Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

20.03.2019 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений нею з відповідачем 10 жовтня 1997 року. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з протилежними поглядами на сімейне життя. Протягом останнього року сторони фактично сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, бюджет мають окремий. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому, посилаючись на статті 105, 110 Сімейного кодексу України, просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 21.03.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 06.05.2019 р. ухвалою судді підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи, а також залишити прізвище позивача « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, дослідивши зібрані у справі докази у сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.10.1997 р. Відділом реєстрації актів громадського стану Ленінградського району м.Києва, про що складено актовий запис № 913. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.10.1997 р. (а.с. 10). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, у зв`язку з протилежними поглядами на сімейне життя, різними інтересами. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є недоцільним, протягом останнього року сторони проживають окремо. Згідно зі ст. 1 Сімейного кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У ч. 3 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністюта інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, беручи до уваги, що малолітня дитина сторін є старшою одного року, сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, примирення подружжя не можливе, що свідчить про неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, враховуючи відсутність інших обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, суд доходить висновку, що шлюб повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 110-113, ч. 2 ст. 114 СК України,

Outcome: approved