Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

21 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Обгрунтовує свої вимоги тим, що після смерті [PERSON], яка настала 11 грудня 2008 року, він є єдиним спадкоємцем за заповітом. У звязку з пропуском строку для прийняття спадщини просив визначити йому додатковий двомісячний строк для її прийняття після смерті [PERSON] Причиною пропуску строку вказує ту обставину, що померла проживала з його батьком без реєстрації шлюбу, тому після її смерті позивач не міг спадкувати по закону, а про наявність на його користь заповіту він не знав. Крім того, він окремо проживав від померлої, на час її смерті тяжко хворів. Про існування на його користь заповіту дізнався від працівників господарського товариства лише в 2017 році. Сторони, їх представники у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач визнав позовні вимоги, просили розглянути справу без їхньої присутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 1996 року [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 11 жовтня 1996 року за реєстровим №93 (а.с.8). 13 грудня 1996 року [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) (серія СМ №0134647), належний їй як члену КСП «Московське» (а.с.29). 11 грудня 2008 року [PERSON] померла (а.с.9). Із довідки Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 09 листопада 2017 року вбачається, що на час смерті [PERSON] була одна зареєстрована та самотньо проживала у с.Воропаї Московської сільської ради Липоводолинського району. Заповіт від її імені посвідчувався виконкомом Московської сільради 11 жовтня 1996 року, реєстровий № 93, спадкоємцем є [PERSON] (а.с.31). Із жовтня 2005 року [PERSON] зареєстрований [INFO] (а.с.6). Згідно з випискою з історії хвороби №3439-214 від 11 квітня 2008 року, [PERSON] з 30 березня по 11 квітня 2008 року перебував в онкологічному відділенні Бердянської міської лікарні, був прооперований (а.с.11). Із 21 квітня по 05 травня 2008 року, з 24 червня по 01 липня 2008 року, з 07 по 15 жовтня 2008 року перебував на лікуванні у Донецькому обласному протипухлинному центрі (а.с.12-14). За даними Липоводолинської районної державної нотаріальної контори від 07 лютого 2018 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, відомості про прийняття спадщини особами, які постійно на час смерті спадкодавця проживали разом з ним та вважаються такими, що прийняли спадщину відсутні. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Із матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно своєчасно не скористався своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ч. 2 ст. 1270 ЦК України, оскільки не був обізнаний про наявність заповіту на його імя. У звязку з тим, що [PERSON] не був обізнаний про наявність зваповіту [PERSON] на його імя, проживав окремо від спадкодавця, зважаючи на його довготривале лікування та відсутність інших спадкоємців, а також беручи до уваги відсутність інтересу до спадкового майна з боку органу місцевого самоврядування, який на виконання положень ст. 1277 ЦК України протягом тривалого часу не виконав обовязок щодо визнання спадщини відумерлою, суд, з огляду на дотримання вимог законності та справедливості, вважає вказані причини пропуску строку поважними і такими, що дають підстави для задоволення позову.

Outcome: approved