Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

20.09.2007 року [PERSON] звернувся до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання заповіту недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свій позов та пояснили, що 23.04.2007 року померла [PERSON] Після її смерті позивач дізнався про наявність заповіту від 14.03.2007, який складено від імені [PERSON], і яким остання заповіла все майно [PERSON]. Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки впевнений в тому, що [PERSON] не розуміла своїх дій і не усвідомлювала їх 14.03.2007 року при складанні нового заповіту, у звязку з тяжкою хворобою атеросклеротичним кардіосклерозом. Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду, і за вказаних обставин позивач просить суд визнати заповіт недійсним. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні, а також [PERSON] пояснили, що з позовними вимогами не згодні, проти задоволення позову заперечують, просять в задоволенні позову відмовити. Пояснили, що [PERSON] тричі складала заповіти: від 01.03.2003 р., від 05.12.2005 р. і від 14.03.2007 р., де заповідала своє майно своїй онучці [PERSON], і тільки у двох останніх заповітах вписала [PERSON] і [PERSON]. Таким чином, спадкодавець дійсно відображала свою волю протягом від 01.03.2003 р. до 14.04.2007 р. Так, два заповіти від 01.03.2003 р. і від 14.03.2007 р. було посвідчено нотаріусом [PERSON], яка бачила [PERSON] двічі, розмовляла з нею, з проміжком в декілька років, і при посвідченні останнього заповіту ніяких змін у стані здоровя, з точки зору, що заповідач не розуміла своїх дій, які вона вчиняє, не було встановлено. Крім того, у звязку з віком заповідача, заповіт від 14.03.2007 р. було посвідчено в присутності свідків [PERSON] і [PERSON], які потім померли. Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не згодна з позовними вимогами [PERSON] про визнання заповіту недійсним, оскільки вона посвідчувала два заповіти [PERSON] та бачила її і розмовляла з нею. Бабуся тяжко розмовляла, оскільки в неї хворіло горло, але все розуміла і розмовляла з усіма, а саме: з сином, водієм, сусідками. Вона розповідала, що перед тим складала ще заповіти, і бажала їх відмінити. Другий раз, коли посвідчувала заповіт, вона розяснювала бабусі наслідки складання заповіту. Другий раз, коли вона посвідчувала заповіт, позвали двох жінок - сусідів, які знаходились весь час в хаті, розмовляли з бабусею. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа по справі - представник Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявивсь, хоча про час і місце був належним чином повідомлений, причину неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.04.2007 померла [PERSON]. При житті спадкодавець - [PERSON] тричі складала заповіти: від 01.03.2003 р., від 05.12.2005 р. і від 14.03.2007 р., де заповідала своє майно своїй онучці [PERSON], і тільки у двох останніх заповітах вписала [PERSON] і [PERSON]. Таким чином, спадкодавець дійсно відображала свою волю протягом від 01.03.2003 р. до 14.04.2007 р. Так, два заповіти від 01.03.2003 р. і від 14.03.2007 р. було посвідчено нотаріусом [PERSON], яка бачила [PERSON] двічі, розмовляла з нею, з проміжком в декілька років, і при посвідченні останнього заповіту ніяких змін у стані здоровя, з точки зору, що заповідач не розуміла своїх дій, які вона вчиняє, не було встановлено. Крім того, у звязку з віком заповідача, заповіт від 14.03.2007 р. було посвідчено в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною вільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однаку момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу заклопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України). Висновки експертиз, а саме: Миколаївської обласної психіатричної лікарні від 19.07.2010 - 26.08.2010 за № 593, а також Херсонської обласної психіатричної лікарні за № 71 від 12.02.2013 грунтуються на припущеннях, а тому суд не може їх прийняти як підставу для визнання правочину недійсним. Відповідно до висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 339 Херсонської обласної психіатричної лікарні від 18.06.2015 року [PERSON] страждала церебральним атеросклерозом з дисциркуляторною енцефолопатією III ст., ускладненої перенесеним гострим порушенням мозкового кровообігу (2001р.) з підкірковим синдромом, ознаками когнітивних розладів, що не досягають рівня недоумства. За своїм психічним станом [PERSON] яка померла 23.04.2007р., в момент складання заповіту від 14.03.2007р. могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] на момент складання заповіту розуміла значення своїх дій та керувала ними, хоча і була хворою людиною. В судовому засіданні приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] підтвердила, що на момент складання заповіту [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними. Покази в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] відносно того, що [PERSON] була геть хворою та не розуміла значення своїх дій протирічать показам, наданим в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та третьою особою [PERSON], а також висновкам повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 339 Херсонської обласної психіатричної лікарні від 18.06.2015, а тому суд не приймає їх до уваги. Таким чином, в судовому засіданні не була встановлена абсолютна неспроможність [PERSON] в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому в позові про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Outcome: dismissed