Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

21.01.2019 р. Приватне підприємство «Макарів-Агробуд» (далі-позивач) звернулось до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору про розірвання договору оренди землі № 383-Н від 30.12.2016 р. В обгрунтування\~позовних вимог\~позивач вказав,\~що Приватне\~підприємство «Макарів-Агробуд»\~було створене\~у 2008\~році з\~метою вирощування\~зернових,\~бобових культур\~та насіння\~олійних культур.\~У січні\~2017\~року відбулася\~зміна власника\~ПП «Макарів-Агробуд»,\~а 03.03.2017\~на посаду\~директора підприємства\~замість [PERSON] \~було призначено\~ [PERSON] .\~ [PERSON] спочатку було переведено на посаду заступника директора, а 19.04.2017 звільнено за її заявою та, на її прохання,- «за згодою сторін». На момент призначення директором ПП «Макарів-Агробуд» [PERSON] земельний банк підприємства, відповідно до довідки Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської часті від 30.01.2017 №34-1013-0.3-277/2-17 складав 2645,9604 га. Указаний земельний банк був сформований за рахунок земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих у межах Макарівського району Київської області (Наливайківська та Макарівська сільські ради), належних різним громадянам, з якими були укладені договори оренди землі. Як це передбачено чинним законодавством, право оренди ПП «Макарів-Агробуд» було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Під час\~передачі справ\~(статутних\~документів,\~податкової звітності,\~печатки,\~паролів доступу\~ключів ЕЦП та ін.)\~новому директору,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , яка одночасно виконувала функції бухгалтера на підприємстві за попередніх власників, повідомила, що частина первинних документів не збереглася. При цьому [PERSON] не передала жодного договору про розірвання договору оренди, а самі договори оренди, частина яких у неї зберігалася вдома, передавала поступово та з відвертим небажанням, при цьому вимагаючи сплати їй грошових коштів за інформацію про власників земельних ділянок, які очолюване нею підприємство обробляло на підставі усних домовленостей (сумарна площа таких ділянок, за словами [PERSON] , складала понад 800 га). З \~ \~ \~ \~моменту призначення директором ПП «Макарів-Агробуд» [PERSON] і до вересня 2017 року жодна особа не зверталась до позивача з приводу дострокового припинення (розірвання) договору оренди землі. Зазначена обставина, на думку позивача, зумовлена не в останню чергу тим, що ПП «Макарів-Агробуд» було і залишається лідером із розміру офіційно виплачуваної орендної плати за землю у регіоні (з утриманням усіх податків та зборів): не дивлячись на те, що умовами договорів оренди передбачено розмір орендної плати у 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки без її подальшої індексації, позивачем орендна плата виплачується у значно більшому розмірі (з прив`язкою до вартості вирощуваного зерна). 30.12.2016 р. між ПП «Макарів-Агробуд» (в особі [PERSON] ) та [PERSON] строком на 7 років був укладений договір №383-Н оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] 03:007 [NUMBER] , відповідно до умов якого орендар (позивач) має переважне право на поновлення строку його дії. 02.02.2017 р. державним реєстратором - приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. в ДРРПНМ за заявою [PERSON] було зареєстроване інше речове право ПП «Макарів-Агробуд» - право оренди земельної ділянки за договором №383-Н від 30.12.2016 р. 29.08.2017 р. відповідачем було видано довіреність строком на 5 років, якою уповноважено [PERSON] бути її представником щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3222785200:03:007: [NUMBER] з правом вчиняти будь-які дії, а також укладати та підписувати від імені відповідача договори оренди земельних ділянок та договори про розірвання договорів оренди земельних ділянок. 22.09.2017 р. [PERSON] на підставі довіреності від 29.08.2017 звернулася до позивача та отримала належну відповідачу за договором №383-Н від 30.12.2016 р. орендну плату за 2017 рік у сумі 2988,89 грн. за видатковим касовим ордером №392. 01.08.2018\~р.\~відповідач звернулася\~до позивача\~із заявою\~про виплату\~орендної плати\~за 2018\~рік за договором №383-Н від 30.12.2016 р. 29.11.2018 р. орендна плата за 2018 рік у сумі 5 017,05 грн. була перерахована платіжним дорученням №1709 на картковий рахунок відповідача, відповідно до її заяви. Наприкінці вересня 2017 року директору ПП «Макарів-Агробуд», [PERSON] , стало відомо, що [PERSON] підбурює власників земельних ділянок, з якими у ПП «Макарів-Агробуд» укладені договори оренди, розірвати ці договори та неофіційно (без укладення відповідних договорів і їх державної реєстрації) надати право їх обробляти іншій особі, чиї інтереси вона і представляє, що нібито дозволить отримувати більше орендної плати. З метою перевірки цієї інформації позивачем було замовлено інформаційну довідку щодо усіх орендованих земельних ділянок. Після їх отримання та вивчення було виявлено, що протягом липня - вересня 2017 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. проведено державну реєстрацію припинення права оренди за 127 договорами оренди землі, укладеними ПП «Макарів-Агробуд» протягом 2014-2016 років. Підставою для прийняття нотаріусом Дурицьким А.П. рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в усіх випадках зазначено договір про розірвання договору оренди землі, які датовані 2016 роком, тобто у час, коли директором ПП «Макарів-Агробуд» була [PERSON] Серед іншого\~було встановлено,\~що 01.09.2017 р.\~в ДРРПНМ\~(за\~заявою від\~29.08.2017) було зареєстровано припинення іншого речового права - права оренди земельної ділянки за договором оренди землі №383-Н від 30.12.2016 р. Таким чином, було виявлено, що нібито 31.12.2016 р. між позивачем (в особі [PERSON] ) з відповідачем було укладено Договір про розірвання договору №383-Н оренди землі від 30.12.2016 р. Так, позивач стверджує, що оспорюваний правочин нібито був укладений на наступний день після укладення самого договору оренди, а право оренди, яке виникло з «розірваного» договору було зареєстровано в ДРРПНМ після такого «розірвання» особою, яка не могла не знати про ці обставини ( [PERSON] ). При цьому сторони оспорюваного правочину погодили, що орендна плата за користування земельною ділянкою за 2016 рік нараховується та виплачується за повні 12 місяців 2016 року (за користування ділянкою з 30 по 31 грудня 2016 року, тобто за час, коли земельна ділянка взагалі навіть теоретично не могла використовуватись для товарного сільськогосподарського виробництва). Позивач,\~виходячи із\~наведених вище\~міркувань,\~вважає,\~що оспорюваний\~правочин був\~вчинений не\~у зазначений\~в ньому\~час (31.12.2016),\~а після\~звільнення [PERSON] \~з посади директора\~ПП «Макарів-Агробуд», тобто у час, коли вона вже не була уповноваженою на вчинення будь-яких правочинів від імені позивача, тобто позивач, від імені якого діяла [PERSON] , відповідно, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності. Про те, що фактично оспорюваний правочин (як і решта подібних договорів) був виготовлений і підписаний [PERSON] у 2017 році (коли в неї вже були відсутні повноваження директора ПП «Макарів-Агробуд») свідчить не лише те, що державна реєстрація права оренди за договором із відповідачем відбулася (02.02.2017) після нібито його розірвання (31.12.2016). На користь цього свідчать також обставини «розірвання» договорів з іншими особами та наступні події. Так 07.10.2017 р. були укладені додаткові угоди до договорів від 01.08.2016 №314-Н та №312-Н (підписані від імені [PERSON] [PERSON] на підставі довіреності від 04.10.2017, а 19.10.2017 - додаткова угода до договору №36-М від 01.06.2014, (підписана орендодавцями [PERSON] та [PERSON] ). Указані додаткові угоди були підписані зазначеними особами вже після того, як ними ж у 2016 році нібито були підписані договори про їх розірвання. Також підтвердженням цієї обставини є те, що [PERSON] , нібито уклавши протягом другої половини 2016 року низку договорів про розірвання договорів оренди землі, не відобразила ці зміни в уточнюючій декларації і не подала її контролюючому органу. Натомість відповідно до 295.9.5 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платники єдиного податку четвертої групи у разі, коли протягом податкового (звітного) періоду змінилася площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у зв`язку з набуттям (втратою) на неї права власності або користування зобов`язані: уточнити суму податкових зобов`язань з податку на період починаючи з дати набуття (втрати) такого права до останнього дня податкового (звітного) року; подати протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним періодом, контролюючим органам за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки декларацію з уточненою інформацією про площу земельної ділянки, а також відомості про наявність земельних ділянок та їх нормативну грошову оцінку. Отже, після розірвання договору оренди землі платник єдиного податку четвертої групи повинен подати уточнюючий розрахунок, в якому зазначити уточнену інформацію про площу земельної ділянки, а також відомості про наявність земельних ділянок. Після подання такого розрахунку визначається фактичний період перебування землі у користуванні та сплачується єдиний податок платника четвертої групи за цей період. 16.02.2017 р. [PERSON] подала до контролюючого органу (Макарівське відділення Вишгородської ОДПІ) податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи із додатком «Відомості про наявність земельних ділянок», де у рядку 1.1.377 зазначила інформацію про наявність укладеного договору оренди №383-Н від 30.12.2016 щодо земельної ділянки належної [PERSON] (як і решти нібито розірваних нею договорів). З урахуванням цього можна з усією упевненістю стверджувати, що у 2016 році договори про розірвання договорів оренди землі, у т.ч. оспорюваний, не укладались; не дивлячись на те, що договори датовані 2016 роком (коли [PERSON] ще обіймала посаду директора підприємства), насправді вони були виготовлені безпосередньо перед початком здійснення нотаріусом [PERSON] масових реєстраційних дій у 2017 році, тобто у період, коли [PERSON] вже була звільнена з посади директора ПП «Макарів-Агробуд». Відповідач, підписуючи у 2017 році оспорюваний договір, не могла не знати, що [PERSON] вже не була на той момент директором ПП «Макарів-Агробуд», оскільки остання є хрещеною матір`ю її дочки, відтак ці особи підтримують дружні стосунки і про звільнення [PERSON] [PERSON] було відомо. Більш того відповідач самостійно зверталась в один час із [PERSON] до нотаріуса Дурицького А.П. з метою державної реєстрації припинення права оренди позивача за низкою договорів (зокрема на підставі довіреності від [PERSON] ). Жодних причин, які б об`єктивно зумовлювали необхідність і можливість для позивача розірвати договір оренди не існувало. Товариство було і залишається зацікавленим у використанні як належної відповідачу ділянки, так і земельних ділянок решти власників, з якими [PERSON] , вживаючи своїм службовим становищем та діючи всупереч інтересам очолюваного нею підприємства, розірвала договори оренди. Позивач стверджує, що дії [PERSON] щодо розірвання 127 договорів оренди землі, у т.ч. договору №383-Н від 30.12.2016, укладеного з відповідачем, були вчинені нею свідомо (умисно) із метою, яка явно суперечить інтересам ПП «Макарів-Агробуд», оскільки останнє є сільськогосподарським товаровиробником (платник єдиного податку 4 групи), а тому зацікавлене у розширенні оброблюваних площ, адже від цього залежить розмір отримуваного прибутку. Підприємство постійно веде перемовини щодо укладення нових договорів оренди земель із власниками сільськогосподарського призначення. Право оренди земельних ділянок за укладеними із власниками у договорами - є найціннішим активом будь-якого сільськогосподарського товаровиробника. Тому розірвання навіть одного договору оренди землі без достатніх підстав - випадок екстраординарний. Для цього мають існувати певні передумови. Більш того, про будь-яке заплановане розірвання договорів оренди мають бути повідомлені власники підприємства. Тому позивач просить суд: визнати недійсним договір від 31.12.2016, укладений між Приватним підприємством «Макарів-Агробуд» та [PERSON] , про розірвання договору оренди землі №383-Н від 30.12.2016 р. Ухвалою суду від 04.02.2019 р. позовну заяву Приватного підприємства «Макарів-Агробуд» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.03.2019 р., яке в подальшому відкладено на 17.04.2019 р., 26.04.2019 р., відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву.\~ Також, даною ухвалою суду від 04.02.2019 р. в порядку вимог ст. 84 ЦПК України витребувано від [PERSON] ( [ADDRESS] ) та від [PERSON] ( [ADDRESS] ) оригінали примірників договору від 31.12.2016 р. про розірвання договору оренди землі № 383-Н від 30.12.2016 р., укладеного між ПП «Макарів-Агробуд» та [PERSON] . 29.03.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позов, яким спростовує доводи позивача та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки обставини, викладені в ньому не підтверджені жодними доказами. Ухвалою суду від 26.04.2019 р. вжито заходи процесуального примусу до відповідача [PERSON] , а саме: постановлено тимчасово вилучити у відповідача оригінал примірника договору від 31.12.2016 р. про розірвання договору оренди землі № 383-Н від 30.12.2016 р., укладеного між ПП «Макарів-Агробуд» та [PERSON] . У зв`язку з чим провадження у справі № 370/220/19 зупинено до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом. Ухвалою суду від 21.05.2019 р. провадження у справі поновлено та продовжено зі стадії підготовчого засідання, яке призначено на 07.06.2019 р. Ухвалою суду від 07.06.2019 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 09.07.2019 р. У судовому засіданні 09.07.2019 р. оголошено перерву до 03.09.2019 р. У судовому засіданні 03.09.2019 р. оголошено перерву до 03.10.2019 р. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] .С. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, а також подав письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві. Допитані у судовому засіданні 03.10.2019 р. свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що із гр. [PERSON] особисто не знайомі, договорів з цією особою не підписували. Повідомили про порядок укладення договорів оренди та їх розірвання, де сторонами договору є вони та вказали, що копії договорів вони не отримували, документи забрала [PERSON] Розривали договори оренди восени 2017 р. Вислухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову на підставі наступного. Так, судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії договору оренди землі № 383-Н від 30.12.2016 р., [PERSON] , як орендодавець надала, а орендар - ПП «Макарів-Агробуд», прийняв в строкове, платне користування земельну ділянку для с/г виробництва, яке знаходиться на території Наливайківської сільської ради, загальною площею 2 га з кадастровим номер 3222785200:03:007:0015. Договір укладено на 7 (сім) років. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3,5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки або 1160,28 грн. на рік. Передача земельної ділянки здійснюється у 1 день після підписання цього договору за актом її приймання передачі. Орендна плата здійснюється до 31 грудня. Вказаний договір підписаний орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «Макарів-Агробуд» в особі директора [PERSON] (а.с. 57-59). Передача в оренду вказаної земельної ділянки підтверджується Актом приймання-передачі земельної ділянки від 30.12.2016 р. (а.с. 60). З листа Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області № 34-1013-0.3-277/2-17 від 30.01.2017 р. встановлено, що станом на 01.01.2017 р. в користуванні ПП «Макарів-Агробуд» на умовах оренди перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення, території Макарівського району Київської області, загальною площею 2645,9604 га (а.с. 64). З наявної в матеріалах справи копії договору про розірвання договору оренди земельної ділянки від 31.12.2016 р. встановлено, що 31.12.2016 р. між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «Макарів-Агробуд» розірвано договір оренди землі № 383-Н від 30.12.2016 р. (а.с. 19). В ході розгляду справи оригіналу оскаржуваного договору суду не надано, а також ухвала суду від 26.04.2019 р. про вжиття заходів процесуального примусу, а саме: тимчасове вилучення у відповідача оригіналу примірника оскаржуваного договору залишена без виконання, оскільки відповідачем заявлено про його втрату. Із поданого відповідачем відзиву судом встановлено, що позовні вимоги по даній справі відповідачка не визнає з огляду на наступні обставини. Так, відповідач визнає той факт, що 30.12.2016 р. між нею, [PERSON] та ПП «Макарів-Агробуд» було укладено договір №383-Н оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3222785200:03:007 [NUMBER] , яка належить відповідачці на праві власності. Також відповідачка визнає той факт, що 31.12.2016 р. між нею, [PERSON] та ПП «Макарів-Агробуд» було укладено договір про розірвання договору №383-Н 30.12.2016 р. оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3222785200:03:007:0015. В той же час відповідачка заперечує проти доводів позивача щодо недійсності договору від 31.12.2016 р. про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що в момент підписання договору представник ПП «Макарів-Агробуд» - директор [PERSON] Ольга Миколаївна не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. В той же час відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до ч. 5 ст. 65 ГК України керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Станом на 31.12.2016 р. директором ПП «Макарів-Агробуд» була [PERSON] , яка відповідно до ст. 92, 97, 99 ЦК України, ч. 5 ст. 65 ГК України мала повноваження без довіреності від імені ПП «Макарів-Агробуд», зокрема, мала право укладати договори та правочини. Вказана обставина підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на запит №1005186808 від 29.03.2019 р. (а.с. 97-98). При цьому, відповідач стверджує, що в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надає суду доказів того, [PERSON] як директор ПП «Макарів-Агробуд» мала обмеження щодо укладення оспорюваного договору. Той факт, що оспорюваний договір про розірвання договору оренди був укладений на наступний день після укладення основного договору, жодним чином не свідчить про його недійсність чи нікчемність, оскільки відповідно до ст. 627, ч. 1 ст. 652 ЦК України сторони договору в будь - який момент можуть дійти згоди про дострокове розірвання раніше укладеного договору та оформити таке розірвання у відповідній формі - в даному випадку це договір від 31.12.2016 р. про розірвання договору №383-Н від 30.12.2016 р. оренди земельної ділянки. Відповідач вказує, що мотивом укладення договору №383-Н від 30.12.2016 р. оренди земельної ділянки слугувало те, що ПП «Макарів-Агробуд» тривалий час користувалось належною їй земельною ділянкою без жодних правових підстав. В 2016 році відповідач досягла домовленості з ПП «Макарів-Агробуд» стосовно того, що їй виплатять оренду плату за користування підприємством земельною ділянкою за 2016 р. У зв`язку з цим і було укладено договір №383-Н від 30.12.2016 р. оренди земельної ділянки між ПП «Макарів-Агробуд» та [PERSON] , який потім було розірвано за згодою сторін відповідно до оспорюваного договору від 31.12.2016 р. про розірвання договору оренди земельної ділянки. Відповідач стверджує, що доводи позивача, що оспорюваний договір від 31.12.2016 р. був підписаний [PERSON] вже після того, як вона була звільнена з посади директора ПП «Макарів-Агробуд», не доведені належними, достатніми та достовірними доказами, які позивач в силу положень ст. ст. 83, 177 ЦПК мав надати суду разом із позовною заявою. Посилання позивача на те, що ПП «Макарів-Агробуд» в особі директора [PERSON] також уклало договори про розірвання договорів оренди з гром. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ін., не мають жодного доказового значення по даній справі. Додані до позовної заяви копії додаткових угод до договорів №312-Н від 01.08.2016 р., №314-Н від 01.08.2016 р. та №36-М від 01.06.2014 р. не є належними доказами, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування по даній справі. Відповідачка по даній справі [PERSON] не є стороною зазначених додаткових угод. Окрім того вказані додаткові угоди не містять інформації про те, що [PERSON] не мала повноважень на укладення оспорюваного договору від 31.12.2016 р. Той факт, що відповідно до положень пп. 295.9.5 п. 295.9 ст. 295 ПК України припинення права оренди ПП «Макарів-Агробуд» на земельну ділянку відповідачки [PERSON] не було відображено у податковій звітності не свідчить про недійсність оспорюваного договору, оскільки відповідачка не відповідає за повноту та достовірність податкової звітності ПП «Макарів-Агробуд». Окрім того в силу положень ч. 2 ст. 631 ЦК України оспорюваний договір набирає чинності з моменту його підписання, а не з моменту подання податкової звітності позивачем. Доводи позивача про те, що укладений правочин не відповідав внутрішній волі відповідачки не доведені належними, достатніми та достовірними доказами. Відповідачка вказує, що свідомо уклала договір від 31.12.2016 р. про розірвання договору №383-Н від 30.12.2016 р. оренди земельної ділянки, оскільки не бажала продовжувати орендні відносини з позивачем. Той факт, що відповідачка зверталась через свого представника до ПП «Макарів-Агробуд» за отриманням орендної плати за 2017 та 2018 роки не свідчить про її бажання продовжувати орендні відносини з позивачем. Не зважаючи на те, що договір оренди №383-Н від 30.12.2016 р. було розірвано ще 31.12.2016 р., позивач і надалі продовжує фактично користуватись земельною ділянкою з кадастровим номером [NUMBER] :03:007 [NUMBER] , яка належить відповідачці. Станом на даний час земельна ділянка відповідачці не повернута, а позивач продовжує використовувати дану земельну ділянку без належної правової підстави. Також, відповідач спростовуючи доводи позивача на порушення ст. 232 ЦК України під час укладення оспорюваного договору вказує, що вимоги про визнання недійсними правочинів з підстав ст. 232 ЦК України можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, і наявності безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Матеріали справи не містять доказів як свідомого вчинення директором ПП «Макарів-Агробуд» правочину всупереч інтересів довірителя з метою завдання шкоди підприємству, так доказів наявності такої шкоди (збитків) та її причинний зв`язок з укладеним договором. Матеріали справи також не містять доказів наявності зловмисної домовленості між директором ПП «Макарів- Агробуд» та відповідачем про укладення оспорюваного правочину з метою завдання шкоди підприємству. Позивачем на надано доказів того, що колишнього директора ПП «Макарів-Агробуд» було притягнуто до кримінальної, адміністративної чи цивільно-правової відповідальності за вчинення умисних дій всупереч інтересам підприємства і що такі дії, зокрема, укладення оспорюваного договору, завдали підприємству збитків. Відсутність складу злочину в діях директора ПП «Макарів-Агробуд» [PERSON] підтверджується також постановою про закриття кримінального провадження від 05.09.2018 р. та листом Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 20.09.2018 р. №15843 вих-18 (а.с. 99-102). Факт укладення оспорюваного договору також встановлено ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04.06.2018 р. у справі №370/2829/17 (а.с. 103-105). Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пояснення допитаних у судовому засіданні свідків, суд до уваги не приймає, оскільки вони не стосуються предмету доказування. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України для вирішення питання розподілу судових витрат слід призначити судове засідання. При цьому неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджатиме розгляду вказаного питання.

Outcome: dismissed