Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

21.11.2016 року до суду надійшов позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки: спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, мають розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення домашньої роботи, виховання дитини; відповідач не забезпечує родину, втрачена довіра до нього; шлюб носить формальний характер, фактично сімейні відносини припинені з 01 листопада 2016 року, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки, подальше збереження сім'ї і шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Позивач просила розглянути справу за її відсутності, зазначила, що примирення з відповідачем не досягли, виявила бажання залишити шлюбне прізвище (а.с. 23). Відповідач просив розглянути справу за його відсутності. Позов не визнав. Вказує, що примирення з позивачем не досягли та просить суд ще раз надати 3-місячний строк для примирення, оскільки вважає, що одного місяця замало, щоб відновити авторитет перед жінкою після двохрічного його морального занепаду (а.с. 24). Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 19 грудня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 233 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Заперечуючи проти розірвання шлюбу відповідач зазначає, що він бажає зберегти сім'ю, хоча не заперечує того, що вони проживають окремо. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені вже 3 місяці, проживають окремо. Статтею 51 Конституції України, ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З 13.12.2016 року по 26.01.2017 року сторонам надавався строк для примирення, якого вони так і не досягли (а.с. 19, 20). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, незважаючи на бажання відповідача примиритися та надання судом строку для примирення, сторони не примирилися, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Фактичні взаємини сторін не демонструють можливість збереження подружніх відносин, а відповідач не надав доказів на спростування таких висновків суду. Окрім того, сам факт розірвання шлюбу не може бути перешкодою для примирення сторін, якщо у них є таке бажання. На підставі викладеного,

Outcome: approved