Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

20.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявили самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], про стягнення коштів. Свої вимоги [PERSON] мотивував 21.01.2015 року о 22 год. 40 хв. на автостоянці по вул. Свєнціцького, 5, у м. Львові загорівся автомобіль марки «Audi Q7» (реєстраційний номер RPZ18436), який був ввезений [PERSON] на митну територію України. В процесі пожежі вогонь перекинувся на транспортний засіб «Mercedes GL 350» (реєстраційний номер [NUMBER]), який належав [PERSON] та перебував у користуванні [PERSON] В результаті чого автомобіль «Mercedes GL 350» згорів. Крім [PERSON] автомобілем «Audi Q7» користувався її чоловік, що було встановлено під час досудового розслідування кримінального провадження, відкритого за фактом пожежі. До того ж, як зазначають представники позивача в позовній заяві, відповідачі неналежним чином утримували транспортний засіб, не проходили необхідні технічні обслуговування. Згідно з висновком експерта, ймовірною причиною виникнення пожежі є коротке замикання електропроводки. Сліди підпалу відсутні. Просить суд стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 1264515,60 грн. шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки; стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору 6890,00 грн. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував. В ході розслідування кримінального провадження за ч. 2 ст. 194 КК України [PERSON] та [PERSON] було визнано потерпілими. Висновки експертизи та звіту щодо причини виникнення пожежі не є категоричними. 14.12.2015 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка в подальшому була скасована постановою прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 як передчасна. Відтак, представник відповідачів вважає, що причиною пожежі могли стати підпал, вибух та інші сторонні дії. Вважає, що в даному випадку була наявна непереборна сила, що виключає відповідальність [PERSON], [PERSON] за шкоду. Пожежа, яка сталася 21.01.2015 року, є подією, яку не можливо було передбачити і запобігти через її раптовість. Посилання позивача про неналежне утримання транспортного засобу відповідачами спростовуються матеріалами справи та є припущенням. Треті особи [PERSON], [PERSON] до суду не прибули. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив що у період з 01.10.2014 року по 01.04.2016 року працював охоронцем на автостоянці по вул. Свєнціцького, 5 у м. Львові. Автомобіль «Audi Q7» відповідачі паркували на стоянці почергово. 22.01.2016 року другий охоронець розказав, що на стоянці 21.01.2016 року загорівся автомобіль «Audi Q7». На територію стоянки потрапити можна лише через ворота, машини знаходяться під наглядом. Свідок [PERSON] надав показання, відповідно до яких він працює охоронцем на автостоянці по вул. Свєнціцького, 5, у м. Львові. На територію стоянки можна потрапити тільки через прохідну, а на автомобілі через браму. Відповідачі йому візуально знайомі, оскільки ставили на стоянці свій автомобіль «Audi Q7». Про пожежу йому розповіли 23.01.2015 року, коли він вийшов на роботу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у січні 2015 року він працював охоронцем на автостоянці по вул. Свєнціцького, 5, у м. Львові. 21.01.2015 року на стоянку був поставлений «Mercedes», пізніше біля нього відповідач [PERSON] поставив «Audi Q7». [PERSON] з дітьми вийшов, охоронець закрив браму. Після цього, на стоянку ніхто не заходив та не заїжджав. Через деякий час транспортний засіб «Audi Q7» загорівся, вогонь йшов з-під закритого капоту. [PERSON] схопив вогнегасник та почав тушити. [PERSON], вогонь перекинувся на автомобіль «Mercedes». Судом встановлено, що відповідно до інформації Львівської митниці ДФС (лист № 3120/13-70-26/ЗПІ/29 від 09.03.2016 року) автомобіль «Audi Q7» (реєстраційний номер RPZ18436) був завезений в Україну громадянином [PERSON] 02.09.2014 року через митний пост «Краковець». Після вивезення транспортного засобу на територію Польщі, він був знову звезений в Україну громадянкою [PERSON] 04.10.2014 року (а.с.24-26). Ввезення автомобіля в Україну в період з 02.09.2014 року по 03.10.2014 року здійснене для проведення ремонтних робіт та технічного обслуговування на ПП «Автоцентр-Червоноград» (а.с.30, 32-34). Згідно з журналом обліку транспортних засобів ТОВ «Львівська фармацевтична фабрика», 21.01.2015 року на території автостоянки були наявні автомобілі з реєстраційними номерами (вказані без серії) №№ 18436 та 1515 (а.с.69-81). 21.01.2015 року інспектором Галицького РВ ГУ ДСНС України у Львівській області був складений акт про пожежу, відповідно до якого у м. Львові на автостоянці по вул. Свєнціцького, 5, сталася пожежа, джерело якої знаходилось в моторному відсіку ТЗ «Audi Q7» (реєстраційний номер RPZ18436) з подальшим перекиданням вогню на ТЗ «Mercedes GL 350» (реєстраційний номер [NUMBER]) (а.с.36-37). [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію САЕ 150142 є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ GL 350CDI 4MATIC (реєстраційний номер [NUMBER]) (а.с.12). Згідно зі звітом про виникнення пожежі від 22.01.2015 року, складеним інспектором Галицького РВ ГУ ДСНС України у Львівській області, осередок пожежі вбачається в моторному відсіку автомобіля AUDI Q7 та у моторному відсіку автомобіля MERCEDES-BENZ GL 350. Найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі є коротке замикання електричної проводки автомобіля AUDI. Не виключається загоряння внаслідок вибуху. Відповідно до висновку експерта № 3/96 від 2015 року (точна дата висновку на фотокопії документа не вбачається) НДЕКЦ ГУМВС України у Львівській області, на тампонах зі змивами з транспортного засобу AUDI не виявлено нафтових продуктів та паливно-мастильних матеріалів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 33 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов'язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством. Згідно підпункту а пункту 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. На підтвердження належного технічного стану автомобіля AUDI Q7 відповідачами надано суду документи, які підтверджують проведення технічного огляду та ремонту транспортного засобу (а.с.38-44). Згідно з п. 7 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Оцінивши в сукупності надані докази, суд виходить з того, що шкоду позивачеві завдано не з вини відповідачів, які забезпечили належний технічний стан транспортного засобу. А пожежа, є непереборною силою - На спростування даних обставин достатніх, належних та допустимих доказів суду не надано. Крім того, частиною 1 статті 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання може посвідчуватися також квитанцією (номером, жетоном) у відповідності до ч. 2 ст. 977 ЦК України. Пунктами 12, 15, 16, 21, 30 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, встановлено, що під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. На всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове -на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. Транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред'явлення квитанції (касового чека) про оплату -у разі тимчасового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в цьому журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу. На автостоянці повинні вестися: журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання (додаток № 1); журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання (додаток № 2); журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів (додаток № 3); журнал обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних (додаток № 4); касова книга (додаток № 5); книга скарг та пропозицій; книжки квитанцій. Прийняття транспортних засобів AUDI Q7 та MERCEDES-BENZ GL 350 на зберігання в ТОВ «Львівська фармацевтична фабрика» підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Недодержання сторонами передбаченої законом письмової форми угоди не позбавляє їх права в разі виникнення спору доводити наявність останньої іншими засобами доказування. Аналіз названих норм дає підстави для висновку, що факт укладення між сторонами договору зберігання підтверджений записами в «Журналі вїзду та виїзду автомобілів на територію ТОВ «ЛФФ». Тому, судом встановлено, що автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 був прийнятий ТОВ «ЛФФ» на зберігання, та у результаті пожежі 21.01.2016 року був знищений. З моменту передачі автомобіля на зберігання до ТОВ «Львівська фармацевтична фабрика» діяльність відповідачів, яка створює підвищену небезпеку, була припинена. Тому, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на підстави відповідальності відповідачів в порядку, що передбачена ст. 1188 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Згідно ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. З урахуванням викладеного, суд встановив недоведеність вини відповідачів у причинах виникнення пожежі у належному їм транспортному засобі AUDI Q7. Крім того, відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази, які б свідчили про відсутність зовнішніх обставин, які безпосередньо призвели до виникнення займання автомобіля та перекидання вогню на транспортний засіб позивача. Не приймаються судом у якості доказів обставини, що викладені у постанові слідчого Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області від 14.12.2015 року про закриття кримінального провадження № 12015140050000245, оскільки дана постанова скасована постановою Львівської місцевої прокуратури № 1 від 26.04.2016 року (а.с.145). До того ж, оскільки, транспортний засіб MERCEDES-BENZ GL 350 був переданий власником та прийнятий уповноваженою особою ТОВ «Львівська фармацевтична фабрика» на зберігання (де на території сталася пожежа), питання матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну майну не може бути вирішено стосовно відповідачів. В даному випадку, на підставі ст.ст. 942, 950 ЦК України, відповідальність за спричинену шкоду покладаються на зберігача. Аналізуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, суд не вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України, поклавши їх на позивача.

Outcome: dismissed