Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилався на те, що в період часу з 7 жовтня 2006 року до 28 липня 2014 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу вони придбали автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] . Не зважаючи на те, що транспортні засоби були спільною сумісною власністю сторін, ними користувалась лише [PERSON] . Тому [PERSON] просив суд визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , а також стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки в транспортних засобах в загальному розмірі 299922 гривень. 1.2. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подав заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.84-88): просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , укладений 5 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , укладений 4 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за відповідачем право власності на транспортні засоби та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , та автомобілі марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , в загальному розмірі 299922 гривень. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2017 року (а.с.9) цивільна справа була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 13 травня 2017 року (а.с.12) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 січня 2018 року (а.с.46-47) провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] було закрито в частині вимоги про визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 13 березня 2019 року (а.с.105-107) було призначено судову автотоварознавчу експертизу, а також зупинено провадження у цивільній справі на час її проведення. 2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року (а.с.116-117) було повторно надіслано цивільну справу до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової автотоварознавчої експертизи. 2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 грудня 2020 року (а.с.128-129) провадження у цивільній справі було поновлено. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явлених позовів. 3.1. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов та наполягали на його задоволенні. 3.2. [PERSON] та її представник [PERSON] не визнали позов та запере-чували проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилались на те, що у звітах про незалежну оцінку колісних транспортних засобів вказана значно завищена вартість автомобіля марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , та автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] . Крім того, у позивача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 190178 гривень 10 копійок. Тому [PERSON] та її представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. 3.3. [PERSON] та [PERSON] не з`явились у судове засідання. Вони неодно-разово у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. 7 жовтня 2006 року [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб від 7 жовтня 2006 року (а.с.6). 4.2. 1 червня 2009 року [PERSON] уклала з ТОВ «Український автомобіль-ний холдинг» договір купівлі-продажу №01 06 09-4 (а.с.59-60), за яким вона придбала автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] . 4.3. 26 жовтня 2012 року [PERSON] придбала автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] . Ця обставина підтверджується копією довідки-рахунку № [NUMBER] від 26 жовтня 2012 року (а.с.36). 4.4. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 28 липня 2014 року (а.с.7) шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 4.5. 5 серпня 2015 року [PERSON] відчужила у власність [PERSON] автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] . Це підтверджується листом начальника ТСЦ №3243 РСЦ в Київській області МВС України №1087 від 5 липня 2018 року (а.с.73). 4.6. 4 травня 2016 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу №00745/02/8041/2016 (а.с.61), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] . 4.7. 17 листопада 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 березня 2018 року (а.с.229). 4.8. Спірні правовідносини регулюються главою 8 «Право спільною сумісної власності подружжя» та главою 11 «Припинення шлюбу» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. 5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 5.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 5.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим з подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі. Цей висновок у повній мірі узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. 5.4. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 5.5. Згідно з ч.2, ч.3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо з дружиною, чоловіком проживають діти, а також за умови, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей та їх лікування. 5.6. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5.7. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Встановлено, що автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , були придбані [PERSON] в період часу, протягом якого вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, в такому випадку презюмується, що транспортні засоби були об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та її представник [PERSON] не подали жодного доказу на підтвердження того, що транспортні засоби були придбані за особисті грошові кошти відповідача. Таким чином, вказана презумпція залишилась не спростованою: автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , були спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . 6.2. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач надав [PERSON] згоду на відчуження транспортних засобів. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку [PERSON] має право на відшкодування грошової компенсації вартості його частки в автомобілі марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , та автомобілі марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] . [INFO] у позивача та [PERSON] народився син [PERSON] , а [INFO] дочка [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження від 10 листопада 2008 року та [INFO] (а.с.34, 35). Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року (а.с.62-64) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення старшою дитиною повноліття. Зі змісту довідки-розрахунку, складеної 17 березня 2021 року головним державним виконавцем Бориспіль-ського МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Письком Ю.В. (а.с.230-232), вбачається, що станом на 28 лютого 2021 року у [PERSON] виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 190178 гривень 10 копійок. Ці обставини свідчать про те, що на підставі ч.2, ч.3 ст.70 СК України частка позивача в транспортних засобах підлягає зменшенню до 1/3. Зі звітів про незалежну оцінку колісних транспортних засобів (а.с.135-164, 165-194) вбачається, що станом на час судового розгляду цивільної справи ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , становить 161510 гривень 00 копійок, а автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , 374900 гривень 00 копійок. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та її представник [PERSON] не подали докази на підтвердження того, що станом на день судового розгляду цивільної справи вказані транспортні засоби мають меншу ринкову вартість. Подані ними рецензії (а.с.211-216, 217-222) не містять такої інформації та оцінюються судом як неналежні докази в розумінні ст.77 ЦПК України. 6.3. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути грошову компенсацію вартості 1/3 частки в автомобілі марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , в розмірі 53836 гривень 67 копійок (161510 : 3) та 1/3 частки в автомобілі марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , в розмірі 124966 гривень 67 копійок (374900 : 3). 6.4. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 7 вересня 2016 року у справі №359/3661/14-ц, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Разом з тим, відсутність такої згоди сама про собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, п.6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15, від 30 березня 2016 року у справі №533цс16 тощо. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що під час придбання транспортних засобів [PERSON] та [PERSON] діяли недобросовісно: зокрема, їм було відомо про те, що автомобілі були спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] , а також про те, що вона не отримала згоду [PERSON] на їх відчуження. Крім того, присудження позивачу грошової компенсації вартості частки в транспортних засобах є достатньою сатисфакцією за порушення його права. 6.5. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів, а також для визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог [PERSON] належить відмовити. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.2. [PERSON] сплатив судовий збір в загальному розмірі 4408 гривень 82 копійок (2999,22 + 1409,60). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1, 83). Однак пред`явлений ним позов задоволений частково: зокрема, загальний розмір грошових коштів, стягнутих на користь [PERSON] , становить 178803 гривні 34 копійки (53836,67 + 124966,67). 7.3.\~З огляду\~на це\~суд вважає,\~що з\~ [PERSON] \~на користь\~позивача належить\~стягнути витрати\~на оплату\~судового збору\~в розмірі\~1788 гривень 3 копійок (178803,34 : 100%).

Outcome: partial