Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

21.04.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 14.05.2007 року. Від шлюбу у них є дві доньки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В зв'язку з скандалом, який виник між ними, відповідач з дітьми поїхала проживати в с.Рівки Славутського району до своєї матері. Протягом останніх шести місяців вони разом не проживають, не спілкуються та спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] повідомила, що проживати з ним однією сім'єю не бажає. Вважає, що з вказаного часу їх сім'я розпалась остаточно, зберегти її не можливо, так як відповідач цього не бажає. А тому, просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що не може знайти порозуміння з відповідачем, вони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та суду пояснила, що між ними відсутнє взаєморозуміння, у зв'язку з цим, в сім'ї створились нестерпні умови для спільного проживання, а тому з грудня 2015 року вона разом з дітьми проживає окремо у с.Рівки Славутського району. З того часу спільного господарства не ведуть, проживати спільно з позивачем не бажає, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 14.05.2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 14.05.2007 року Великоскнитською сільською радою Славутського району Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Сторонами у судовому засіданні визнано, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з відповідачем [PERSON] у [ADDRESS], а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Крім того, судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, з грудня 2015 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт окремого проживання позивача і відповідача, відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Згідно посвідчення № [NUMBER], виданого 01.07.2004 року довічно позивач [PERSON] є інвалідом І групи з дитинства. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER], виданого 01.10.2007 року відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів. Згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп. А тому, судові витрати суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави.

Outcome: approved