Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулось до Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсними довіреностей та договору купівлі-продажу квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування. (а.с. 2-5). 26 травня 2016 року представником позивача під час судового засідання був поданий до суду уточнений позов, який був прийнятий судом до розгляду, відповідно до якого позивач збільшив субєктний склад учасників розгляду справи, згідно якого позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Міністерство закордонних справ України, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсними довіреностей та договору купівлі-продажу квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування. (а.с. 173-177) Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень, посилались на те, що двоюрідний тітці [PERSON] та дядькові [PERSON] (рідні брат та сестра) на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.09.1994 року, належала квартира [ADDRESS]. Спірна квартира складається з 2-х суміжних житлових кімнат, площею 30,8 кв.м., а загальна площа квартири складає 58, 1 кв.м., та на даний час складає приблизно 800\~000 грн. 13 вересня 2004 року помер [PERSON], після його смерті спадщину прийняла його рідна сестра [PERSON], так як вона на момент смерті брата проживала з ним за однією адресою. Свої спадкові права [PERSON] не оформила і свідоцтво про право на спадщину не отримувала, але відповідно до закону спадщина належала їй з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті її брата [PERSON] 07 вересня 2015 року померла [PERSON], спадщину після її смерті прийняла позивач [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини в Пяту ДДНК. Після смерті тітки позивача [PERSON] в її квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав, але позивач регулярно декілька разів на місяць наглядала за квартирою. 19 лютого 2016 року позивач в спірній квартирі виявила сторонніх осіб, які проводили ремонтні роботи. Також з квартири були вивезені всі речі тітки позивача. Позивач викликала працівників поліції, які встановили, що власником квартири за договором купівлі-продажу від 12.02.2016 року є [PERSON] 04.12.2015 року ПН ДМНО [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, згідно цього договору [PERSON] та [PERSON], від імені яких по довіреностях, посвідчених консулом Генерального консульства України в м.\~Мюнхен, Німеччина, 20.08.2015 року, діяв [PERSON], продали спірну квартиру [PERSON] Вказані довіреності є незаконними, оскільки на момент їх посвідчення [PERSON] помер, а тітка позивача [PERSON] станом на 20.08.2015 року не перебувала в Німеччині, а отже не могла звертатися в консульство для оформлення довіреності. Дані довіреності сфальсифіковані, що свідчить про те, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 року власники квартири [PERSON] та [PERSON] померли, тому від їх імені не міг бути укладений правочин. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулась до суду та просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 року недійсним. В подальшому, 10.02.2016 року спірна квартира від імені [PERSON] була продана [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, який був посвідчений ПН ДМНО [PERSON] 12.02.2016 року [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON], а договір купівлі-продажу був посвідчений ПН ДМНО [PERSON] 22.03.2016 року ПН ДМНО [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, згідно якого квартиру придбав [PERSON] Позивач посилався на те, що вказані обставини свідчать про незаконне заволодіння спірною квартирою після смерті ї власників. З огляду на викладене, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, незважаючи на те, що в спадковій справі є всі необхідні документи для оформлення спадкової справи позивача, у звязку з цим, позивач звернулась до суду та просила суд визнати недійсними довіреності та договір купівлі-продажу квартири, витребувати майно із чужого незаконного володіння, визнати право власності в порядку спадкування за позивачем, а також стягнути судові витрати з відповідачів. (а.с. 173-176) Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав, та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. (а.с. 261) Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки укладаючи договір про купівлю спірної квартири відповідач повністю був впевнений, що жодних судових спорів відносно даної квартири не існує, тим паче порушених кримінальних справ. Також про відсутність судових спорів відповідача запевняла і сама продавець квартири [PERSON], дана квартира була придбана відповідачем в цілях майбутнього в ній проживання, а кошти за квартиру були передані [PERSON] в момент підписання договору купівлі-продажу квартири в присутності нотаріуса, у звязку з чим відповідач вважає себе добросовісним набувачем спірної квартири, тому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 261) Представник Пятої ДДНК у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву в якій повідомив про неможливість прибуття свого представника у судове засідання у звязку з виробничою необхідністю представник Пятої ДДНК не може бути присутнім у судовому засіданні, тому просили суд розглянути справу без участі свого представника. (а.с. 81) Приватний нотаріус ДМНО [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надіслала на адресу суду заяву в якій просила суд розглянути дану справу без її участі. (а.с. 96) Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні частково заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що зареєстровані нею довіреності пройшли належну перевірку, була проведена перевірка справжності підписів та достовірності відомостей викладених в цих довіреностях після чого вони були зареєстровані приватним нотаріусом в реєстрі нотаріальних дій відповідно до чинного законодавства, у звязку з чим приватний нотаріус посилалась на необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання недійсними довіреностей. (а.с. 261) Представник Міністерства закордонних справ України у судове засідання не зявився про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак направив на адресу суду письмові заперечення в яких посилався на те що довіреність за реєстровим номером «№ 392/1759» від 20.08.2015 року від імені громадянки [PERSON], а так само довіреність за реєстровим номером «№392/1760» від 20.08.2015 року, від імені громадянина [PERSON] у Генеральному консульстві України в м. Мюнхені не посвідчувались. [PERSON] [PERSON] та [PERSON] за вчиненням нотаріальних або інших консульських дій до консульських посадових осіб Генерального консульства України в м. Мюнхені не звертались. 20.08.2015 року нотаріальні дії у генеральному консульстві України в м. Мюнхені взагалі не вчинювалися, зважаючи на те що зазначена дата припадає на четвер (неприймальний день), а зазначена у так званих довіреностях нумерація «№ 392/1759» та «№ 392/1760» не відповідає реєстровим даним та порядку ведення реєстру нотаріальних дій в системі Міністерства закордонних справ України. Враховуючи викладене, представник МЗС України просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується МЗС України, з тих підстав, що згадані довіреності не були посвідчені 20.08.2015 року консулом Генерального консульства України в м.\~Мюнхені, а також просив суд провести розгляд справи за відсутності представника МЗС України за наявними документами у справі. (а.с.\~220-221, 245-246) Інші сторони у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що двоюрідній тітці позивача [PERSON] та дяді позивача [PERSON] (рідні брат та сестра) на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.09.1994 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 21.09.1994 року № 353, належала квартира [ADDRESS] (проспект [PERSON]) в м.\~Дніпропетровську, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21.09.1994 року та копією технічного паспорту на квартиру, наявними в матеріалах справи. (а.с. 8-10) Встановлено, що 13 вересня 2004 року помер [PERSON], після його смерті спадщину прийняла його рідна сестра [PERSON], яка на момент смерті брата проживала з ним за однією адресою, свої спадкові права [PERSON] не оформила і свідоцтво про право на спадщину на отримувала, оскільки відповідно до законодавства спадщина належала їй з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті її брата [PERSON] 07 вересня 2015 року померла [PERSON], спадщину після її смерті прийняла позивач [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини в Пяту ДДНК, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.11.2015 року та копією спадкової справи № 365/2015 до майна померлої 07.09.2015 року [PERSON] від 27.11.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 6-7, 11, 69-80) Також судом встановлено, що після смерті тітки позивача [PERSON] в її квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав, проте позивач регулярно декілька разів на місяць наглядала за квартирою, однак 19.02.2016 року виявила, що в спірній квартирі сторонні особи, проводять ремонтні роботи, а також те, що з квартири були вивезені всі речі [PERSON], у звязку з чим викликала поліцію. За результатом викладеного, 19.02.2016 року до Кіровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській обл. від [PERSON] надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення, яке було зареєстровано в ЄРДР за № 12016040670000537 та розпочато кримінальне провадження, яке на даний час перебуває на перевірці у процесуального керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, що підтверджується копією витягу з кримінального провадження від 19.02.2016 року та листом Кіровського ВП від 08.04.2016 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 12, 65) Встановлено, що 20.08.2015 року в Генеральному консульстві України в м.\~Мюнхені, Німеччина консулом [PERSON] в присутності [PERSON] була підписана довіреність на імя [PERSON], якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати за ціну та на умовах на свій розсуд) належну [PERSON] ? частину квартири № 5, що знаходиться в м.\~Дніпропетровську по пр.\~Карла Маркса, в буд. № 119, зазначена довіреність 17 листопада 2015 року була зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей приватним нотаріусом [PERSON] за номером № 392/1760, що підтверджується копією довіреності від 20.08.2015 року від імені [PERSON] та копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 17.11.2015 року за № 30050129, наявними в матеріалах справи. (а.с. 91-92) Судом встановлено, що 20.08.2015 року в Генеральному консульстві України в м.\~Мюнхені, Німеччина консулом [PERSON] в присутності [PERSON] була підписана довіреність на імя [PERSON], якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати за ціну та на умовах на свій розсуд) належну [PERSON] ? частину квартири № 5, що знаходиться в м.\~Дніпропетровську по пр. Карла Маркса, в буд. № 119, зазначена довіреність 17 листопада 2015 року була зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей приватним нотаріусом [PERSON] за номером № 391/1759, що підтверджується копією довіреності від 20.08.2015 року від імені [PERSON] та копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 17.11.2015 року за № 30050115, наявними в матеріалах справи. (а.с. 93-94) Встановлено, що 04 грудня 2015 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] було проведено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], в тому числі посвідчено договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 04.12.2015 року, зареєстрований під номером 118, згідно якого [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та від імені [PERSON] передав у власність [PERSON], яка сплатила вартість за ціною та у порядку, що передбачені цим договором, та прийняла квартиру [ADDRESS], що підтверджується належним чином завіреними копіями первинних документів на підставі яких провадилась реєстрація права власності на квартиру, наявними в матеріалах справи. (а.с. 82-94) Встановлено, що 10 лютого 2016 року спірна квартира від імені [PERSON] по довіреності на імя [PERSON], посвідченій в консульстві України в Німеччині, була продана [PERSON], який в подальшому 12.02.2016 року продав спірну квартиру [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 93 та в цей же день був посвідчений договір іпотеки щодо спірної квартири, викладені обставини підтверджуються копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 54685340 від 09.03.2016 року та копією договору купівлі-продажу квартири від 12.02.2016 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 110-111,115-117) Також судом встановлено, що 22 березня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, згідно якого [PERSON] продала квартиру [PERSON], який на даний час є власником спірної квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 22.03.2016 року та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2016 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 33-136-138) З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2016 року генеральним консулом Генерального консульства України в м.\~Мюнхені було надано лист щодо спростування факту нотаріального посвідчення довіреностей, виданих від імені громадян [PERSON] та [PERSON], яким повідомлено, що довіреності за реєстровим номером «№ 392/1759» від 20.08.2015 року від імені громадянки [PERSON], а так само довіреність за реєстровим номером «№ 392/1760» від 20.08.2015 року, від імені громадянина [PERSON] у Генеральному консульстві України у Мюнхені не посвідчувались. [PERSON][PERSON] та [PERSON] за вчиненням нотаріальних або інших консульських дій до консульських посадових осіб ГКУ не звертались. Крім того, 20 серпня 2015 року нотаріальні дії у ГКУ взагалі не вчинювались, зважаючи на те, що зазначена дата припадає на четвер, а також, повідомлено про те що зазначена у «довіреностях» нумерація « №392/1759», «№ 392/1760» не відповідає реєстровим даним та порядку ведення реєстру нотаріальних дій, викладені обставини підтверджуються копією листа Генерального консульства України в м.\~Мюнхені від 16.06.2016 року за № 61222/71/ВАВ-570/1-1417, наявним в матеріалах справи. (а.с. 233) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст.\~388 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що довіреності видані від імені громадян [PERSON] та [PERSON] на імя [PERSON], за реєстровими номерами «№ 392/1759» та «№ 392/1760» від 20.08.2015 року у Генеральному консульстві України у Мюнхені не посвідчувались, громадяни [PERSON] та [PERSON] за вчиненням нотаріальних або інших консульських дій до консульських посадових осіб ГКУ не звертались. Крім того, 20 серпня 2015 року нотаріальні дії у ГКУ взагалі не вчинювались, зважаючи на те, що зазначена дата припадає на четвер, а також нумерація у «довіреностях» « №392/1759», «№ 392/1760» не відповідає реєстровим даним та порядку ведення реєстру нотаріальних дій, суд приходить до висновку про недійсність вищевказаних довіреностей, оскільки [PERSON] та [PERSON] не уповноважували [PERSON] шляхом видачі довіреностей на вчинення правочинів по продажу квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в м.\~Дніпропетровську, з огляду на те, що на момент посвідчення довіреності [PERSON] помер, а [PERSON] не перебувала на території Німеччини, суд вважає необхідним позовні вимоги в даній частині задовольнити та визнати недійсними довіреності видані від імені [PERSON] та [PERSON] на імя [PERSON], посвідчені 20 серпня 2015 року [PERSON], консулом Генерального консульства України в м.\~Мюнхені, Німеччина, зареєстрованих в реєстрі за № 392/1760 та за № 391/1759. Суд при розгляді позовних вимог виходив з того, що сторонами в момент вчинення правочину не було додержано вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, оскільки в момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 року власники квартири [PERSON] та [PERSON] померли, а отже укладений від їх імені договір купівлі-продажу квартири №\~5, що знаходиться за адресою: м.\~Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, буд. 119 від 04 грудня 2015 року, який був укладений між [PERSON] (який діяв на підставі довіреностей від імені [PERSON] та [PERSON]) та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №\~1811 був посвідчений на підставі недійсних довіреностей з метою незаконного заволодіння майном після смерті їх власників [PERSON] та [PERSON], враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним визнати недійним договір купівлі-продажу квартири, який був укладений між [PERSON] (який діяв на підставі довіреностей від імені [PERSON] та [PERSON]) та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №\~1811. Стаття 41 Конституції України\~проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до змісту ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Аналізуючи викладені норми закону в контексті виниклих між сторонами правовідносинах, суд дослідивши матеріали спадкової справи № 365/2015 до майна померлої 07.09.2015 року [PERSON] від 27.11.2015 року, приходить до висновку, що позивач прийняла спадщину за законом, проте на даний час не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, незважаючи на те, що в спадковій справі є всі необхідні документи для оформлення спадкових прав, тому суд приймаючи до уваги, що позивач шляхом подання заяви про прийняття спадщини в Пяту ДДНК прийняла спадщину після смерті [PERSON]В, яка померла 07 вересня 2015 року вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на квартиру №\~5, загальною площею 58,1\~кв.м. та житловою площею 30,8 кв.м. в будинку № 119 по проспекту Дмитра Яворницького ([PERSON]) в м.\~Дніпро в порядку спадкування за законом, після померлої [PERSON] Відповідно до статей\~317,\~319 ЦК України\~саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права. Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до закріпленого в\~статті 387 ЦК України\~загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що належна їй на праві власності квартира в порядку спадкування за законом була відчужена усупереч її волі та зазначала про недійсність укладених договорів купівлі-продажу спірної квартири між різними особами відповідачами по справі, а відтак належне їй майно в порядку спадкування вибуло з її володіння поза її волею. Крім того, відповідно до ч.1\~ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин. Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. За п. 3 ч.1\~ст. 388 ЦК України\~можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна. За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння власника не з її волі іншим шляхом, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Оскільки у справі, встановлено, що позивачка не відчужувала належну квартиру, суд дійшов висновку про те, що належне їй на праві власності в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] майно вибуло поза її волею, а відтак спірна квартира підлягає витребуванню в добросовісного набувача на користь позивачки відповідно до\~ст. 388 ЦК України, у звязку з чим, суд вважає необхідним позовні вимоги в даній частині задовольнити та витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру №\~5, що знаходиться за адресою: м.\~Дніпропетровськ, проспект Дмитра Яворницького ([PERSON]), буд. 119. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, враховує результат вирішення справи, вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, понесені останньою при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7\~992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved