Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

20.10.2017 року позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Мотивує це тим, що рішенням суду від 10.12.2012 року з відповідача на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 17.05.2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон №4928, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму. Крім того, відповідач ухиляється від виконання рішення суду в повному обсязі, час від часу пересилає ту суму коштів, яку вважає за потрібне. На даний час відповідач перебуває на обліку в Овруцькому обєднаному УПФ України в Житомирській області, має постійний дохід. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 10.12.2012 року (справа №617/15846/12) з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2012 року і до 06.12.2028 року, тобто до його повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази зміни матеріального стану сторін або погіршення стану здоров'я позивачки. В позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що відповідач перебуває на обліку в Овруцькому Обєднаному УПФ України в Житомирській області, має постійний дохід. Однак, доказів на підтвердження цього в силу ст.81 ЦПК України позивачка не надала, клопотань з цього приводу не заявляла. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Тому, позов підлягає задоволенню лише в частині мінімального розміру аліментів. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial