Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

20 травня 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про зміну правового статусу нерухомого майна , який в ході розгляду справи змінила та просила визначити , що розмір частки квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності становить від усього будинку 12/25 частини, визнати за нею право власності на 12/25 частини житлового будинку [ADDRESS]. Посилалась на те, що за нею зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.09.2001 року ( 4/5 частини) та свідоцтва про право власності на житло від 23.06.1994 року ( 1/5 частина). Квартира знаходиться у приватному одноповерховому будинку, який розташований на земельній ділянці загальною площею 1314 кв.м, що була закріплена за вказаним домоволодінням рішенням № 677 від 19 жовтня 1982 року виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави , із яких за власницею [PERSON] (правонаступником якої є [PERSON]) закріплена площа земельної ділянки 482 кв. м у цьому домоволодінні, а іншою земельною ділянкою користувалась її сім»я після отримання квартири. Право на користування цією земельною ділянкою закріплене рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25.09.1997 року та рішенням виконкому Київської районної у м. Полтаві ради від 02.12.1997 року. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 199 25.06.2008 року квартира [ADDRESS] знята з балансу ГЖЕД №7 м. Полтави . Власником 13/25 частини цього домоволодіння на підставі свідоцтв про право на спадщину є [PERSON]. Вона не може отримати у власність частину земельної ділянки на якій розташована її частина будинку у вигляді квартири [ADDRESS] через відсутність юридично закріпленого статусу належного їй житла як частини домоволодіння. Вона неодноразово зверталась із заявами про передачу їй у власність виділеної їй у користування земельної ділянки за вказаною адресою, але їй постійно відмовляють у зв»язку з тим, що вона має у власності не частину домоволодіння, а квартиру. Зазначала, що Полтавською міською радою не прийняте положення про зміну статусу житлового будинку чи квартири , що взагалі унеможливлює вирішення питання про передачу власність виділеної їй у користування земельної ділянки за вищевказаною адресою у позасудовому порядку. Вважає , що її право на отримання у власність земельної ділянки за спірною адресою, яка виділена їй у користування з підстав, що не заборонені законом порушені та для захисту її порушеного права необхідно визначити розмір частки належного їй на праві власності нерухомого майна , яке фактично перебуває у спільній частковій власності. Вирішити це питання за згодою співвласника [PERSON] вона не має можливості бо остання постійно оскаржує її право власності на квартиру та право користування земельною ділянкою, не визнає її, як співвласника будинку [ADDRESS], протягом тривалого часу пред»являє до неї безпідставні позовні вимоги до суду, пише скарги в органи місцевого самоврядування, в правоохоронні органи, бо бажає відібрати собі усю земельну ділянку за адресою по [ADDRESS] хоча сама особисто ніколи не мала права на весь будинок та не мала у користуванні усієї земельної ділянки. Посилаючись на рішення Київського районного суду м. Полтави 25.09.1997 року , яким встановлено, що належна їй квартира [ADDRESS] у спірному будинку становить 12/25 частини від усього будинку, на рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 99 від 14.02.1978 року та інші рішення органів місцевого самоврядування просила визначити розмір частки квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності, становить від усього будинку 12/25 частини, визнати за нею право власності на 12/25 частини житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю, просила їх задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали , просили відмовити у їх задоволенні. Пояснили, що [PERSON] незаконно отримала у власність спірну квартиру, що за нею зареєстроване право власності не на 12/25 частини спірного будинку , а на квартиру [ADDRESS] у спірному будинку, що встановлено правовстановлюючими документами на квартиру [ADDRESS] та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.10.2012 року. Треті особи, виконавчий комітет Полтавської міської ради, виконавчий комітет Київської районної у м. Полтави ради своїх представників у судове засідання не направили. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що за позивачем [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] у одноповерховому будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло ( 1/5 частина) від 23 червня 1994 року (а.с 17) та договору дарування ( 4/5 частини) від 15.09.2001 року ( а.с. 18). За відповідачем [PERSON] зареєстроване право власності на 13/50 частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.05.1994 року виданого Другою полтавською державною нотаріальною контору та 13/50 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.04.2013 року виданого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Полтавської області. Всього у власності відповідач [PERSON] має 13/25 частини спірного будинку. Попередніми власниками спірного будинку , а саме 12/25 частини цього будинку були [PERSON] та [PERSON], які передали в дар належну їм 12/25 частину цього будинку Житловому управлінню виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів , а виконавчий комітет Полтавської міської ради народних депутатів прийняв в дар 12/25 частини житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується архівним витягом з протоколу №3 засідання виконавчого комітету Полтавської міської ради від 14.02.1979 року (а.с. 169). На той час власником 13/25 частини цього житлового будинку була [PERSON] Після отримання в дар 12/25 частини спірного будинку виконавчим комітетом Полтавської міської ради власниками цього будинку були зареєстрованими [PERSON] та Виконавчий комітет Полтавської міської ради народних депутатів, що підтверджується довідкою- характеристикою на вказаний будинок ( а.с. 159). На підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 365 від 11.07.1979 року однокімнатна квартира жилою площею 16.5 кв.м в житловому будинку [ADDRESS] надана родині [PERSON] у складі 5-ти осіб для тимчасового проживання ( а.с.156). На підставі цього рішення виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів м. Полтави був виданий ордер № 473 від 18 липня 1979 року [PERSON], на склад сім»ї , яка складалась із п»яти осіб , відповідно до якого їм надана у постійне безстрокове користування житлова площа, яка складалася із однієї житлової кімнати жилою площею 16.5 кв.м у будинку [ADDRESS] ( а.с. 26). Розпорядженням № 2368 від 23.06.1994 року однокімнатна квартира [ADDRESS] передана сім»ї [PERSON] у спільну сумісну власність на підставі ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 16). На підставі цього розпорядження Відділом приватизації житла м. Полтави 23 червня 1994 року видане свідоцтво про право власності на житло на весь склад родини [PERSON], членом якої була позивач [PERSON] та її частка у праві спільної сумісної власності на квартиру , враховуючи положення ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» , становила 1/5 частину ( а.с. 17). 15.09.2001 року інші співвласники спірної квартири подарували позивачеві свої частки у праві спільної сумісної власності , а всього 4/5 частини ( а.с. 18) і таким чином позивач стала власником усієї квартири. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 199 від 25.06.2008 року ( а.с. 25) , зі змінами внесеними до нього рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 38 від 04.04.2013 року ( а.с. 160) спірна квартира знята з балансу ЖЕО №7 м. Полтави. Таким чином на час розгляду справи будинок [ADDRESS] перебуває у власності сторін по справі, на балансі в житлово-експлуатаційній організації не перебуває та розташований на земельній ділянці загальною площею 1314 кв.м. , яка закріплена за вказаним домоволодінням рішенням № 677 від 19 жовтня 1982 року виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави . Цим же рішенням за попередньою власницею 13/25 частини цього домоволодіння [PERSON] (правонаступником якої є [PERSON]) закріплена площа земельної ділянки 482 кв. м у цьому домоволодінні ( а.с.59). Це рішення є чинним на час розгляду справи. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25.09.1997 року родині [PERSON] була виділена у користування земельна ділянка площею 764 кв.м., , а співвласникам [PERSON] і [PERSON] виділена земельна ділянка площею 437 кв.м відповідно до висновку технічної експертизи від 21.07.1997 року.( а.с. 67-69) Зазначеним рішенням встановлено, що сім»ї [PERSON] належить на праві приватної власності 12/25 частини спірного домоволодіння. Це рішення набрало чинності 06.10.1997 року та є чинним на час розгляду справи. Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №477 від 02.12.1997 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] для обслуговування належної їм частини житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 764 кв.м ( а.с. 66) яке є чинним на час розгляду справи. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19.11.2013 року якою залишене без змін рішення Київського районного суду м. Полтави 12.08.2013 року , встановлено, що житло надане родині [PERSON] станом на час надання становило у часті 12/25 частини спірного будинку (а.с.19-20). Постановою Київського районного суду м. Полтави від 28.05.2014 року по адміністративній справі за адміністративним позовом [PERSON] до виконкому Київської районної у м. Полтаві ради про визнання недійсним та скасування рішення виконкому встановлено, що квартира [ADDRESS] у спірному будинку, що належить позивачеві становить від усього будинку 12/25 частини. (а.с. 163-168). Ця обставина також встановлена ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року, якою постанова Київського районного суду м. Полтави від 28.05.2014 року залишена без змін . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлені ці обставини. Отже вказаними рішеннями встановлено, квартира [ADDRESS] , що належить позивачеві становить у частці від усього домоволодіння 12/25 частини . Окрім того розмір частки квартири [ADDRESS] у спірному будинку у розмірі 12/25 частини зазначений у всіх рішеннях органів місцевого самоврядування, які зазначені вище та які є чинними на час розгляду справи. Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законодавством, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного в ній проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. ч. 2. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до технічного паспорту спірна квартира [ADDRESS], що перебуває у власності позивача є частиною одноповерхового житлового будинку № [ADDRESS] . 13/25 частини цього будинку зареєстроване за [PERSON] Статтею 355 ЦК України передбачено: ч.1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). ч.4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною 2 ст.357 ЦК України передбачено, що якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об»єктів нерухомого майна яка затверджена наказом №55 від 18.06.2007 року Міністерством з питань житлово -комунального господарства України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 р. за N 774/14041 пункти:3.1. Розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. 3.2. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. 3.3. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Відповідач [PERSON], як співвласник житлового будинку [ADDRESS] не тільки не надає позивачеві згоди на визначення розміру частки нерухомого майна у спільній частковій власності, що належить [PERSON], але і оспорювала її право власності на нерухоме майно за вказаною адресою, яке належить позивачеві, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12.08.2013 року, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19.11.2013 року , постановою Київського районного суду м. Полтави від 28 травня 2014 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року, запереченнями на позовну заяву та поясненнями представників відповідача у судовому засіданні. Саме не визначення розміру частки позивача у праві спільної власності на спірний будинок є перешкодою для [PERSON] для отримання у власність виділеної у користування до належної їй частини спірного домоволодіння ( у вигляді квартири [ADDRESS]) земельної ділянки площею 764 кв.м на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.09.1997 року та рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 477 від 02.12.1997 року , що підтверджується її зверненнями до компетентних органів та відповідями на них ( а.с. 32-44). Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідач не визнає за позивачем права спільної часткової власності на спірний будинок. За таких обставин суд приходить до висновку, що порушене право позивача на отримання у власність земельної ділянки, визначення розміру її частки у спільній власності на спірний будинок підлягає захисту шляхом задоволення її позовних вимог. Суд не приймає заперечення відповідача щодо неправомірності набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно, оскільки це право позивач набула з підстав, що не суперечать чинному законодавству, підтверджується правовстановлюючими документами на нього та вищезазначеними рішеннями судів. Посилання представників відповідачів на рішення апеляційного суду Полтавської області від 24.10.2012 року в якому зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у спірному будинку , яка перебуває в комунальній власності не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На час ухвалення рішення , суд не мав у своєму розпорядженні рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 199 від 25.06.2008 року ( а.с. 25) , зі змінами внесеними до нього рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 38 від 04.04.2013 року ( а.с. 160) , якими спірна квартира знята з балансу ЖЕО №7 м. Полтави. А отже обставини , що були встановлені вказаним рішенням суду змінилися і на час розгляду справи у суді спірна квартира знята з балансу ЖЕО №7 м. Полтава та не перебуває у комунальній власності, як не перебуває у комунальній власності весь спірний будинок, в якому вона розташована. Отже спірний будинок перебуває у спільній власності фізичних осіб, сторін у справі і підстав для відмови визначення розміру частки одного із співвласників цього будинку не існує. Наданий представниками відповідача технічний паспорт виготовлений ФОП [PERSON] не може бути прийнятий судом, як доказ щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки він виготовлений тільки відносно тієї частини спірного будинку, що належить відповідачеві. Окрім того до нього не надані докази в підтвердження повноважень ФОП [PERSON] на зайняття діяльністю з виготовлення технічної документації на нерухоме майно. Та навіть у цьому технічному паспорті зазначено , що він виготовлений на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], а в садибному (індивідуальному) житловому будинку повинні бути визначені розміри часток співвласників цього садибного будинку. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по справі.

Outcome: approved