Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

21.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права особистої приватної власності на будинок № 3 по вул. Молодіжна в с. Нова Збурївка Голопристанського району Херсонської області та скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину вказаного будинку за відповідачкою, посилаючись на те, що зазначений будинок був побудований ним та відповідачкою в період шлюбу, а тому є обєктом спільної сумісної власності. Натомість на виконання усної домовленості між ним та відповідачкою він придбав за особисті кошти квартиру донці, а право власності на спірний будинок повністю переходило б до нього. Відповідачка вказаної домовленості не дотрималася, зареєструвавши за собою у відповідному реєстрі право власності на 1/2 частину вказаного будинку, хоча поділу будинку між подружжям не було і розмір часток уповноваженим органом не визначено. З посиланням на ст. ст. 60, 69, 70 СК України, ст. 321 ЦК України просив задовольнити позов. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, наполягали на його задоволенні з підстав, зазначених у позові. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що державним реєстратором на підставі довідки виконкому Новозбурївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області було зареєстровано право власності на 1/2 частину спірного будинку у повній відповідності до діючого законодавства України. Жодних домовленостей про перехід права на її частку у спірному будинку по позивача між сторонами досягнуто не було. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що провів державну реєстрацію права власності за позивачем на 1/2 частку спірного будинку на підставі довідки виконкому Новозбурївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області у повній відповідності до діючого законодавства України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що з 07.01.1984 року і на момент ухвалення рішення по даній справи [PERSON] та [PERSON] перебувають між собою у шлюбі (а. с. 7). Згідно даних технічного паспорту на будинок у 1990 році ними було збудовано спірний житловий будинок № 3 по вул. Молодіжна в с. Нова Збурївка Голопристанського району Херсонської області з господарчими будівлями та спорудами, який згідно довідок виконкому Новозбурївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області обліковується у по господарській книзі сільської ради 11/3, особовий рахунок 3043. У відповідності до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна норма містилася у ст. 22 КпШС УРСР, який діяв на момент побудови спірного будинку. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. У відповідності до ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. За ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Таким чином чинне законодавство України вирізняє спільну часткову та спільну сумісну власність двох і більше осіб, а майно набуте подружжям під час шлюбу відносить до спільної сумісної власності (ст. 60 СК України), яке може перейти у спільну часткову власність тільки у результаті його поділу (виділу) за рішенням суду або внаслідок укладання співвласниками нотаріального договору про поділ майна (ст.ст. 69, 70 СК України). Суд не має можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити питання щодо скасування державної реєстрації на 1/2 частину спірного будинку за позивачем. Визначення часток у спільній сумісній власності виконавчим комітетом місцевої ради чинним законодавством не передбачено, а тому реєстрація права власності на частки у спірному нерухомому майні на підставі довідок виконавчого комітету сільської ради здійснена у супереч нормам чинного законодавства України, а тому позовні вимоги у частині скасування запису про реєстрацію права власності на частку у мані за відповідачкою підлягають задоволенню. Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на весь спірний будинок задоволенню не підлягають, так як позивач не надав до суду доказів створення будинку за власні кошти чи інші підстави особистої приватної власності на спірний будинок, наведені у статті 57 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial