Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

20 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.11.2020 року зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] видане Завидчанською сільською радою Радехівського району Львівської області 03.04.1998 року. За життя спадкодавцем, [PERSON] , було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 07.02.1994 року, секретарем виконавчого комітету Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрованого в реєстрі за №3. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельні ділянки загальною площею 2,6493 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 1,2584 га та 1,3908 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, і які належали [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IV- ЛВ №025100 виданого 11.04.2000 року, Радехівською районною радою Львівської області, на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради Львівської області від 25.02.2000 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №9050. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця за законом, як єдиний спадкоємець, позивач мав намір оформити свої права на спадкове майно в нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті, а відтак державний нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Просить встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті, [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 2,6493 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 1,2584 га та 1.3908 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.2-3,31-33). 25 листопада 2020 року ухвалою судового засідання Радехівського районного суду Львівської області замінено відповідача Завидчанську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області (а.с.34). У підготовче судове засідання позивач з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити. Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.39). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане Завидчанською сільською радою Радехівського району Львівської області 03.04.1998 року (а.с.6). За життя спадкодавцем, [PERSON] , було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 07.02.1994 року, секретарем виконавчого комітету Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрованого в реєстрі за №3, згідно якого все майно заповіла позивачу (а.с.7). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №025100, виданого 11.04.2000 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9050, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,6493 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.8). З довідки №65 від 10.05.2019 року, виданої виконкомом Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину і після смерті [PERSON] вступив у правління та володіння майном померлої (а.с.9). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті, [PERSON] , яка померла [INFO] , підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , недовіряти показам яких у суду немає підстав (а.с.40-41). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved