Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

20.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення суми основного боргу та пені, вказавши наступне. 18.06.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії №4375379/9547-ДСГ, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства. У відповідності до п. 2.1. договору, уклавши цей договір, [PERSON] (позивач) взяв на себе зобовязання продавати Енергопостачальнику (відповідачу) електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання обєктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, сонячні панелі якої вмонтовані (встановлені) на даху будинку приватного домогосподарства, величина встановленої потужності якої становить 30 кВт, параметри якості якої відповідають державному стандарту ДСТУ 13109-97 «[PERSON] якості електричної енергії в системах електропостачання загального призначення», а відповідач взяв на себе зобовязання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в терміни, передбачені цим договором. Пунктом 5.8 договору передбачено, що у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, Електропостачальник зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. На виконання умов договору, між позивачем та відповідачем були підписані акти купівлі-продажу електроенергії за червень-листопад 2018 року (включно) на загальну суму 29934,08 грн. Отже позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 29934 грн. 08 коп., що складається із суми основного боргу, та пеню в розмірі 2464 грн. 10 коп., яка розрахована станом на 18.12.2018 року, за порушення виконання умов договору. Ухвалою суду від 21.12.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 21.01.2019 року від ПАТ «Запоріжжяобленерго» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнає позовні вимоги частково, зокрема визнає суму основного боргу, просить її розстрочити, проте просить зменшити розмір пені до суми 500 грн. та витрати на правову допомогу до 500 грн. Представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Зважаючи на те, що учасники справи були належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з'явилися, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи, на підставі доказів, що надані суду. У відповідності до частини 2 статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.06.2018 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» було укладено договір №4375379/9547-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про користування електричною енергією №4375379/9547 від 08.02.2018 року. У відповідності до п. 2.1. договору, уклавши цей договір, [PERSON] взяв на себе зобовязання продавати енергопостачальнику електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання обєктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, сонячні панелі якої встановлені на даху будинку приватного домогосподарства, величина встановленої потужності якої становить 30 кВт, параметри якості якої відповідають вимогам державних стандартів, а відповідач взяв на себе зобовязання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в терміни, передбачені цим додатковим договором. Пунктами 3.2.1., 3.2.6., 3.2.7. договору передбачено, що відповідач зобовязаний: купувати у позивача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством; проводити розрахунки з позивачем за «зеленим» тарифом у порядку, визначеному розділом 5 цього договору; надавати позивачу в терміни, обумовлені змістом п. 5.4 додаткового договору, підписані в двох примірниках, акти приймання-передавання товару (електричної енергії) та купівлі-продажу електроенергії. Позивач згідно з п. 3.3.1. договору, має право на отримання оплати за відпущену відповідачу електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Умовами і порядком оплати, закріпленим у Розділі 5 договору, передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення відповідачу розміру оплати виробленої електричної енергії з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства є календарний місяць. На дату введення в експлуатацію генеруючої установки 12.03.2018 року «зелений» тариф за договором становить 5,8705 (без ПДВ) грн. У разі зміни «зеленого» тарифу розрахунки за придбаний електропостачальником обсяг відпущеної приватним господарством електричної енергії у мережу, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, здійснюються відповідно до встановленого НКРЕКП «зеленого» тарифу. Зміни «зеленого» тарифу не потребують внесення відповідних змін до цього договору. «Зелений» тариф встановлений до 01.01.2030 року. Після 01.01.2030 року електропостачальник придбає у [PERSON] електричну енергію за тарифом, встановленим відповідно до вимог чинного законодавства. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється електропостачальником протягом 15 днів місяця, наступного за розрахунковим. Електропостачальник повинен перерахувати кошти для оплати проданої [PERSON] електричної енергії, виробленої генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок позивача відповідно до заяви-повідомлення (згідно пунктів 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. договору). Електропостачальник щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим (чітко на 00 год. 00 хв.), фіксує покази приладу обліку. До 5 числа місяця наступного за розрахунковим, надає особисто або надсилає поштою звіт про покази приладу обліку, обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електроенергії у відповідний період, який оформлено актом приймання-передавання товару (електричної енергії) в двох примірниках, підписаних електропостачальником. У разі перевищення обсягів електричної енергії, згенерованої в мережу, над обсягами спожитої електроенергії, разом з актом приймання-передавання товару (електричної енергії) електропостачальник надає акт купівлі-продажу електричної електроенергії в двох примірниках (у відповідності до п. 5.5. договору). Плату за придбану у позивача електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, що перебуває у його власності чи на правах користування, відповідач перераховує на рахунок № 29244825509100, призначення платежу зарахування на картковий рахунок №5168742204363133, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570, на [PERSON] ([NUMBER]). На виконання вищевказаних умов, між позивачем та відповідачем були підписані акти купівлі-продажу електроенергії за червень-листопад 2018 року (включно) на загальну суму 29934,08 грн. На підставі викладеного, позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність заборгованості відповідача за отриману останнім електричну енергію за договором №4375379/9547-ДСГ від 18.06.2018 року протягом червня-листопада 2018 року (включно) на загальну суму 29934,08 грн. (основний борг), у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, п. 5.8 укладеного між сторонами договору передбачено, що у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, електропостачальник зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У випадку порушення своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (п. 6.1. договору). Встановлено, що позивачем у звязку з несвоєчасною оплатою придбаної електричної енергії відповідачеві за актом № 1 від 30.06.2018 року, актом № 2 від 31.07.2018 року, актом № 3 від 31.08.2018 року, актом № 4 від 30.09.2018 року, актом № 5 від 31.10.2018 року, актом №6 від 30.11.2018 року до договору купівлі-продажу електричної енергії від 18.06.2018 року № 4375379/9547-ДСГ, нарахована пеня в розмірі 2464 грн.10 коп. Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, доходить висновку про його правильність та обґрунтованість. Даний розрахунок відповідачем не оспорювався, у звязку з чим позовні вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином своїх зобовязань зі сплати за придбану електричну енергію, через що перед позивачем утворилась заборгованість за договором купівлі-продажу електричної енергії від 18.06.2018 р. № 4375379/9547-ДСГ. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 546\~ЦК України визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлення договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України). Частиною 3 ст.\~549\~ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. З матеріалів справи встановлено, що договором, який був укладений між сторонами, передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань з боку відповідача. Крім того, під час розгляду справи встановлено факт несвоєчасного здійснення оплати відповідачем вартості придбаної електричної енергії. Отже, на підставі зазначених норм ЦК України та умов укладеного між сторонами договору, з відповідача підлягає стягненню нарахована пеня в розмірі 2464 грн. 10 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З досліджених судом матеріалів та з урахуванням суми основного боргу і розрахованої пені не встановлено підстав для зменшення розміру пені, тому клопотання представника відповідача в цій частині задоволенню не підлягає. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, Оскільки, відповідно до вимог п.п. 1 п. 1 ч. 2ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., він відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на його користь. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, повязаних з професійною правничою допомогою, на загальну суму 1400,00 грн. суд враховує наступне. Відповідно до ст. 15 ЦПК України,\~учасники справи\~мають право\~користуватися правничою\~допомогою.\~Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 3 ст.\~137\~ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З договору про надання правової допомоги та представництво від 17.12.2018 року, акту приймання виконаних робіт від 17.12.2018 року та квитанції за № 4104 від 17.12.2018 року, наданих позивачем, вартість послуг з надання консультацій щодо збирання документів, необхідних для підготовки, складання позовної заяви адвокатом [PERSON] становить 1400,00 грн. Для покладення витрат на професійну правничу допомогу на рахунок відповідача судом має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. При встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, що передбачено ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобовязаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір розумним та обґрунтованим (рішення у справі «Гуриненко проти України» заява № 37246/04 п. 36). Позивачем надані суду докази, які підтверджують розумність та необхідність витрат на оплату послуг адвоката у заявленому розмірі. Опис робіт містить відомості щодо витраченого адвокатом часу. Обставини, що враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат, визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, відповідно до принципу пропорційності, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, повязані з розглядом даної справи. Розмір таких витрат є обґрунтованим, пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Доводи відповідача про необхідність зменшення витрат, повязаних з правничою допомогою, з зазначених вище підстав, не заслуговують на увагу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, повязані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1400,00 грн., що є цілком обґрунтованим та справедливим. Згідно ст. 435 ЦПК України, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим за заявою сторони, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити чи розстрочити виконання рішення. При цьому, Верховний Суд України в пункті 10 Постанови №14\~«Про практику\~розгляду судами\~скарг нарішення,\~дії або\~бездіяльність органів\~і посадових\~осіб державної\~виконавчої служби\~та звернень\~учасників виконавчого\~провадження» від\~26.12.2003\~року з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин. Аналізуючи обґрунтування клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду та докази, надані відповідачем в його обґрунтування, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача виняткових або надзвичайних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у звязку з чим суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення клопотання, передбачені ст. 435 ЦПК України, відсутні, а відтак клопотання задоволенню не підлягає. Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозвязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved