Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

21.01.2020 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача. Відповідно до договору дарування та реєстраційного посвідчення [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . У вказаному вище будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , з яким вона раніше проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з 2015 по 2019 роки. Відповідач був зареєстрований в її будинку в січні 2019 року. Оскільки позивач та відповідач перестали проживати як одна сім`я, відповідач в квітні 2019 року виселився із будинку позивача, на даний час проживає за адресою: в [ADDRESS] . Через погані стосунки між сторонами, відповідач добровільно з реєстрації не знімається. Позивач зазначила, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у належному їй будинку у неї виникають труднощі щодо реалізації свого права власності, що полягає у сплаті додаткових коштів за комунальні послуги та неможливість оформлення субсидії. Отже, відповідач не проживає у належному позивачу будинку більше 9 місяців, інша домовленість між ними з приводу найму житла не установлена. Відповідач відзив не подавав. Представник третьої особи виконавчого комітету Жмеринської міської ради Я. Коновалова надала до суду заяву, відповідно до якої виконавчий комітет Жмеринської міської ради не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Процесуальні дії, заяви та клопотання. 30.01.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачам, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження та відсутністю відзиву на позов, виклик свідків в судове засідання не здійснювався. За інформацією Виконавчого комітету Жмеринської міської ради та УДМС України у Вінницькій області відповідач зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.37,38). Як вбачається з позовної заяви відповідач фактично проживає по [ADDRESS] . Як вбачається з поштових повідомлень, які повернулись на адресу суду відповідач [PERSON] за зареєстрованим та фактичним місцем проживання «відсутній», що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи. Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважаються належним чином повідомленим про розгляд справи судом. З огляду на вищезазначене суд, на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, без виклику свідків. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована по [ADDRESS] зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копій: договору дарування від 17.10.2006, Витягу з державного реєстру правочинів, реєстраційного посвідчення, технічного паспорту, будинок по [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрований за [PERSON] [INFO] (а.с.13- 19). Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають по [ADDRESS] відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку (а.с.20-22). Згідно довідки квартального комітету «Велика Жмеринка» від 20.01.2020 № 37 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з квітня 2019 року по даний час (а.с.23). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом, ніким не оспорюються. Мотиви суду. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не являється членом сім`ї позивача [PERSON] , оскільки стосунки з ним позивач розірвала в квітні 2019 року, а тому до правовідносин, які склалися, підлягає застосуванню ч. 1 ст. 71 ЖК України. Оскільки [PERSON] в будинку по [ADDRESS] , не проживає більше шести місяців, домовленості між ними щодо збереження права на користування цим житлом не встановлені, а тому відповідно до ст. 72 ЖК України відповідач визнається таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності в ньому понад шість місяців. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] без поважної причини не проживає в належному позивачу будинку, за умови відсутності підстав збереження за ним житлового приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені частиною 3 ст. 71 ЖК України, приходить до висновку, що право власника даного житла - позивача [PERSON] порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України підлягає захисту, а відповідно позов задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Стаття 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України). Пунктами 1 та 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу стверджується: договором про надання правової допомоги від 20.01.2020; рахунком № 7 від 20.01.2020 на оплату відповідно до договору про надання правової допомоги; квитанцією; детальним описом робіт, виконаних адвокатом; актом приймання - передачі послуг від 21.01.2020 (а.с.25-30), відповідно позивач сплатила за комплекс юридичних послуг 1500 грн., крім того, позивачем було сплачено суму судового збору при подачі до суду позовної заяви, що підтверджується оригіналом квитанції, наявної в матеріалах справи в сумі 840,80 грн. (а.с.7), які підлягають стягненню з відповідача. Виходячи з вищевикладеного на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі та сплачену позивачем суму судового збору.

Outcome: approved