Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] з вимогами: - припинити право власності [PERSON] на ј частини у квартирі за [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на ј частини у квартирі за [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вона, відповідач - її чоловік [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - її дочка [PERSON] є власниками ј спірної квартири, яка належить їм на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності. Впродовж 15 років разом із дочкою та матір`ю, які є співвласниками ј частини житлової квартири, що розташована по [ADDRESS] , спільно проживають в ній, разом ведуть господарство, дбають про майно, спільно несли витрати з необхідних ремонтів домоволодіння, у зв`язку з чим збільшилася ринкова вартість домоволодіння. Відповідач участі у підтриманні житлової квартири у належному стані не приймає, не цікавиться нею 15 років, не виконує свого обов`язку по утриманню будинку та прибудинкової території. Зазначає, що спірна квартина в натурі не розділена, у неї та співвласників є право лише на ідеальні частки, та враховуючи, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, тобто є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, тому звернулася із даним позовом до суду. В судове засідання позивачка та її представниця - адвокатка Шевчук - Філімон Н.М. не з`явилися. Представниця позивачки - адвокатка Шевчук - Філімон Н.М. скерувала заяву в якій просила позов задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивачки. Відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору подано заяви про розгляд справи у їх відсутності та про визнання позову. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано Виконавчим комітетом Бурштинської міської ради 28 січня 2005 року згідно з рішенням виконкому Бурштинської міської ради №278 від 31 грудня 2004 року, копія якого приєднана до матеріалів справи (а.с.10). Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , вказана квартира складається із одної кімнати, житловою площею 21,5 кв.м., кухні площею 6,7 кв.м., ванної кімнати площею 2,3 кв.м., коридору площею 3,9 кв.м., вбудованої шафи 0,3 кв.м., балкону 1,1 кв.м. - (а.с.11-12). Згідно із звітом про оцінку майна, зробленого ТОВ «ЕКСПЕРТІНО 22 липня 2019 року, ринкова вартість всієї квартири становить 69000,00 грн.(а.с.20-21). 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень статтей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в частині 1 статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в статтями 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена частиною 4 статті 358 ЦК України умова не є обов`язковою. Відповідно до статтей 370, 372 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на вказані норми закону, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири за адресою: [ADDRESS] становлять: по 1/4 частки належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-68цс14, висловив позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої пунктами 1-3 частини 1 статті365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. З письмових матеріалів справи встановлено, що спільне володіння і користування квартирою [ADDRESS] є неможливим. [PERSON] участі у підтриманні житлової квартири у належному стані не приймає, не цікавиться нею 15 років, не виконує свого обов`язку по утриманню будинку та прибудинкової території, [PERSON] спільно із [PERSON] та [PERSON] несли витрати з необхідних ремонтів домоволодіння, у зв`язку з чим збільшилася ринкова вартість домоволодіння, даний факт визнано відповідачем. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved