Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

20 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування внаслідок ДТП, 3% річних та інфляційних збитків. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 07.07.2014 року в м. Дніпропетровськ, на території ТЦ «Епіцентр» на вул. Запорізьке шосе, 62К внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] Фольксваген Пасат № [NUMBER] зазнав технічних пошкоджень. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2014 року винним у ДТП визнано [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Україна». 23 липня 2014 року експертом було складено висновок № 2093, відповідно до якого вартість матеріального збитку власнику автомобіля Фольксваген Пасат № [NUMBER] складає 81378,23 грн. Позивач 03.11.2014 року подав заяву про страхове відшкодування. Ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Україна» відповідно до договору страхування № АІ/0676813 за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн., франшиза 1000 грн., отже відповідач має відшкодувати різницю між вартістю матеріального збитку та виплатою страхової компанії, а саме 32378,23 грн. Також відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України відповідач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми. З урахуванням уточнення до позовної заяви від 04.07.2016 року, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 32378,23 грн., інфляційні витрати у сумі 22181,30 грн., 3% річних 1937,00 грн., разом 56\~496,53 грн. В судове засідання позивач не зявився про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, від представника позивача надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення про виклик відповідача у газеті «Вісті Придніпровя» від 07.03.2017 року № 16 (1815), причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 07.07.2014 року близько 13-25 години у м. Дніпропетровську на території ТЦ «Епіцентр» по вул. Запорізьке шосе, 62К, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись, що це буде безпечно, та скоїв зіткнення з автомобілем Фольксваген, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. Під час ДТП автомобілі отримала механічні ушкодження, завдані матеріальні збитки. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2014 року у справі № 199/5795/14п [PERSON] був визнаний винним у скоєнні ДТП, внаслідок чого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Постанова не була оскаржена та набрала законної сили 19.08.2014 року (а.с.39). За приписами п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою. Автомобіль Фольксваген Пасат д/н [NUMBER] належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 36). Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ВАЗ, д/н [NUMBER] [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «СК «Україна» (а.с. 9). Ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Україна» відповідно до договору страхування № АІ/0676813 за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн., франшиза 1000 грн. Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. 03 листопада 2014 року [PERSON] подала заяву на виплату страхового відшкодування на адресу ПрАТ «СК «Україна» (а.с.6). На підставі висновку експертного дослідження автотоварознавця № 2093 по визначенню матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, складеного 23 липня 2014 року експертом [PERSON] вартість матеріального збитку, заподіяного власнику Фольксваген Пасат державний реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого унаслідок ДТП, становить 68402,03 грн. без урахування величини втрати товарної вартості та 81378,23 грн. з урахуванням величини втрати товарної вартості.(а.с.18). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зробленим навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно абзацу другого пункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зробленим навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Статтею 370-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Постановою Верховного суду України від 20 січня 2016 року №2-2808цс 15 встановлено, що\~\~право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. \~\~\~\~\~\~ Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. \~\~\~\~\~\~ Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення шкоди з відповідача. Сума, яка підлягає стягненню, становить: 81378,23 грн. (вартість матеріального збитку з урахуванням величини втрати товарної вартості) 49000 грн. (ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Україна» відповідно до договору страхування № АІ/0676813, який зменшено на 1000 грн. франшизи) = 32378,23 грн. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та суми 3% річних станом на 04.07.2016 року. За розрахунками позивача, розмір інфляційних втрат становить 22181,30 грн., розмір 3% річних 1937,00 грн. Судом перевірено розрахунок позивача та визнано вірним. Відповідач не надав заперечень чи спростувань щодо розміру інфляційних витрати та трьох процентів річних, в звязку з чим у суду відсутні підстави не приймати розрахунок позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved