Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

21.05.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до публічного акціонерного товариства «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод», Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] про зняття заборони з нерухомого майна. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2019 року справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 02.08.2019 року. Відповідачі в установлений строк відзив на позовну заяву не надали. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог письмових пояснень та будь-яких заперечень проти позову суду не надали. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить зняти заборону на нерухоме майно, яка накладена повідомленням б/н від 08.06.1990 року Верхньодніпровським ЧЛЗ ім..1 Травня, а саме з квартири за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 4481959, зареєстровано 12.02.2007 року реєстратором - Верхньодніпровська державна нотаріальна контора). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно - ј частка квартири за адресою: [ADDRESS] . 21.11.2001 року члени сім`ї: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (донька) вказана квартира була приватизована і за кожним була закріплена ј частина квартири. Після смерті чоловіка його частка перейшла до позивача, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Діти відмовились від своїх часток і вона успадкувала частку чоловіка в цілому. 20.02.2019 року позивач звернулася до відділу державної реєстрації прав та їх обтяжень Верхньодніпровської райдержадміністрації для проведення державної реєстрації права власності у розмірі 2/4 частки вказаної квартири. Державним реєстратором було встановлено наявні зареєстровані обтяження речових прав на вказане нерухоме майно, а саме заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер 4481959), зареєстровано Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою 12.02.2007 року. Підстава обтяження - повідомлення б\\н від 08.06.1990 року Завод ЧЛЗ ім..1 Травня. У зв`язку з чим позивач звернулася до ПАТ «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод» (раніше Верхньодніпровський ЧЛЗ ім..1 Травня) з заявою про зняття заборони на квартиру. На що отримала відповідь про те, що [PERSON] не має перед ПАТ «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод» ніякої заборгованості, але Верхньодніпровська державна нотаріальна контора заборона зняти не змогла та повідомили, що заборона може бути знята тільки за рішенням суду. Обтяження у вигляді заборон на нерухоме майно створює перешкоди у оформленні права власності на вищевказане майно, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалася в спрощеному провадженні, без виклику сторін. Відповідачі в установлений строк відзив на позовну заяву не надали. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог письмових пояснень та будь-яких заперечень проти позову суду не надали. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 29.11.2001 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно було приватизована в рівних частках - по ј частині, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2009 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Його дружина, [PERSON] після його смерті отримала у спадщину ј частку квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2009 року. В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до державного реєстратора з метою оформлення права власності на 2/4 частки вказаної квартири, проте рішенням від 25.02.2019 року їй було відмовлено у державній реєстрації прав у зв`язку з встановленням наявних зареєстрованих обтяжень речових прав на це нерухоме майно. Так згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 12.02.2007 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження, а саме заборона на нерухоме майно, квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 4481959) на підставі повідомлення б/н від 08.06.1990 року заводу ЧЛЗ ім..1 Травня. Відповідно до довідки ПАТ «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод» (колишній Верхньодніпровський чавунно-ливарний завод ім..1-го Травня) [PERSON] не має перед заводом ніякої заборгованості, просять зняти заборону з майна. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що позивач зверталася до особи, в інтересах якої було накладено заборону на нерухоме майно, а саме до ПАТ «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод», який проти зняття заборони не заперечує. Проте Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, як реєстратор обтяження, не має зараз можливості зняти цю заборону. Тобто позивачем дотриманий досудовий порядок врегулювання зазначеного спору. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог відповідно до способу захисту порушених прав, обраного позивачем. При цьому судом встановлено, що права особи, в інтересах якої було накладено заборону не порушуються, оскільки сам відповідач проти зняття такої заборони не заперечував. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: approved