Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

20.06.2018 р. представник позивача [PERSON] засобами поштового зв»язку звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] вимогами якого є стягнення грошових коштів. Ціна позову 110300,00 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що 08 жовтня 2017 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу гаражу, що розташований за адресою: Споживче товариство «МИР - СЕРВІС», м. Київ, вул. Булаховського, 4, гараж №27. На підставі зазначеної домо вленості [PERSON] отримав завдаток за гараж від [PERSON] грошові кошти в розмірі 300 доларів США, про що [PERSON] було написано розписку. 24 жовтня 2017 року [PERSON] отримав остаточну суму в розмірі 3500 доларів США, про що також була написана розписка. Натомість, як виявилось, [PERSON] ніколи не володів зазначеним гаражем та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу гаражу підписано не було. 06.06.2018 року на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою повернути грошові кошти, але відповідь на претензію не надходила. Станом на момент звернення до суду з даним позовом [PERSON]не повернув позивачу 3800 доларів США, на неодноразові звернення відповідач не реагує та зобов'язання не виконує. У зв'язку з наведеним [PERSON] звертається до суду за захистом своїх порушених майнових прав. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2018 року провадження у справі відкрито, визначено подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.23-24). Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, не надав. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1ст.81,89ЦПК України,кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному,повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 08 жовтня 2017 року між [PERSON] (як продавець) та [PERSON] (як покупець) було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу гаражу, що розташований за адресою: Споживче товариство «МИР - СЕРВІС», м. Київ, вул. Булаховського, 4, гараж №27. На підставі зазначеної домовленості [PERSON] отримав у якості завдатоку за гараж від [PERSON] грошові кошти в розмірі 300 доларів США, про що [PERSON] було написано розписку. 24 жовтня 2017 року [PERSON] отримав остаточну суму в розмірі 3500 доларів США, про що також була написана розписка. Натомість, як вказує [PERSON], [PERSON] ніколи не володів зазначеним гаражем та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу гаражу підписано не було. 06.06.2018 року на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою повернути грошові кошти, але відповідь на претензію не надходила. Відповідно ч.1ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 657 ЦКУ, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Разом з тим, стаття 203 передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 215 ЦКУ роз'яснює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 220 ЦКУ, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлена нікчемність договору, оскільки відповідач не мав відповідних правомочностей на укладення договору. За правилами ч. 1ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зважаючи на вказане вище суд вважає за можливе та необхідне задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь грошові кошти 3800,00 доларів США. За змістом ст. 533 Цивільного кодексу Українигрошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При цьому судом також враховано правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно ч. 1ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст.524та ч. 2 ст.533 Цивільного кодексу України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В межах заявлених позовних вимог з урахуванням офіційного курсу валют НБУ, який на дату ухвалення судового рішення становить 28,09 грн. за 1 долар США, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти в розмірі 3800,00 доларів США, що еквівалентно 393 260,00 грн. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка таку шкоду заподіяла. Крім цього, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Натомість, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ним було зазнано моральних страждань. Зважаючи на вказане вище суд вважає за можливе та необхідне відмовити в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь моральної шкоди в розмірі20 000,00 гривень. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] поніс витрати у виді сплати судового збору в розмірі 1 103грн. 00 коп. Наведене підтверджується квитанцією. Відповідно ч. 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позовні вимоги задоволено частково, а тому з урахуванням вимог ст. 13 та 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 652,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial