Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

20 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку надалі уточнював, про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за № 11103939000 від 22 грудня 2006 року, посилаючись на невиконання відповідачами умов кредитного договору. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним \~чином, заперечень проти позову не надали. Представник відповідача [PERSON] надала письмові заперечення проти позовної заяви. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. \~ Судом встановлено, що 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на цей час ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту за № 11103939000, за яким кредитор надав позичальникові кредит (грошові кошти) у розмірі 64000 доларів США, зі сплатою 11,3 відсотків річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 22 грудня 2027 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Надалі між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 від 04 жовтня 2011 року до договору про надання споживчого кредиту за № 11103939000 від 22 грудня 2006 року, за умовами якої сторони домовились, що з 04 жовтня 2011 року пункт 2.1 договору про надання споживчого кредиту за № 11103939000 від 22 грудня 2006 року доповнити зазначенням ідентифікаційного коду [PERSON] - [NUMBER], та що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. 23 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту за № 11103939000 від 22 грудня 2006 року, за умовами якої сторони домовилися про те, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, так і його реєстраційний номер; про зміну розміру ануїтетного платежу за договором, а також про встановлення процентної ставки у подвійному розмірі у разі користування кредитними коштами понад встановлений договором строк. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Банк виконав свої зобовязання щодо надання позичальникові кредитних коштів, однак [PERSON] свої зобовязання з повернення кредиту в обумовлені кредитним договором строки не виконав, внаслідок чого, станом на 11 серпня 2015 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 9759 доларів 32 центи США, що за курсом НБУ станом на 11 серпня 2015 року еквівалентно 209511 грн. 95 коп., яка складається з: кредитної заборгованості 8237 доларів 21 цент США, що за курсом НБУ станом на 11 серпня 2015 року еквівалентно 175147 грн. 39 коп.; заборгованості за відсотками 1090 доларів 36 центів США, що за курсом НБУ станом на 11 серпня 2015 року еквівалентно 23184 грн. 27 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 3430 грн. 77 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 5749 грн. 52 коп. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Вказані суми підлягають стягненню з [PERSON] У задоволенні позовної заяви про солідарне стягнення з поручителів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що, з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] поручителем був укладений договір поруки за № 81342, за яким поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за невиконання зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту за № 11102202000 від 22 грудня 2006 року. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 23 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки за № 252636, за яким поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання боржником усіх його зобовязань за договором про надання споживчого кредиту за № 11103939001 від 23 грудня 2011 року. Відповідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Тобто, зазначені договори поруки не відносяться до основного кредитного договору за № 11103939000 від 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на цей час ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON]. Таким чином, оскільки позивач просить розглянути справу за наявними матеріалами, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судові витрати у розмірі 1945 грн. 91 коп.

Outcome: partial