Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

21.11.2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про незаконне заволодіння спільною частковою власністю до [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами було зазначено, що відповідач [PERSON] до належної йому на праві власності квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS] приєднав колясочну. Про таке приєднання відповідач домовлявся з частиною мешканців восьмого поверху будинку, мотивуючи тим, що в нього має народитися двійня, а квартира яку він займає замала, при цьому обіцяв адекватну заміну, однак спільного рішення мешканців поверху не було. Частину речей [PERSON] самовільно переніс у пожежний перехід, а частину речей утилізував без згоди на те власників. Площа колясочної зменшилася в чотири рази, а тому є непридатною для використання. Через малі розміри та відсутність освітлення. Пожежний перехід став заблокованим у зв»язку з чим порушуються правила протипожежної безпеки. Посилаючись на те, що привласнення колясочної відбулося шляхом самозахвату, переконавшись в несумлінній поведінці [PERSON] просили зобов»язати відповідача відновити колясочну до її попереднього стану та не перешкоджати користуватися колясочною, відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 13.03.2017 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ЖБК «Темп-14». Ухвалою суду від 07.11.2017 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про зобов»язання вчинити дії залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені до [PERSON] позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав підтримав, просив задовольнити його вимоги про відновлення колясочної до попереднього стану, оскільки він має потребу у користуванні нею, а відсутність такої можливості порушує його законні права та інтереси власника. Визнав, що ще на початку 2014 року, а саме у березні місяці відповідач заблокував колясочну, провів ремонтні роботи за результатами яких було проведено перепланування його квартири з приєднанням до неї колясочної, яка розташована на їх поверсі, яка перебувала у користуванні всіх мешканців восьмого поверху. Стверджував, що він особисто має потребу у користуванні колясочною, а відповідач, зайнявши колясочну не створив умов щодо надання можливості використовувати інше приміщення під колясочну, вважав, що вирішити заявлений спір можливо тільки у спосіб забезпечення можливості доступу до колясочної. Відповідач [PERSON], та його представник категорично заперечували щодо заявленого спору з тих підстав, що відповідач привів приміщення колясочної до належного санітарного стану, оскільки він має четверо дітей , відповідно також має потребу у користуванні колясочною та користується нею з початку 2013 року. Стверджували, що інші співвласники будинку не заперечували з приводу використання ним колясочної в інтересах своєї сім»ї у зв»язку з чим від них не надходили скарги до голови кооперативу, а тому ним і було вчинено перепланування, він вносив додаткову плату за використання нежитлового приміщення. У той же час не заперечував щодо вирішення заявленого спору мирним шляхом, однак такої згоди між ним і позивачем [PERSON] під час судового розгляду заявленого предмету спору досягнуто не було. Просили суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] із застосуванням строків позовної давності, оскільки позивач, звертаючись у 2016 році до суду з позовом заявив про захист його порушеного права, про що був обізнаний на початку 2013 року, відповідно порушив трьохрічний строк позовної давності та не просив його поновити. Представник третьої особи ЖБК «Темп-14» пояснила, що відповідач без законних на те підстав зробив перепланування колясочної, приєднавши її до своєї квартири. Колясочна є місцем загального користування всіх співвласників будинку, згоди останніх на таке перепланування не було, загальними зборами кооперативу це питання не вирішувалося. Стверджувала, що відповідач самовільно захопив колясочну, саме у зв»язку з цим кооперативом йому нараховується плата за використання цього ж приміщення приблизно 4-5 роки. Вважала, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, просила задовольнити їх. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру від 01.03.2000 року, виданим на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.01.2000 року №21-С (а.с.105). Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [NUMBER] за адресою - [ADDRESS], що підтверджено даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №45204438, сформованої 07.10.2015 року (а.с.27-29). Як видно зі змісту статуту ЖБК «Темп-14», зареєстрованого виконкомом Київської міської Ради народних депутатів 22.01.1979 року №181, ЖБК «Темп-14» організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва одного дев»ятиповерхового будинку на 234 квартири за власні кошти членів кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком. Юридична адреса кооперативу: [ADDRESS]. Житловий будинок та надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на правах кооперативної власності (крім квартир в цьому будинку, за які громадянами повністю внесені пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним самим як у цілому, так і по частинах (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам за винятком передачі, яка здійснюється при ліквідації. Члени кооперативу або орендарі при експлуатації квартир, жилих або нежилих приміщень, своїми діями не повинні порушувати право або погіршувати умови проживання мешканців будинку, санітарного стану будинку та прибудинкової території. За даними експлікації внутрішніх площ жилих квартир восьмого поверху будинку [ADDRESS], між квартирами [NUMBER] та [NUMBER] є нежитлове приміщення площею 9,5 м.кв. (а.с.9) У судовому засіданні учасники справи визнали, що зазначене нежитлове приміщення використовується мешканцями будинку як колясочна, відповідач у справі не заперечував, що приміщення колясочної, що розташоване поряд з квартирою, яка належить йому на праві приватної власності використовується ним в інтересах його родини. Заявляючи клопотання про застосування судом строків позовної давності при вирішенні спору, стверджував, що приміщення було відремонтоване ним і використовувалося ним же з початку 2013 року, як були розпочаті ремонтні роботи. Колясочну використовує самостійно,оскільки отримав на це згоду від сусідів, згода була надана в усній формі. Відповідно до правил статей 355, 382, 383 ЦК України: майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опірні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку;розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності , здійснюється за згодою всіх співвласників; власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав інших власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. За встановлених судом обставин, що спірне нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирного будинку та використовується відповідачем самостійно, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушує право позивача [PERSON] на використання за призначенням майна, що є спільною сумісною власністю, учасників справи та решти власників квартир будинку [ADDRESS]. Заперечуючи проти позову відповідач стверджує, що користується спірним нежитловим приміщенням з початку 2013 року, однак докази щодо оплати послуг за користування цим приміщенням надає суду за серпень 2014 року Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував про порушення його права на користування спірним нежитловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач , приєднавши колясочну до своєї квартири, зобов»язувався створити умови для використання ним під колясочну іншого приміщення, однак своє зобов»язання не виконав, оскільки інше приміщення є малим за площею, не має освітлення. Крім того, стверджував, що переобладнання іншого приміщення для використання ним під колясочну заблоковано пожежний перехід, що є порушенням правил протипожежної безпеки. Захистити порушене відповідачем право позивача, останній просив у спосіб забезпечення йому доступу до колясочної, щоб він мав ключі від вхідних дверей, міг їх відкривати та користуватися приміщенням за призначенням, зобов»язати відповідача не чинити йому в цьому перешкод. Приймаючи до уваги, що відповідач визнав у судовому засіданні, що він провів ремонтні роботи колясочної після чого використовує її самостійно, інші мешканці поверху не мають доступу до неї, ключ від вхідних дверей до колясочної позивачу на його вимогу не надав і в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що порушене відповідачем [PERSON] право позивача [PERSON] підлягає захисту у визначений останнім спосіб, щляхом зобов»язання приведення приміщення колясочної до попереднього стану та наданням позивачу доступу до приміщення колясочної,зобов»язанням не чинити перешкод у використанні [PERSON] приміщенням колясочної. Що ж стосується заяви відповідача та його представника про необхідність застосування строків позовної давності при вирішенні заявленого спору, з огляду на те, що відповідач порушив право позивача на початку 2013 року, а останній звернувся за його захистом тільки в листопаді 2016 року, то така заява не заслуговує на увагу суду, оскільки відповідач сам визнав, що з моменту використання колясочної тільки для своєї родини він вносить відповідну плату, надав суду докази, що така плата була зроблена ним у серпні 2014 року, а також не заперечував твердження позивача, що він створив умови для останнього щодо використання іншого приміщення під колясочну. У той же час позивач [PERSON] стверджував про невиконання [PERSON] свого зобов»язання, оскільки приміщення є непридатним для його використання під колясочну і саме тому він звернувся до суду за відновленням його права на використання ним приміщення колясочної за призначенням у листопаді 2016 року. З огляду на висновки суду, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню судом, відповідно понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем за правилами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved