Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

20.02.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини із заробітної плати та усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з дня звернення позивача до суду. В обґрунтування позову зазначила, що сторони без реєстрації шлюбу мешкали однією сім`єю з 2014 року до травня 2016 року. Від спільного проживання сторони мають дитину, яка мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити, відповідач від виконання свого обовязку по утриманню дитини ухиляється. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обовязку з утримання дітей не досягнуто. У судове засідання позивач не з`явилися, проте надала через канцелярію суду заяву від 27.03.2017 року, в якій просила слухати справу без участі позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, включаючи витрати на правову допомогу, які понесла позивач, та допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць (а.с.19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав безпосередньо суду заяву від 29.03.2017 року, в якій просив слухати справу без участі відповідача, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити (а.с.20). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Сторони по справі, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №459249, виданого 24.09.2016 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції Харківської області (актовий запис №200)(а.с.6). Малолітня [PERSON] мешкає разом з позивачем по справі, що підтверджується довідкою без номера та дати, відділом житлово-комунального господарства виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області (а.с.7). Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей на момент пред`явлення позову не надає. При цьому суд виходить з того, що обовязок по доказуванню надання допомоги на дітей держава покладає в такій категорії справ саме на відповідача, який жодних доказів надання такої допомоги суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач належним чином свої батьківські обовязки не виконує, у звязку з чим позовна заява [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Суд погоджується з розміром аліментів, визначених позивачем у своєму позові, оскільки такий розмір відповідає принципу справедливості та рівних витрат батьків на утримання своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 200,00 грн. за складання позовної заяви, то тут суд вважає, незважаючи на згоду відповідача з позовними вимогами, що позивачу слід відмовити відповідно до норм ч.4 ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанції (а.с.7-а), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати особа, яка складала позовну заяву, встановила розмір винагороди (5, 10, 40 або іншій процент від мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах) та за який час позовна заява була складена і які відповідні дії проведені (вивчення документів, безпосереднє складання заяви, тощо), тому вказана вимога підлягає відхиленню. В порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути розмір судового збору в сумі 640,00 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі вказаної позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial