Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

20 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 3900 гривень, 3% річних в сумі 609,04 гривень, а також судовий збір у розмірі 243,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачка одержала від нього грошові кошти у борг в сумі 3900 гривень, про що 26 березня 2015 року нею була складена розписка, в якій остання зобовязалась повернути грошові кошти без сплати процентів до 01 квітня 2015 року. Однак у вказаний строк відповідачка гроші не повернула, зустрічі з позивачем уникає, на телефонні дзвінки не відповідає, у звязку з чим він змушений звертатись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Позивач до суду не прибув, надіславши заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності у звязку з виїздом з міста. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] до суду жодного разу не прибула. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що між [PERSON] (Позикодавець) з одного боку та [PERSON] (Позичальник) з іншого, був укладений договір позики, за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 3900 гривень, а Позичальник у свою чергу зобовязалась повернути [PERSON] позичені кошти без процентів до 01 квітня 2015 року. Факт отримання [PERSON] позики в сумі 3900 гривень підтверджується доданою до позову розпискою останньої з її особистим підписом, складену у присутності [PERSON], [PERSON] Позивач стверджує, що відповідачка позичені кошти йому не повернула. Доказів, які б спростовували дані твердження суду не надано, у звязку з чим суд вважає [PERSON] такою, що прострочила виконання зобовязання за даним договором, та порушила його умови. Відповідачка, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання нею обовязків за договором позики, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з неї відшукуваної позивачем суми боргу та її розміру. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь три проценти річних від простроченої суми, починаючи з 01 квітня 2015 року по 20 квітня 2015 року, тобто за 19 днів прострочки, в сумі 609,04 гривень. Проте із розрахунком даної суми суд погодитись не може, виходячи з наступного. Так, прострочена заборгованість становить 3900 гривень. Період прострочки з 01 квітня 2015 року по 20 квітня 2015 року становить 19 днів. Таким чином, три проценти річних за 19 днів прострочки становлять: 3900 х 3% : 365 х 19 = 6,09 гривень. На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь [PERSON] борг за договором позики від 26 березня 2015 року в сумі 3900 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 6,09 гривень, тим самим задовольнивши позов частково. Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складають 243,60 гривень судового збору. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial