Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

20.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору міни від 14.05.1994 року, вона є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - відповідач по справі [PERSON] З квітня 2012 року відповідач за вказаною адресою не мешкає, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, речей, належних [PERSON] у її квартирі немає. Отримати державну допомогу вона не може, оскільки відповідач у квартирі давно не мешкає. Враховуючи зазначене, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд розглянути справу у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору міни від 14.05.1994 року, посвідченого Державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №5844-П від 19.05.1994 року. (а.с.7) Згідно довідки КП «СЕЗ» від 09.09.2016 року №4333, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (позивачка по справі), [PERSON] (відповідач по справі), син [PERSON], онук [PERSON] (а.с.8) Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.4 ч. 1 ст.406 ЦК сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відтак, враховуючи, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS], суд вважає, що обставини, які були підставою для надання [PERSON] права користування квартирою на цей час припинені. Окрім того, статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідач по справі є членом сім'ї позивачки за кровним спорідненням. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідача по справі виникло право користування квартирою [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], з тих підстав, що він є членом її сім'ї і який постійно мешкав разом з нею. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між [PERSON] та відповідачем була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати [PERSON] права на проживання у квартирі позивачки, а ні ж його відсутність без поважних причин понад один рік. З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 09.09.2016 р. вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає у квартирі з квітня 2012 року. (а.с.10) Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Донецької області підлягає задоволенню.

Outcome: approved