Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

20.11.2017 до Шполянського районного суду надійшла позовна заява [PERSON], в якій він просить стягнути з Багатопрофільного регіонального центру професійної освіти у Черкаській області на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 13 063,35 грн. та грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Позов позивач мотивує тим, що 01.09.2017 його було прийнято на роботу до Багатопрофільного регіонального центру професійної освіти у Черкаській області (надалі - БРЦПО) на посаду викладача інформатики. Раніше, позивачу була встановлена кваліфікаційна категорія «Спеціаліста першої категорії», Позивач вважає, що враховуючи норми, що встановлюють розміри та регулюють оплату праці, розмір його окладу як вчителя першої кваліфікаційної категорії повинен становити (1600,00 гривень х коефіцієнт 2,27) 3632,00 грн. Втім, отримавши 28.09.2017 заробітну плату, а також відомість по заробітній платі, із зазначенням загальної суми заробітної плати, розміру окладу, надбавок та відрахувань позивач дізнався, що оплата праці йому здійснюється, як педагогічному працівнику 11 тарифного розряду за тарифною ставкою (1600,00 гривень х коефіцієнт 1,97 ) = 3152,00 гривень. Крім цього, відповідач фактично допустив позивача до виконання трудових обов'язків без його ознайомлення із наказом про прийняття на роботу та без укладеного в письмовій формі трудового договору, обмежившись лише усним узгодженням умов виконання робіт з боку позивача та відповідно умов забезпечення праці і оплати праці зі сторони відповідача, відповідно до яких керівник БРЦПО зобов'язувався забезпечити позивачеві транспортну доставку до місця роботи, оскільки розклад руху автобусів із м. Шпола до с. Мокра Калигірка не відповідає вимогам внутрішнього розпорядку роботи навчального закладу, та виплачувати позивачу гідну заробітну плату, що відповідає встановленій кваліфікаційній категорії «Спеціаліста першої категорії». Обіцяних умов забезпечення праці відповідач не додержав, а отримавши заробітну плату 28.09.2017 позивачу стало зрозуміло, що відповідач не виконує законодавство про працю також і в частині оплати праці, тому позивачем було прийнято рішення про розірвання трудового договору. Позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за згодою двох сторін у відповідності до п.1 ст. 36 КЗпП України, на яку 11.10.2017 отримав відповідь керівника БРЦПО з повідомленням про те, що припинення трудового договору за згодою сторін можливе лише у разі погодження двох сторін строків звільнення. 17.10.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою на розірвання трудового договору з ініціативи працівника в порядку визначеному ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Позивач був звільнений 20.10.2017 згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 23.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату йому всіх належних сум при звільненні в тому числі і вихідної допомоги передбаченої ст. 44 КЗпП України з одночасною видачею довідки про роботу та заробітну плату . Втім, Відповідач знову ж таки порушуючи всі вищевказані норми трудового законодавства, виконав лише висунуту позивачем вимогу щодо розрахунку по заробітній платі, при цьому порушуючи самі строки розрахунку передбачені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, так як виплатив належні позивачу суми лише на сьомий день після пред'явленої вимоги про розрахунок. Крім цього відповідач надіслав позивачу поштовим відправленням трудову книжку позивача без його згоди, що є недопустимо. Отримавши трудову книжку позивач виявив неналежність її оформлення з боку відповідача, а саме у записі про звільнення позивача не зазначена причина звільнення, що не відповідає п.2.27 Інструкції та є порушенням норм трудового права, що викладені у ч. 1 ст. 47 КЗпП України. Отже, при звільненні позивача з роботи відповідачем були порушені вимоги ст. ст. 44, ч. 1 cт. 47, 49 та ч. 1 cт. 116 КЗпП України. Позивач просить стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 13063,35 грн. Крім цього, неправомірні дії відповідача, які полягають у систематичному порушенні трудових прав позивача, призвели до негативних змін у житті позивача внаслідок усвідомлення факту їх порушення що стало причиною його душевних та психічних страждань. У судове засідання позивач з'явився, позови підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що сума вихідної допомоги, зазначена у позовній вимозі, а саме: 13063,35 грн. не відповідає дійсності, та не обґрунтована жодними достатніми та допустимими доказами по справі, а саме не додано доказів на підтвердження зазначених в розрахунку сум. Щодо моральної шкоди, то дана сума компенсації також не є обґрунтованою, не зазначено в чому саме виразилися моральні страждання позивача. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 28.11.2017 позовна заява була залишена без руху у зв'язку з тим, що позивач не сплатив судовий збір. Позивач усунув недоліки і 07.12.2017 ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області було відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 02.04.2018 було витребувано від Багатопрофільного регіонального центру професійної освіти у Черкаській області довідку про середній заробіток [PERSON] відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] 01.09.2017 був прийнятий на роботу на посаду викладача на підставі наказу №325 від 30.08.2017. 20.10.2017 був звільнений з роботи згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №325 від 20.10.2017, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.10-11). Згідно з відомостями по заробітній платі за вересень 2017 року [PERSON] має оклад в розмірі 3152,00 грн. (а.с. 12-13). Відповідно до повідомлення директора Багатопрофільного регіонального центру професійної освіти у Черкаській області [PERSON] до [PERSON] №623 від 11.10.2017 припинення трудового договору за згодою сторін можливе при погодженні двох сторін (працівника та роботодавця). Вони можуть домовитися про звільнення в строки, що влаштовують обидві сторони. На основі вище викладеного, [PERSON] необхідно прибути до керівника БРЦПО у Черкаській області для узгодження умов звільнення (передача товарно-матеріальних цінностей, належним чином оформлені журнали теоретичного навчання, тощо) та строки (а.с.14). Згідно з заявою [PERSON] від 17.10.2017 останній просив директора Багатопрофільного регіонального центру професійної освіти у Черкаській області [PERSON] звільнити його з посади викладача інформатики з 20.10.2017 , відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП «Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника» (а.с.15). Повідомленням №648 від 19.10.2017 директор Багатопрофільного регіонального центру професійної освіти у Черкаській області [PERSON] повідомив [PERSON], що його буде звільнено з 20.10.2017 (наказ № 325 від 20.10.2017) згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, тому йому необхідно прибути 20.10.2017 до БРЦПО у Черкаській області за для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення (а.с.16). 23.10.2017 [PERSON] надав до директора Багатопрофільного регіонального центру професійної освіти у Черкаській області [PERSON] заяву, в якій просив видати йому копію наказу про звільнення, вихідну допомогу, довідку про роботу та заробітну плату за жовтень 2017 року (а.с.17). 26.10.2017 [PERSON] надав до директора Багатопрофільного регіонального центру професійної освіти у Черкаській області [PERSON] заяву, в якій просив надіслати йому електронною поштою копії документів: копію наказу № 325 від 20.10.2017 про звільнення з роботи згідно з ч.3 ст. 38 КЗпП У країни; копію довідки про заробітну плату; копію довідки про виплату вихідної допомоги згідно з ст. 44 КЗпП України; копію довідки (розшифровку) про причину звільнення відповідно до запису в трудовій книжці БТ-І1 № 4647340 про звільнення з роботи [PERSON] № 54 від 20.10.2017 року ч. 3 ст. 38 КЗпП України, за наказом № 325 від 20.10.2017 (а.с.18). Відповідно до відповіді Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації на звернення [PERSON] №П-175 від 14.11.2017 нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю здійснює Державна служба України з питань праці та її територіальні підрозділи. Питання щодо виплати належних сум при звільненні, видачі трудової книжки, зміни підстави звільнення належать до трудових спорів та розглядаються комісією по трудових спорах або в судовому порядку (а.с.30). Згідно з повідомленням Управління держпраці у Черкаській області про розгляд звернення [PERSON] №1098/14-1 від 23.11.2017 в ході інспекційного відвідування підтвердився факт щодо порушення адміністрацією БРЦПО у Черкаській області права [PERSON] на ознайомлення під підпис з наказом про прийняття на роботу. Адміністрацією БРЦПО у Черкаській області надано накази, що регламентують умови тарифікації, затверджують тарифікаційні списки викладачів на 2017-2018 навчальний рік, з якими [PERSON] ознайомлений під підпис. У своєму зверненні [PERSON] зазначив, що у 2008 році йому присвоєно кваліфікацію вчителя І категорії. Документи, які підтверджують право [PERSON] на оплату праці за 13 тарифним розрядом як вчителю І категорії, в ході інспекційного відвідування адміністрацією БРЦПО у Черкаській області не надано. Відповідно до пояснень адміністрації навчального закладу [PERSON] не подавав документи, що підтверджують кваліфікаційну категорію. Трудову книжку без згоди [PERSON] направлено поштою з повідомленням про вручення, чим порушено вимоги Інструкції № 58 «Про порядок ведення трудових книжок». Згідно наданих документів, педагогічне навантаження [PERSON] розподілене понад річну норму. Оплата праці за роботу у вересні 2017 року [PERSON]. проведена з середньомісячної норми педагогічного навантаження. За понаднормові години роботи у вересні 2017 року, відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102, [PERSON] проведена оплата при виплаті остаточного розрахунку при звільненні. 20.10.2017 [PERSON] звільнено з займаної посади згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог ст.ст. 116, 44 КЗпП України, виплату розрахунку при звільненні (понаднормові години роботи, компенсація за невикористану відпустку) [PERSON] проведено 30.10.2017, вихідну допомогу не виплачено (а.с.31). Відповідно до довідки про рух коштів на рахунку [PERSON] 14.09.2017 [PERSON] була нарахована заробітна плата в розмірі 400,00 грн., 15.09.2017 - заробітна плата в розмірі 2000,00 грн., 27.09.2017 - аванс на відрядження в розмірі 721,07 грн., та заробітна плата в розмірі 1080,54 грн., 30.10.2017 - заробітна плата в розмірі 1648,90 грн. та аванс на відрядження в розмірі 2859,15 грн. (а.с.32). Згідно з довідкою про доходи №277 від 23.04.2018, виданою Багатопрофільним регіональним центром професійної освіти у Черкаській області середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 248,54 грн., середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 5219,40 грн.(а.с.62). Як вказано в ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За правилами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином позивач має право на виплату йому вихідної допомоги в розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. На даний момент відповідач не виплатив позивачеві вихідну допомогу. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством, як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Середньоденна заробітна плата позивача становить 248,54 грн. Середньомісячне число робочих днів у вересні 2017 року становить 21 робочий день. Таким чином вихідна допомога за три місяці буде розраховуватись за формулою середньоденна заробітна плата х (середньомісячне число робочих днів х 3) тобто 248,54 х (21 х 3) = 248,54 х 63 = 15658,02 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача суму 13063,35 грн., тому суд задовольняє позов щодо стягнення вихідної допомоги в розмірі 13063,35 грн. Відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № відповідно до ст. 237- 1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1389/0/4-12 від 27.09.2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237 - 1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 22.04.2012 ухвалив постанову у справі 6-23цс12, предметом якої був спір про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, і зробив правовий висновок про те, що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237 - 1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Таким чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на рахунок позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється повністю, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved