Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст заявлених вимог У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області, про зняття арешту з нерухомого майна накладеного 21.04.2005 року постановою старшого слідчого СВ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області майором міліції Бланковською Г.А. в кримінальній справі № 0530050029 . Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивач маючи намір розпорядитися своєю приватною власністю в квітні 2019 року, дізнався, що на належну йому 1/4 частки квартири [ADDRESS] , правоохоронними органами ще в квітні 2005 року невідомо з яких підстав накладено арешт. З цього приводу позивач звернувся до Одеського державного нотаріального архіву та Малиновського районного суду міста Одеси. З інформації, отриманої з вищезазначених установ позивач з`ясував, що слідчим відділом Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальній справі №053200500029, в тому числі за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Капустин Яр, Володимирського району, Астраханської області, Росія, громадянина України, проживаючого по [ADDRESS] , в скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст.143 КК України (в редакції 1960 року). 21.04.2005 року, під час досудового розслідування старший слідчий СВ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області майор міліції Бланковська Г.А. , з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, відповідно до ст.29 та 126 КПК України (в редакції КПК 1960 року) помилково та безпідставно наклала арешт на 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності - [PERSON] , [INFO] , уродженцю міста Одеси. 20.07.2006 року розглядаючи по суті кримінальну справу №053200500029 (судова справа №1-887/2006) суддя Малиновського районного суду Єлісєєва Л.І. винесла постанову про закриття кримінальної справи і звільнення [PERSON] , [INFO] від покарання в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто в тому числі на підставі п.5 ч.1 ст.7-1 КПК України (в редакції КПК 1960 року). При цьому судом залишено без розгляду фактично неправомірне процесуальне рішення слідчого про накладення арешту на моє особисте майно, хоча стаття 248 КПК України (в редакції 1960 року) вказує, що при обставинах передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1,7-2,8,9,10 і 11-1 КПК (в редакції 1960 року) судця своєю вмотивовано постановою, крім закриття справи та скасування запобіжних заходів, скасовує в тому числі заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна. За фактом помилкового та протиправного арешту 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності, [PERSON] звернувся до Малиновського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області, де отримав відповідь, що з приводу зняття необхідно звертатися до суду. Позивач вважає, що протиправним накладенням арешту на вищеозначену квартиру порушено його право власності, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті. У призначеному останньому судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, викликався до суду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Відповідач по справі про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази на які він посилається звертаючись до суду з відповідним позовом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , місце народження Одеса , що підтверджується паспортом громадянина України виданим Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 17.12.1997 року (а.с.27). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки №207849337 від 29.04.2020 року судом встановлено, що [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) належить на праві спільної часткової власності 1/4 квартири за адресою [ADDRESS] . Також, згідно інформації про державну реєстрацію обтяжень №31053657 на вказане майно накладено арешт на підставі постанови від 21.04.2005 року виданої СВ Малиновського РВ ОМС УМВС України в Одеській області, слідчий Бланковська Г.О. В матеріалах справи наявна копія постанови старшого слідчого Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області Бланковської Г.А., якою накладено арешт на 1/4 квартири [ADDRESS] , що зареєстровані на [PERSON] в рамках кримінальної справи про притягнення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до кримінальної відповідальності передбаченої ч.2 ст. 143 КК України в редакції 1960 р. (а.с.31). Також, згідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2006 року справа №1-887/2006 вбачається, що притягувався до кримінальної відповідальності [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Капустин Яр, Володимирського району, Астраханської області, Росія, громадянина України, проживаючого по [ADDRESS] (а.с.33). Цією ж постановою [PERSON] , [INFO] було звільнено від кримінальної відповідальності покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто в тому числі на підставі п.5 ч.1 ст.7-1 КПК України (в редакції КПК 1960 року). З наведеного слідує, що особа яка притягувалася до кримінальної відповідальності та на майно якої слідчим мав бути накладений арешт [PERSON] , [INFO] та позивач по справі [PERSON] , [INFO] це дві різних особи. Отже, старшим слідчим СВ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області майором міліції Бланковська Г .А., помилково та безпідставно в рамках кримінальної справи про притягнення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до кримінальної відповідальності передбаченої ч.2 ст. 143 КК України в редакції 1960 р., наклала арешт на 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності - [PERSON] , [INFO] , уродженцю міста Одеси, який, не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, а як власник майна чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділеним процесуальним правом ініціювати питання про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно зі ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зокрема, відповідно до ст. 126 КПК (в редакції 1960 року), чинного на час накладення слідчим арешту на майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватись слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливості конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого, арешт майна згідно з ч. 1 ст. 214 КПК (в редакції 1960 року), підлягає скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадженняПісля припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Проте, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Оскільки судом встановлено помилковість накладення арешту на 1/4 квартири позивача, а наявність обтяження у вигляді арешту, який накладено на нерухоме майно, яке належить позивачу, перешкоджає вільному розпорядженню майном, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [INFO] , є законними та обґрунтованими, тому мають бути задоволені.

Outcome: approved