Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, який неодноразово в подальшому було уточнено, зокрема, залучено до участі у справі у якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ларді» та остаточно позовні вимоги було викладено 16.02.2016 року. [PERSON] просив визнати, що поширені [PERSON] відомості, а саме про те, що [PERSON], злодій, за 9 днів викрав 100 літрів дизельного палива, постійно забував трудову книжку вдома, перебив нову ресору, ледачий, порушував правила дорожнього руху, відмовлявся платити штрафи, любитель писати в обласну прокуратуру наклеп, дуже проблемний не відповідає дійсності і принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зобовязати [PERSON] зробити спростування щодо раніше викладеної - 02.03.2011 року неправдивої інформації на веб-сайті www.Lardi-trans.com. Стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 24000 грн. і витрати на правову допомогу. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] в останній уточненій позовній заяві вказав, що він з 13.01.2011 року по 10.02.2011 року працював у ФОП [PERSON] на посаді водія на автомобілі [PERSON], державний номер [NUMBER], з напівпричепом АХ8410XX (цистерна). За час роботи позивач сумлінно виконував покладені на нього обовязки, претензій чи скарг з боку роботодавця ані в письмовій, ані в усній формі на нього не надходило. 10.02.2011 року близько 10 год. ранку ФОП [PERSON] без пояснення причин повідомив [PERSON], що припиняє співпрацювати з ним, тобто звільняє. У телефонній розмові 12.02.2011 року [PERSON] повідомив, що остаточно розрахується з позивачем 15.02.2011 року. Приїхавши у вказаний день на особистий прийом виявилось, що [PERSON] при прийомі [PERSON] на роботу не оформив його документи згідно діючого законодавства. 16.02.2011 року позивачем було подано заяву про порушення вимог трудового законодавства з боку відповідача в прокуратуру Харківської області. За результатами проведеної прокурорської перевірки було встановлено, що позивач дійсно працював в період з 13.01.2011 року по 10.02.2011 року на посади водія. 06.04.2011 року щодо [PERSON] було порушено кримінальну справу за фактом грубого порушення законодавства про працю відповідно до ч. 1 ст. 172 КК Украйни. Після припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] позивач неодноразово намагався працевлаштуватися на посаду водія, однак роботодавці без вагомих на те причин постійно відмовляли йому в працевлаштуванні. В ході останньої спроби працевлаштуватися до ФОП [PERSON] [PERSON] отримав довідку від 07.11.2014 року - офіційну відмову, в якій зазначено, що його не прийняли на роботу у звязку з негативними відгуками про нього, як працівника, викладеними на веб-ресурсі Ларді-Транс (www.Lardi-trans.com - транспортно-інформаційний сервер). Як стало відомо [PERSON] 02.03.2011 року ФОП [PERSON] на сайті www.Lardi-trans.com в темі «Недобросовісні водії», залишив неправдивий, негативний відгук про позивача, зокрема там зазначено: «[PERSON], [INFO] проживает в [INFO] паспорт МН № 188424 ВОР (за 9 дней украл 100 литров дизельного топлива), трудовую книжку постоянно забывает дома, перебил новую рессору, ленивый, нарушает правила дорожного движения, штрафы платить отказывается, судится с Гаи, любитель писать в областную прокуратуру клевету, очень проблемный, будьте осторожны». Вказану неправдиву інформацію відповідач розмістив відносно позивача з почуття помсти, оскільки 16.02.2011 року (за 2 тижні до розміщення неправдивої інформації [PERSON]) позивачем було подано заяву до Прокуратури Харківської області про порушення трудового законодавства України, за якою прокуратурою було проведено перевірку. Крім того, в даному повідомленні, залишеному [PERSON], зазначені паспортні дані позивача, що є порушенням його права на конфіденційну інформацію про нього, що передбачено Законами України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних». Неправомірними діями відповідача [PERSON] [PERSON] завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушення душевної рівноваги, в звязку з тим, що позивач був ображений та принижений в присутності потенційних роботодавців при пошуку нової роботи, і змушений