overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

21.12.2017 року головний лікар Краматорської психіатричної лікарні [PERSON] звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію в психіатричну лікарню [PERSON], [INFO]. Представник лікарні [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON], [INFO], домашня адреса: [ADDRESS], був доставлений бригадою швидкої допомоги 20.12.2017 року в КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» по направленню лікаря-психіатра м.Костянтинівка [PERSON] 21.12.2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» у складі: Голови комісії: зав.відділенням №2 [PERSON], членів комісії: зав.відділенням №1 [PERSON], лікарем психіатричного диспансеру [PERSON] Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно ст. 14 Законна України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що обстеження та лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Просить суд ухвалити рішення про госпіталізацію в Краматорську психіатричну лікарню в примусовому порядку [PERSON], [INFO]. Лікар [PERSON] суду пояснила, що громадянин [PERSON] оглянутий комісією лікарів. У хворого спостерігається мовний контакт формальний. До бесіди долучається неохоче. Орієнтований всесторонньо вірно. Коло інтересів обмежено задоволенням примітивних потреб. Емоційно нестійкий. Схильний до афективних реакцій. Пам'ять ті інтелект розвинені слабо. Діагноз:легка розумова відсталість зі значними поведінковими порушеннями, які потребують лікувальних заходів F70.1. Не може задовольняти основні життєві потреби, тому є всі підстави для його госпіталізації в Краматорську психіатричну лікарню в примусовому порядку. Представник хворого [PERSON] суду пояснила, що вона є опікуном [PERSON], не заперечує проти його госпіталізації в Краматорську психіатричну лікарню в примусовому порядку. Прокурор підтримав заяву головного лікаря про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричну лікарню. Вислухавши доводи заявника, лікаря, представника хворого, думку прокурора, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до протоколу КЕК №163/1 від 21.12.2017 огляду комісією лікарів-психіатрів, громадянин [PERSON], [INFO] потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний заклад в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, у зв'язку з тим, що внаслідок психічного розладу не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та небезпечний для себе та оточуючих. При таких обставинах, суд вважає, що у відповідності зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є підстави для госпіталізації [PERSON], [INFO] у психіатричну лікарню в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

21.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 25.01.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Позивач стверджує, що одруження виявилося невдалим через несумісність характерів, втрати поваги та любові один до одного. Їх фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Намагання зберегти сім`ю не мало успіху. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 240 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання\~ шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 25 січня 2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Словяносербського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 04, свідоцтво про шлюб серії 1-ЕД № 143272. Позивач та відповідач однією сімєю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

21.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовувала тим, що 28 жовтня 2006 року виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району, Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, вже майже 5 років проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведеться. Підставою для розірвання шлюбу є втрата між позивачем та відповідачкою почуття взаємної поваги та любові, відсутність нормального морального клімату в родині. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що подальше збереження сімї з відповідачкою не можливе, тому шлюб між ними повинен бути розірваний, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 28.10.2006 року, про що 28.10.2006 зроблено відповідний актовий запис № 75, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). 09.12.2011 року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 365463 від 14.12.2011 року (а.с. 11). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

21.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 20.08.2016 року. Від спільного подружнього життя дітей немає. Спільне життя не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя. З серпня 2017 року шлюбні стосунки між ними припинені. Тому просить позов задовольнити. Сторони у судове засідання не з'явилися. Позивач у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності. За зареєстрованим місцем проживання відповідачки (вул.Грушевського,20/35, м.Соснівка) було надіслано копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками та судову повістку про виклик у судове засідання на 06.06.2018 року. Окрім цього, відповідачці було надіслано судову повістку на 22.06.2018 року. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань та відзиву не подала. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 396494, виданим Дніпровським районним місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1598. У сторін від шлюб спільних дітей немає. Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, останні з серпня 2017 року проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного сімейного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

21.12.2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В позовній заяві посилається на те, що згідно договору дарування від 15.07.2015 року, їй на праві приватної власності належить вказаний будинок з надвірними будівлями. В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є рідним братом позивача. Також, вказує на те, що відповідач не проживає за місцем своє реєстрації з 05.06.1996 року. У зв'язку з реєстрацією відповідача в будинку, вона не має можливості скористатись правом на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном - зазначеним будинком. Тому, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. До суду від сторін надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до договору дарування від 15.07.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області - Лукяновою О.Б., позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. Згідно даних ксерокопії домової книги, у зазначеному будинку з 05.06.1996 зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO]. Таким чином та враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, то цим він підтвердив факт свого не проживання за місцем реєстрації по вказаній адресі більше 6 останніх місяців, а також те, що він не бере участі у сплаті комунальних послуг та не приймає участі в утриманні будинку у належному стані, тощо. Оскільки в будинку [ADDRESS], зареєстрований відповідач, то позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об'єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

21.12.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини у зв»язку з попуском 6-місячного терміну з поважної причини протягом на 2 місяці. Мотивує це тим, що є спадкоємцем за законом після смерті матері, але своєчасно в шестимісячний строк не звернулася до державної контори для оформлення спадщини, оскільки проживала разом з матір»ю та вважала, що майно перейде автоматично у її користування. Позивач просить справу розглядати у її відсутність. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла 03.11.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №202158 та є матір»ю позивача, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії І-АВ №437452, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00003266630. На час смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. З матеріалів справи видно, що постановою Овруцької ДНК №2180/02-31 від 15.12.2017 р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у звязку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З повідомлення Овруцької ДНК № 77/01-16 від 10.01.2018 р. видно, що після померлої 03.11.2012 року [PERSON] спадкова справа не заводилась, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до контори не зверталися. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. [PERSON] вчасно не звернулася до нотаріальної контори, у звязку з тим, що вважала, що майно перейде в її користування автоматично, а тому суд вважає, що остання пропустила вказаний строк з поважної причини і їй слід надати додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

21.12.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на земельні ділянки площею 1,3576 га кадастровий номер 7422285000:05:000:0962; площею 0,7017 га кадастровий номер 7422288300:02:000:0216, в порядку спадкування після смерті діда [PERSON], який помер 17.12.2011 року. В обґрунтування позову зазначила, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно (земельні ділянки), оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки були втрачені. У судове засідання сторони не зявились, при цьому позивачка просить справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Відзив на позов не надіслали. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. 17 грудня 2011 року помер дід позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 177283). Згідно копій державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 935649 та серії ЯБ № 938998 виданих 10 квітня 2006 року, [PERSON] був власником земельних ділянок площею 1,3576 га кадастровий номер 7422285000:05:000:0962, яка розташована на території Нехаївсько сільської ради, Коропського району, Чернігівської області, та площею 0,7017 га, кадастровий номер 7422288300:02:000:0216, яка розташована на території Рижківської сільської ради, Коропського району, Чернігівської області. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 72/2017 спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом є його онука [PERSON], яка прийняла спадщину. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 грудня 2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме оригіналів державних актів на право власності на земельні ділянки. Згідно п «г» ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

21.12.2017 року представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення по справі про стягнення судових витрат в сумі 1 355,46 грн. Заяву обґрунтував тим, що 08.12.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, однак під час винесення даного рішення судом не вирішено питання про судові витрати, які позивач поніс при розгляді справи. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України (додаткове рішення суду) у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 08.12.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Вирішено витребувати від Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 3,5773 га, кадастровий номер 3220485800:03:013:0010, яка розташована на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області та вирішено скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за договором оренди землі № б/н від 04.01.2012 року укладеного між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський», зареєстрованого в реєстраційній службі Ржищівського міського управління юстиції Київської області державним реєстратором [PERSON] 15.12.2015 року, індексний номер 27152970. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи вищевикладене та оскільки рішенням суду вказаний позов задоволено, однак судом в резолютивній частині рішення не вирішено питання про судові витрати, тому суд вважає за необхідне заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити. Згідно пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаціної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі викладеного,

Outcome: approved