Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

1. Виклад позицій позивача та відповідача. Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду та про стягнення неустойки (пені) за прострчення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона та відповідач у справі являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . В зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. 20.07.2016 року позивачка уклала шлюб та взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Син [PERSON] проживає біля позивачки, з її чоловіком та донькою від новоствореного шлюбу. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28.09.2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі, розмірі 800 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач участі у вихованні дитини не приймяє, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться розвитком та життям сина. Позивач вказує, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для необхідного утримання дитини. Крім того відповідач сплачує аліменти епізодично, внаслідок чого станом на 01.01.2020 року виникла заборгованість у розмірі 16284 грн. Вважає, що заборгованість виникла з вини відповідача, так як він будучи працездатним та працевлаштованим не повідомляв про місце роботи виконавчу службу з метою приховування видів заробітку, а тому вважає, що має право на стягнення неустойки за несплату аліментів, загальний розмір якої становить 89879 грн. 32 коп., однак просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 16284 грн., яка не перевищує розмір заборгованості по аліментам, у відповідності ч. 1 ст. 196 ЦПК України. 2. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 20.02.2020 року, яке було відкладено на 23.03.2020 року. Вказана справа не відноситься до категорії справ зазначених у ч.4 ст.274 ЦПК України (редакція до змін внесених згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020 р.), тому, враховуючи ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, вважаю за можливе розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою місця реєстації, що зареєстроване у встановленому законом порядку, згідно з інформацією відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради (а.с. 20), які відповідач отримав, до суду повернулось поштове повідомлення з підписом про отримання повідомлення 14.02.2020 року. Станом на 23.03.2020 року відповідач відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався, подавши копію про народження сина [PERSON] , [INFO] та посвідчення учасника бойвих дій. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 3. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 26.05.2017 року Новоукраїнським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області, [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 20.07.2016 року Новоукраїнським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області (а.с.16). Відповідно до довідки про склад сімї (а.с. 12) малолітній [PERSON] проживає біля позивачки, разом з її чоловіком та донькою від нового шлюбу. Згідно рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28.09.2017 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі, розмірі 800 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.01.2020 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість по аліментам в розмірі 16284 грн., що підтверджується (а.с.14). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК Українипри вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач не забезпечує нормального життєвого рівня дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Також суд враховує, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Крім того, відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - становить - 2218 гривень. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. При цьому аліменти слід визначити у частці визначеній позивачем. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001року № 2402-III предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня утримання. Відтак, суд вважає, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі суду не подав, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім. Розмір аліментів визначений позивачем у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину та який не призведе до порушення його прав та інтересів. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 89879.32 грн, за несплату аліментів в період з 21.08.2017 року по 30.03.2019 року, та за вересень 2019 року. Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Також у п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Однак відповідач не зазначив жодних поважних причин, які б йому перешкоджали своєчасно сплачувати аліменти та не надав жодних доказів, які б свідчили про вище зазначені причини. Відповідно до частини 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Проте відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву та надання доказів, які суд міг би врахувати та застосувати положення ч.2ст. 196 СК України, а те що відповідач має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та є учасником бойових дій не є підставою для зменшення пені, адже не надано доказів саме про матеріальне становище відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі 333/6020/16-ц, яка згідно зі ст. 263 ч. 4 ЦПК України є обов`язковою для судів. Перевіривши розрахунок неустойки (пені) проведений позивачем в позові, суд встановив його достовірність, та дійсно вбачає неустойку (пені) за прострчення сплати аліментів в розмірі 89879 грн. 32 коп. Однак

Outcome: approved