Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

19 серпня 2020 року позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у загальному розмірі 57 044,33 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за період з 01.10.2016 року по 31.10.2019 року, загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих Концерном «Міські теплові мережі» Відповідачу, на адресу надання послуг: [ADDRESS] , складає 57 044,33 грн. (за опалення 28 458,49 грн., за гаряче водопостачання - 28 585,84 грн.), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 гривень. 19.08.2020 року судом направлено запит до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, з метою отримання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 26.08.2020 року до суду надійшла відповідь на запит з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.08.2020р., у якому зазначено, що Відповідач з 01.06.2000 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до положень ст. 274 ЦПК України в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 28.09.2020 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано належних письмових доказів щодо заборгованості [PERSON] за централізоване опалення та централізованого постачання гарячої води. В обґрунтування відзиву зазначено, що документи додані до позову не містять обов`язкових реквізитів та оформлені неналежним чином. В обґрунтування позову позивачем не надано копій розрахункових документів на оплату наданих послуг та відсутні відомості про прибори комерційного обліку. Також представником зазначено, що позивачем порушено вимоги ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності у три роки. Заявлено про застосування строку позовної давності, оскільки позов пред`явлено 19.08.2020 року, а позовні вимоги пред`явлені за період з 01.10.2016 року, з перевищенням загальної позовної давності майже на один рік. Розгляд справи відкладався неодноразово. Ухвалою суду від 03.11.2020 року, витребувано у Концерну «Міські теплові мережі» (бул. Гвардійський 137, м. Запоріжжя, 69091) оригінали письмових доказів, для огляду в суді, та належним чином завірені копії для долучення до матеріалів цивільної справи, а саме: - Статут, виписку з ЄДР, Положення про філію Позивача Вознесенівського району; ліцензію на здійснення робіт, пов`язаних з послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; документ, що підтверджує повноваження особи, яка видала довіреність представнику; первинні бухгалтерські документи на підставі, яких проведено розрахунок заборгованості; довідки щодо тарифів на надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; відомості про прибори комерційного обліку централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що використовується у будинку [ADDRESS] та квартирі [ADDRESS] цього будинку, а саме: дата встановлення, власник. 09.12.2020 р. Позивачем надано право установчі документи, ліцензії на здійснення робіт та документи, що підтверджують повноваження осіб. 14.12.2020 р. Позивачем надано суду розширену інформацію щодо нарахувань плати за централізоване опалення та гаряче водопостачання. Розгляд справи відкладався неодноразово. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судове дебати не проводяться. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві та наполягає на застосуванні позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні було встановлено, що згідно Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». 3гідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011р. «Про визначення виконавців комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.04.2011р. виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено концерну «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну «МТМ». Пунктом 2.1. Статуту зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідач - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 186566438 від 29.10.2019 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить у формі приватної власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину №5-2248 від 22.12.2006 року, виданого П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019 р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017 р., який введено в дію з 01.05.2019 р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п.11, 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі Правила № 630), плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а уразі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Згідно з п.18 Правил № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п. 20, 21 Правил № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Згідно з п.29 Правил № 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема, тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Згідно з п.30 Правил № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення та водопостачання. Розрахунок за послуги між споживачем [PERSON] і обслуговуючою компанією Концерн «МТМ» обліковується за особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно з розрахунком суми позову Філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району (подану разом із позовом) по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за період з жовтня 2016 року по жовтень 2019 року мається заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 28 458,50 грн. та гарячого водопостачання в сумі 28 585,83 грн., на загальну суму 57 044,33 грн. Згідно з розширеною інформацією щодо нарахувань плати за централізоване опалення та гаряче водопостачання (наданим позивачем на виконання ухвали суду від 03.11.2020р.): -за період з 01.10.2016 року по 31.10.2019 року Відповідачу нараховано до сплати за опалення у розмірі 29 758,49 грн., відповідачем сплачено за цей період 1 300,00 грн., з урахуванням чого заборгованість становить 28 458,49 грн.; -за період з 01.10.2016 року по 31.01.2019 року Відповідачу, за показаннями приладу обліку гарячої води, нараховано до сплати за гаряче водопостачання у розмірі 12 925,85 грн., відповідачем сплачено за цей період 1 300,00 грн., з урахуванням чого заборгованість становить 11 625,85 грн.; за період з 01.02.2019 року по 31.10.2019 року Відповідачу, за встановленими нормами, так як лічильник не пройшов періодичну повірку, на 7 (сім) зареєстрованих осіб, нараховано до сплати за гаряче водопостачання у розмірі 16 959,99 грн., відповідачем сплачено за цей період не здійснювалась оплата; з урахуванням зазначеного, заборгованість відповідача за гаряче водопостачання за період з 01.10.2016 року по 31.10.2019 року становить 28 585,84 грн.; Водночас, суд враховує заяву представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, з таких підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача [PERSON] було заявлено про застосування строку позовної давності. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 663/2070/15-ц). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 6-2170цс16 та враховано у постанові Верховного Суду України від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц. Розглядаючи дану справу, суд встановив, що плата за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води відповідно до п. 18 Правил вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто діюче законодавство передбачає щомісячне погашення, у зв`язку з чим позовна давність за вимогами про стягнення плати за послуги повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті щомісячних платежів, позивач мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, тобто в даному випадку з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим, щодо кожного чергового щомісячного платежу. Так, позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.10.2016 року. Плата за жовтень 2016 року повинна була внесена відповідачами до 20.11.2016 року, через несплату 3-річний строк позовної давності почався з 21.11.2016 року і скінчився відповідно 21.11.2019 року. Аналогічно за іншими подальшими щомісячними платежами. Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 19.08.2020 року, то він має право вимагати стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01.07.2017 року. Згідно з наданими позивачем відомостями по особистому рахунку [NUMBER] , відповідач у січні 2017р., жовтні-грудні 2017р. здійснив оплату за центральне опалення в сумі 1300,00 грн. та за центральне гаряче водопостачання у липні 2017р., жовтні-грудні 2017р. у розмірі 1 300,00 грн., але оскільки суду не надано даних, які б підтверджували, що ці платежі здійснені на погашення (визнання) існуючої заборгованості, а не сплату зобов`язання, яке виникає щомісячно за споживання гарячої води або теплопостачання в опалювальний період, суд не має підстав вважати, що відбулося переривання перебігу позовної давності щодо загальної суми заборгованості. Отже, враховуючи, що доказів переривання строків позовної давності суду надано не було, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 року по 30.06.2017 року виходять за межі трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині позивачеві слід відмовити. Разом із тим, згідно з п. 9,15 Правил №630, квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. 05.06.2014р. було прийнято Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон №1314-VII), який набрав чинності з 01.01.2016р. Відповідно до ч. 4 ст.8 цього Закону законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Відповідно до ч. 4 ст.17 цього Закону періодична повірка засобів вимірювальної техніки, які використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Останні несуть відповідальність за своєчасність проведення такої повірки. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., до ч. 4 ст. 17 Закону № 1314-VII внесені зміни, відповідно до яких періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Міжповірочний інтервал лічильників води становить 4 роки (наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016р. № 1747) Відповідно до п. 1,2 р. IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 08.02.2016р. №193, результати вимірювання та інші дані,отримані підчас проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки. Результати повірки ЗВТ вважають позитивними, якщо їх метрологічні і технічні характеристики відповідають вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та технічних регламентів щодо ЗВТ. У даному випадку суд виходить з того, що повірка приладів комерційного обліку до 01.05.2019р. здійснювалась відповідно до ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», п. 9 Правил № 630 за рахунок виконавця, тобто - Концерну «МТМ». Разом з тим, з прийняттям Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також внесенням змін до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» змінився підхід до обліку цих житлово-комунальних послуг та обслуговування засобів їх обліку. Зокрема, обов`язок обслуговування і проведення періодичної повірки квартирних приборів обліку води з 01.05.2019 р. покладено на власників таких приборів. Власником квартирного приладу обліку води є споживач. Суд вважає правомірним зняття позивачем з абонентського обліку прибору обліку гарячої води, встановленого в квартирі відповідача, та здійснення йому нарахуванням плати за відповідні послуги на підставі п. 15 Правил № 630 за нормативами (нормами) споживання з 01.05.2019 року. За таких обставин, беручи до уваги, що використання засобу вимірювальної техніки, який не пройшов періодичну повірку і що прирівнюється до його несправності, заборонено, позивач мав право здійснювати відповідачам нарахування плати за послуги з постачання гарячої води за нормативами (нормами) споживання з 01.05.2019 року. З урахуванням зазначеного, не підлягають до задоволення нараховані позивачем відповідачу до сплати зобов`язання з гарячого водопостачання за період з 01.02.2019 року по 30.04.2019 року. Згідно з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 01.05.2019р. по 31.10.2019р. позивачем нараховано плату за постачання гарячої води в загальній сумі 9 917,84 грн. В цій частині розрахунок є вірним, представником відповідача не спростований, тому суд приймає його за основу. Таким чином, в межах 3-річного строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01.07.2017р. по 31.10.2019р., за виключенням періоду з 01.02.2019р. по 30.04.2019р. включно в загальному розмірі 16 259,38 грн., у т.ч. за період з 01.07.2017р. по 31.01.2019р. (нараховано 7 641,54 грн., сплачено 1 300,00 грн.) 6 341,54 грн. та за період з 01.05.2019р. по 31.10.2019р. 9 917,84 грн. Таким чином, в межах 3-річного строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги централізованого опалення за період з 01.07.2017р. по 31.10.2019р., у розмірі 19 077,76 грн. (нараховано 19977,76 грн., сплачено 900,00 грн.). Загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача становить 35 337,14 грн. (16 259,38 грн. + 19 077,76 грн.) На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Як передбачено ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 102,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1390,68 грн. (з розрахунку: 35 337,14 грн. х 100% : 57 044,33 грн. = 61,95 %; 61,95 % х 2102 грн. : 100 % = 1 302,19 грн.). В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial