Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

21 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 30.01.2018 року Радехівським районним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,9387 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,5567 га, та площею 0,3820 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується розпорядженням №841 від 22.11.2005 року Голови Радехівської РДА Львівської області, про затвердження технічної документації по передачі середніх земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право власності на землю. Фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 10.01.2000 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області. За життя спадкодавець, [PERSON] , зробив розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 02.03.1999 року, Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №11, згідно якого все своє майно заповів на користь позивача. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, за заповітом, позивач мав намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, на земельні ділянки, які [PERSON] не оформив за життя, після смерті своєї дружини [PERSON] , а відтак державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, за загальним правилом здійснив це в усній формі, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Крім цього позивач зазначає, що при розподілі земельних часток паїв, було допущено помилку, а саме в додатку рішення Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 05.06.1998 року №1, записано як [PERSON] , замість правильно [PERSON] , дана помилка також допущена і в розпорядженні №841 від 22.11.2005 року Голови Радехівської РДА Львівської області, про затвердження технічної документації по передачі середніх земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право власності на землю. Станом на сьогоднішній день, позивач не може оформити право власності на нерухоме майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки. Просить визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 1.9387 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,5567 га та площею 0,3820 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані па території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю та просить задоволити (а.с.29). Представник відповідача Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.30). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , повторно виданим 30 січня 2018 року Радехівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 10.01.2000 р.(а.с.11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.12). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, вбачається, що дошлюбне прізвище [PERSON] - «[PERSON]» (а.с.13). За життя спадкодавець, [PERSON] , зробив розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 02.03.1998 року, Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №11, згідно якого все своє майно заповів на користь [PERSON] (а.с.14). Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,9387 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,5567 га, та площею 0,3820 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується розпорядженням №841 від 22.11.2005 року Голови Радехівської РДА Львівської області, про затвердження технічної документації по передачі середніх земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право власності на землю (а.с.15,16). Згідно довідки №15 від 01 лютого 2018 року, виданої приватною агрофірмою ім.М.Шашкевича, [PERSON] при розподілі земельних часток (паїв) було допущено помилку і записано « [PERSON] » (а.с.17). Відповідно до рішення від 05 червня 1998 року №1, виконавчого комітету Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області «Про внесення змін в рішення VІ сесії ХХІІ скликання Вузлівської сільської ради від 25 грудня 1996 року «Про затвердження списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай)», [PERSON] має право на середню земельну частку (пай) (а.с.18). З довідок №323, №324, №325, №326 від 12.02.2018 року, виданих виконкомом Вузлівської сільської ради, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , дійсно до дня смерті проживали разом і були зареєстровані в [ADDRESS] . Від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався. Від імені [PERSON] посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №11 від 02.03.1998 року, який не змінювався та не скасовувався. На день смерті [PERSON] , помер [INFO] , в будинку [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , онука, [PERSON] , правнучка, [PERSON] , онука, [PERSON] , не родич, [PERSON] , правнучка, померла [INFO] (а.с.19-22). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved