Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

21.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 873 000 грн., трьох процентів річних у сумі 42 047 грн., 50 коп., в якому просить: стягнути з [PERSON] ([ADDRESS] РНОКПП [NUMBER]) на користь [PERSON] ([ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]) заборгованість за договором позики від 08.07.2012 в загальній сумі 915 047 (дев'ятсот п'ятнадцять тисяч сорок сім) гривень 50 коп., з яких 873 000 (вісімсот сімдесят три тисячі) гривень сума основного зобов'язання, 42 047 (сорок дві тисячі сорок сім) гривень 50 копійок три проценти річних. Стягнути з [PERSON] ([ADDRESS] РНОКПП [NUMBER]) на користь [PERSON] ([ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]) судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 3654.00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням проводити слухання справи за їх відсутності, також зазначив у заяві, що у разі неявки відповідача постановити заочне рішення, цією ж заявою просив залучити до справи оригінал розписки. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, судові повістки про виклик у судові засідання надіслані за місцем останньої реєстрації відповідача, згідно даних повідомлених адресно-довідкового бюро ГУ МВС України у Харківській області, повертаються із відміткою про відсутність адресата за відповідною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. 28.07.2014 представник відповідача за довіреністю [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про ознайомлення із матеріалами справи, долучивши до матеріалів справи відповідну довіреність. З урахуванням положень ч. 1 ст. 38, ч. 5 ст. 76 ЦПК України, на адреси представників за цією довіреністю судом направлені повістки, які отримані завчасно до розгляду справи. Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у судове засідання призначене на 14 год. 00 хв. 28.08.2014 також направлені за місцем роботи відповідача - місцезнаходженням юридичних осіб, у яких він займає посади керівника. Відповідна кореспонденція повернулась на адресу суду із відмітками про відсутність за юридичною адресою та відмовою у прийнятті. У судове засідання призначене на 14 год. 00 хв. 28.08.2014 відповідач та його представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. За цих обставин, суд на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідача неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача та позивача із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: 08.11.2012 відповідач [PERSON] на підставі письмового договору позики, який укладено у формі розписки, взяв в борг у позивача [PERSON] 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) доларів США, зобов'язавшись повернути позичені кошти у строк до 08.12.2012, про що свідчить оригінал розписки, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 50) Свої зобов'язання відповідач не виконав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст. 41 Конституції України право власності в Україні охороняється законом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш чим як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 та взята судом до уваги при вирішенні справи. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого ж самого роду та такої ж самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника вимагати виконання його обов'язку. На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що договір позики укладений між позивачем та відповідачем є безпроцентним, що безпосередньо вбачається із розписки відповідача. Статтею 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти. Враховуючи наведені вище норми законодавства України, дослідивши та перевіривши розрахунок суми позову, яка включає в себе суми основного зобов'язання, інфляційних витрат, трьох відсотків річних, суд вважає останній законним і обґрунтованим. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, які понесені останнім у зв'язку зі сплатою судового збору в сумі 3654.00 грн.

Outcome: approved