Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

21.10.2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , 1983 року народження, такою, що втратила право на користування житлом в домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , із зняттям її з реєстрації в даному житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності, а також стягнути з відповідача в його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Враховуючи наведене, зі згоди сторони позивача, згідно ухвали від 16.02.2021 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 17.12.2015 року на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.4-6, 7). Згідно довідки про склад сім`ї виданої КП «Надвірнянський житловик» від 11.06.2020 року за №931, у вказаному житловому будинку зареєстровані: власник [PERSON] , 1984 року народження, зареєстрований з 2018 року, тобто позивач по справі, його колишня дружина [PERSON] , 1983 року народження, відповідач по даній справі, зареєстрована з 2016 року та дочка [PERSON] , 2006 року народження (а.с.8). Однак, як з`ясовано в ході розгляду справи, відповідач [PERSON] не проживає в даному житловому будинку понад один рік, а саме з травня місяця 2018 року, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов від 15.01.2020 року, 29.03.2020 року, 28.05.2020 року, 16.10.2020 року, складеними депутатом Надвірнянської міської ради (а.с.9, 10, 11, 12). Як перевірено судом, відповідач не проживає в житловому будинку [ADDRESS] , не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі даним будинком не цікавиться. Таким чином, факт реєстрації колишньої дружини [PERSON] - [PERSON] за даною адресою порушує право позивача на вільне розпорядження і користування його майном, також він позбавлений можливості оформити субсидію, чи іншу соціальну допомогу. Також в судовому засіданні встановлено та не спростовано відповідачем, що [PERSON] з травня місяця 2018 року проживає у своєї матері в с.Мирне, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Шлюб між сторонами по даній справі було розірвано, що підтверджується рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.11.2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.16-17). Отже, судом достовірно встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON] . Доведено також і ту обставину, що в даному житловому будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , яка не проживає у ньому без поважних причин більше одного року, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню домоволодіння та не приймає участі у спільному побуті. Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку створює незручності для позивача у здійсненні користування будинком. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку у відповідності ст.405 ЦК України. Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому вона втратила на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин. З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем на підставі вище вказаної норми судовий збір не сплачувався. Враховуючи наведене, те що суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути в порядку ст.141 ЦПК України - 908 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.391, 405 ЦК України та

Outcome: approved