Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

20 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою з 26 лютого 2011 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповно літії дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою. Пів року тому сімейні відносини припинилися в звязку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, просив шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодний. Майнового спору та спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей вони не мають. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. У судове засідання відповідачка не зявилась, надала до суду заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Також просила прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №238087, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 26 лютого 2011 року, актовий запис №122. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №392794, виданого 18 червня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився 05 червня 2011 року, актовий запис №490, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №678809, виданого 19 березня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився 13 березня 2015 року, актовий запис №235, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, у звязку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сімї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] при цьому суд враховує позицію відповідачки, яка не заперечувала проти розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує законних прав та свобод інших осіб. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище відповідачки залишити без змін. На підставі викладеного,

Outcome: approved