Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

20 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] - мама Позивача, що підтверджується даними свідоцтва про народження [PERSON] (копія додається), фактично була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] (довідка Хмільнівської сільської ради №64 від 07.02.2019 року). Зважаючи, що [PERSON] була особою похилого віку та одинокою, оскільки її чоловік [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), відтак потребувала сторонньої допомоги і догляду, а інших дітей, окрім Позивача не має, [PERSON] перевезла матір на проживання у належне їй житло, що знаходиться у [ADDRESS] . Таким чином, у подальшому [PERSON] продовжила проживати за вказаною вище адресою без реєстрації із своєю дочкою і наведене стверджується довідкою Дублянської міської ради №106 від 31.01.2019 року (копія додається). [INFO] [PERSON] померла у м.Львів, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29.10.2007 року Дублянською міською радою Жовківського району Львівської області. Оскільки після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса та за відсутності заповіту спадкодавця, має місце успадкування майна померлого за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право власності на земельні ділянки загальною площею 1,6691 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району та на які виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, розбіжність даних про місце проживання та реєстрацію спадкодавця, а також відсутність належних правовстановлюючих документів на спадкову масу (втрачено оригінал Державного акта на землю) унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому Позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Позивач стверджує, що інших претендентів на майно померлого, окрім як вказаних у заяві Відповідачів, не має. Таким чином, просить встановити факт, що [PERSON] до дня її смерті, тобто до [INFO] постійно проживала по [ADDRESS] разом із [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6691 га, яка складається з двох земельних ділянок площами 1,3691 га із кадастровим номером [NUMBER] та 0,3000 га із кадастровим номером [NUMBER] , що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 12.04.2000 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-6). Позивач в підготовчому судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Однак подав суду заяву, відповідно у якій заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує у їх задоволенні та просить розглядати справу без його участі (а.с.28). Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] в м.Львів, померла [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 29.10.2007 року Дублянською міською радою Жовківського району Львівської області (а.с.12). Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема земельна ділянка загальною площею 1,6691 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,3691 га, кадастровий номер [NUMBER] , та площею 0,3000 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого 12.04.2000 року Радехівською районною радою на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9524 (а.с.15-15 зворот). Вказане також підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки №НВ-4606017282017 та №НВ-4606017212017 від 22.11.2017 року (а.с.18-20,21-23) Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 01 вересня 1962 року та копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , від 04 лютого 1984 року (а.с.9-10). Із копії Свідоцтва про смерть [PERSON] , вбачається, що такий помер [INFO] (а.с.11-11 зворот). Відповідно до довідки №106, виданої 31.01.2019 року виконкомом Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті [INFO] проживала без реєстрації в [ADDRESS] (а.с.14). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved