Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

21.12.2018 року позивач АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання постійного безперешкодного доступу АТ «Укрсоцбанк» до цього майна; визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.11.2005\~року відповідач\~уклав з\~позивачем договір\~кредиту №\~823/2-27/24/5-48.В забезпечення\~виконання зобов`язань\~за кредитним\~договором між\~позивачем та\~відповідачем було\~укладено договір\~іпотеки №\~823/3-27/24/5-78\~від 15.11.2005\~року,\~відповідно до\~умов якого\~в іпотеку\~було передано\~нерухоме майно,\~а саме:\~3-кімнатну\~квартиру [NUMBER] ,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Ст.\~4\~іпотечного договору\~містить застереження\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя.\~У зв`язку\~з грубим\~порушенням позичальником\~умов кредитного\~договору,\~зокрема,\~неповернення кредиту,\~несплати процентів\~та комісій\~за користування\~кредитом,\~позивач в\~позасудовому порядку\~врегулював питання\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки,\~що передбачено\~умовами іпотечного\~договору та\~Законом України\~«Про іпотеку».\~Зокрема,\~30.01.2018\~року позивач\~набув у\~порядку,\~передбаченому ст.\~37\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~право власності\~на квартиру,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~Інформаційною довідкою\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно.31.08.2018\~року позивачем,\~як законним\~власником,\~була здійснена\~спроба потрапити\~у власне\~майно,\~однак було\~виявлено,\~що у\~ньому незаконно\~проживає відповідач,\~який чинив\~фізичні перешкоди\~в доступі\~та користуванні\~майном.Своїми діями відповідач порушує Конвенцію про захист прав і основоположних свобод від 1950 р., Конституцію України, Цивільний кодекс України та інші нормативно-правові акти. Проте внаслідок незаконних дій відповідача позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми ст.ст. 3, 316, 317, 319, 321, 328, 383,391 ЦК України, а також на висновки, що містяться в постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі №6-709 цс 16 та абзац 2 п.34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в якому міститься висновок, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України). У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.02.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування. Призначено судове засідання. В судовому засідання 15.05.2019 року представник позивача Плотнікова І.Ю. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи відповідач,\~згідно вимог\~ст.\~128\~ЦПК України,\~у судове\~засідання повторно\~не з`явився,\~в порушення\~ч.\~3\~ст.\~131\~ЦПК України\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~відзив не\~надав,\~у зв`язку\~з чим\~на підставі\~ухвали Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.05.2019\~року,\~зазначеної в\~протоколі судового\~засіданні,\~проведено заочний\~розгляд даної\~справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові доказ, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 15.11.2005\~року [PERSON] \~уклав з\~Акціонерно-комерційним\~банком соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~договір кредиту\~№ 823/2-27/24/5-48\~(а.с.10-17).В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 823/3-27/24/5-78 від 15.11.2005 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-21). Відповідно до положень п. 4.5.3. Іпотечного договору, іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.07.2018 року, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є власником 3-кімнатної квартири [ADDRESS] [ADDRESS] , дата державної реєстрації 30.01.2018 року, державний реєстратор Калініна Людмила Миколаївна, Зміївська міська рада, Харківська обл., підстава виникнення права власності: договір іпотеки, сері та номер: 812, виданий 15.11.2005, видавник: приватний нотаріус Бінус О.О., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39511569 від 05.02.2018, Калініна [PERSON] , Зміївська міська рада, Харківська обл. (а.с.6-9). Позивачем надано копію акту перевірки/огляду майна від 31.08.2018 року, складеного представниками за довіреністю АТ «Укрсоцбанк» Васьківським [PERSON] . та [PERSON] , якими було здійснено запланований виїзд за адресою: [ADDRESS] . Як вказано в акті, майно є власністю АТ «Укрсоцбанк» згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, для огляду майна в доступі відмовлено, в квартирі встановлено присутність особи: [PERSON] , який чинив фізичну перешкоду в доступі та користуванні майна (а.с.22). З отриманої судом довідки від 02.04.2019 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (відповідач). Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно з ч.5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-709цс16). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У разі порушення цих прав, статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, однак це є категорією житлового законодавства, тому при розгляді справи суд приходить до висновку, що позивачем не доведено будь-якими доказами наявність передбачених законом, Житловим законодавством України, підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Також не доведено позивачем належними доказами і факт чинення відповідачем перешкод у здійсненні позивачем права користування нерухомим майном за його призначенням житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а наданий позивачем на підтвердження вказаних вимог єдиний доказ - акт від 31.08.2018 року, складений виключно представниками позивача, суд вважає неналежним та недостатнім для встановлення вказаних законом обставин для задоволення позову, поданого до суду 21.12.2018 року, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі в порядку ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed