Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

21.10.2015 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов [PERSON] до акціонерного товариства «Дельта Банк», в якому позивач просить суд тягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу 1896 доларів США, що гривневому еквіваленті складає 45219 гривень 60 копійок: а також 330 доларів США - 7870,5 грн, процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору та процентів річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в розмірі 45 доларів США - 1073,25 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача суму втрат від знецінення грошей в сумі 3% річних 51 доларів США - 1216,35 грн. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, пояснивши, що його дружина мла на рахунку у банку відповідача 20000 доларів США, а тому наприкінці 2014 року, усвідомлюючи, що «Дельта Банк» має фінансові проблеми із поверненням вкладів, з метою отримати у відшкодування всю суму вкладу, позивач погодився на пропозицію банку і з рахунку його дружини була переведена половина її суми на нововідкритий депозитний рахунок позивача. В процесі ліквідації банку позивач отримав від фонду гарантування вкладів лише 200\~000 гривень, що вважає замалою сумою і звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену суму вкладу, відсотки за весь час дії договору вкладі та 3% річних відповідно до положення ст. 625 ЦК України. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, але суду надані письмові заперечення, суть яких полягає в тому, що відповідач заперечує в повному обсязі проти задоволення позову, оскільки з часу введення тимчасової адміністрації введено мораторій на стягнення з відповідача грошових коштів. Вислухавши у судовому засіданні пояснення позивача та дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне. 22 грудня 2014 року між сторонами укладено договір № 007-20101-221214 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США. Сума вкладу становить 10000 доларів США, строк вкладу 1 один місяць. Матеріали справи свідчать, що після 21.01.2015 року, тобто з дня, коли позивач мав право звернутися до банку із заявою про повернення йому строкового вкладу, позивач до банку не звертався. Постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 року, АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. У звязку з чим, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією ФГВФО було і прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року про процедур виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 03 березня 2015 року. Призначено уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» [PERSON]. З урахуванням рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 71 від 08.04.2015 року, тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 147 від 03.08.2015 року, тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» було продовжено по 02.10.2015 р. включно. Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015 року прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Дельта Банк». Відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наслідками запровадження тимчасової адміністрації є призупинення всіх повноважень органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контрою з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до вимоги ч. ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015\~року у справі № 6-2001цс15 полягає в тому, що згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку \~це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Як підтверджено випискою з рахунку [PERSON] він отримав від фонду гарантування вкладів фізичних осіб граничну суму відшкодування свого вкладу в загальному розмірі 200000 гривень. Оскільки на теперішній час триває процедура ліквідації банку, то для отримання решти коштів позивач на підставі ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування оголошення у газеті «Урядовий кур?єр» та «Голос України» звернутися до фонду із відповідною заявою як кредитор банку. Відомості про таке звернення відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Оскільки позивачем не надано доказів виконання зазначених приписів закону, та не доведено, що його вимоги включені до акцептованого реєстру кредиторів, то відповідно до частини 8 ст. 49 зазначеного Закону позивач втратив право вимагати від відповідача виплати будь-яких інших сум, ніж ті, що отримав від фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. За таких обставин, суд вважає необхідним в позові повністю відмовити, і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed