Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

1.Позиція позивача. [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до Кам`янської міської ради, третьої я особа на стороні позивача, без самостійних вимог [PERSON] , до Кам`янської міської ради, третьої особи Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради «про визнання права власності на майно за набувальною давністю», яким просила визнати за нею, право приватної власності на квартиру під [ADDRESS] , загальною площею: 35,7 кв.м., житловою площею: 23,0 кв.м., в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх вимог позивачка послалася на те, що вона раніше працювала на КП «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автодоріг», та як працівник зазначеного підприємства на підставі рішення «Про розподіл житла працівникам ЕЛУА» від 26.02.1996 року, отримала у безстрокове володіння та користування квартиру за [ADDRESS] , яка є приватною власністю КП «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автошляхів» згідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Огневою Н.О., від 24 червня 1995 року, реєстровий № 1-4260. Право власності було зареєстроване Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 09.10.1995 року у книзі № 126 за номером запису: 21409. За погодженням з адміністрацією та профспілковим комітетом підприємства у квартирі зареєстрований її чоловік [PERSON] , також саме в неї знаходяться оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , а саме: Договір купівлі - продажу, Технічний паспорт, Наказ та Рішення ПК ЕЛУА «Про розподіл житла працівникам ЕЛУА» про виділення [PERSON] вказаної квартири. \~ \~ \~ \~Так як з 2007 року підприємство припинило свою діяльність, та згідно Рішення Дніпродзержинської міської Ради від 22.12.2000 року за № 269-13/ХХІИ «Про перерозподіл майна КП «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автодоріг» спірна квартира, в тому числі передана на баланс КП «Дорожник». Враховуючи, що вона разом із своєю сім`єю більше 20 років, починаючи з 1996 року постійно, безперервно, відкрито проживає у вказаній квартирі, здійснили капітальний ремонт, провели ремонтно-відновлювальні роботи для підтримання квартири у належному технічному стані на протязі часу проживання, вважає що набула право в порядку набувальної давності на квартиру під [ADDRESS] , загальною площею: 35,7 кв.м., житловою площею: 23,0 кв.м., в порядку набувальної давності. \~ \~ \~ \~Представник позивача - адвокат Рукавішніков К.Р., підтримав заявлені позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, з обґрунтувань наведених у позовній заяві, суду пояснив, що право позивачки та членів її родини на користування та проживання у спірній квартирі ніким не оспорюється. Але позивачка бажає закріпити право власності на квартиру під [ADDRESS] , загальною площею: 35,7 кв.м., житловою площею: 23,0 кв.м., за собою, так як більш 20-ти років вона відкрито та безперервно нею володіє. Також власником майна у 2007 році припинено діяльність, але право власності на спірну квартиру не було перереєстровано. \~ \~ \~ \~ 2.Позиція третьої особи на стороні позивача, без самостійних вимог [PERSON] . [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду не прибув, подав заяву згідно до якої підтримав позовні вимоги [PERSON] , підтвердив фактичні обставини заявлені позивачкою у позовній заяві (а.с. 69). 3.Позиція відповідача. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, не прибув, подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, з прийняттям рішення згідно до чинного законодавства. 4.Позиція третьої особи Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради «про визнання права власності на майно за набувальною давністю». Представник 3-ої особи, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, подав заяву якою просив провести судовий розгляд за відсутності представника, ухвалив судове рішення згідно до чинного законодавства та з врахуванням позиції Верховного суду викладеної у постанові від 14.05.2019 року по справі № 910/17274/17. 5.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 29.11.2018 року [PERSON] подано позовну заяву (а.с. 2-5). \~ \~ \~ \~30.11.2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по цивільній справі, визначено загальний порядок судового розгляду(а.с. 29). \~ \~ \~ \~08.05.2019 року відповідачем подано клопотання про розгляду справи за їх відсутністю (а.с. 58). \~ \~ \~ \~27.05.2019 року третьої особою на стороні позивача, без самостійних вимог [PERSON] подано заяву якою підтримано позовні вимоги [PERSON] (а.с. 69). 28.05.2019 року відповідачем подано клопотання про розгляду справи за їх відсутністю (а.с. 70). 06.06.2019 року відповідачем подано клопотання про розгляду справи за їх відсутністю (а.с. 81). 14.08.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до судового розгляду справи по суті (а.с. 85). 07.11.2019 року подано заяву представником 3-ої особи, Департаменту комунальної\~власності,\~земельних відносин\~та реєстрації\~речових прав\~на нерухоме\~майно Кам`янської\~міської ради,\~згідно до\~якої просили провести судовий розгляд за відсутності представника, ухвалив судове рішення згідно до чинного законодавства та з врахуванням позиції Верховного суду викладеної у постанові від 14.05.2019 року по справі № 910/17274/17 (а.с. 91-97). 10.12.2019 року отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкту спірної квартири (а.с. 100). 6.Фактичні обставини встановлені судом. Предметом спору є спір про набуття право власності позивачем [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. Даний спір підлягає врегулюванню в порядку передбаченому п. 4, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, книги ІІІ глав 23, 24 ЦК України. Як встановлено в ході судового розгляду, квартира [ADDRESS] , яка на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1995 року, є власністю Комунального Підприємства «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автошляхів», який посвідчено державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Огневою Н.О., від 24 червня 1995 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-4260 (а.с. 12). Право власності було зареєстроване, згідно Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 09.10.1995 року у книзі № 126 за номером запису: 21409, що підтверджено відповіддю Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 669 від 28.11.2018 року (а.с. 47). Та станом на час розгляду справи не є перереєстрованим на час розгляду справи на будь-яку особу, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на 10.12.2019 року (а.с. 100). Наказом Управління Комунального господарства Міськвиконкому Експлуатаційно-лінійного управління автошляхів № 36/1 від 27.02.1996 року, виділено квартиру яка є власністю ЕЛУА за адресою [ADDRESS] працівнику підприємства [PERSON] , у володіння та використання (а.с. 10). Згідно до виписки із протоколу № 02 спільного засідання адміністрації і профкому ЕЛУА від 26.02.1996 року, при вирішенні питань про розподіл житлової площі в оренду, постановили виділити [PERSON] , квартиру [ADDRESS] у безстрокове володіння та користування, що належить ЕЛУА (а.с. 11). 28.02.1996 року адміністрація Дніпродзержинського експлуатаційного лінійного управління автошляхів, звернулося до ДКЖЕП «Ефект» з проханням відкриття особового рахунку на співробітника підприємства [PERSON] на приватизовану квартиру, що належить підприємству за адресою квартира [ADDRESS] , і зареєструвати за даною адресою її чоловіка [PERSON] , безстроково (а.с. 15). Факт реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою квартира [ADDRESS] , підтверджений копією паспорту [PERSON] (а.с. 16-17), де містяться данні щодо дати реєстрації за вказаною адресою з 17.05.1996 року. Родинний зв`язок між позивачем [PERSON] та особою зареєстрованою у спірній квартирі, як між чоловіком та дружиною підтверджено копією свідоцтва про шлюб виданого Дніпровським РАГС м. Дніпродзержинська від 25.08.1984 року, актовий запис № 447 (а.с. 18). 7.Норми права застосовані судом. Ст. 41 Конституції України, Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. П. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, - Правила\~статті 344\~Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно до ст. 15 ЦК України: 1.кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Ч. 2 ст. 11 ЦК України, - Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України, - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 328 ЦК України, - Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Аб. 1 ч. 1 ст. 344 ЦК України, - \~Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ч. 2 ст. 12 ЦПК України, - учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України, - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 55 ЦПК України, - У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Ч. 1 ст. 76 ЦПК України, - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України, - \~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України, - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - \~Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - \~Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ч. 1 ст. 89 ЦПК України, - \~Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 8.Мотиви прийнятого рішення. Дослідив підстави\~та обґрунтування\~заявлених позовних\~вимоги,\~докази надані\~сторонами,\~всебічно з`ясував\~всі обставини\~по справі,\~судом встановлено,\~що станом\~на час\~розгляду справи\~спірна квартира [ADDRESS] , є власністю Комунального підприємства «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автошляхів», на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Огневою Н.О. від 24 червня 1995 року, за реєстровим № 1-4260, та зареєстрованому Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 09.10.1995 року у книзі № 126 за номером запису: 21409. Посилання представника позивача на наявність Рішення Дніпродзержинської міської Ради від 22.12.2000 року за № 269-13/ХХІИ «Про перерозподіл майна КП «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автодоріг», не є підставою для переходу прав власності на майно, без його відповідного оформлення та реєстрації щодо об`єкту нерухомості, а тому і не є підставою для виникнення права власності, так як не узгоджується з приписами Закону України «Про право власності» на час прийняття рішення, та норм ЦК УРСР. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду\~у складі\~суддів об`єднаної\~палати Касаційного\~господарського суду від 08.02.2019 № 915/1344/17, п. 20 - баланс підприємства є лише формою бухгалтерського обліку і не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Про зазначені обставини, а саме належність спірної квартири Комунальному підприємству «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автошляхів», позивачу було достовірно відоме станом на час передачі квартири [ADDRESS] , позивачу [PERSON] у володіння та користування, на підставі Наказом Управління Комунального господарства Міськвиконкому Експлуатаційно-лінійного управління автошляхів № 36/1 від 27.02.1996 року, про що стверджує сама позивачка. Крім того, факт проживання у спірній квартирі саме позивача жодним чином [PERSON] не підтверджений. Так як встановлено в ході судового розгляду, набуті [PERSON] права щодо спірної квартири, а саме право користування та володіння, жодною особою не оспорюється, не порушується. Згідно до поданих доказів, а саме паспорту позивача відображено, що особа має місце реєстрації за іншою адресою, а саме у [ADDRESS] , де вона зареєстрована 24.01.1985 року (а.с. 7). А тому, стороною позивача не доведено під час судового розгляду обставин, визначених\~статтею 344 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), які є підставою для визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною давністю. Аналогічна правова позиція викладена у Ухвалі Верховного Суду від 10.05.2018 року справа № 307/51/17. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта\~статті 344 ЦК України). Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може набуватись право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Також судом враховується правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17, згідно до якої: 43. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). 44.\~Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 Цивільного кодексу України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. 45.\~Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. 46.\~Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. 47.\~Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. 48.\~Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. 55.\~У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.\~Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вище зазначеного, враховуючи що позивачем наголошено на титульності спірної квартири, яка була достовірно позивачу в період лютого 1996 року, та право власності на яку з 24.06.1995 року не змінювалося, а саме квартира [ADDRESS] , є власністю КП «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автошляхів» згідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Огневою Н.О., від 24 червня 1995 року, реєстровий № 1-4260, та зареєстрованого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 09.10.1995 року у книзі № 126 за номером запису: 21409. Що позивачем щодо спірної квартири набуті права на договірній підставі та визначені лише її правом на користування та володіння, а тому підстав для набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру в порядку передбаченому ст. 344 ЦК України, не встановлено. На підставі вище зазначеного суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON] , та як таких що задоволенню не підлягають. 9.Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховуючи що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому понесені стороно позивача судові витрати у розмірі в розмірі\~1495\~(однієї\~тисячі чотириста\~дев`яносто п`яти)\~гривень 41\~копійки, як суму сплаченого судового збору, підлягає покладенню на позивача.

Outcome: dismissed