Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

20 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення згідно якого, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 68 в будинку 34-А по вул. Селянській в м. Харкові. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 1983 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За рішенням виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів від 24.12.1991 року № 172 на їх сімю з чотирьох осіб була надана трикімнатна квартира [ADDRESS], де вони проживали з 1993 року. У 2005 році відповідач виїхав до Росії на заробітки та по теперішній час місце його перебування позивачу невідоме. За період з 2005 року по теперішній час відповідач жодного разу не зявлявся у вищевказаній квартирі. На даний час вона проживає у спірній квартирі і всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені тільки на неї. Вона самостійно сплачує всі житлово-комунальні послуги. Позивач зазначила, що вона та її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є користувачами житлового приміщення, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], право користування якою підтверджується Ордером на житлове приміщення № 091910 від 10.01.1992 року. Відповідач по справі, її чоловік, зареєстрований у вищевказаній квартирі і по теперішній час. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Оскільки відповідач не сплачує зазначені платежі, то позивач з дітьми змушені сплачувати все самі. Таким чином всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені тільки на неї. Відповідач не отримує кореспонденцію за вищевказаною адресою, його особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу ніхто не чинив. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним житловим приміщенням не користується без поважних причин понад 6 місяців, а точніше 12 років. Крім цього, будь-яких заяв до ЖЕО про те, що відповідач буде відсутній за місцем реєстрації та збереження за ним права користування спірною квартирою не надходило. Тому, на підставі вищезазначеного, позивач вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 68 в будинку 34-А по вул. Селянській в м. Харкові, оскільки він не мешкає у вказаному житловому приміщенні. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом надання повідомлення до редакції газети «Слобідський край». Представник третьої особи Територіальної громади Харківської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення, виходячи з наступного. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 1983 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За рішенням виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів від 24.12.1991 року № 172 [PERSON] на сімю з чотирьох осіб був наданий ордер на житлове приміщення, а саме трикімнатну квартира [ADDRESS] (а.с.9). У 2005 році відповідач [PERSON] виїхав до Росії на заробітки та по теперішній час місце його перебування позивачу невідоме. Позивач [PERSON] та її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є користувачами житлового приміщення, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], право користування якою підтверджується Ордером на житлове приміщення № 091910 від 10.01.1992 року (а.с. 9). Відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 1993 року. Однак за період з 2005 року по теперішній час відповідач жодного разу не зявлявся у спірній квартирі, не отримує кореспонденцію за вищевказаною адресою, його особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться. Ніяких перешкод у користуванні жилим приміщенням позивач стосовно відповідача не чинила. У звязку з тим, що відповідач не проживає у квартирі, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача, чим обєктивно порушуються права позивача. Позивач вимушена сама сплачувати комунальні послуги за квартиру, які нараховуються і на відповідача [PERSON] Зазначене ставить її у скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що відповідач [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], не мешкає понад 12 років. Їм це достовірно відомо, оскільки вони мешкають по сусідству та тісно спілкується з позивачем. Не вірити поясненням вищевказаних свідків, у суду немає ніяких підстав, оскільки вони є сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на користь позивача. Таким чином, судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами /ст. ст. 58, 59 ЦПК України/ той факт, що відповідач у спірній квартирі не мешкає без поважних причин понад шість місяців. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного й

Outcome: approved