Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

21 жовтня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем з 10 квітня 2014 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому держадміністрацією с. Ближній Хутор Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки, актовий запис № 05. Від вказаного шлюбу мають сина: [PERSON] [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужила різність поглядів на сімейне життя та обов'язки, а також те що в сім'ї відбувались сварки. Шлюбні відносини між подружжям припинились з початку липня 2016 року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, майнового спору не має, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден та просить розглянути справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 10 квітня 2014 року держадміністрацією с. Ближній Хутор Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки, актовий запис № 05. Від спільного життя мають сина: [PERSON] [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з липня 2016 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірванні шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ч.1, ч. 3 ст.160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь позивачки [PERSON] На підставі ч.1 ст.24, ст. 105 ч.3, 110, 112, 113, 115, 160 ч.1, ч.3 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved