Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

21.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на його користь основний борг у розмірі 120 000,00 грн., 30 % річних у розмірі 26 723,11 грн.; інфляційні втрати у сумі 10 964,85 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.12.2015 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір позики, за яким позикодавцем було передано грошові кошти у сумі 120 000,00 грн. відповідачеві. Факт передачі грошових коштів підтверджується договором і розпискою відповідача від 10.12.2015 року. Позикодавець неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу на які відповідач не реагував. Станом на 08.09.2017 року відповідач борг не повернув. 09.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого право вимоги боргу за договором позики від 10.12.2015 року перейшло до позивача. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 06.10.2017 року відкрито провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей. Отримання грошових коштів у сумі 120 000 гривень підтверджується оригіналом власноруч написаної [PERSON]П розписки від 10.12.2015 року (а.с.15). Відповідно до п.1.2 договору позики цей договір є договором безпроцентної позики. Згідно п.2,3 позичальник зобовязується повернути позикодавцю позику у межах строку, передбаченого п.1.1 цього договору, тобто до 12.12.2016 року. 09.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з договором позики від 10.12.2015 року, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором. Основний договір не містить заборони відступлення права вимоги без згоди боржника. 10.08.2017 року [PERSON] повідомлено, що [PERSON] за договором про відступлення права вимоги від 09.08.2017 року відступив [PERSON] право вимоги на стягнення боргу, що виникло на підставі договору позики від 10.12.2015 року, укладеного між [PERSON] та первісним кредитором. У звязку з цим сума боргу 120 000,00 грн. підлягає сплаті новому кредитору [PERSON] Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань та повинен сплатити за час прострочення три відсотки річних від простроченої суми, а також суму боргу. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки відповідач порушив свої зобов'язання за договором позики та грошові кошти не повернув і допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у сумі 120 000,00 грн., 30% річних у розмірі 26 723,11 грн., інфляційні втрати у сумі 10 964,85 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1576,89 грн.

Outcome: approved