Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. В грудні 2019 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - [PERSON] , просить: -Стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на мою, [PERSON] користь аліменти на утримання повнолітньої доньки-студентки, [PERSON] , в розмірі 1/4 частини доходів відповідача до закінчення навчання, а саме по 30 червня 2020 року. - Стягнути з [PERSON] на мою [PERSON] користь понесені мною витрати з надання правової допомоги у розмірі 500 (п`ятсот) грн. В обґрунтування\~ позову\~зазначила,\~що перебувала\~в шлюбних\~відносинах з\~відповідачем [PERSON] .\~Шлюб зареєстровано\~30\~вересня 2000\~року Баглійським\~відділом реєстрації\~актів громадянського\~стану м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області.\~ [INFO] у\~сторін народилася\~донька [PERSON] ,\~в свідоцтві\~про народження\~якої батьком\~записано відповідача.\~16\~грудня 2015\~року на\~підставі рішення\~Заводського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська від\~10\~листопада 201\~5\~року шлюб\~з відповідачем\~розірвано.18\~жовтня 2018\~року донці\~Яні виповнилося\~18\~років.\~Зараз вона\~навчається на\~четвертому курсі\~Кам`янського державного\~ енергетичного\~технікуму.\~Термін закінчення\~навчального закладу\~30\~червня 2020\~року. Навчаючись у технікумі донька перебуває на утриманні позивача. Донька не працює, так як навчається на денній формі навчання і тому потребує матеріальної допомоги. Спочатку відповідач надавав доньці матеріальну допомогу добровільно. Але останнім часом відмовився її надавати. Відповідача офіційно не працевлаштований, отримує пенсію за віком, тобто має постійний регулярний дохід. Не дивлячись на це, він не надає доньці ніякої матеріальної допомоги. Проживаючи в одній квартирі він відмовляється і сплачувати комунальні послуги, які нараховуються і на нього, тобто всі кошти він витрачає на себе, точніше на придбання алкогольних напоїв. Інші стягнення по виконавчим документам з доходів відповідача не проводяться. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] , визнав позовні вимоги в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 08 січня 2020 року і до досягнення донькою 23 років. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 08.01.2020 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 14.01.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження. Третя особа [PERSON] подала заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного\~шлюбу мають\~повнолітню доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджено\~свідоцтвом про\~народження виданим\~Відділом реєстрації\~актів громадянського\~стану виконкому\~Заводської районної\~Ради м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області зроблено відповідний запис № 432, що підтверджено свідоцтвом [NUMBER] виданого 31 жовтня 2000 року (а.с. 3). Донька [PERSON] , [INFO] мешкає зі матір`ю, [PERSON] , [INFO] , що витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця проживання (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] року навчається на четвертому курсі Кам`янського державного енергетичного технікуму. Термін закінчення навчального закладу 30 червня 2020 року (а.с. 3) 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до\~ст.180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами\~ст.182 СК України\~та роз`ясненнями, які містяться в п.17\~Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з приписом ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права дитини, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги про стягнення аліментів суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками, щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] не в повному обсязі виконує у відношенні своєї дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. Суду надано дані про відсутність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, а також доказів та обґрунтувань, які б свідчили про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів на одну дитину, суд враховує, що відповідач пенсіонер, не має постійне місце роботи та постійний заробіток. За таких обставин проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, суд визначає, що розмір аліментів в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини необхідно визначити в частині від доходу, оскільки відповідну заяву подано одержувачем аліментів, а відповідач його визнав. Так, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку). 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно із ч.5\~ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті\~137, частини сьомої статті\~139\~та частини третьої статті\~141\~цього\~Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Відповідно до ч.4\~ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у п.п. 47, 48 роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до\~ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, враховуючи викладе, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн. на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] , що підтверджено угодою № 01 від 08.01.2020 року про надання юридичних послуг (а.с. 6) та довідкою про оплату юридичних послуг (а.с. 6-1). Щодо стягнення понесених судових витрат позивачем відповідно до ч.1ст.141ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок суму судового збору.\~\~

Outcome: approved