Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

21.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом до відповідача [PERSON] про встановлення фактів та визнання права спільної сумісної власності подружжя. В первісному позові позивач [PERSON] просив суд: 1.Встановити факт укладення [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2011 року, посвідченого Гібадуловою Л.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 36/100 часток комунальної квартири [NUMBER] в буд. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в інтересах сім'ї; 2.Визнати набуті на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2011 року, посвідченого Гібадуловою Л.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 36/100 часток комунальної квартири [NUMBER] в буд. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом праваспільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; 3.Встановити факт укладення укладення [PERSON] договору від 13 липня 2017 року щодо переміщення у власність [PERSON] 36/100 часток комунальної квартири [NUMBER] в буд. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], як розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; 4.Встановити факт укладення [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] договору купівлі-продажу від 2 квітня 2013 року, посвідченого Жовнір Я.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 9/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в інтересах сім'ї; 5.Визнати набуті на підставі договору купівлі-продажу від 2 квітня 2013 року, посвідченого Жовнір Я.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 9/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; 6.Встановити факт укладення [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] договору купівлі-продажу від 2 квітня 2013 року, посвідченого Жовнір В.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 1/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в інтересах сім'ї; 7.Визнати набуті на підставі договору купівлі-продажу від 2 квітня 2013 року, посвідченого Жовнір В.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 1/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; 8.Визнати нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яким [PERSON] була обдарована у період шлюбу, об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 03.08.2017 року у даній справі було відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду. 04.08.2017 року позивачем подано уточнену позовну заяву (т.1 а.с.29-33), яка ще уточнена 01.11.2017 року (т.1 а.с.76-84) і в остаточному варіанті позивачем подано уточнену позовну заяву 01.03.2018 року (т.1 а.с.109-119). В зазначеному уточненому позові [PERSON], зазначивши відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], а третіми особами Приватного нотаріуса ХМНО Бєсєду О.Д., Приватного нотаріуса ХМНО Жовніра В.В., Приватного нотаріуса ХМНО Жовніра Я.В., просить суд: 1.Встановити факт укладення [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2011 року, посвідченого Гібадуловою Л.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 36/100 часток комунальної квартири [NUMBER] в буд. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в інтересах сім'ї; 2.Визнати набуті на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2011 року, посвідченого Гібадуловою Л.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 36/100 часток комунальної квартири [NUMBER] в буд. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути на користь позивача з відповідачки 1/2 вартості даного нерухомого майна; 3.Встановити факт укладення [PERSON] договору від 13 липня 2017 року про передачу у власність [PERSON] 36/100 часток комунальної квартири [NUMBER] в буд. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], як розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; 4.Визнати частково недійсниму частині покупця договір купівлі-продажу 9/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений Приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В. 02 квітня 2013 року, реєстровий номер 925, укладений між [PERSON] та [PERSON], перевівши право покупця за цим договором на [PERSON]; 5.Визнати частково недійсним у частині покупця договір купівлі-продажу 1/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться заадресою: [ADDRESS], посвідчений Приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В. 02 квітня 2013 року, реєстровий номер 1626, укладений між [PERSON] та [PERSON], перевівши право покупця за цим договором на [PERSON]; 6.Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 7.Визнати договір дарування нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-:-1-7, загальною площею 92.1 кв.м. в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 07 грудня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Беседа О.Д., зареєстрований в реєстрі за № 974 удаваним та застосувати встановлені Законом правові наслідки; 8.Встановити, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-:-1-7, загальною площею 92,1 кв.м. в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: [ADDRESS].; 9.Встановити факт придбання нежитлових приміщень 1-го поверху № 1- 1-:-1-7, загальною площею 92,1 кв.м. в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] за рахунок особистих коштів [PERSON]; 10.Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-7, загальною площею 92.1 кв.м. в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; 11.Стягнути з відповідачки на користь позивача 1/2 вартості житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS].Судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на викладені в позові обставини, норми СК України, ЦК України та вказує, зокрема, що його нотаріально посвідчені заяви та укладені дружиною угоди були спрямовані на збереження майна, якого подружжя могло позбутися через проблеми позивача з правоохоронними та податковими органами, тому позивач на даний час вимушений звернутись до суду з даним позовом. Одночасно з первісним позовом [PERSON] подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.07.2017 року повернута заявникові (т.1 а.с.20-21, 23). 04.08.2017 року позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову, яка задоволена ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.08.2017 року (т.1 а.с.58-59) Відповідачем [PERSON] надані письмові пояснення, в тому числі нотаріально посвідчені письмові пояснення, в яких останній позовні вимоги [PERSON] визнає, зазначає, зокрема, що [PERSON] звернувся до нього з проханням допомогти у придбанні об'єкта нерухомості, який допоможе приносити стабільний дохід, бажав придбати нежитлові приміщення з метою відкриття салону краси, оскільки його дружина зналася на перукарській справі. В грудні 2012 року позивач через інтернет знайшов відповідне приміщення, однак не міг оформити договір купівлі-продажу через проблеми з правоохоронними органами, тому, за окрему винагороду попросив придбати [PERSON] на його ім'я нежитлові примішення за адресою: [ADDRESS], уклавши договір купівлі-продажу, а після цього - оформити договір дарування на його дружину [PERSON], при цьому всі усвідомлювали, що договір дарування фактично підміняє договір купівлі-продажу нерухомого майна. Грошові кошти для розрахунку передав батько позивача [PERSON], які були ним нещодавно отримані від продажу його власного будинку(т.2 а.с., 22,60-63). Відповідачем [PERSON] надані письмові пояснення, які містяться в нотаріально посвідченій заяві, в яких відповідач позовні вимоги [PERSON] визнає, зокрема, в частині визнання договорів купівлі-продажу 1/10 та 9/10 житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], укладеними з [PERSON], удаваними в частині покупця, переведення прав і обов'язків покупця та визнання права власності на будинок, оскільки відповідач саме з [PERSON] домовлялась про купівлю-продаж, отримала від нього 245600 грн. в нотаріальній конторі, однак в договорі формально була зазначена як покупець [PERSON] через побоювання [PERSON] поганих наслідків щодо його власності після прийняття негативних рішень судів на користь податкової інспекції (т.2 а.с.82). Також позивачем заявлено клопотання про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.2 а.с.97-98), яке задоволено частково ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року (т.2 а.с.128-129). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів (т.2 а.с.125-126, 130-131). На виконання зазначеної ухвали суду надіслані відповідні документи. Відповідно до розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.13, 2.3.17, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.5.4, 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова, в результаті для розгляду цивільної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року дану цивільну справу прийнято до провадження зазначеного судді Баркової Н.В. (т.2 а.с.176-179). Справа призначена до розгляду в судовому засіданні. Під час розгляду справи новим складом суду представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про витребування доказів (т.2 а.с.198-200), яке задоволено частково ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2018 року (т.2 а.с.206-210), на адресу суду надіслані відповідні докази. Крім того, позивачем підтримано раніше подане клопотання про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], яке задоволено ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2018 року (т.2 а.с.206-210) і додатково подано клопотання про виклик свідків [PERSON], [PERSON], що з'явились в судове засідання, яке задоволено ухвалою суду, зазначеною у протоколі судового засідання від 24.10.2018 року (т.3 а.с12, 18-21). Також до матеріалів справи долучені ряд доказів за клопотанням представника позивача. Позивачем надано додаткові письмові пояснення (т.3 а.с.1-4). 30.11.2018 року відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності до уточнених позовних вимог [PERSON].(т.3 а.с.42-46), а позивачем [PERSON] - заперечення на дану заяву (т.3 а.с.65-71). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], а в подальшому представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення відповідно до викладених в позові обставин. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечували, посилаючись на обставини, викладені в раніше наданих ними письмових заявах і поясненнях. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, вважали позов безпідставним, а також підтримали надану письмову заяву про застосування строків позовної давності. Треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Оксана Дмитрівна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимир Вікторович, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Ярослав Вікторович в судове засіданняне з'явились, повідомлені судом про день і час розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що уточнені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджено копієювідповідного свідоцтва про народження (т.1.а.с.133). [PERSON] та [PERSON] одружились 01.07.2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №194 Червонозаводським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова і видано свідоцтво про одруження [NUMBER] (т.1 а.с.15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.06.2017 року позов [PERSON] задоволено, вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01.07.2000 року у Червонозаводському відділі реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис №194; залишити позивачеві шлюбне прізвище «[PERSON]» (т.1 а.с.18). Позивачем на підтвердження його матеріального становища та справ бізнесу надані ряд доказів. Так, згідно з протоколом (рішенням) №4 зборів учасників Закритого акціонерного товариства «Укрбудмонтаж» від 20.11.1997 року вирішено, зокрема, виплатити учаснику товариства [PERSON], який подав заяву про вихід з товариства, дійсну вартість його частки в статутному капіталі товариства в розмірі 357749, 00 грн. не пізніше 30.12.1997 року (т.1 а.с.129-130, т.2 а.с.234-235). Відповідно до акту №651/17-2484901031 від 22.12.2000 року про результати планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] за період з 01.10.1999 р. по 30.09.2000 року встановелно ряд порушень, за які передбачена відповідальність п.11 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 р. ФОП [PERSON] буде притягнутий до адміністративної відповідальності, про що 13.12.2000 р. складено протокол №2351 срії КМ (т.2 а.с.236-243). Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.02.2012 року касаційна скарга Харківської об'єднаної державної податкової інспекції задоволена, скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2009, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2009 ухвалено залишити в силі. З тексту ухвали вбачається, що останньою постановою відмовлено в позові про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Харківської ОДПІ від 20.08.2007 №0002181720/0 та №0002191720/0 про визначення суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі [PERSON] податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб в сумі 724767,02 (основний платіж) та з податку на додану вартість у сумі 1673437,50 грн., в тому числі 1115625,00 грн. - основний платіж та 557812,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції, накладені на підставі підпунктів 17.1.3 та 17.1.6 пінкту 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (т.1 а.с.120-121). Згідно з висновком спеціаліста-бухгалтера (аудитора) від 23.02.2018 року відповідно до представлених документів, законодавчо обґрунтовано та документально підтверджується, зокрема, що ФОП [PERSON] за період заняття ним підприємницькою діяльністю (оптовою торгівлею сільськогосподарською продукцією) з 01 жовтня 1999 р. по 30 вересня 2000 р. було отримано дохід в сумі 10609293,14 гривень, також документально підтверджується, що члени сім'ї ФОП [PERSON] участі у здійсненні ним підприємницької діяльності у період 4 кв. 1999р.-3 кв.2000 р. не приймали; розмір грошових доходів громадянина [PERSON], що набуті ним за період заняття ним підприємницькою діяльністю з 01 жовтня 1999 р. по 30 вереня 2000 р. в еквіваленті доларам США в розрахунку НБУ на кожен останній день кварталу за період 4 кв. 1999 р. - 3 кв. 2000 р. становить 1967876 доларів США (т.1 а.с.122-128). Відповідно до договору дарування квартири від 21.10.2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS] (т.1 а.с.132). На підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2002 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 109000 грн. (т.2 а.с.113). Щодо договорів, укладених відповідачем [PERSON] надані наступні докази. Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 26.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О.В. р.№1853, [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п.3 договору цей продаж проводиться за 15000 грн. (т.2 а.с.35, 225). На підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., р.№8332 [PERSON] передала у власність [PERSON] 36/100 частини комунальної квартири [NUMBER] з відповідною частиною місць спільного користування, що знаходиться у будинку [NUMBER], розташованому по [ADDRESS]. Згідно з п.3 заначеного договору продаж заначеної квартири провадиться за 80 000 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США. В п. 5 зазначеного договору вказано, що продавець та покупець у присутності нотаріуса стверджують, що придбання частини квартири вчиняється за особисті кошти покупця, про що подана заява її чоловіка [PERSON], справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 21.10.2011 року за реєстровим №8330 (т.1 а.с.134, т.2 а.с.143), державна реєстрація права власності на зазначену квартиру за [PERSON] підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 09.11.2011 року за [NUMBER] (т.1 а.с.135) та витягом з державного реєстру правочинів (т.1 а.с.136). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 21.10.2011 року, складеної [PERSON], останній зазначив, що йому відомо про те, що його дружина [PERSON], з якою вони перебувають в зареєстрованому шлюбі, купує 36/100 частини комунальної квартири [NUMBER] з відповідною частиною місць спільного користування, що знаходиться у будинку [NUMBER], розташованому по [ADDRESS]. Цією заявою [PERSON] підтверджує, що вищевказану частину квартири дружина купує за власні кошти. Зміст статті 60 СК України йому нотаріусом роз'яснено, право власності на вищезгадану частину квартири він не має та звертатись до суду про визнання права власності не буде (т.2 а.с.157). При цьому відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 26.06.2017 року, останній скасував заяву про згоду на продаж квартири [NUMBER], що розташована за адресою:[ADDRESS], набутої в період шлюбу за спільні кошти, яку [PERSON] надав від свого імені дружині [PERSON], з якою він знаходиться в зареєстрованому шлюбі, підпис на якій нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Вахрушевою О.О. 19.04.2017 року, за реєстровим №445 (а.с.137). [PERSON] (замовником) та [PERSON] (підрядником) укладено договір підряду№11/11 від 25.10.2011 року, предметом якого є штукатурні, електротехнічні роботи та фарбування стін за адресою: [ADDRESS] вартістю 19620, 00 грн. у строк до 31.12.2011 року (т.1 а.с. 138). Згідно з договором купівлі-продажу від 02.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В., р.№925, [PERSON] передала у власність, а [PERSON], прийняла у власність 9/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.3 договору продаж здійснено за 221040 грн. Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 02.04.2013 року право приватної власності на 9/10 частки на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (т.1 а.с.8-9, 139-140). Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., р.№ 1626, [PERSON] передала у власність, а [PERSON], прийняла у власність 1/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.3 договору продаж здійснено за 24560 грн. Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 02.04.2013 року право приватної власності на 1/10 частки на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (т.1 а.с10-11, 141-142). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON], складеної 02.04.2013 року, останній повідомляє, що його дружина [PERSON] набуває житловий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за рахунок особистих коштів, тому права власності на житловий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями він не набуває, таким чином, вищевказане майно буде вважатися особистою приватною власністю його дружини [PERSON], і правовий режим спільного майна подружжя на цю нерухомість розповсюджуватись не буде. Зміст ст. 57 СК України [PERSON] нотаріусом роз'яснено (т.2 а.с.122). Суду надано копію технічного паспорту на будинок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.143-146). Відповідно до розписки від 29.03.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 35000 доларів США для покупки ним будинку за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.147). Відповідно до розписки від 05.04.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 55000 доларів США для закупки будівельних матеріалів, розробки проектно-будівельної документації та виконання будівельних підрядів за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.148). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 23.10.2012 року задоволено позов [PERSON] частково, зокрема, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики з урахуванням трьої процентів річних у розмірі 1124814 гривень 92 копійки (т.1 а.с.149-151). [PERSON] укладено ряд догворів на виконання робіт за адресою [ADDRESS], в тому числі укладено договір виконання архітектурно-проектних робіт від 05.05.2013 року щодо «Будивництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]», придбано будівельні матеріали, ворота, металопластикові вироби за період з квітня 2013 року по листопад 2014 року(т.1 а.с. 152 -223), на замовлення [PERSON] складено технічний висновок про стан будівельних конструкцій житлового будинку літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого технічний стан житлового будинку літ. «А-1» в цілому відповідає вимогам чинних норм та правилам державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм, будіельно готовність об'єкта - 100% (т.1 а.с.224-250, т.2 л.д.1-19). За договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО в Харківській області Бєсєда О.Д., [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-7 в літ. «А-5», що розташований в [ADDRESS] і сплатив за них обумовлену грошову суму. Згідно з п.п.2.1., 2.2 договору продаж здійснено за 405000 гривень, всю цю суму отримав продавець, від покупця до підписання цього договору. Згідно звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна, складеного 06.12.2012 року фоп [PERSON] ринкова вартість відчужуваних нежитлових приміщень становить 233811 грн., що вказано в п.2.4 договору. (т.2 а.с.31, 229). Відповідно до розписки, складеної 07.12.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 50 тисяч доларів США для передачі [PERSON] в рахунок оплати за нерухомість (нежитлове приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-7 в літ. «А-5», що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Розписка підписана в присутності [PERSON], [PERSON].(т.2 а.с.28). Згідно з договором дарування нежитлових приміщень від 07.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО в Харківській області Бєсєда О.Д., р.№974, [PERSON] безоплатно передав у власність (подарував) [PERSON] нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-7 в літ. «А-5», що розташований в [ADDRESS]. Згідно з п.3 даного договору вищезазначені нежитлові приміщення належать дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бєсєда О.Д. 07.12.2012 року за реєстровим №959. Відповідно до п.5 договору дар сторони оцінюють в 233000 грн. Сторони підтверджують, що безоплатна передача майна від дарувальника обдарованій є дійсним наміром сторін, і не приховує ніяких зобов'язань обдарованої, пов'язаних з цим договором, по відношенню до дарувальника. Згідно з п.6 договору треті особи не мають прав на це майно, а пунктом 14 договору закріплено, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення й умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не має характеру фіктивного чи удаваного правочину (т.2 а.с.20-21, 228) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна [NUMBER] від 28.07.2017 року [PERSON] належить на праві приватної власності нежитлові приміщення 1-го пов. №1-1-:-1-7, загальною площею 92,1 кв.м. в літ. «А-5» за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування р.№974, 07.12.2012, приватний нотаріус ХМНО Бєсєда О.Д. (т.1 а.с.50). До укладення зазначених договорів, згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.10.2012 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], продаж вчинено за 400000 грн. (т.2 а.с.32). Свідок [PERSON], яка доводиться позивачу матір'ю, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] займався бізнесом з середини 90-х років, в 2000 році зустрів жінку [PERSON], з якою у батьків позикача склались не дуже добрі стосунки. [PERSON] залишив батькам 100 тисяч доларів США, які лежали з 2000 року, а в 2012 році подзвонив з Іспанії та попросив передати гроші [PERSON] для покупки перукарні. Свідок [PERSON], сусід позивача [PERSON], який товаришував з батьками позивача, в судовому засіданні пояснив, що в грудні 2012 року він супроводжував батька позивача з великою сумою грошей, яку передали [PERSON], [PERSON] озвучив, що везе гроші для угоди по нерухомості 50 тисяч доларів США. Після цього [PERSON] через 5 днів помер. Свідок [PERSON], який є товаришем позивача [PERSON] з 1995 року, оскільки вони разом займались закупівлями соняшника, а також знає [PERSON] як кума позивача, пояснив в судовому засіданні, надавав транспорні послуги [PERSON], також зазначив, що позивач зустрів в 1999 році [PERSON], розірвав шлюб з першою дружиною, залишив квартиру їй та сину. В 2011 році [PERSON] купив кімнату дочці [PERSON] [PERSON], на себе не міг оформити, тому оформив на жінку [PERSON] До цього свідок був присутній при передачі грошей батьком позивача [PERSON], про що була складен розписка, яку свідок підписав. В грудні 2012 року помер батько позивача. В 2013 році [PERSON] просив у [PERSON] 35 тисяч доларів США на покупку землі і 50 тисяч доларів США на будівництво будинку. При цьому [PERSON] не працювала. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мав спільний бізнес з позивачем, з яким знайомий з 90-х років, а [PERSON] знає також по роботі, зустрічав в компаніях. Також свідок зазначив, що проводив роботи в будинку позивача за адресою [ADDRESS] та ремонт в квартирі [ADDRESS], при цьому отримував гроші за роботу від [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача та відповідача 10 років, при цьому відповідач була її майстром-перукарем. До свідка звернулись з проханням як до судового експерта, оскільки була кримінальна справа, податкові повідомлення щодо [PERSON] Родина була вимушена виїхати в Іспанію, позивачем було прийнято рішення змінити вид діяльності та придбати перукарню, на позивача нічого не оформлювалось. Свідок радила як правильно скласти розписки. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Такими способами захисту можуть бути застосування наслідків нікчемності правочину (ст. 216 ЦК), переведення прав та обов'язків покупця (ст. 362 ЦК), спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК) тощо. Відповідно до ст. 275 ЦК захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом (крім тих, які передбачені у ст. 16 ЦК) відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Таким чином, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, якій не передбачений ні законом, ні договором. Це важливо, насамперед, для позивача, який повинен подбати про обрання саме такого способу захисту своїх прав, який грунтується на законі або договорі. Позивач звернувся з первісним позовом до суду 21.07.2017 року. 15.12.2017 року набув чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу. 01.03.2018 року позивачем подано уточнений позов в тій редакції, ака зараз розглядається. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч.4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Пунктом 1 частини 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо цене суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим сстаттею 203 ЦК цього Кодексу. СК України передбачені особливості правового режиму майна, придбаного та реалізованого під час шлюбу. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка. Згідно з п.4.4 Глави «Основні правила посвідчення правочинів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року правочин щодо розпорядженя майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. При цьому заява одного з подружжя, посвідчена нотаріально є одностороннім правочином, спрямованим на зміну правовідносин між подружжям та, відповідно до норм СК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є документом, який свідчить про зміну режиму власності щодо обєкта нерухомості та належність такого об'єкта одному з подружжя на праві особистої приватної власності. У випадку відчуження такого об'єкта нерухомості згода другого з подружжя на таке відчуження не вимагається. Статтею 60 СК України передбачені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя: 1. майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) ; 2. вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено об'єкти права спільної сумісної власності, зокрема ч.3 зазначеної статті визнаено: Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому відповідно до статті 62 СК України зазначено можливість в иникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові: 1. якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; 2. якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.65 СК України 1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Отжеза змістом ч.1 ст.202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Отже, основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з'ясування питання про те, чи не укладені ці правочини з метою приховати інші та які саме. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Статтею 72 СК України передбачено застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, п озовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. При цьому у постанові №6-17цс17 від 22.02.2017 року Верховним Судом України викладено правову позицію, відповіднодо якої до вимог про визнання недійсними правочинів щодо спільного майна подружжя застосовується строк позовної давності у три роки, який розраховується не з моменту розірвання шлюбу, а з моменту, коли особа довідалась про порушення її права. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» ; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» ). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі №6-152цс14 та від 03.02.2016 р справа № 6-75цс15 . В судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 01.07.2000 року до розірвання шлюбу рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.06.2017 року. Щодо суті позовних вимог, позивачем в уточненому позові заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 вартості житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок придбано відповідачем [PERSON] 26.07.2002 року за договором купівлі-продажу, тобто під час шлюбу з позивачем. Разом з тим, позивачем позовні вимоги про поділ в натурі вказаного будинку не заявлені, в судовому засіданні не доведено, що вказаний будинок проданий відповідачем, а також не доведена будь-якими доказами вартість вказаного будинку, що має суттєве значення для вирішення спору по суті, тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають у зв'язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] укладено договір купівлі-продажу від 21.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А., придбано 36/100 часток комунальної квартири [NUMBER] в буд. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим факт придбання зазначеної квартири в інтересах сім'ї в судовому засіданні не доведено, оскільки у вказаній квартирі, що визнано сторонами в судовому засіданні, проживала дочка відповідача від першого шлюбу, щодо якої відсутні дані про всиновлення її позивачем. Крім того, з огляду на нотаріально посвідчену заяву позивача [PERSON], який визнав, що квартира купується на особисті кошти його дружини [PERSON], сам позивач на момент укладення договору визначив режим вказаного майна, що не може бути спростовано будь-якими іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі і фактом скасування позивачем даної заяви 26.06.2017 року, виходячи з принципу добросовісності, як однієї з засад цивільного законодавства, якого повинен був дотримуватись позивач, складаючи відповідну нотаріально посвідчену заяву під час укладення правочину його дружиною. Тому у суду відсутні передбачені законом підстави для визнання 36/100 часток комунальної квартири [NUMBER] в буд. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та встановлення факту розпорядження даним майном, як об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а як слідство, відсутні підстави для стягнення на користь позивача з відповідача 1/2 вартості даного нерухомого майна. Щодо позовних вимог про визнання частково недійсними у частині покупця та переведення прав покупця на [PERSON] за договорами купівлі-продажу 9/10 та 1/10 часток житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладеними 02.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON], про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на вказаний житловий будинок, суд вважає, що дійсна воля позивача також однозначно зафіксована ним у нотаріально посвідченій заяві, в якій він при укладенні вказаних договорів визнав, що його дружина [PERSON] набуває житловий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за рахунок особистих коштів, тому права власності на житловий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями він не набуває, таким чином, вищевказане майно буде вважатися особистою приватною власністю його дружини [PERSON], і правовий режим спільного майна подружжя на цю нерухомість розповсюджуватись не буде. Позивачем обрано спосіб захисту у вигляді визнання даних договорів частково недійсними в частині покупця, однак в судовому засіданні не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про передачу грошових коштів за даними договорами саме позивачем, оскільки докази щодо походження коштів є суперечливими. Визнання позову відповідачем [PERSON] суд не приймає і оцінює критично з огляду на зміст нотаріально посвідченої заяви самого позивача, який, призюмується, що діяв добросовісно, складаючи таку заяву. При цьому доводи позивача щодо його вкладу у перебудову вищевказаного будинку після придбання стосуються зовсім іншого предмету доказування, позовні вимоги щодо якого позивачем не заявлено. Також позивач в уточненому позові просив визнати договір дарування нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1-:-1-7, загальною площею 92.1 кв.м. в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON]та [PERSON], посвідчений 07.12.2012 року приватним нотаріусом ХМНО Беседа О.Д. удаваним та застосувати встановлені законом правові наслідки і визнати його договором купівлі-продажу, а також встановити факт придбання нежитлових приміщень 1-го поверху № 1- 1-:-1-7, загальною площею 92,1 кв.м. в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] за рахунок особистих коштів [PERSON], визнавши за останнім право особистої приватної власності на вказані нежитлові приміщення. Однак, незважаючи на те, що [PERSON] придбано зазначені житлові приміщення і в той же день подаровано їх дружині позивача [PERSON], суд приходить до висновку про те, що власним наміром сторін була саме укладення такої низки договорів, оскільки позивач бажав, що він визнав в судовому засіданні, щоб вищезазначене майно перейшло його дружині саме за договором дарування, оскільки це є підставою відповідно до вимог СК України для надання такому майну статусу особистої приватної власності дружини під час шлюбу. При цьому в судовому засіданні не доведено, що саме позивач надавав кошти на придбання нежитлових приміщень [PERSON], оскільки позивач на цей час знаходився за кордоном, а гроші передавались [PERSON] іншими особами, докази щодо походження грошей є суперечливими, оскільки матір позивача зазначила, що гроші надавались позивачем на зберігання батьків, а відповідач [PERSON] стверджував, що гроші надані батьком позивача, який нещодавно продав свою квартиру. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено, що гроші, за які [PERSON] придбав нерухомість, належали саме позивачу і були його власними коштами. За таких умов у суду відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог позивача. При цьому суд також враховує, що позивач, звертаючись з декількома позовними вимогами про визнання договорів недійсними, які укладені 02.04.2013 року та 07.12.2012 року, звернувся до суду з первісним позовом 21.07.2017 року та з уточненим позовом 01.03.2018 року, пропустив строк позовної давності 3 роки, що є також підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. При цьому суд приходить до висновку, що в даному випадку строк позовної давності відраховується з дати укладення зазначених договорів, про процес і особливості укладання яких позивач був обізнаний одразу ж, що визнано останнім в судовому засіданні. Відрахування позовної давності в цій частині з моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, суперечитиме змісту позовних вимог та обраному позивачем способу захисту його прав. Поважних причин пропуску строку позовної давності судом не встановлено. Викладене свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат буде вирішено судом в окремому засіданні, яке призначається відповідно до вимог ст. ст. 246, 270 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed