Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

21.01.2015 року Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Красноармійської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], батько якого записаний відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. [PERSON] була засуджена до позбавлення волі за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2013року і відбувала покарання у Чорноморській ВК-74 Одеської області. [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування та згідно рішення Красноармійської міської ради від 22.05.2013року №154 був влаштований на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї [PERSON]. [PERSON] звільнилась з місць позбавлення волі 18.07.2014року та станом на 19.01.2015року до служби у справах дітей не звернулася, заяви про повернення їй дитини не надала, жодним чином не поцікавилась про долю дитини. До взяття під варту [PERSON] не піклувалася належним чином про стан здоров'я, психічний, фізичний, духовний розвиток дитини, тому орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради Донецької області просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради на своїх позовних вимогах наполягав, представник третьої особи служби у справах дітей Красноармійської міської ради та прокурор Красноармійської міжрайонної прокуратури підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідач про день і час слухання повідомлялась належним чином, в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, заслухавши думку прокурора, який вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5), батько якого записаний відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.7). Відповідно до рішення Красноармійської міської ради від 22.05.2013року №154 [PERSON], який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.8), був влаштований на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї [PERSON] (а.с.11), оскільки його мати відповідач [PERSON] була засуджена до позбавлення волі за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2013року та після звільнення 18.07.2014року до служби у справах дітей не звернулася, заяви про повернення їй дитини не надала, жодним чином не поцікавилась про долю дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 20.01.2015року №02/26-032 (а.с.3-4) відповідач [PERSON] не виконує батьківські обов'язки з утримання та виховання дитини [PERSON], [INFO], тому є підстави позбавити її батьківських прав у відношенні дитини, яка влаштована на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 1 ч. 2, 3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м. Страсбург 25 січня 1996 року, реєстраційний код 37216/2006) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей, визначається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «Суб'єкти батьківської відповідальності» - батьки та інші особи чи органи, які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність. Відповідно до ст.ст. 3, 7, 8, 18, 19 Конвенції про права дитини (ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-х11 від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків, мала громадянство. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого та брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] порушує обов'язки, які покладаються на батьків Конституцією України та Сімейним законодавством, не приймає участі у вихованні сина, не забезпечує умови для нормального розвитку, тому суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] батьківських прав. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved