Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

21 липня 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення та зміни способу їх присудження. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у шлюбі та мають доньку. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2012 року з позивача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки зі видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення ухвалювалось у період, коли він працював на посаді фельдшера фельдшерсько-акушерського пункту села Бірки Любешівського району, натомість відповідач ніде не працювала. З врахуванням його заробітку з нього стягувались аліменти близько 500 гривень щомісячно, після звільнення ця сума зросла до більше як 700 гривень. У даний час він не працевлаштований, а [PERSON] працює вчителем Деревківської ЗОШ Любешівського району. У зв'язку з наведеним просить зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються, до 300 гривень щомісячно з дня ухвалення рішення і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Зазначив, що після звільнення він звернувся у відділ державної виконавчої служби Любешівського району Волинської області з приводу порядку та розміру аліментів, які будуть стягуватись згідно з рішенням Любешівського районного суду. Йому повідомили, що з часу його звільнення розмір аліментів буде визначатись, виходячи з розміру середньої заробітної плати по Волинській області, і ця сума складатиме понад 700 гривень. Додав, що розмір стягнутих з нього аліментів за останній місяць роботи на посаді фельдшера у травні 2015 року порівняно більший у зв'язку отримання матеріальної допомоги за невикористану відпустку. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час і місце судового розгляду, будь-яких клопотань суду не подавала. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі -- ЦПК). Згідно з частиною 3 статті 10, частиною 1 статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 2 статті 59, статті 60, частини 1 статті 212 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідженням доказів по справі суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, починаючи з 30 серпня 2012 року ухвалено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки Анни у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, до її повноліття. Згідно інформації з трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] з 29 травня 2015 року звільнений з посади фельдшера Бірківської АЗСТСМ ЦПМСД Любешівського району з власної ініціативи. З довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги Любешівського району № 173 від 02 липня 2015 року слідує, що з грудня 2014 року по травень 2015 року з [PERSON] утримано аліменти на загальну суму 3234,23 гривні. При цьому у травні 2015 року (останній місяць роботи [PERSON]) з нього стягнуто 748,56 гривень. З довідки Бірківської сільської ради Любешівського району Волинської області №№ 785, 786 від 02 липня 2015 року слідує що [PERSON] проживає з бабою [PERSON], його сім'я не має у користуванні землі. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України (далі - СК) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 182 СК встановлено, щопри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13, яка винесена з передбачених статтею 355 ЦПК підстав, висловлено правову позицію, що з огляду на відсутність імперативної заборони зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, присуджених у частці від заробітку (доходу) на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Разом з тим, суд констатує, що будь-яких доказів щодо аліментів, які нараховані позивачу з часу його звільнення, не подано. Відтак, у контексті позовних вимог суд позбавлений можливості оцінити реальний розмір аліментів, які стягуються з позивача у даний час, та ухвалити рішення про перехід на інший спосіб їх стягнення. Позивачем також не подано доказів щодо роботи та доходів [PERSON] Таким чином, [PERSON] у ході судового розгляду не довів обґрунтованість позовних вимог. Слід звернути увагу, що у судовому засіданні судом роз'яснювались позивачу його процесуальні права, зокрема щодо порядку подачі доказів, процесуальні наслідки невчинення цих дій тощо. Відповідно до статті 88 ЦПК у зв'язку з відмовою у позові сплачені позивачем при поданні позовної заяви судові витрати у формі судового збору відшкодуванню не підлягають. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed