Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

20.10.2020 року позивач звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області з даним позовом, посилаючись на те, що є власником квартири, в якій мають місце реєстрації відповідачі у справі, які є донькою та онукою позивача, останні в квартирі не проживають більше семи років, оскільки виїхали на проживання в іншу країну. Просить визнати [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] такими, що втаритли право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2021 року підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. В судове засіданні 22.03.2021 року не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи в судовому засіданні 09.02.2021 року заперечувала проти задоволення позову у зв`язку із дотриманням прав неповнолітньої. В судове засідання 22.03.2021 року не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, де зазначено про відсутність порушення прав неповнолітньої, оскільки вона проживає з матір`ю в іншій країні та матір згодна на зняття з місця реєстрації у зв`язку із чим не заперечує проти задоволення позову. Відповідачі в судове засідання в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи 22.03.2021 року здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши представника позивача та третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 30.10.2020 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 17.06.2010 року, видане Херсонською міською радою на підставі рішення виконкому від 15.06.2010 року № 311, як зазначено у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки ОСББ «Троянда» від 22.09.2020 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , батьками записано: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином встановлено, що відповідач [PERSON] є неповнолітньою, яка досягла чотирнадцятирічного віку. Допитана в судовому засіданні 09.02.2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що сусідкою позивача, відповідачі не проживають з позивачем в квартирі близько 8 років. Допитана в судовому засіданні 09.02.2021 року в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, відповідачів не проживають в квартирі позивача близько 8 років, їх речей в квартирі не бачила. У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. В акті , що складений ОСББ «Троянда» 04.03.2021 року зазначено про факт не проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . У копії заяви (переклад на державну мову долучено) від [PERSON] від 20.02.2021 року, зазначено, що остання у зв`язку із зміною місця проживання дає згоду на зняття з реєстраційного обліку її та неповнолітньої доньки. Суд бере до увагу дану заяву в частині волевиявлення відповідача [PERSON] . Згідно із\~статтею 29 Цивільного кодексу України\~фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.\~ Тобто в даному випадку неповнолітня особа самостійно, без згоди матері, може обрати місце проживання. В матеріалах справи не міститься доказів, що неповнолітня [PERSON] самостійна обрала місце проживання в іншій країні та не має бажання проживати за зареєстрованою адресу в місті Херсоні в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відсутність повнолітнього відповідача за місцем реєстрація понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачами, та наявність заяви про згоду на зняття з місця реєстрації від [PERSON] , дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON] , не мешкаючи в квартирі понад сім років, втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. Щодо позовних вимог відносно неповнолітньої [PERSON] , то позовні вимоги до неї не підлягають задоволенню, оскільки виїжджаючи з квартири вона була малолітньою й не могла в силу віку прийняти самостійно рішення щодо визначення місця проживання, в теперішній час вона досягла чотирнадцятирічного віку і може самостійно обирати місце проживання. Доказів на підтвердження вибору неповнолітньої щодо свого місця проживання суду не надано. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] . Позовні вимоги до неповнолітнього відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial