Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

21.11.2016 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі в сумі 22 264,99 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2010 між НАВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України у місті Києві та [PERSON] укладено договір № 10-266 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України згідно з яким [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2010 № 562 [PERSON] з 01.09.2010 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНАВС. З 01.09.2010 по 15.03.2014 р.р., у відповідності з підписаним договором відповідач [PERSON] перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Наказом НАВС від 15.03.2014 № 343 [PERSON] видано диплом за спеціальністю «Правознавство». Після здобуття вищої освіти, [PERSON] було направлено до ОВС для подальшого проходження служби. Наказом ГУ МВС України у місті Києві від 18.12.2014 №1269 о/с [PERSON] звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. [PERSON] з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, що привело до порушення умов Договору. На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. 21.11.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 24.11.2017 судом направлені запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 09.12.2016 судом повторно направлені запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 22.03.2017 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 22.03.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.09.2010 між НАВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України у місті Києві та [PERSON] укладено договір № 10-266 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України згідно з яким [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.(а.с.14-16). Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 27.09.2010 між НАВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України у місті Києві та [PERSON] було укладено договір, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно п.2.1.3. Типового договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 2.3.6 Типового договору, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3 Типового договору, передбачено, що підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з навчальному закладі та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин: через неуспішність; за порушення дисципліни. Відповідно до п. 4.1., 4.2 вищезазначеного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Судом встановлено, що Наказом ректора Національного університету внутрішніх справ від 05.08.2010 № 562 [PERSON] з 01.09.2010 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС (а.с.11). Також, судом встановлено, що Наказом ГУ МВС України у місті Києві від 18.12.2014 №1269 о/с [PERSON] звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. [PERSON] з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, що привело до порушення умов Договору.(а.с.13). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 4.4. вищезазначеного договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача задоволені не були. Згідно розрахунку наданого позивачем, з яким суд погоджується вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 22 264,99 грн., в т.ч.: грошове забезпечення - 8 577,73 грн.; витрат на продовольче забезпечення - 641, 62 грн.; витрат на речове забезпечення - 3 953,13 грн.; витрат на оплату комунальних послуг та спожитих відповідачем енергоносіїв - 9 092,51 грн. (а.с.27). Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушив умови договору від 27.09.2010, а тому з нього слід стягнути на користь позивача витрати за період навчання в розмірі 22 264,99 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладажться на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1378,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved