Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

21.08.2017 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про стягнення боргу до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: товариство з обмеженою відповідальністю «Светлана» про стягнення боргу за договором купівлі-продажу автомобілів. 26.09.2017 року до суду надійшла адресна довідка про місце реєстрації проживання відповідача. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду на 16 листопада 2017 року 16.11.2017 року розгляд справи відкладено в зв'язку з неявкою в судове засідання позивача та його представника. Представником відповідача та третьою особою надані письмові заперечення на позовну заяву. Справу призначено до розгляду на 12.01.2018 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 12.01.2018 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 24100 доларів США, що станом на 21.08.2017 року відповідно до офіційного курсу НБУ складає 614318 грн., 64 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 01.12.2010 року між позивачем та ТОВ «Светлана» в особі директора [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ «Светлана» купило у [PERSON], автомобілі КамАЗ з причепами ГКБ, а саме: - автомобіль КамАЗ 5320 № 53200342762 з причепом ГКБ 8350 № 875000К0272969; - автомобіль КамАЗ 5320 № [NUMBER] з причепом ГКБ 8350 № 835000К277846. За умовами п.2.1, 3.1 цього договору вартість зазначеної партії автомобілів, яка оцінена сторонами в 20000 доларів США (158760.00 грн., на 01.12.10 року), мала бути сплаченою покупцем готівкою за курсом долару США на день розрахунку з відстроченням платежу до 28 лютого 2011 року. Факт передачі [PERSON], партії автомобілів підтверджується розпискою товариства «Светлана», зміст якої повторює умови пункту 2.1. Договору. За п. 4.2. Договору, у разі не сплати покупцем вказаної суми Продавцеві в термін, зазначений в п. 2.1. даного Договору , Покупець зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0.055% за кожен день прострочення по даному Догвоору від суми, вказаної в п.2.1 Договору. В обумовлений сторонами термін до 28.02.2011 року ТОВ «Светлана» оплату партії автомобілів не здійснило. Проте 17.06.2012 року до позивача звернулась заявниця і фактичний керівник цього товариства [PERSON], яка повідомила про неплатоспроможність даного підприємства та запропонувала особисто погасити заборгованість за даним договором. При цьому [PERSON]. погодилась виплатити [PERSON], всю суму заборгованості з урахуванням штрафних санкцій, передбачених п. 4.2. вказаного Договору. Станом на 17 .06.2012 року, з 28.02.2011 року прострочення платежу складало 475 днів, розмір пені складало 5225 доларів США, згідно наведеного розрахунку. На підтвердження прийняття взятих на себе боргових зобов'язань [PERSON]. видала розписку [PERSON], від 17.06.2012 року. За змістом даної розписки [PERSON], замість попередньо виданої розписки ТОВ «Светлана» на суму 20000 доларів США за придбані автомобілі КамАЗ, зобов'язувалась до 01.12.2012 року повернути [PERSON]Г, 25000 доларів США, тобто 2000 дол. США основного боргу та 5000- дол. США- пені. Проте взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала, не повернула позивачу вказану в розписці суму боргу, що стало приводом для звернення позивача до правоохоронних органів, якими 13.06.2013 року було порушене кримінальне провадження за фактом шахрайських дій. Після чого [PERSON], частково виконала взяті на себе зобов'язання за розпискою, сплативши [PERSON]. 500 дол. США, 26.10.2014 року, 200 дол. США 22.02.2015 року та 200 дол. США 22.03.2015 року, про що свідчать записи на зазначеному борговому документі. В подальшому відповідач припинила виконувати взяті на себе за борговою розпискою зобов'язання, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що позивач звернувся із позовними вимогами до неналежного відповідача, так за договором купівлі-продажу покупцем автомобілів було ТОВ «Светлана», а не [PERSON] Договір про переведення боргу між [PERSON], ТОВ «Светлана» та [PERSON], не укладався і укладення даного договору можливе лише за згодою кредитора. А розписку, видану [PERSON], не можна вважати договором перечення боргу. [PERSON], не може відповідати по борговим зобов'язанням товариства, як його засновник, так як за ризики збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, засновники несуть в межах своїх вкладів. Крім того іноземна грошова одиниця згідно норм Конституції України не може бути платіжним засобом на території України. Також з моменту видачі розписки та укладення договору купівлі-продажу автомобілів пройшло більше трьох років, тому просить застосувати строк позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами та відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: ТОВ «Светлана» в судове засідання не з'явився, подавши письмові заперечення проти позову. які за змістом відповідають запереченням представника відповідача. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.12.2010 року між позивачем та ТОВ «Светлана» в особі директора [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ «Светлана» купило у [PERSON], автомобілі КамАЗ з причепами ГКБ, а саме: - автомобіль КамАЗ 5320 № 53200342762 з причепом ГКБ 8350 № 875000К0272969; - автомобіль КамАЗ 5320 № [NUMBER] з причепом ГКБ 8350 № 835000К277846, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. За умовами п.2.1, 3.1 цього договору вартість зазначеної партії автомобілів, яка оцінена сторонами в 20000 доларів США (158760.00 грн., на 01.12.10 року), мала бути сплаченою покупцем готівкою за курсом долару США на день розрахунку з відстроченням платежу до 28 лютого 2011 року, що підтверджується договором. Факт передачі [PERSON], партії автомобілів підтверджується розпискою товариства «Светлана», зміст якої повторює умови пункту 2.1. Договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України - За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Светлана» виникли зобов'язання із договору купівлі-продажу. Згідно наданого суду примірника договору сторони погодили, предмет договору, вартість товару, порядок та строки розрахунків, тобто визначили всі істотні умови даного договору. Відповідно до наданої суду розписки ТОВ «Светлана» в особі генерального директора [PERSON], який діє на підставі Статуту - зобов'язувався виплати позивачу 20000 доларів США до 28 лютого 2011 року за автомобілі КамАЗ в кількості двох штук, що підтверджується копією розписки. Даною розпискою керівник ТОВ «Светлана» підтверджує факт отримання автомобілів. Та взяв на себе зобов'язання оплатити їх вартість до 28.02.2011 року. В подальшому 17.06.2012 року відповідач [PERSON], видає розписку позивачу про те, що вона зобов'язується виплатити [PERSON], 25000 доларів США, замість попередньо виданої розписки від ТОВ «Светлана» на суму 20000 доларів за придбані автомобілі КАмАЗ, та вказуються номери даних автомобілів. З чого судом встановлено, що в відповідач відповідно до виданої розписки взяла на себе зобов'язання сплатити позивачу борг за придбані автомобілі в сумі 25000 дол. США. Таким чином зобов'язання, що виникли із договору купівлі-продажу автомобілів на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2010 року, укладеному між [PERSON], та ТОВ «Светлана», перетворились на боргові зобов'язання між позивачем та відповідачем [PERSON], на підставі виданої останньою розписки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Посилання представника відповідача та третьої особи на те, що [PERSON], є неналежним відповідачем, так як договірні відносини з придбання автомобілів. виникли між позивачем та ТОВ «Светлана», а боргова розписка не може бути договором про переведення боргу, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1053 ЦК України - За домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Таким чином судом встановлено, що у відповідності до ст. 1053 ЦК України виникла новація договору купівлі-продажу. Дана новація здійснена у встановленій ст.1047 ЦК України письмовій формі, шляхом написання відповідачем розписки від 17.06.2012 року. Так як згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так як боргові зобов'язання ТОВ «Светлана» взяла на себе фізична особа [PERSON], то видана нею розписка є правомірним підтвердженням взятих на себе зобов'язань відповідно до положень ст. 1053, 1047 ЦК України. За даних обставин суд вважає, що позовна заява подана до належного відповідача та позивачем обраний правильний спосіб захисту порушених прав, який передбачений ст.. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], взяті на себе боргові зобов'язання виконувала неналежно, а саме: внесла три платежі на повернення боргу, сплативши [PERSON]. 500 дол. США, 26.10.2014 року, 200 дол. США 22.02,2015 року та 200 дол. США 22.03.2015 року, що підтверджується записами на зворотньому боці боргової розписки від 17.06.2017 року. Посилання представника відповідача на те, що повернення даних коштів її довірителькою позивачу ніякими доказами не підтверджено, суд вважає безпідставними. Так як це підтверджується записами на борговому документі, з підписом позивача. Крім того повернення даних коштів визнається позивачем А відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників Так як повернення даних сум визнається позивачем то даний факт доказуванню не підлягає. При цьому судне має обґрунтованих сумнівів щодо визнання повернення боргу позивачем, так як ним заявлено позов про стягнення боргу, без врахування повернених йому грошових сум. Посилання представника відповідача на те, що розписка її довірителькою видана на грошові кошти визначені в іноземній волюті, що суперечить чинному законодавству, тому не може бути підставою для стягнення боргу також є безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст. 192 ЦК України - Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1,2 ст.524 ЦК України Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таким чином, сторони наділені правом відповідно до положень Цивільного кодексу України визначити еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що сторонами було погоджено відповідно до виданої розписки. Відповідно до ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Даною правовою нормою врегульовано, що грошові кошти підлягають поверненню в національній валюті відповідно до курсу, який існує на день платежу За даних обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з в відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], борг в сумі 614318 грн. 64 коп., що за курсом НБУ станом 21.08.2017 року складає 24100 доларів США. Приймаючи рішення про стягнення боргу з відповідача в національній валюті суд виходить з того, що засобом платежу в державі Україна є саме національна валюта - гривня, відповідно до наведених вище правових норм. Представником відповідача та третьою особою заявлене клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Розглядаючи дані вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Згідно виданої розписки відповідач [PERSON], зобов'язувалась повернути борг до 01 грудня 2012 року. Тобто за загальним правилом строк позовної давності за спірними правовідносинами розпочинається з 02 грудня 2012 року. Проте судом встановлено, що відповідач [PERSON], тричі вносила грошові суми на повернення боргу, а саме: 500 дол. США, 26.10.2014 року, 200 дол. США 22.02,2015 року та 200 дол. США 22.03.2015 року. Тобто вчиняла дії, які свідчать про визнання нею боргу. Таким чином з кожним внесенням грошових коштів на повернення боргу, строк позовної давності переривався у відповідності до положень ст. 264 ЦК України. Враховуючи, що останній раз відповідачкою борг внесений 22.03.2015 року, відповідно трирічний строк позовної давності розпочинається з 23.03.2015 року. Позов поданий позивачем 21. 08.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. За даних обставин суд не вбачає підстав для відмови у задоволення позовних вимог за спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6145.00 грн. так як позовні вимоги позивача задоволені.

Outcome: approved