Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

20 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Мотивувала свої вимоги тим, що їй на підставі Договору довічного утримання від 03 листопада 2004 року належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]. Позивач вказала, що на даний час у вищевказаному будинку зареєстрований її двоюрідний брат [PERSON], [INFO]. З лютого 2014 року і по теперішній час [PERSON] не мешкає у вищевказаному домоволодінні так, як знаходиться на постійному місті мешкання у Російській Федерації. Факт того, що він не мешкає за місцем реєстрації підтверджується актом від 07 жовтня 2016 року. Крім того, через [PERSON] вона не має можливості скористатися своїм законним правом на оформлення та отримання субсидії. У зв'язку з вищевикладеним, просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, [ADDRESS] Позивач [PERSON], у судовому засіданні не була присутня, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11 жовтня 2016 року (а.с.11), у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судова влада України (а.с.27). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу на підставі Договору довічного утримання від 03 листопада 2004 року (а.с.6). З Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів, станом на 21 жовтня 2016 року слідує, що право власності на об'єкт: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано на ім'я [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 03 листопада 2014 року (а.с.26). Вищевказане також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7) та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.8). З копії домової книги вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 02 листопада 2011 року (а.с.14-22). У довідці, яка видана виконавчим комітетом Слов'янської міської ради від 10 жовтня 2016 року зазначено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.12). Згідно акту від 07 жовтня 2016 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Черевківка», за участю сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON], у будинку [ADDRESS] Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] та мешкає у будинку [ADDRESS]. В будинку [NUMBER] за вищевказаною адресою [PERSON], мешкає зі своєю родиною приблизно з 2000 року. Бачила, що [PERSON] приїжджав у гості до [PERSON] один чи два рази, його речей у будинку не має. Свідок [PERSON], показала, що вона мешкає у будинку [ADDRESS] з 1988 року. У будинку [NUMBER] за вищевказаною адресою мешкає [PERSON] з донькою та чоловіком. [PERSON] не мешкає у будинку [NUMBER], бачила як він приїжджав пару разів, але це було до 2014 року. У відповідності до ст. 316 ЦК України , правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що з лютого 2014 року відповідач [PERSON] в спірній квартирі не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей у домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладали, участі у витратах по утриманню квартири не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні квартирою йому ніхто не чинить. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved