Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

21.12.2016р. позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2002 року, який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.05.2015р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкає разом з нею. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015р. з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.04.2015р. до досягнення дитиною повнолітня. Відповідач в повному обсязі аліменти не сплачує, в звязку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Хортицьким ВДВС м.Запоріжжя, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.09.2016 року складає 6749,21грн. Вважає, що через сплату аліментів в неповному розмірі відповідач повинен сплатити їй неустойку (пеню) за період з 01 травня 2015 року по 01 листопада 2016 року, яка за розрахунками позивача становить 20944,12 грн.. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. При цьому позивач [PERSON]В пояснила, що відповідач неналежним чином виконує свій батьківській обовязок щодо утримання дитини, аліменти на утримання сина в повному обсязі не сплачує, а коштів, які сплачує відповідач, не вистачає на належне утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, його інтереси в суді представляла представник за довіреністю [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити та пояснила, що заборгованість по сплаті аліментів, яка визначена в довідці Хортицького ВДВС м.Запоріжжя та розмір якої відповідачем не оспорюється, виникла не з вини відповідача. З моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини, та до теперішнього часу відповідач виконує свої батьківські обовязки добровільно, сплачує аліменти шляхом відправлення поштових грошових переказів. При цьому відповідач регулярно приймає участь у витратах на утримання дитини в інший спосіб, зокрема, шляхом надання дитині кишенькових грошей, прийняття участі у купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя, медикаментів тощо. За весь час сплати аліментів позивач не предявляла відповідачу претензій щодо сплати аліментів в неповному обсязі, звернулась за примусовим виконанням судового рішення по сплаті аліментів лише в серпні 2016р., і відповідач не був обізнаний про наявність виконавчого провадження про примусове стягнення аліментів. Про наявність заборгованості по аліментам відповідач дізнався після отримання вказаного позову. З матеріалами виконавчого провадження про стягнення аліментів, яке було відкрито 11.08.2016р., він ознайомився лише 24.01.2017р. До цього часу постанов про відкриття виконавчого провадження не отримував. Станом на 02.02.2017р. відповідач частково сплатив заборгованість по аліментам в сумі 2500 грн. Вважає, що вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментам за період з серпня 2016р. по листопад 2016р. немає через те, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання державним виконавцем своїх обовязків, в період з травня 2015 р. по липень 2016р. відповідач сумлінно виконував свої батьківські обовязки, і у випадку своєчасного повідомлення позивачем або державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, він сплатив би заборгованість по аліментам, і, як наслідок, позивач би не звернулась би до суду з позовом про стягнення пені. Також зазначила про невірність розрахунку позивачем розміру пені. Представник третьої особи Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, враховуючи згоду сторін, вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. \~ Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~та\~\~інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2002 року, який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.05.2015р. Рішення набрало законної сили 23.05.2015р. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з позивачем. Згідно рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя №337/2167/15-ц від 12.05.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.04.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 23.05.2015р. Відповідач [PERSON] був присутній під час судового розгляду справи про стягнення аліментів, з позовними вимогами був згодний, проти розміру аліментів не заперечував. Також встановлено та не спростовується сторонами, що виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини до примусового виконання до Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшов 10.08.2016р., виконавче провадження з примусового виконання рішення суду відкрито 11.08.2016р. Згідно з копіями квитанцій про поштові перекази, які надані представником відповідача за період з червня 2015р. по листопад 2016р. (включно), відповідач здійснював сплату аліментів на користь позивачки, але не в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Згідно розрахунку державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 28.09.2016р., затвердженого начальником Хортицького ВДВС м.Запоріжжя, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], за період з квітня 2015 року по 01.09.2016р. складає 6749,21грн. Зазначений розрахунок здійснено відповідно до ч.3 ст.195 СК України, яка передбачає, що якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час виникнення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Також судом встановлено, що 01.02.2017р. відповідачем шляхом надіслання поштового переказу, в рахунок погашення заборгованості по аліментам, позивачу перераховано 2500,00 грн. Оцінивши обставини справи та надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт наявності заборгованості по сплаті відповідачем аліментів на користь позивачки, розмір якої станом на 01.09.2016р. становив 6749,21 грн., що підтверджено відповідним помісячним розрахунком державного виконавця. Сторонами вказаний розрахунок не оскаржувався, представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що розрахунок державного виконавця щодо розміру заборгованості є вірним і спір щодо визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів відсутній. Таким чином у суду відсутні підстави не приймати проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Також суд вважає, що вказана заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача [PERSON], оскільки останній, достовірно знаючи про наявність відповідного рішення суду, за яким він був зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання позивачки, а також про розмір аліментів, що підлягають сплаті і період виконання цього обов'язку, сплачував аліменти не в повному розмірі, чим допустив утворення заборгованості по аліментам, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів того, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надав. При цьому, при вирішення вказаного питання, суд враховує, що частиною 1 ст.14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Також у п.9 ч.3 ст.124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Отже, після набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів, відповідач зобов'язаний був вживати дії щодо сплати аліментів щомісячно у розмірі, визначеному судом, й у разі виникнення прострочення, вчинити дії спрямовані на погашення заборгованості\~\~за аліментами за певний період. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Заперечення представника відповідача проти стягнення неустойки у зв'язку з тим, що заборгованість по аліментам утворилась з незалежних від відповідача причин, є неспроможними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що вказана заборгованість утворилась не з вини відповідача, надано не було. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам з посиланням на ті обставини, що відповідач добровільно сплачує аліменти в розмірі, який є можливим для нього, надає допомогу дитині в інший спосіб, позивач до відповідача претензій щодо неповної сплати аліментів не предявляла і звернулась за примусовим виконання рішення суду лише 10.08.2016р. Так, суд враховує, що сплачені відповідачем позивачу суми в якості аліментів, враховані державним виконавцем та зараховані по сплаті аліментів за відповідні періоди, що сторонами не спростовується, а розмір заборгованості відповідачем визнається, обов'язок платника аліментів в даному випадку виник на підставі судового рішення, яке повинно виконуватись незалежно від предявлення позивачем виконавчого листа до виконання в примусовому порядку, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, не пов'язується з обов'язковим попередженням ним боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. Також суд враховує, що передбачене ст.196 СК України, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно відкриття виконавчого провадження, повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про відкриття виконавчого провадження, суму заборгованості та про строк її погашення, так як відповідач знав про необхідність сплати аліментів з часу набрання чинності рішення суду. Невиконання органами державної виконавчої служби покладених на неї законом функцій, зокрема, щодо повідомлення боржника про існування виконавчого провадження, відкритого за рішенням суду за яким з нього стягнуто аліменти, не може бути підставою для відмови у захисті майнових інтересів дитини.\~\~ Таким чином встановивши факт заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача, який зобовязаний сплачувати аліменти за рішенням суду, суд прийшов до висновку про наявність у позивача права на стягнення неустойки. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 617/1135/15ц, від 16 березня 2016 року в справі № 6-2589цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Здійснивши перевірку розрахунку пені за прострочення сплати аліментів з урахуванням наведеної правової позиції, суд дійшов висновку, що розмір пені за період з травня 2015р. по 31 серпня 2016р. становить\~\~2060,63 грн. з наступного розрахунку: - за травень 2015 року розмір пені становить 27,13 грн. з розрахунку: 784,96 грн. (сума нарахованих аліментів) 450 грн. (сума сплачених аліментів) 247,43 грн. (переплата в квітні 2015р.) = 87,53 грн. (заборгованість) х 1% х 31 день); - за червень 2015 року розмір пені становить 100,49 грн. (334,96 грн. х 1% х 30дн.); - за липень 2015р. розмір пені становить 103,84 грн. (334,96 грн. х 1% х 31дн.); - за серпень 2015р. розмір пені становить 103,84 грн. (334,96 грн. х 1% х 31дн.); - за вересень 2015 року розмір пені становить 100,49 грн. (334,96 грн. х 1% х 30дн.); - за жовтень 2015р. розмір пені становить 103,84 грн. (334,96 грн. х 1% х 31дн.); - за листопад 2015 року розмір пені становить 100,49 грн. (334,96 грн. х 1% х 30дн.); - за грудень 2015р. розмір пені становить 103,84 грн. (334,96 грн. х 1% х 31дн.); - за січень 2016р. розмір пені становить 167,28 грн. (539,62 грн. х 1% х 31дн.); - за лютий 2016р. розмір пені становить 156,49 грн. (539,62 грн. х 1% х 29дн.); - за березень 2016р. розмір пені становить 167,28 грн. (539,62 грн. х 1% х 31дн.); - за квітень 2016р. розмір пені становить 161,89 грн. (539,62 грн. х 1% х 30дн.); - за травень 2016р. розмір пені становить 167,28 грн. (539,62 грн. х 1% х 31дн.); - за червень 2016р. розмір пені становить 161,89 грн. (539,62 грн. х 1% х 30дн.); - за липень 2016р. розмір пені становить 167,28 грн. (539,62 грн. х 1% х 31дн.); - за серпень 2016р. розмір пені становить 167,28 грн. (539,62 грн. х 1% х 31дн.). Таким чином, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів за підрахунками суду становить 2060,63 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. В звязку з цим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Доводи позивачки щодо стягнення неустойки (пені) за період з квітня 2015 року по листопад 2016 року в розмірі 20944,12 грн. не мають свого підтвердження, оскільки вказаний нею спосіб розрахунку неустойки (пені) з заборгованості по виплаті аліментів не відповідає ст. 196 СК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial