Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

21.12.2017 р. позивач звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначив, що з 22.07.2006 р. він з відповідачкою перебував у шлюбі, зареєстрованим відділом актів цивільного стану Міжгірського РУЮ Закарпатської області. Від спільного проживання у шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалося, оскільки не знаходять взаєморозуміння, все це призвело до того, що вони втратили почуття один до одного і це створює негативну, напружену атмосферу в сімї і неможливість їхнього спільного з відповідачкою проживання та негативно може вплинути на подальше виховання їхніх дітей. Фактично шлюбні відносини між ними припинилися, не повязані спільним побутом, більше одного року разом не проживають, тому просить розірвати шлюб з відповідачкою. Представник позивача [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримав, просить такі задоволити, просить не надавити строк на примирення, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає у повному обсязі, просить шлюбі між нею та позивачем розірвати та не надавати строк на примирення. Згідно з вимогами ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, подану заяву відповідачки, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно з ст. 104 ч.2 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ст. 105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно з п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 22.07.2006 р., на даний час сторони як одна сім'я спільно не проживають більше одного року, не підтримують жодних стосунків, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка визнала позов та згідна на розірвання шлюбу, що підтверджено поданою нею заявою. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову [PERSON]. Відповідно до ст. 142 ч.1 ЦПК України та ст. 7 ч.3 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачка [PERSON] позов визнала, про що подала відповідну заяву, то є підстави для повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні ним позову.

Outcome: approved