSON] та мати [PERSON], але жоден з них з відповідними заявами про прийняття спадщини або про відмову від неї до Волноваської державної нотаріальної контори не зверталися. Станом на 10.04.2015 свідоцтва про право на спадщину нікому зі спадкоємців не видано. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори жоден зі спадкоємців не звернувся (а.с.55). Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. В позовній заяві позивач посилається на ст.218 ЦК України як на підставу для задоволення його позовних вимог. Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи, продавцем та покупцем про вчинення договору купівлі-продажу автомобіля було написано розписку, яку підписали сторони та свідки, тобто його було вчинено у письмовій формі. Згідно п.1 ч.34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», передбачено письмову форму договору купівлі - продажу автомобілів. Відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відповідно до п. 44 зазначених Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Пунктом 43 Правил встановлено, що у випадку зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Пунктом 8 зазначених правил встановлено, що правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема, довідкою - рахунком, виданою за формою згідно з додатком № 1 Правил, договором або іншими посвідченими у встановленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Як вбачається з матеріалів справи, спірний транспортний засіб не було знято з обліку в підрозділі ДАІ. Оскільки спірний автомобіль не був знятий з реєстрації під час передачі його позивачу та залишався зареєстрованим за відповідачем, то фактично передача у власність автомобіля не відбулася. Автомобіль «ВАЗ 21144 110 20, реєстраційний №АН 7731 СІ, залишається у власності [PERSON], що підтверджується даними ВРЕР Волноваського району. Крім того, згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. З зазначеного випливає висновок, що оскільки згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України дійсним в судовому порядку можна визнавати тільки нікчемний правочин, а нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному засвідченню, то виходить, що визнавати дійсними в судовому порядку можна тільки ті правочини, які підлягають нотаріальному засвідченню в силу закону; перш ніж визнавати правочин дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному засвідченню. Згідно із зазначеною статтею суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному засвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми й одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального оформлення укладеного договору. Чинним законодавством України не передбачено, що договір купівлі-продажу автомобіля підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а відтак до спірних правовідносин не застосовується ст. 218 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України). Слід звернути увагу, що у судовому засіданні дійсність правочину не оспорюється відповідачами - спадкоємцями, а відтак є незрозумілим звернення позивача до суду з вимогою визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на автомобіль, з огляду на положення ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 328 ЦК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 207, 208, 215, 218, 328, 655 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: dismissed