Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

20.09.2018 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколївгаз» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2017 року, ПАТ «Миколаївгаз» було зобов`язано відновити газопостачання, шляхом приєднання газового приладу (газової плити) в належній йому квартирі [ADDRESS] . У зв`язку із чим 22.06.2017 року, ним було подано відповідну заяву до відповідача про відновлення газопостачання. В свою чергу відповідач, покладені на нього зобов`язання не виконав та газопостачання не відновив, що у свою чергу є порушенням п.9.2 умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 року. В наслідок зазначених протиправних дій ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», йому було завдано моральну шкоду у вигляді пошкодження майна, а саме квартири [ADDRESS] , завдано шкоду здоров`ю, принижено його честь та гідність а також завдано душевні страждання які пов`язанні із протиправними діями відповідача. Таким чином просив стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. 05.12.2018 року представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач не визнав. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди з боку ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз». По при це, повідомив, що підключення газопостачання в квартирі позивача не відбулось з його вини, оскільки він неодноразово відмовлявся надавати доступ працівникам ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» до помешкання квартири [ADDRESS] , що унеможливлювало виконання рішення суду. Окрім того, зазначив, що позивач не намагався у передбачений законом спосіб виконати рішення суду, оскільки не отримував в суді виконавчі документи (виконавчий лист) та не звертався до органів Державної виконавчої служби з приводу виконання рішення суду. 17.12.2018 року [PERSON] , до суду подано відповідь на відзив. В противагу відзиву відповідача зазначив, що відзив надано не по суті позовних вимог, оскільки як на підставу для задоволення своїх позовних вимог він посилається на невиконання уповноваженими особами відповідача п. 9.2 типового Договору про розподіл природного газу, в якому зазначено порядок та строк відновлення газопостачання, у той час як представник позивача заперечував проти задоволення позову з урахуванням рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 20.07.2017 року. З урахуванням викладеного, просив не приймати до уваги пояснення та обставини викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Посилаючись на невиконання відповідачем, договірних зобов`язань по відновленню газопостачання, що призвело до завдання йому моральної шкоди, заявлені позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві, наполягав на тому, що виконання ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» своїх зобов`язань по підключенню газопостачання квартири позивача, унеможливлено діями особисто [PERSON] , який не допускає працівників до помешкання, а питання по відновленню газопостачання пов`язано з виконанням положень Правил безпеки, що передбачає безпосередній огляд газових приладів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. 10.10.2016 року між позивачем та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі ПАТ «Миколаївгаз») укладено договір , шляхом підписання [PERSON] заяви приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутових споживачів). Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року, позов [PERSON] задоволено частково, зобов`язано ПАТ «Миколаївгаз» відновити газопостачання шляхом приєднання газового приладу (газової плити) в квартирі [ADDRESS] , до загальної системи газопостачання, стягнуто на його користь 2000 грн. морально шкоди та 811,52 грн. судових витрат. Дане рішення набрало законної сили та підлягає виконанню. Рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не виконувалося. 22.06.2017, 04.10.2018, 28.11.2018 років, [PERSON] на адресу ПАТ «Миколаївгаз» було подано заяви, щодо поновлення газопостачання у квартирі [ADDRESS] у відповідності до рішення суду. Як вбачається з повідомлення ПАТ «Миколаївгаз» №Мк01-3-ЛВ-25563-1018 від 22.10.2018 року - 12.07.2017; 20.07.2017;17.10.2017 років представниками товариства було здійснено виїзди до помешкання позивача, метою яких було виконання Рішення апеляційного суду Миколаївської області про відновлення газопостачання в квартирі позивача, проте в доступі до газових приладів, [PERSON] було відмовлено. Відповідно до п.п.9.2 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 року далі Договір) - відновлення газопостачання здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням Споживача про відновлення газопостачання та після усунення порушень (за їх наявності) і відновлення витрат на припинення та відновлення газопостачання. Відповідно до положень п.7.4 п.п.4 Договору споживач зобов`язаний забезпечити безперешкодний та безплатний доступ на власні об`єкти чи земельну ділянку представникам Оператора ГРМ за їх службовим посвідченням для виконання ними їх службових обов`язків, зокрема з припинення та відновлення газопостачання. Відповідно до п.5 гл.5 розділу 111 Кодексу ГРМ, оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок та інших об`єктів всіх форм власності, на яких розташовано газорозподільна систем для виконання службового обов`язку, передбаченого законодавством. Для належного виконання оператором ГРМ функцій щодо забезпечення гарантованого рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску газу, запобігання можливим витокам газу не недопущення аварійної ситуації споживач зобов`язаний забезпечити доступ на власні об`єкти представникам оператора ГРМ за їх службовими посвідченнями для виконання службових обов`язків, в тому числі для виконання робіт з припинення та відновлення газопостачання. Безпосередньо у судовому засіданні, позивач пояснив, що не має наміру надавати працівникам ПАТ «Миколаївгаз» доступу до квартири, оскільки відновлення газопостачання можливе шляхом зняття заглушки у квартирі нижнього поверху. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що власні дії [PERSON] та порушення ним обов`язків передбачених п.7.4 п.п.4 Договору на даний час унеможливлюють виконання уповноваженими особами ПАТ «Миколаївгаз» дій щодо відновлення газопостачання кв. [ADDRESS] , оскільки їх здійснення неможливо без участі позивача, який зобов`язаний надати доступ до квартири, так як питання по відновленню газопостачання пов`язано з виконанням положень Правил безпеки, недотримання яких є неприпустимим, оскільки газопроводи та споруди на них є об`єктом підвищеного ризику, а дотримання цих правил є певною гарантією надійності функціонування системи газопостачання цілого будинку, безпеки життя та здоров`я його мешканців. Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.» Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи роз`яснення, викладені в пунктах 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», спори про відшкодування фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, які регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди, а також що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Таким чином, відповідно до загальних принципів відшкодування моральної шкоди, є неправомірність дій (вина) особи та причинний зв`язок між неправомірними діями та завданою шкодою. Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що подані позивачем, на підтвердження позовних вимог докази не є беззаперечним доказом невиконання відповідачем п. 9.2 Договору, наслідком чого є відшкодування моральної шкоди, як і не надано доказів понесених моральних страждань, а отже у задоволені заявленого позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed