Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

20 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженої відповідальності «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по виплаті заробітної плати при звільненні працівника. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 серпня 2017 року його було прийнято у ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на посаду охоронця другого класу на підставі наказу № 138/к від 21 липня 2017 року. Наказом № 201/к від 18 червня 2019 року він був звільнений та переведений у ПАТ «Сумське НВО», тобто днем звільнення є 18 червня 2019 року. При звільненні роботодавець не у повному обсязі провів із позивачем розрахунки при звільненні, не виплативши заробітної плати за період роботи з 01 листопада 2018 по 28 лютого 2019 року в ТОВ «Сумське МНВО» у сумі 11 363 грн. 89 коп. Рішенням суду від 23 січня 2020 року на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 9 960 грн. 53 коп. (за мінусом податку з доходів з фізичних осіб та військового збору, які підлягають утриманню при виплаті заробітної плати), яке було виконано у повному обсязі 05 березня 2020 року. Проте, середньомісячний розмір заробітної плати за останні два місяці, розмір якої за один робочий день становить 175 грн. 04 коп., відповідачем здійснено не було. Зазначає, що за весь час затримки у проведенні остаточного розрахунку прострочено загальну кількість робочих днів: 7 (червень 2019) + 23 (липень 2019) + 21 (серпень 2019) + 21 (вересень 2019) + 22 (жовтень 2019) + 21 (листопад 2019) + 21 (грудень 2019) + 21 (січень 2020) + 20 (лютий 2020) + 3 (березень 2020) = 180. При цьому, сума компенсації при середньому розмірі погодинної оплати праці у розмірі 175 грн. 04 коп. становить: 175,04 х 180=31 507 грн. 20 коп. Вказує, що на даний час розрахунки відповідач не провів, кошти позивач не отримував, у зв`язку з чим змушений звернутись за захистом своїх прав. Вважає, що в порушенні вимог ст. ст. 116-117 КЗпП України відповідач повинен виплатити його середній заробіток за весь період затримки. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати при звільненні працівника у загальній сумі 31 507 грн. 20 коп. та судові витрати. Встановивши невідповідність позовної заяви вимогам діючого ЦПК України, 23 березня 2020 року суддею постановлено ухвалу про залишення позову без руху з наданням позивачу строк для усунення недоліків (а. с. 7-8). Ухвалою від 28 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом як малозначної, тобто такої, що потребує швидкого розгляду, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано довідку із зазначенням середньомісячної заробітної плати (а. с. 33-34). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а. с. 50). Його представник - адвокат Супрун Д.В. до суду не з`явився, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що мається довідка про доставку SMS-повідомлення (а. с 75). Представник відповідача - ТОВ «Сумське МНВО» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. Відзиву до суду направлено не було (а. с. 79). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно із вимогами ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 ст. 16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Під час розгляду вказаної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та розгляду заявлених заяв і клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України. Так, 01 серпня 2017 року [PERSON] було прийнято у ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на посаду охоронця другого класу на підставі наказу № 138/к від 21 липня 2017 року. В подальшому, наказом № 201/к від 18 червня 2019 року [PERSON] був звільнений у зв`язку з переведенням за згодою працівника у ПАТ «Сумське НВО», де й надалі продовжує працювати. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки серії [NUMBER] (а. с. 30). Як вбачається із довідки ТОВ «Сумське МНВО» від 11 жовтня 2019 року № 251 кількість робочих годин згідно з графіком роботи [PERSON] становить: у квітні 2019 року - 168 год.; у травні 2019 року - 162 год. Відпрацьовано: у квітні 2019 рок у- 168 год., нараховано зарплату в сумі 4 467 грн. 95 коп., у травні 2019 року - 162 год., нараховано 4 499 грн. 97 коп. Розрахунок середньої заробітної плати за два передостанні місяці становить: (4 467 грн. 95 коп.+4 499 грн. 97 коп.) / (168 год.+162 год.)=217 грн. 44 коп. - 19,5% (ПДФО, військовий звіт)=175 грн. 04 коп. без податків та зборів (а. с. 28). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 23 січня 2020 року з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 9 960 грн. 53 коп. (сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору) на а. с. 25-27. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Зі змісту позовної заяви та долученої копії довідки АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що 05 березня 2020 року ТОВ «Сумське НВО» на рахунок [PERSON] здійснило перерахування коштів в сумі 9 960 грн. 53 коп. (а. с. 29). Наведене вище свідчить про повне виконання відповідачем рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі по відношенню до позивача. У відповідності до ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобов`язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року. Зокрема, у п. 2, п. 8 Постанови КМУ від 08 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати позивача на час його звільнення та кількість робочих днів, які б він міг відпрацювати, якщо не був би звільнений. Зі змісту довідки від 11 жовтня 2019 року № 251, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» розрахунок середньої заробітної плати за два передостанні місяці квітня - травня 2019 року становить: (4 467 грн. 95 коп.+4 499 грн. 97 коп.) / (168 год.+162 год.)=217 грн. 44 коп. - 19,5% (ПДФО, військовий звіт)=175 грн. 04 коп. без податків та зборів (а. с. 28 ). Із позову встановлено, що кількість робочих днів у 2019 році становить у: липні - 23, серпні - 21, вересні - 21, жовтні - 22, листопаді - 21, грудні - 21, кількість робочих днів у 2020 році, а саме у: січні -21, лютому - 20. У березні 2020 року до дня проведення остаточного розрахунку - 05 березня 2020 року пройшло - 3 робочі дні. Таким чином, за весь час затримки у проведенні остаточного розрахунку прострочено загальну кількість робочих днів: 7 (червень 2019) + 23 (липень 2019) + 21 (серпень 2019) + 21 (вересень 2019) + 22 (жовтень 2019) + 21 (листопад 2019) + 21 (грудень 2019) + 21 (січень 2020) + 20 (лютий 2020) + 3 (березень 2020) = 180. При цьому, сума компенсації при середньому розмірі погодинної оплати праці у розмірі 175 грн. 04 коп. становить: 175,04 х 180=31 507 грн. 20 коп. Отже, враховуючи вище викладені обставини, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати при звільненні працівника у загальній сумі 31 507 грн. 20 коп. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення, а відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу при звільненні з роботи. Таким чином, суд встановив, що право позивача порушене і підлягає захисту, а отже приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «Сумське МНВО» середнього заробітку за весь час затримки по виплаті заробітної плати при звільненні працівника підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду (а. с. 1).

Outcome: approved