Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

20.07.2017 року позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення, посилаючись на те, що 22.10.2013 року позивачка прийшла в магазин з продажу техніки до ПП Варяниця з метою придбання телевізора. В ході розмови з відповідачем позивачка обрала собі телевізор вартістю 17300,00 грн. та одразу передала відповідачу гроші. Відповідач отримав гроші і пообіцяв, що через декілька днів привезе їй телевізор. Однак відповідач телевізор не привіз. Відповідач почав постійно обіцяти, однак телевізор так і не привіз. Потім відповідач почав говорити, що гроші за телевізор віддав в якусь фірму у м. Донецьк, потім в Київ і там його обманули. Минуло більше трьох років однак телевізора так і не було. У звязку з чим, позивачці довелося звернутися до правоохоронні органів. Під час досудового слідства відповідач повернул позивачці 2000,00 грн. та повинен віддати ще 15300,00 грн. Ухвалою суду відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 190 КК України, у звязку із закінченням строку давності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов було залишено без розгляду та розяснено [PERSON] право звернутися з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. Просить стягнути з відповідача 15300,00 грн. матеріальної шкоди та 15000,00 грн. моральної шкоди, 3% відсотків річних та індексу інфляції за три роки у розмірі 73593,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявися, проте надав суду заяву проте що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлен належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного. Судом встановлено, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 04.11.2016 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України, у звязку із закінченням строку давності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов залишено без розгляду. Даною ухвалою встановлено, що 15 жовтня 2013 року обвинувачений [PERSON] знаходився у своєму офісі за адресою: м.Краматорськ, вул. В. Стуса (Соціалістична), 66. Знаходячись там до нього звернулася [PERSON] із проханням щоб останній допоміг придбати їй телевізор, оскільки вона достовірно знала, що [PERSON] займається продажем побутової техніки. [PERSON] погодився допомогти [PERSON] В цей момент у [PERSON] виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном [PERSON] шляхом обману, а саме грошовими коштами. 22 жовтня 2013 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, [PERSON] під'їхав до будинку №103 по вул. Парковій, в м.Краматорську де зустрівся з [PERSON], після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману заволодів грошовими коштами [PERSON] на загальну суму 17300грн.00коп., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. В результаті злочинних дій [PERSON], потерпілій [PERSON] було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 17300 грн. 00 коп. Обвинувачений [PERSON] в судовому засіданні фактично не визнав себе винуватим, однак суд вважає, що його вина повністю доведена сукупністю належних та допустимих доказів досліджених безпосередньо в судовому засіданні. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. При тлумаченні наведеної норми закону, суд приходить до висновку, що преюдиційність обставин ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. На думку суду, суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини, а об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Відповідно до п.2 ч.1ст.49 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Приймаючи до уваги положення ч. 8 ст. 8 ЦПК України про аналогію закону, а також вищенаведені обставини щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку дію ч. 4 ст. 61 ЦПК України щодо преюдиційності вищенаведеної ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 04.11.2016 року про звільнення від кримінальної відповідальності відповідача про цивільно-правові наслідки дій відповідача, з питань, чи мали місце його дії та чи вчинені вони саме ним. Таким чином, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов свого підтвердження той факт, що шкода, яка завдана потерпілій [PERSON], завдана саме з вини відповідача [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, виходячи з наведеної норми, відповідач [PERSON] має відшкодувати майнову шкоду, яку завдав своїми неправомірними діями позивачу у справі. Відповідно до копії товарного чеку ПП Варяниця отримав вищезазначенні кошти за телевізор. (а.с. 13). Як вбачається з позовної заяви відповідач на досудовому слідстві повернув позивачці 2000,00 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона у справі повинна доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги сторони. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доводи позивача відповідачем не спростовано. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь суми 3% відсотків річних та індексу інфляції за три роки у розмірі 73593,00 грн, в цій частині позову слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, суд виходить із того, що законодавством України не передбачено можливості відшкодування шкоди з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції і, виплата таких сум не розповсюджується на виникли між сторонами відносини. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди слід звернути увагу на наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також вимогами ч.3 ст.23 ЦК України, відповідно до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер дій, глибину душевних страждань позивачки, час, який пройшов з моменту завдання шкоди, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також керується принципами розумності і справедливості, і вважає, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 15000,00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона пережила внаслідок шахрайства, яке сталося з вини [PERSON] та у звязку з протиправною поведінкою відповідача, та повязана з моральними стражданнями у звязку з необхідністю звернення позивачки до різних інстанцій з метою відновлення свого порушеного права, постійних знущань та обіцянок відповідача. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та з відповідача [PERSON] підлягає стягненню завдана позивачу матеріальна та моральна шкода, а саме 15300,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 15000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial