Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

20.04.2017 року Вільногірський міський центр зайнятості, звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення коштів виплачених як допомога по безробіттю. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що у Вільногірському міському центрі зайнятості з 20.03.2012 року по 28.05.2013року, відповідач був зареєстрований як безробітний. 13 березня 2012 року до Вільногірського міського центру зайнятості з питань пошуку роботи звернувся [PERSON] 20 березня 2012 року, наказом Вільногірського міського центру зайнятості № НТ120320, за його особистою заявою, надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю, як застрахованій особі, без урахування страхового стажу, строком 360 календарних днів. Тривалість виплати допомоги з 20.03.2012 року по 14.03.2013 року. З 29.05.2013 року відповідача знято з обліку у звязку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору. В результаті звірки даних з ПФУ в базі ЄІАС (NЕТ) та згідно відповіді роботодавця ТОВ «Вільногірського заводу залізобетонних виробів» виявлено, що в період перебування на обліку в Вільногірському міському центрі зайнятості [PERSON], знаходився в трудових відносинах з вищезазначеним підприємством. Під час розслідування страхового випадку встановлено, що з 11.07.2012 р., [PERSON], працював в ТОВ «Вільногірського завод залізобетонних виробів» (наказ № 97-к від 11.07.2012 р.) на посаді формувальника залізобетонних виробів та конструкцій. Звільнений з зазначеної посади 23.07.2012 року, згідно з наказом від 23.07.2012 року № 108/1 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). При неодноразовому відвідуванні Вільногірського міського центру зайнятості [PERSON], приховав факт свого працевлаштування, що призвело до безпідставної виплати допомоги по безробіттю. Таким чином, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримуючи допомогу по безробіттю, [PERSON] одночасно працював і отримував за це дохід, що переводить його на момент реєстрації в Вільногірському МЦЗ із статусу безробітного в статус осіб, які не можуть бути визнані безробітними і відповідно, не мають права на отримання допомоги безробіттю. Тому просять суд стягнути з відповідача кошти, виплачені як допомога по безробіттю у розмірі 4 422,20 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав через канцелярію суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі та задовольнити позов , проти заочного розгляду справи не заперечував. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач, в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого іншим працівником апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Відповідно п.7 ч.1ст.1 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення», встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Частиною 1 статті 4 вказаного Закону передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VІ від 5 липня 2012 року особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, належать до зайнятого населення. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України від 02.03.2000р. № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. За приписами ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»\~встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 219 від 14.02.2007 (далі Порядок № 219), у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Згідно з п. 7 Порядку № 219 рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Пунктом 9 Порядку № 219 передбачено, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Згідно частини 3 ст.36 зазначеного Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне: \~\~\~\~\~\~\~\~ 20 березня 2012 року,\~\~відповідач звернувся до Вільногірського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю (а.с. 12). Наказом Вільногірського міського центру зайнятості від 20 березня 2012 року № НТ120320, відповідачу було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі з 20 березня 2012 року (а.с.13) та заведено персональну карту № 049312031300001 (а.с.10). З 28 травня 2013 року відносно, [PERSON] припинено реєстрацію безробітного, відповідно до наказу від 30.05.2013 року № НТ130529 (а.с.14) та припинено виплату допомоги по безробіттю, в звязку з закінченням строку виплати з 15.03.2013 року, наказ від 15.03.2013 р. № НТ130315 (а.с.15) Відповідно до листа ТОВ «Вільногірський завод залізобетонних виробів» від 24.11.2016 року № 288, відповідач дійсно працював на даному підприємстві, в період 11.07.2012 р. по 23.07.2013 р., та отримав заробітну плату (а.с.16), що підтверджується також копією наказу по підприємству № 97-к від 11.07.2012 р., про прийняття [PERSON] на посаду формувальника залізобетонних виробів та конструкцій (а.с. 20) та копією наказу про звільнення з зазначеної посади від 23.07.2012 року № 108/1 ст.38 КЗ України (за власним бажанням) (а.с. 21). 04 січня 2017 року, заступником директора Вільногірського міського центру зайнятості, був виданий наказ № НТ 170104 щодо рішення про необхідність повернення відповідачем незаконно отриманих коштів в сумі 4422 ,20 грн. (а.с. 17). У звязку із цим, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, Вільногірським міським центром зайнятості було проведено розслідування страхового випадку щодо відповідача, про що складений акт № 38 від 16 листопада 2016 року, за результатами якого встановлено, що відповідач у період його знаходження на обліку в Вільногірському міському центру зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, перебував в трудових відносинах з ТОВ «Вільногірський завод залізобетонних виробів» (а.с.22) Вільногірським міським центром зайнятості проведено розрахунок заборгованості з виплати допомоги по безробіттю [PERSON], за період з 11.07.2012 р. по 14.03.2013 р., відповідно до якого вона складає 4422, 20 грн. (а.с. 23). За фактом виявленого страхового випадку та для встановлення факту правопорушення Вільногірський міський центр зайнятості звернувся до Вільногірського ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області (а.с.24) 28.02.2017 року, Вільногірським міським центром зайнятості відповідачу було надіслано претензію від 24.02.2017 року, в якій пропонувалось у добровільному порядку повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 4422, 20 грн., повідомивши реквізити для сплати коштів, але у добровільному порядку зазначена сума відповідачем повернута не була (а.с. 26,27). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач в період знаходження на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного, перебував у трудових відносинах з ТОВ «Вільногірський завод залізобетонних виробів» та отримував дохід, при цьому не повідомив про цей факт позивача, що призвело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю у розмірі 4422 ,20 грн. Відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а сума виплаченого відповідачу соціального забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю - примусовому стягненню на користь позивача. Згідно положень ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 18 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 гривень.

Outcome: approved