Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

20 березня 2020 року, позивач [PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою про стягнення боргу з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 05 березня 2015 року вона - фізична особа-підприємець [PERSON] , уклала трудовий договір №4 з фізичною особою - [PERSON] , ІПН [NUMBER] , згідно якого прийняла її на роботу, на посаду продавця магазину « [INFO]» що розташований в будинку [ADDRESS] . В цей же день - 05 березня 2015 року, вона уклала з [PERSON] договір про її повну індивідуальну матеріальну відповідальність за ввірені їй матеріальні цінності на займаній посаді. 01 грудня 2016 року в зв`язку з тим що [PERSON] уклала шлюб та змінила своє дівоче прізвище - [PERSON] , на прізвище чоловіка - [PERSON] , вона уклала з нею договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як продавця магазину « [INFO]», що розташований в будинку [ADDRESS] , за ввірені їй матеріальні цінності на займаній посаді. Спочатку продавець [PERSON] , працювала без будь-яких порушень. 18 грудня 2016 року, при проведені чергової інвентарізації ввірених їй товаро-матеріальних цінностей, було встановлено, що у її безпосередньому відані, як продавця магазину « [INFO]», що розташований в будинку [ADDRESS] , знаходяться товаро-матеріальні цінності на суму 341122,40 гривень, та будь-якої недостачі при вказаній інвентарізації виявлено не було. Однак при проведені чергової інвентаризації 09 березня 2017 року була виявлена недостача товаро-матеріальних цінностей, що знаходились у безпосередньому її відані, як продавця магазину « [INFO]», що розташований в будинку [ADDRESS] , товаро-матеріальних цінностей на суму 124184, 62 гривень. Продавець [PERSON] пояснила недостачу тим, що без її відання вона давала товар з магазину покупцям в борг та брала гроші з каси магазину на свої особисті потреби. При цьому [PERSON] благала не звільняти її, запевняла, що поверне позивачу борг на протязі двух неділь. При проведені чергової інвентаризації 17 березня 2017 року була виявлена недостача товаро-матеріальних цінностей, що знаходились у безпосередньому відані продавця магазину «[INFO]», що розташований в будинку [ADDRESS] , товаро-матеріальних цінностей, ще на суму 16651,98 гривень. Продавець [PERSON] знову пояснила недостачу тим, що без відання позивача вона давала товар з магазину в борг та брала гроші з каси магазину на свої особисті потреби. При цьому [PERSON] благала та запевняла позивача, що найближчим часом поверне їй борг та 21 березня 2017 року написала розписку, якою взяла на себе зобов`язання повернути позивачу борг в розмірі 16651,98 грн. + 124126 грн. =140777, 98 гривень, але до теперішнього часу борг не повернула. Тому позивач змушена звернутись до суду для захисту свого порушеного права. Ухвалою суду від 23.03.2020 року відкрито провадження по справі за вказаним позовом про стягнення боргу та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Суд, в порядку передбаченому частиною 6 статті 128 ЦПК України, направив на адресу відповідача судову повістку разом з копіями відповідних документів, а саме: ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та доданих документів, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 13 квітня 2020 року на адресу суду надійшло повідомлення про вручення №6746200063965, згідно якого даний пакет документів 30 березня 2020 року був вручений відповідачу по справі особисто. На підставі викладеного, [PERSON] належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Однак, в судове засідання не з`явилась, відзвив у встановленим судом строк не надала, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Згідно положень частини 8 статті 187 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; - відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання; про причини неявки суду не повідомив; у встановлений судом строк відзив до суду не подав. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Панчошенко О.В. позов підтримали, просили його задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка [PERSON] , прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, дата реєстрації: 15.08.2001 рік, дата запису: 26.02.2008 рік, номер запису: 2 544 017 0000 002353. [PERSON] відповідно до КВЕД займається наступними видами діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів (а.с. 13-16). В матеріалах справи міститься копія трудового договору №4 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 05.03.2015 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17-18). Також, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір щодо повної індивідуальної матеріальної відповідальності (а.с. 19). Згідно даного договору, [PERSON] прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за недостачу ввіреного роботодавцем майна. 01 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір щодо повної індивідуальної матеріальної відповідальності (а.с. 21). До позову долучено інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей по магазину «[INFO]» с. Щербанка, матеріально-відповідальна особа: [PERSON] від 18.12.2016 року,згідно якого всі товарно-матеріальні цінності, що обліковуються є в наявності, недостачі не виявлено (а.с.23-44). Згідно інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей по магазину «[INFO]» с. Щербанка, матеріально-відповідальна особа: [PERSON] , від 09.03.2017 року, була складена розрахункова відомість по акту ревізії магазину «[INFO]» с. Щербанка станом на 09.03.2017 року, залишок товару по даним бухгалтерського обліку складає: 380511,62 (триста вісімдесят тисяч п`ятсот одинадцять гривень шістдесят дві копійки). Залишок товару згідно акту ревізії від 09.03.2017 року, складає 256377,00 (двісті п`ятдесят шість тисяч триста сімдесят сім гривень, нуль копійок). Результат: недостача - 124184, 62 (сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят чотири гривні, шістдесят дві копійки) (а.с.45-65). Згідно інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей по магазину «[INFO]» с.Щербанка, матеріально-відповідальна особа: [PERSON] від 17.03.2017 року, фактичні матеріальні цінності складають суму: 244225, 97 (двісті сорок чотири тисячі двісті п`ятдесят п`ять гривень дев`яносто сім копійок). Розрахункова відомість по даному акту на 17.03.2017 року: залишок товару по даним бухгалтерського обліку складає: 260877,95 (двісті шістдесят тисяч вісімсот сімдесят сім гривень, дев`яносто п`ять копійок). Залишок товару згідно акту ревізії від 17.03.2017 року складає 244225, 97 (двісті сорок чотири тисячі двісті п`ятдесят п`ять гривень, дев`яносто сім копійок). Результат: недостача - 16651, 98 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня, дев`яносто вісім копійок) (а.с.65-85). До позову долучена копія пояснювальної [PERSON] від 17.03.2017 року, згідно якої вона пояснила недостачу тим, що давала в борг людям та брала гроші з каси на свої потреби. Недостачу в сумі 124126, 00 (сто двадцять чотири тисячі сто двадцять шість гривень, нуль копійок) зобов`язується повернути (а.с. 86). Суду надана копія пояснювальної [PERSON] від 21.03.2017 року, згідно якої вона пояснила недостачу в сумі 16651, 98 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня, дев`яносто вісім копійок) тим, що давала в борг людям та брала гроші з каси на свої потреби. (а.с.87). Оригінали пояснювальних досліджені у судовому засіданні та повернуті позивачу на зберігання. Згідно розписки від 21.03.2017 року, [PERSON] недостачу в сумі 16651, 98 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня, дев`яносто вісім копійок) та недостачу в сумі 124126, 00 (сто двадцять чотири тисячі сто двадцять шість гривень, нуль копійок) зобов`язалась повернути. Недостача виникла з її вини (а.с.88). Суд дослідив оригінал вказаної розписки [PERSON] , написаний нею власноруч та повернув позивачу на зберігання. Свідок [PERSON] підтвердив суду обставини, викладені у позові, та пояснив, що він працював комерційним директором у ФОП [PERSON] та йому достовірно відомо, що [PERSON] працювала продавцем в магазині «[INFO]» в селі Щербанка, Роздільнянського району, була найманим працівником у ФОП [PERSON] та з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність за ввірені їй цінності. 18.12.2016 року проводилась інвентаризація в магазині та жодних порушень у [PERSON] не було виявлено. 09.03.2017 року при черговій інвентаризації у [PERSON] була виявлена недостача на суму 124184,62 грн., яку вона пояснила тим, що давала покупцям товар в борг та брала гроші з каси магазину на власні потреби. Вона просила її не звільняти та зобов`язувалась повернути гроші [PERSON] .. Остання не звільнила відповідача та дозволила їй працювати, а 17.03.2017 року знову була проведена інвентаризація, яка виявила недостачу ще на суму 16 651,98 грн., крім тої, що була виявлена раніше. Вказану недостачу [PERSON] пояснила тими ж причинами. 21.03.2017 року [PERSON] написала боргову розписку [PERSON] , в якій зобов`язалась повернути борг у сумі 16651,98 + 124126 = 140777,98 грн., але до теперішнього часу грошові кошти не повернула. Свідок [PERSON] попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та відмову від давання показань, приведений судом до присяги, заперечував наявність у нього неприязних відносин з відповідачем та причин обмовляти її. Згідно частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Також, суд при розгляді даної справи враховує положення статті 525 ЦК України, згідно яких одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з чим, відповідач [PERSON] зобов`язана сплатити на користь [PERSON] три відсотки річних за період з 19 березня 2017 року по 19 березня 2020 року, від суми основного боргу в розмірі 12670,02 гривень, а також інфляційні збитки за період з 19 березня 2017 року по 19 березня 2020 року від суми основного боргу, в розмірі 32111, 23 гривень, розрахунки надано позивачем у позовній заяві. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, згідно матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1855,60 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять гривень, шістдесят копійок) (а.с. 8). Суд,

Outcome: approved