Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

21.05.2021 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Бордун В.О. звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд зобов`язати [PERSON] привести житловий будинок літ. А та земельну ділянку, кадастровий номер 6510700000:01:001:0231, розташовані по [ADDRESS] у відповідність до технічної документації шляхом складання необхідної проектної та погоджувальної документації і проведення відповідних будівельно - відновлювальних робіт власними коштами, а також знесення самочинного будівництва власними коштами. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] на праві власності належить 27/50 частин житлового будинку [ADDRESS] та 27/50 частин земельної ділянки, кадастровий номер 6510700000:01:001:0231, розташованої за цією ж адресою; власником інших 23/50 часток домоволодіння та земельної ділянки, є [PERSON] . Загальна площа зазначеного житлового будинку становить 88,3 кв.м., з яких 48,8 кв.м. - житлова, тому враховуючи, що в разі виділення належної їй частки в натурі, їй мало би бути виділено частку загальною площею 47,52 кв.м. Згідно порядку, який встановлений між попередніми співвласниками [PERSON] користується частиною вищевказаного житлового будинку загальною площею 33 кв.м., а саме: коридором площею 6,4 кв.м., кухнею площею 10,7 кв.м., ванною площею 4,4 кв.м., коморою площею 10,5 кв.м. та житловою кімнатою площею 10,5 кв.м. Відповідач [PERSON] самовільно, без згоди [PERSON] та без отримання будь - яких дозвільних документів, зруйнував частину житлового будинку, якою він користувався чим порушив конструкцію будинку та привів його у небезпечний для подальшого проживання стан. Внаслідок таких дій відповідача вона позбавлена можливості користуватися належною їй частиною спірного житлового будинку, та позбавлена можливості реалізувати надане їй право на виділення в натурі частини домоволодіння, яке відповідає її частці у праві власності на нього, або на отримання відповідної компенсації. Крім того, відповідач [PERSON] самочинно збудував новий окремий житловий будинок на земельній ділянці, яка належить їм на праві спільної часткової власності, не отримавши на це згоди позивача, як співвласника та не отримавши дозвільні документи відповідних державних органів, що призвело до порушення прав позивача, а наведені дії відповідача завдають їй моральних страждань, які вона оцінює в 100 000 грн. 10 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 26 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить 23/50 часток, як спірного будинку та і земельної ділянки на якій він побудований. Після придбання яких він користувався частинами будинку та земельної ділянку згідно порядку користування, якій склався раніше між співвласниками, проти чого позивач не заперечувала, тому позовні вимоги про знесення збудованого [PERSON] на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні у [PERSON] , житлового будинку, вважає безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що таке будівництво призвело до порушення її прав. Проведена ним реконструкція належної йому частки спірного житлового будинку, не могли, на його думку, призвести до порушення прав позивача, а наведені позивачем обставини погіршення експлуатаційних властивостей житлового будинку виникли внаслідок тривалої експлуатації спірного житлового будинку, який був побудований в 1958 році. З цих же підстав вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають за необґрунтованістю. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та не проводячи судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, з наданих представниками сторін письмових доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка на якій він розташований, кадастровий номер 6510700000:01:001:0231. Так, [PERSON] на підставі рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 07.07.2015 року на праві приватної власності належить 27/50 частин житлового будинку [ADDRESS] та 27/50 частин земельної ділянку, кадастровий номер 6510700000:01:001:0231, на якій побудований вказаний житловий будинок; [PERSON] на підставі договорів купівлі - продажу від 20 жовтня 2017 року на праві приватної власності належать інші 23/50 часток домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . З технічного паспорту на вказаний житловий будинок вбачається, що його загальна площа становить 88,3 кв.м., з яких 48,8 кв.м. - житлова. Як вбачається з позовної заяви, згідно порядку, який встановлений між попередніми співвласниками [PERSON] користується частиною вищевказаного житлового будинку загальною площею 33 кв.м., а саме: коридором площею 6,4 кв.м., кухнею площею 10,7 кв.м., ванною площею 4,4 кв.м., коморою площею 10,5 кв.м. та житловою кімнатою площею 10,5 кв.м., що відповідачем не оспорюється. Як вбачається з відзиву на позов між сторонами встановлений порядок користування спірною земельною ділянкою, що позивачем не оспорювалось, представником позивача клопотанням від 28 вересня 2021 року повідомлено, що на розгляді у іншого судді Новокаховського міського суду знаходиться позов [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просить суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 23/50 частки земельної ділянки та [PERSON] на 27/50 часток спірної земельної ділянки; виділити в натурі [PERSON] земельну ділянку площею 0,0341 га, [PERSON] земельну ділянку площею 0,0318 га. З висновку експерта № 9 від 16.04.2021року вбачається, що на час огляду експертом встановлено, що частина будівлі літ.А житлового будинку, площею 55,3 кв.м. (загальною площею 88,3 кв.м.) за адресою [ADDRESS] , була знесена одним із співвласників до міжкімнатного перестінку житлового будинку з ідеальною часткою 27/50 частин в житловому будинку (площею 33,0 кв.м.), надвірних будівель і споруд власника [PERSON] , також було знесено частину дерев`яного даху. Вартість заміщення (ремонтно - відновлювальні роботи), в нині діючих цінах на будівельні матеріали і послуги відповідає - 99733 грн. Статтею 55 Конституції України встановлено право кожного на захист своїх прав і свобод у судовому порядку. Реалізуючи конституційне право, передбачене ст. 55 Конституції України, на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи, чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 910/16039/16). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зі змісту наведених норм вбачається, що право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються. За вимогами ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, нормами Цивільного процесуального кодексу встановлений обов`язок для особи, яка звернулась до суду доказування і подання доказів та визначені критерії належності та допустимості доказів. Виходячи із змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.06.2019 у справі №904/3169/18, від 28.01.2020 у справі №916/495/19, у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15). За вимогами ч.1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2, 3 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вимогами ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідачем порушено його право на нерухоме майно (право користування) в результаті незаконного перепланування спірного житлового будинку, тому з метою відновлення такого свого права просив суд зобов`язати відповідача привести спірний житловий будинок та земельну ділянку у відповідність до технічної документації шляхом складання необхідної проектної та погоджувальної документації і проведення відповідних будівельно - відновлювальних робіт власними коштами, а також знесення самочинного будівництва власними коштами. Отже, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання [PERSON] привести житловий будинок літ. А, розташований по [ADDRESS] у відповідність до технічної документації шляхом складання необхідної проектної та погоджувальної документації, задоволенню не підлягають, оскільки наведений спосіб захисту не передбачений законом (в тому числі, не наведені у позові норми закону, які передбачають такий спосіб захисту). Враховуючи також, що чинним законодавством не передбачено примусового передання іншій особі (відповідачу) обов`язку вчиняти такі дій у відношенні нерухомого майна належного позивачу, бо право власності позивача на частину житлового будинку, яку вона просить привести у відповідність до технічної документації шляхом складання необхідної проектної та погоджувальної документації, належить до її особистих речових прав, що не надає права іншим особам проводити будь - які дії з належною їй на праві власності частиною житлового будинку , в тому числі звернення до відповідних органів для отримання відповідних проектних та погоджувальних документів, що передбачає особисту участь власника, або довіреної особи, надання до відповідних органів правовстановлюючого документу на нерухоме майно, документів, що посвідчують особу власника або довіреної особи та надання ряду інших документів, тобто такі дії вправі проводити тільки власник нерухомого майна, в даному випадку позивач, а також враховуючи вимоги ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦК України, які зобов`язують позивача довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, та надання відповідних доказів суду, що свідчить про обов`язок саме позивача надавати зазначений доказ, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача привести земельну ділянку, кадастровий номер 6510700000:01:001:0231, розташовану по [ADDRESS] у відповідність до технічної документації та знесення самочинного будівництва власними коштами, то вони задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається з матеріалів справи між співвласниками склався відповідний порядок користування земельною ділянкою, але позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження викладених обставин, тобто на підтвердження того, що наведене будівництво проведено відповідачем на земельній ділянці, яка перебуває у її (позивача) користуванні та не доведено належними доказами, що наведене будівництво порушує її права, що при наявності спору не можливо без виділення в натурі належних сторонам часток у праві спільної часткової власності на спірну земельну ділянку, тому позов в цій частині також не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача провести відповідні будівельно - відновлювальні роботи власними коштами, то вони задоволенню не підлягають, оскільки вказані вимоги є не конкретними, бо не містять переліку будівельних робіт, які позивач вважає за необхідне провести з метою відновлення свого права. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено ряд будівельних робіт по облицювання перестінку частини житлового будинку, яка перебуває у користування позивача. Враховуючи вимоги ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; вимоги ст. 611 ЦК України, відповідно до яких, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом; вимоги ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини; а також встановлені по справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнути з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності такої шкоди з вини відповідача. За таких підстав позов задоволенню не підлягає. З огляду на вищевикладене,

Outcome: dismissed