Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

20 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2015 року. Від шлюбу в них народився син, [PERSON] , [INFO] . Дитина постійно проживає разом з матір`ю, батько дитини участі у вихованні не приймає. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , 2016 року народження разом з матір`ю [PERSON] . В червні 2019 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В обгрунтування заявлених вимог [PERSON] посилався на те, що перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2015 року. Від шлюбу в них народився син, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син проживає разом зі своєю матір`ю. З моменту розлучення в нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає йому брати участь у спілкуванні та вихованні сина, позивач за зустрічним позовом просив: зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] та визначити йому, позивачу, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином шляхом встановлення зустрічей кожну середу та неділю з 16.00 до 19.00 години з урахуванням режиму дня дитини, без участі матері дитини [PERSON] з можливістю відвідувати його місце проживання; кожен день народження дитини, а саме 05 серпня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 до 16.00 години, а також в інший час за домовленістю сторін. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги про визначення місця проживання дитини підтримала в повному обсязі. Зустрічний позов визнала частково, проти визначення порядку участі батька дитини [PERSON] у вихованні дитини не заперечувала, але за її присутності, оскільки дитині лише три роки, а відповідач не має відповідного досвіду з виховання. При цьому зазначила, що жодних перешкод батьку дитині [PERSON] в участі у спілкуванні та вихованні дитини не чинить, відповідач з власної волі не спілкується з сином. [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду свого представника, яка проти задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] не заперечувала. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник Департаменту служб у справах дітей ХМР до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також надав висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини малолітнього [PERSON] , 2016 року народження разом з матір`ю [PERSON] та встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , 2016 року народження. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . З народження дитина проживає разом з матір`ю, [PERSON] . Батько проживає окремо. Разом з дитиною ніколи не проживав. Відповідно до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Свідок [PERSON] - подруга матері дитини, пояснила, що [PERSON] в період своєї вагітності була вимушена переїхати від чоловіка до своїх батьків. До досягнення дитиною 1 року батько не бачився з сином. [PERSON] постійно зверталася до відповідача з проханням бачитися з дитиною. Після того як дитині виповнився один рік, батько дитини почав бачитися з нею декілька разів на рік. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 622 вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] мешкає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створено належні житлово-побутові умови для проживання дитини, мати дитини працює, має самостійний дохід, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Батько дитини [PERSON] на засіданні Комісії особисто пояснив, що не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю за умови надання нею можливості спілкуватись з сином та брати участь у вихованні [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дитини та вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задоволенню підлягають частково, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості батька регулярно спілкуватися з сином. Самостійно і добровільно батьки не можуть визначитися зі спільною участю у вихованні та утриманні дитини, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батька, який мешкає окремо від дитини. Оцінюючи доводи та заперечення сторін, суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства». Згідно з ч.ч. 2, 8-10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 622 [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , де створено належні житлово-побутові умови для проживання дитини. [PERSON] на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. З врахуванням чого, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки і піклування, вважає за доцільне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , 2016 року народження, визначивши час: кожна середа та кожна неділя місяця з 17.00 до 20.00 години в присутності матері, [PERSON] , в період зимових та літніх канікул 3-5 днів для спільного відпочинку батька з сином. Суд, враховуючи вік дитини, а також ті обставини, що малолітній син сторін ніколи не проживав з батьком і має сталий емоційний зв`язок з матір`ю, приходить до висновку, що всі зустрічі позивача з сином мають проходити в присутності матері [PERSON] визначивши час - кожна середа та неділя місяця з 16.00 до 19.00 години, в присутності матері дитини [PERSON] у місці за домовленістю сторін, в тому числі й за місцем проживання батька; кожний день народження дитини, а саме 05 серпня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 до 16.00 години в присутності матері дитини [PERSON] . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а також не є підставою для позбавлення дитини права на спілкування з обома батьками. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial