Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

20 серпня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИМ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», третя особа - приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Київської області Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що 12 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2018 року № 1001164836402 у розмірі 14 423,94 грн., який зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за реєстровим № 9592, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4359,93 грн.; прострочена заборгованість за комісією 3139,5 гри.; прострочена заборгованість за процентами - 0,51 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 6851,7 грн., строкова заборгованість за комісією 72,3 грн.; строкова заборгованість за процентами - 0 ,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача в розмірі 250 гри., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 12 березня 2020 року . 31 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. винесено постанову по виконавчому провадженню ВП №61676135, згідно якої звернуто стягнення на її доходи та майно, відповідно до виконавчого напису № 9592 від 12.03.2020 . Позивач вважає, що здійснений виконавчий напис від 12 березня 2020 року, є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, так як нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють Порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив право позивача на добровільне виконання вимог третьої особи в строки та в порядку передбаченому кредитним договором та Законом. У зв`язку з вище викладеними обставинами позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року у справі відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 23 вересня 2021 року. Від відповідача у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надійшло. В судове засідання позивач не з`явилась, про час і місце розгляду повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимог наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від нього до суду не надходило . Треті особи в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливо здійснити на підставі наявних у справі матеріалів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором, який зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за реєстровим № 9592, про звернення стягнення за кредитним договором від 13 листопада 2018 року № 1001164836402, укладеним між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИМ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є акціонерне товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИМ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 14 423,94 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4359,93 грн.; прострочена заборгованість за комісією 3139,5 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 0,51 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 6851,7 грн., строкова заборгованість за комісією 72,3 грн.; строкова заборгованість за процентами - 0 ,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача в розмірі 250 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Як зазначено у виконавчому написі, він вчинений на підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». 31 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61676135 на підставі виконавчого напису № 9592 від 12.03.2020 року про стягнення з позивача на користь акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості у розмірі 14673,94 грн. . За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до пункту 3 глави 16 наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. 26.11.2014 до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку із визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору. Станом на 12 березня 2020 року постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року було сформовано узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні та вказано, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про вимогу товариства і таких не надано і суду. Відповідно до роз`яснень наданих судам у п.13 постанови пленуму ВСУ №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року №483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. На вимогу суду приватним нотаріусом Київського районного нотаріального округу Київської області Харою Н.С. копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №9592 від 12.03.2020, щодо стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості в розмірі 14673,94 гривень, надано не було. Відповідач своїм правом надання відзиву на позов не скористався, зважаючи на це справа розглядається судом на підставі наявних доказів. Судом встановлено, що позивач будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від відповідача, чи від приватного нотаріуса Київського районного нотаріального округу Київської області Хари Н.С.не отримувала. Позивач не була проінформована про існування заборгованості та її розмір, чим, в свою чергу, була позбавлена права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення відповідачу чи нотаріусу. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.06.2019 в справі № 750/1627/18, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі №310/9293/15. Розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі № 6-887цс17. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому відповідачем нотаріусу кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обгрунтованою. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову витрати покладаються на відповідача. За подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню позивач сплатила судовий збір в розмірі 908 грн. , який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача . Позивач прохала стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч.2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи міститься угода про надання правової допомоги від 10 серпня 2021 року , укладений між адвокатом Вернигором С.В. та Сокол Л.В. Згідно акту-прийому передачі виконаних робіт за договором, адвокат Вернигор С.В. надав, а [PERSON] прийняла наступні послуги з правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи та згідно квитанції від 20.08.2021 сплатила їх: надання консультації 1 год, вартістю 250 грн. за 1 год, складання позову 3 год, вартістю 250 грн за 1 год, на суму 750 грн., а всього 1000 грн., сплачено 1000 грн. Суд, у відповідності до ст.137 ЦПК України, приймаючи до уваги складність справи та наданих адвокатом Вернигором С.В. послуг (надання первинної правової допомоги - консультації та складання позовної заяви), часом, витраченим адвокатом на надання послуг та їх обсяг, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved