Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

20 грудня 2018 року [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання без реєстрації із спадкодавцем. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с.Нестаничі Радехівського району померла бабуся позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 04.04.2013 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на будівлі, серії [NUMBER] , виданого 12 грудня 1988 року Червоноградським МБТІ, належало будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до заповіту, посвідченого виконкомом Вузлівської сільської ради Радехівського району 03.02.1999 року і зареєстрованого в реєстрі за №14, [PERSON] здійснила заповідальне розпорядження та заповіла усе своє майно позивачу - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] у [ADDRESS] , разом з останньою був зареєстрований і проживав її чоловік - [PERSON] та проживала без реєстрації [PERSON] , яка допомагала літнім дідові і бабі у веденні господарства. У подальшому, [INFO] у с.Нестаничі Радехівського району помер дід позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 25.09.2018 року Виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області. За результатом звернення позивача до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В., останньою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності відомостей про обставини її проживання із спадкодавцем - [PERSON] . Враховуючи те, що позивач, як спадкоємець за заповітом, без вирішення питання фактичного проживання спадкодавця із спадкоємцем, на даному етапі не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства, вважає за необхідне для вирішення зазначених питань звернутися до суду. Просить встановити факт, що [PERSON] постійно проживала по [ADDRESS] разом із [PERSON] до дня її смерті, тобто до [INFO] . Позивач в підготовчому судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просила ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак скерувала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю та просила задоволити, клопотала про розгляд справи за її відсутності (а.с.42). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача,свідків та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у с.Нестаничі Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 04.04.2013 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.13). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на будівлі, серії [NUMBER] , виданого 12 грудня 1988 року Червоноградським МБТІ, будинковолодіння [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.14). Із довідки №1809 від 22.10.2018 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради Радехівського району, вбачається, що [PERSON] дійсно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] і від імені померлої посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №14 від 03.02.1999 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.15). Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району 03.02.1999 року і зареєстрованого в реєстрі за №14, [PERSON] здійснила заповідальне розпорядження та заповіла усе своє майно своїй внучці - [PERSON] (а.с.16). Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру №53889551 від 31.10.2018 року, після смерті [INFO] [PERSON], відкрита спадкова справа за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті своєї баби (а.с.17,18). [INFO] у с.Нестаничі Радехівського району помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 25.09.2018 року Виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.24). З копії Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого 28 травня 1960 року бюро ЗАГС Павлівської сільської ради Радехівського району, вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.21). Згідно довідки №2022 від 10.11.2018 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради, [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Від імені померлого виконкомом Вузлівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.22). Родинні відносини підтверджуються копією Свідоцтва про народження позивача, серії [NUMBER] від 2 липня 1996 року, копією Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 26 вересня 2016 року, копією Свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 31 серпня 1966 року, копією Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 29 серпня 1987 року (а.с.11,12,23,26). Відповідно до довідки №1635 від 25.09.2018 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради, [PERSON] проживає без реєстрації в селі Нестаничі Радехівського району Львівської області (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) дійсно понесла витрати на поховання батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.25). Згідно заяви, посвідченої секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованої в реєстрі за №189 від 29.11.2018 року, [PERSON] , жителька с.Нестаничі Радехівського району Львівської області підтвердила факт, що [PERSON] дійсно на день смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала без реєстрації спільно з нею по [ADDRESS] (а.с.30). З довідки №1252 від 23.09.2019 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає без реєстрації по [ADDRESS] (а.с.43). Факт спільного проживання позивача з [PERSON], підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.52,53). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що позивач пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved