Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

20.10.2016 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої 30623,63 грн. за договором кредиту №б/н від 15.08.2011. В обґрунтування позову вказував на те, що між ним та відповідачем був укладений вищевказаний кредитний договір, за яким відповідача отримала кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак за таким остання свої зобовязання не виконує, в результаті чого станом на 31.08.2016 має заборгованість : 7462,39 грн. заборгованість за кредитом; 19337,67 грн. заборгованість за користування кредитом; 1889,11 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. штраф ( фіксована частина);1434,46 грн. штраф (процентна складова). 31.10.2016 на ухвалу суду про відкриття провадження у справі надійшла апеляційна скарга, скаргу направлено до суду апеляційної інстанції. 23.03.2017 справа повернулась до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 25.07.2017 від позивача надійшли письмові пояснення, зокрема зазначено про те, що відповідач не визнав недійсними чи не правомірними видаткові чи прихідні операції по своєму рахунку (референт договору № SAMDN52000048732033 по платіжних картах №4149437110828728 та №5577212601586624 здійснені у розмірі кредитного ліміту). 29.08.2017 провадження у справі зупинено. 30.10.2018 провадження у справі поновлено. 12.11.2018 від відповідача надійшов відзив на позов. В якому, зокрема, зазначено, що розмір відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом банком змінювався одноособово з 01.09.2014 до 34,80 %, а з 01.04.2015 43,20% на рік. Умови, на які покликається позивач, в обґрунтування зміни заборгованості, не містять підпису. Також вважає, що до нарахування пені у розмірі 1889,11 грн. сплила позовна давність. Разом з тим, вважає, що позивач неправомірно нарахував штрафи поряд з пенею, фактично застосовано подвійну відповідальність за одне й те саме правопорушення. 12.11.2018 від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності за пенею та комісією в розмірі 1889,11 грн. 21.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій, зокрема, зазначено, що зміна процентної ставки відбулась згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про зміну процентної ставки відповідачу було направлено 01.09.2014, 01.04.2015 та на даний час заяв про розірвання кредитного договору від відповідача не надходило. У разі нормалізації ситуації, банком буде розглядатися питання про зниження ставок. Що стосується застосування строку позовної давності до пені, то вважають, що правопорушення триває, тому позовна давність не застосовується. Разом з тим, штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово. Вважають, що пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Представник позивача не зявився, просив розглядати справу у їх відсутності. Відповідачка просила проводити розгляд справи у її відсутності. Просить позов задоволити частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню Встановлено, що \~15.08.2011 між позивачем [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №б/н про отримання кредиту відповідно до Анкети заяви, з памяткою клієнта про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Правил користування платіжною карткою та «Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», на підставі якого відповідач отримала кредитну карту відповідно до Тарифів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом 29.08.2016 у відповідача виникла заборгованість, яка складається з : 7462,39 грн. заборгованість за кредитом; 19337,67 грн. заборгованість за користування кредитом; 1889,11 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи : 500 грн. штраф ( фіксована частина);1434,46 грн. штраф ( процентна складова). Відповідач не погоджується із зміною банком в односторонньому порядку процентної ставки, а саме з 20,40 % на рік на, з 01.09.2014 до 34, 80%, а з 01.04.2015 - 43,20% на рік ( розрахунок заборгованості (а.с.3-6). Позивач в свою чергу покликається на п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими передбачена можливість зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. Вважає, що розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах визначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит)\~ позичальникові в розмірах та\~ на\~ умовах, установлених\~ договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі\~(частина перша статті\~1055\~ЦК України). Між сторонами\~укладено кредитний договір\~шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Натомість зазначені Умови\~не містять підпису відповідача. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували,\~що саме ці Умови є\~складовою частиною укладеного між сторонами\~кредитного\~договору\~і\~що саме ці Умови\~мав на увазі\~відповідач, підписуючи заяву позичальника. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16. Згідно частини першої\~статті 651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Частиною четвертою\~статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»\~передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Так, відповідно до частини першої\~статті 1056-1 ЦК України(в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада2016 року у справі № 6-82цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину. Матеріали справи, яка є предметом перегляду, доказів належного повідомлення позивача про підвищення відсоткової ставки не містять. Також, відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. п. 1.1.3.2. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, по особистому рішенню банку та без попереднього повідомлення клієнта. З викладеного вбачається, що банк зобов'язаний був повідомити позичальника про відповідні зміни відсоткової ставки по кредиту, що позивачем здійснено не було. При цьому, посилання представника позивача на те, що згідно витягу з Умов та правил надання банківських послуг в обов'язок клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку та по проведених операціях на картрахунку, не можуть бути підставою вважати дії позивача правомірними в частині неповідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки з урахуванням обов'язку банку здійснити таке повідомлення, як це передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника. Наявність посилання у Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку щодо обов`язку клієнта регулярно ознайомлюватись зі змінами до Умов і Правил надання банківських послуг на сайті «ПриватБанку» не є належним та допустимим доказом погодження зміни процентної ставки з позичальником. Тому, виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, та часу, з якого позивачем в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку (01 вересня 2014 року), суд вважає за необхідне задоволити вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами частково, а саме за період з 15.08.2011 по 31.08.2014 в сумі 268,63 гривень. Разом з тим, відповідач звернулася до суду з заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Щодо спеціальної позовної давності суд зазначає, що як вбачається з частини 2 пункту 1\~статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 вересня 2014 року (справа №6-100цс14). Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності. Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до пені. Тому, суд вважає необхідним стягнути нараховану суму неустойки в межах строку спеціальної позовної давності, а саме в межах одного року до звернення із позовом до суду 20.10.2016), що рахується з 30.09.2015 і складає суму 789,11 грн. (розрахунок заборгованості а.с.6). Відповідно до ст.ст. 549,551\~ЦК України кредитор має право на пеню, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання у розмірі, встановленому договором. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення, строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, - свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні штрафів. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, сукупністю достовірно\~наведених доказів підтверджується, що позовна заява підлягає до задоволення\~частково\~шляхом стягнення\~з\~відповідача\~заборгованість\~за вказаним кредитним договором\~у сумі 8520,13 грн., що\~складається із 7462,39 грн.\~заборгованість за кредитом; 268,63 грн.\~заборгованість по процентам за користування кредитом; 789,11 грн.\~заборгованість за пенею. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.141 ЦПК України, враховує, що позов задоволено частково судовий збір в сумі 383,39 грн. слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved