Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

21 серпня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та з урахуванням уточненої позовної заяви просила суд визначити, що частка померлого 30 січня 2015 року [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/3 та византи за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що відповідно до договору міни від 16 вересня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 1998 року у Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Умовами даного договору розмір часток власників вищезазначеної квартири не визначений. 30 січня 2015 року помер [PERSON] (чоловік позивача), з яким вона перебувала у шлюбі з 13 грудня 1974 року. Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON]О, [PERSON] (доньки позивача та померлого). У строк передбачений законодавством України позивач звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті свого батька, тому [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом, що прийняла спадщину. Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 12 серпня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцю частину квартири, оскільки розмір її частки у спільній сумісній власності не визначений, а нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. У звязку з вищевикладеним позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд даної справи проводити за її відсутності, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що позов визнає. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд, у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 16 вересня 1998 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни квартир, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з умовами якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] міняють належну їм квартиру під № 4 в будинку № 13 по вул. Пирогова в м. Вінниці на належну [PERSON] квартиру під № 10 в будинку № 17 по вул. Пирогова в м. Вінниці (а.с. 12). Згідно реєстраційного посвідчення від 22 вересня 1998 року, видане ДКП « Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», 7/125 частки будинковолодіння № 17, кв. № 10 по вул. Пирогова в м. Вінниці зареєстровано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві особистої власності на підставі договору міни від 16 вересня 1998 року (а.с. 13). 30 січня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 307853, видане 04 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Захлестіна) О.В. 13 грудня 1974 року уклали шлюб у О/ЗАГС Октябрського району м. Ленінграда, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АК № 433946, видане 13 грудня 1974 року О/ЗАГС Октябрського району м. Ленінграда (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ИР № 442667, видане 17 липня 1975 року Ленінським ЗАГС м. Кірова та свідоцтва про народження серії І-КВ № 460518, видане 28 липня 1981 року Ленінським ЗАГС м. Астрохань, батьками [PERSON] та [PERSON] зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 10-11). Як вбачається з оглянутої копії спадкової справи до майна померлого № 10/2015, відкритої Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] внаслідок смерті [PERSON], що [PERSON] (дружина померлого) звернулась із заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] у встановлений законом строк (а.с. 72). Також із заявами звернулись [PERSON] та [PERSON] (доньки померлого [PERSON]Г.) про відмову прийняття спадщини, що залишилась після смерті їхнього батька на користь дружини померлого [PERSON] (а.с. 59, 70). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 53/02-31, виданою Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 12 серпня 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя після смерті [PERSON], який помер 30 січня 2015 року на частку квартири № 10 в житловому будинку № 17 по вулиці Пирогова у м. Вінниці, що є обєктом права спільної сумісної власності, у звязку з тим, що частка померлого у вищезазначеній квартирі не визначена (а.с. 14). Згідно ст. ст. 1216 1218, 1222-1224, 1233 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 - 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно глав 13-14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються, зокрема, причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд зазначає, що главою 86 ЦК України, Законом України Про нотаріат, підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, лише тоді виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи те, що частка майна, а саме: квартири під № 10 в будинку № 17 по вул. Пирогова в м. Вінниці, належної померлому на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню та слід визначити, що частка померлого 30 січня 2015 року [PERSON] у вищезазначеній квартирі становила 1/3. Відмовляючи у задоволенні вимоги позовної заяви щодо визнання права власності за [PERSON] на 1/3 частку квартири під № 10 в будинку № 17 по вул. Пирогова в м. Вінниці в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] суд виходив з наступного. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як було встановлено судом, що відповідачем право позивача не оспорюється, [PERSON] визнає та не оспорює право власності [PERSON] на спадкове майно, зокрема, квартиру під № 10 в будинку № 17 по вул. Пирогова в м. Вінниці. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що позов задоволено частково, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial