Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

21.07.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Справу передано судді-доповідачу 21.07.2021 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.06.2013 р. між сторонами було укладено шлюб. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . За останні чотири роки сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні цінності. Позивач стверджує, що відповідач не розуміє сутності проблем, які виникли в їх сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Вже тривалий час відповідач живе своїм окремим життям та своїми інтересами, не турбується про сім`ю та про їх малолітню доньку, яка проживає з позивачем. [PERSON] тижнями може не дзвонити дитині, щоб хоч би в телефонному режимі поцікавитися успіхами, навчанням та здоров`ям доньки. На даний момент, на переконання позивача, сім`я розпалася та існує формально, ведення спільного господарства і сумісне проживання остаточно припинено та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, адже втрачено почуття любові та поваги, втрачений духовний зв`язок. Збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам позивача. 23.07.2021 р. до суду надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 26.07.2021 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 13.08.2021 р. 06.08.2021 р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про повне визнання позовних вимог, однак заперечує підстави для розірвання шлюбу, зазначені у позові. Відповідач зазначає, що укладаючи шлюб з позивачем мала на меті збудувати міцну та щасливу сім`ю. З січня 2018 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті у вересні 2018 року призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. В лютому 2019 р. відповідач звернулася до Щорського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. [PERSON] був проти розірвання шлюбу, тому судом за його клопотанням сторонам було надано час на примирення. Взимку 2019 року сторони примирилися. В січні 2020 року сторони звернулися до Щорського районного суду Чернігівської області з заявами про залишення позову без розгляду у зв`язку з примиренням. Однак гармонійні сімейні стосунки між сторонами тривали не довго. З січня 2021 року між ними почалися сварки. Усі їх спроби налагодити стосунки не були успішними, сторонам складно знайти компроміс для підтримки тривалих, гармонійних відносин. Вони різні за характером, мають різні погляди на життя та сімейні обов`язки. З липня 2021 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Саме в цей час відповідач мала намір звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Однак позивач сховав від неї свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження дитини, які потім були додані до позовної заяви про розірвання шлюбу. Відповідач зазначає, що твердження позивача у позовній заяві про те, що причиною розпаду сім`ї є нерозуміння з її боку сутності проблем в сім`ї, що вона нездатна підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, не піклується про побудову сімейних відносин, здійснює відокремлений спосіб життя, не піклується про дитину, не відповідають дійсності. Відповідач зазначає, що до вересня 2018 року працювала в Сновській центральній районній лікарні Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області на посаді сестри медичних поліклінічних кабінетів. Дана установа завжди мала заборгованість по заробітній платі. Заробітну плату виплачували частинами і з запізненням в декілька місяців. Саме з цієї причини в родині почалися суперечки щодо її фінансової несамостійності та несамодостатності. Позивач постійно акцентував увагу, що вона повинна достатньо та регулярно заробляти кошти на утримання себе та дитини. Саме з цієї причини відповідач звільнилася та вимушена була шукати роботу поза місцем проживання. Вже понад три роки як вона час від часу виїжджає за межі України на роботу. На час її відсутності дитина залишається проживати з її матір`ю та позивачем. Відповідач неодноразово наголошувала, що її мати може і висловлює готовність здійснювати догляд за дитиною і донька на час відсутності відповідача може постійно проживати в сім`ї її батьків. Однак позивач наполягав, щоб дитина проживала і з ним також. Тому за відсутності відповідача [PERSON] проживає в родині батьків відповідача та з позивачем за бажанням та в залежності від обставин. Відповідач зазначає, що повністю забезпечує свою доньку усім необхідним - купує одяг, іграшки, все необхідне для навчання та нормального розвитку, в неї гарні відносини з [PERSON] . Під час своєї відсутності відповідач постійно спілкується з нею, цікавиться її самопочуттям, результатами та досягненнями в навчанні. З позивачем у відповідача понад чотири роки складні стосунки. Однак весь цей час вона намагалася зберегти родину. У зв`язку із чим, як зазначає відповідач, істинною причиною розпаду сім`ї стало нерозуміння один одного, відсутність зі сторони позивача: необхідності в підтримці, відсутності пошуку компромісу, поваги до честі, гідності та відповідальності, взятих на себе під час реєстрації шлюбу. Відповідач погоджується з позивачем у тому, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Однак з причиною розпаду сім`ї вона не згодна. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явився. Повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином. У судовому засіданні відповідач зазначила, що бажає розірвати шлюб, але не погоджується з доводами позивача про причини розірвання шлюбу з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також відповідач уточнила, що до 22 липня 2021 року вони з позивачем проживали однією сім`єю. Коли вона останнього разу повернулася з-за кордону вони з дитиною почали проживати окремо від позивача. При цьому, відповідач зауважила, що коштів на дитину позивач не надає. Купує квартири, скутер, мобільний телефон. Зауважує відповідачу, що матеріальне забезпечення дитини - це лише її обов`язок. Саме через це вона змушена їхати на заробітки до Польщі на 2,5 - 3 місяці періодично. Коли ж вона повертається, то 5 - 6 місяців проживає з дитиною та здійснює догляд за нею. Вважає, що її скрутне матеріальне становище у даному шлюбі не припиниться. Після розлучення планує влаштуватися на роботу в межах України та постійно бути з дитиною. Суд, заслухавши думку відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , та є батьками: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У статті 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє попереднє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і відповідача та не має підстав вважати, що внаслідок розірвання шлюбу будуть порушені права сторін та дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позовної заяви. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. При цьому, залишення судових витрат за однією зі сторін справи положеннями ЦПК України не передбачено.

Outcome: approved