був спростовувати неправдиві відомості. Фактично через це позивач не може влаштуватися на роботу за професією вже протягом 3-х років (з 02.03.2011 року по листопад 2014 року). Крім того, в разі, зазначених неправдивих відгуків про нього він би міг влаштуватися на роботу і отримувати хоча б мінімальну заробітну плату за період з 02.03.2011 року по листопад 2014 року в розмірі 48868,00 грн. (За 2011 рік - 9675 грн.; за 2012 рік - 13177 грн.; за 2013 рік - 13835 грн.; за 2014 рік - 12180 грн.). Завдана моральна шкода оцінена позивачем в 24000 грн., яка є половиною тієї суми, яку б [PERSON] міг би отримати, у разі, якщо б [PERSON] не порушував його права і не розголошував неправдиву інформацію. На підставі викладеного, [PERSON] був змушений звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності та за участю свого представника [PERSON] [PERSON] у минулих судових засіданнях, а також у письмових запереченнях проти позову [PERSON] зазначав, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] зазначав, що дійсно, [PERSON] був запрошений [PERSON] по оголошенню на тимчасову роботу в якості водія в січні 2011 року, в зв'язку з його хворобою. Між ними був укладений Договір перевезення вантажів (транспортної експедиції), відповідно до Глави 63 ЦК України, що не передбачає трудових відносин згідно КЗпП України. Після закінчення дії Договору транспортної експедиції, [PERSON] надав звіт, написаний ним власноручно, в якому вказав суму отриманих від відповідача грошових коштів та про їх витрати. У витрати входило: придбання спиртних напоїв (2 x 0,5), хабар співробітникам ДАІ при порушенні ПДР (100 грн.), ремонт ресори (650 грн.), придбання пива (4 x 1), перевитрата дизельного палива і т.п. Саме з цих підстав, [PERSON] не став продовжувати з [PERSON] Договір транспортної експедиції. Після звернення [PERSON] до прокуратури Харківської області [PERSON] було написано пояснення, в якому він виклав всі перелічені вище обставини розірвання договірних відносин з [PERSON] Крім того, в матеріалах кримінальної справи № 39110029 є відомості, відображені в допитах, очній ставці з [PERSON], в яких відповідач посилається на вказані обставини і на несумлінність позивача в перевезенні вантажу, яка виражалась в купівлі алкогольних напоїв під час роботи, порушення правил дорожнього руху, дача хабарів співробітникам ДАІ, недбалому відношенню до техніки поломка авто і його ремонт, в якому [PERSON] участі не брав, а розплачувався коштами [PERSON] Крім цього, твердження [PERSON] про те, що він не міг влаштуватися на роботу з 02.03.2011 року по теперішній час, не відповідає дійсності. Згідно представленої органам прокуратури і суду трудової книжки, [PERSON] взагалі ніде не працював з 2003 року, а коли відповідач просив надати йому трудову книжку, позивач висловлював лише обіцянки, про що [PERSON] також зазначав у своїх поясненнях в суді. Незважаючи на те, що [PERSON] знав про відношення [PERSON] до нього та про пояснення останнього, позивачем було написано заяву, яка міститься в матеріалах кримінальної справи, про відсутність будь-яких претензій матеріального характеру. Також в позовній заяві [PERSON] відсутня доказова база того, що саме [PERSON] були розповсюджені будь-які відомості, які порочать [PERSON], через інтернет або будь-яким іншим способом. Надані позивачем до суду в якості доказів роздруківки з сайту www.Lardi-trans.com не можуть свідчити, що саме [PERSON] була поширена вказана інформація. Відповідач стверджував, що він взагалі не вміє користуватися інтернетом, і не знає як передавати будь-які повідомлення. Посилання на сторінку в зазначеному інтернет-виданні від його імені, не може свідчити, що саме ним відомості щодо [PERSON] були туди направлені. Дана сторінка була відкрита мешканцем м. Горлівка [PERSON], з яким [PERSON] співпрацював з перевезення вантажів, придбання запасних частин для автомобіля і т.п. з 2007 року по 2011 рік. Саме він запропонував [PERSON] зареєструвати сторінку в якомусь інтернет-виданні з метою пошуку запасних частин на автомашину і замовників для перевезення вантажів. Надалі [PERSON] користувався тією сторінкою, якщо виникала необхідність в придбанні запчастин, пошуку замовників і т.п. Хто конкретно вніс якісь відомості щодо [PERSON] від імені відповідача, останній не знає, але він не впевнений, що відомості, «що ганьблять» позивача, були внесені на його сторінку, можливо, сам [PERSON] або на його прохання будь-якою особою, з метою незаконного та необгрунтованого стягнення з [PERSON] коштів за, начебто, завдану шкоду. Саме [PERSON] вміє користуватися інтернетом, на відміну від [PERSON] Також, у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] зазначав, що [PERSON] не може бути завдана шкода його діловій репутації, оскільки останній не є ані фізичною особою-підприємцем, ані юридичною особою. Позивач повинен довести, що недостовірну, на його думку, інформацію, поширив саме відповідач, а не інша особа /особи/. В даному конкретному випадку позивачем не доведена, що інформацію щодо [PERSON] поширював саме [PERSON] Відгук щодо [PERSON], який на думку позивача вважається недостовірним, був розміщений на сторінці сайту «Ларді-транс» в розділах «форум» і «недобросовісні водії». Представник відповідача звертав увагу суду, що дані розділи створені не [PERSON], а організатором сайту і, саме керівництво сайту, запрошує всіх користувачів висловити свою думку саме про недобросовісних водіїв, що є лише особистою думкою користувачів сайту і може вважатися тільки як оцінка особистих якостей того чи іншого водія. У разі розміщення на сайті «Ларді-транс» замітки будь-якого образливого характеру, вона була б негайно видалена модератором, згідно Правил користування сайтом. Але власник сайту «Ларді-транс» не вилучив замітку щодо [PERSON], тому що не вважав її образливою. Крім того, сторона відповідача неодноразово звертала увагу суду, що в 2011 році [PERSON] не був підключений до мережі Інтернет за своїм місцем проживання. На підтвердження своїх слів [PERSON] надав суду Договір № 00294 від 27.08.2013 року, згідно якого ФОП [PERSON], далі Провайдер, і [PERSON], який проживає в [INFO], далі Абонент, уклали договір про надання Провайдером Абоненту послуг підключення та доступу до мережі Інтернет. Також відповідачем було надано чек від 05.09.2013 року з ТОВ «Десса плюс» про придбання ним Ноутбука «Леново». Таким чином, сторона відповідача документально довела, що на момент розміщення інформації на сайті «Ларді-транс» 02.03.2011 року, в розділах «Форум» і «Недобросовісні водії» щодо [PERSON], відповідач [PERSON] не мав доступу до мережі Інтернет і не мав компютера. Дані документи є письмовими доказами непричетності [PERSON] до розміщення будь-якої інформації (достовірної або недостовірної) щодо [PERSON] на сайті «Ларді-транс». Відповідач [PERSON] вважає, що мав місце злом сайту «Ларді-транс» зі сторінкою на його імя і на підтвердження цієї версії приводить статті з печатних видань про поширення кібер-злочинності в Україні. На підтвердження даного факту сторона відповідача також посилається на інформацію з «Ларді-транс» про те, що 26.01.2015 року від імені [PERSON] мало місце звернення до адміністрації сайту «Ларді-транс», про видалення замітки щодо [PERSON] з мотивуванням про наклеп і неправдиву інформацію. Дане звернення до керівництва сайту «Ларді-транс» від імені [PERSON] також є провокацією проти нього, і передано було з компютера, ІР-адреса якого не відповідає ІР-адресі компютера [PERSON] Позивач і його представник вважають, що інформація, яка була розміщена невстановленою особою /особами/ на сторінці [PERSON] на сайті «Ларді-транс», є «брехливою і негативної», тобто недостовірною. Однак, провівши «аналіз» замітки [PERSON] довів, як йому здається, що є його особистою думкою, що нічого образливого і брехливого, у вказаному відгуку немає. Там викладені лише факти, які взяті зі звіту [PERSON] і є оціночними судженнями про ті чи інші ділові якості водія [PERSON], що не заборонено законом і Правилами розміщення коментарів на сайті «Ларді-транс». Крім того, [PERSON] звертав увагу суду і учасників процесу на той факт, що доказом поширення відповідної інформації в мережі Інтернет може бути тільки висновок фахівця компютерно-технічних досліджень науково-дослідного інституту судових експертиз, в якому обовязково зазначається сайт, на якому розміщена інформація і наводиться сам зміст такої інформації. Що ж стосується вимог стосовно відшкодування моральної шкоди [PERSON] вказував на те, що в позовній заяв є розрахунки, згідно яких [PERSON] розрахував суму упущеної ним вигоди з 2011 року і на момент подання позовної заяви. Однак, позивач не надав суду доказів, про те, куди він намагався влаштуватися на роботу в період з 2011 року по теперішній час, які були підстави відмови в прийнятті його на роботу, чи взагалі мали місце вказані факти, в чому сумнівається сторона відповідача [PERSON] Так, представлена ??довідка від підприємця [PERSON] від 07.11.2014 року не може бути, на думку [PERSON], прийнята судом як доказ, тому що не містить в собі інформації, про яку конкретно роботу для [PERSON] йде мова. Чи є підприємець [PERSON] грузоперевозчиком, чи має зареєстрований на підприємстві або на самого [PERSON] вантажний транспорт. Вимога позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди з березня 2011 року по теперішній час, не має ніяких підстав. Так, позивач не довів вини [PERSON] в розміщенні відгуку на сайті, сама замітка не містить негативної інформації, позивач не надав докази, що він намагався працевлаштуватися і не зміг це зробити саме через зазначену замітку на сайті «Ларді-транс», а також не надав суду докази, які підтверджують, що внаслідок неправомірних дій [PERSON], він зазнав фізичні або моральні страждання і не вказав, у чому конкретно виразилися його фізичні або моральні страждання. При цьому, позивач не надав суду розрахунок моральної шкоди, будь-якої медичної документації, висновок психолога або висновку експерта, які б свідчили про те, що він звертався за медичною допомогою, перебував в депресії, відчував моральні, душевні страждання та переживання. Тим більше, без зазначеної документації неможливо встановити причинно-наслідковий звязок між спірними діями та нанесеною моральною шкодою, що є невід'ємною частиною при визначенні моральної шкоди. Також, позов подано позивачем з порушенням строку позовної давності, оскільки про порушення своїх прав, як вбачається з позову та матеріалів справи, [PERSON] дізнався 07.11.2011 року, а з позовом звернувся тільки 18.11.2014 року. Будь-яких доказів на наявність поважних причин для пропуску строку позовної давності позивач суду не надав. На підставі викладеного, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. У судове засідання представник ТОВ «Ларді» [PERSON] не зявилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В той же час, в минулих судовий засіданнях [PERSON] зазначала, що позовні вимоги [PERSON] ТОВ «Ларді» не визнає, оскільки вина підприємства відсутня, вказаний відгук видалений. Крім того, [PERSON] вказала, що при реєстрації на сайті «Ларді-транс» заповнюються обовязкові стовбці (де зазначаються дані про особу, яка реєструється), особа обирає логін та пароль, які є єдиними та знаючи які можливо зайти на сайт від імені зареєстрованого з будь-якого компютеру. Також, [PERSON] підтвердила ту обставину, що на сайті ТОВ «Ларді» від імені [PERSON] було розміщено спірне повідомлення, будь-яких скарг від останнього з приводу «взлому» його сторінки до керівництва сайту не надходило, однак, надати відомості з якого місця було здійснено відправлення повідомлення (місце розташування компютера) представник відповідача не мала можливості. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] був запрошений [PERSON] по оголошенню на тимчасову роботу в якості водія в січні 2011 року. Між ними був укладений Договір перевезення вантажів (транспортної експедиції). Після закінчення дії Договору транспортної експедиції, [PERSON] надав звіт, написаний ним власноручно, в якому вказав суму отриманих від відповідача грошових коштів та про їх витрати. У витрати входило: придбання пива (4 x 1л), витрати на ДАІ (100 грн.), ремонт авто (650 грн.), витрати на дизельне паливо тощо. Оскільки позивач недобросовісно виконував свої обовязки, саме з цих підстав, за твердженнями [PERSON], останній не став продовжувати з [PERSON] Договір транспортної експедиції. Отже, Договір транспортної експедиції діяв з 13.01.2011 року по 10.02.2011 року /т. 1 а.с. 36-37/. Позивач [PERSON] звернувся до Прокуратури Харківської області із заявою про порушення [PERSON] вимог трудового законодавства. Відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за фактом грубого порушення законодавства про працю за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України. Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 31.10.2011 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1ст. 172 КК України, а кримінальну справу відносно нього припинено в силу акту амністії. Однак, вказана обставина не є реабілітуючою підставою, а закриття кримінальної справи з нереабілітуючих обставин можли\-ве лише: -\~\~ при підтвердженні матеріалами справи події злочину; -\~\~ наявності в діянні складу злочину; -\~\~ причетності підозрюваного чи обвинуваченого до вчинення зло\-чину. Таким чином, встановлено, що використовуючи найману працю [PERSON] без укладення письмового трудового договору, [PERSON] грубо порушив його конституційні права на оплату праці, не оформив запис в трудовій книжці про прийняття на роботу водієм, не встановив перерву для відпочинку та прийому їжі, не визначив заробітну плату в грошовому еквіваленті за виконану роботу, відносно оплати праці в подвійному розмірі у позаурочний час, в святкові та неробочі дні. Отже, [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 172 КК України /т. 1 а.с. 14, 15-17, 20, 21, 85/. Крім того, в матеріалах справи міститься копія Виконавчого листа від 04.07.2012 року № 2-1241/2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, у розмірі 2000 грн. /т. 1 а.с. 18/. Судом також встановлено, що 02.03.2011 року на веб-сайті www.Lardi-trans.com в розділі «Форум», в темі «Недобросовісні водії» було опубліковано повідомлення наступного змісту: «[PERSON], [INFO] проживает в [INFO] паспорт МН № 188424 ВОР (за 9 дней украл 100 л д.т.) трудовую книжку постоянно забывает дома, перебил новую рессору, ленивый, нарушает правила дорожного движения, штрафы платить отказывается, судится с ГАИ, любитель писать в областную прокуратуру клевету, ОЧЕНЬ ПРОБЛЕМНЫЙ. БУДЬТЕ ОСТОРОЖНЫ.», на підставі якого [PERSON] було внесено до «чорного» списку недобросовісних водіїв /т. 1 а.с. 11, 12, 13/. Як вбачається з роздруківки веб-сайту вказане повідомлення було відправлено від імені користувача «[PERSON], ФОП» /т. 1 а.с. 11, 12/. Саме на підставі вказаного негативного повідомлення, на думку [PERSON], він, починаючи з березня 2011 року, не має змоги офіційно або неофіційно працевлаштуватися водієм. В той же час, відповідач [PERSON] заперечує проти того факту, що саме він розміщував спірне повідомлення відносно [PERSON] на сайті www.Lardi-trans.com. Як зазначалося вище [PERSON] стверджував, що він не має навичок роботи з мережею Інтернет, був зареєстрований на сайті ТОВ «Ларді» за допомогою його колишнього колеги [PERSON], взагалі, на момент публікації повідомлення, відповідач не користувався вдома Інтернетом та не мав компютерної техніки. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надав суду копію Договору про надання послуг підключення та доступу до мережі INTERNET від 27.08.2013 року № 00294 та копію товарного чеку від 05.09.2013 року на придбання ноутбуку Lenovo /т. 1 а.с. 81, 82/. Однак, дані докази не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються іншими наявними в справі письмовими доказами та поясненнями представника ТОВ «Ларді» [PERSON] Так, з роздруківки з веб-сайту www.Lardi-trans.com вбачається, що ФОП [PERSON] був зареєстрований на вказаному веб-ресурсі 15.01.2009 року /т. 1 а.с. 86-87/. Листами ТОВ «Ларді», з посиланнями на положення Правил користування сайтом Lardi-trans.com, повідомлено та підтверджено той факт, що 15.01.2009 року о 13:59 на даному сайті був зареєстрований користувач «ФОП [PERSON]М.», м. Зміїв Харківської області. Вихід на сайт Lardi-trans.com можливий з будь-якого технічного пристрою за умови знання логіна та пароля для входу в обліковий запис. Користувачем «ФОП [PERSON]М.» 02.03.2011 року об 11:01 у розділі «Форум» в темі «Недобросовісні водії» було опубліковано повідомлення наступного змісту: «[PERSON], [INFO] проживает в [INFO] паспорт МН № 188424 ВОР (за 9 дней украл 100 л д.т.) трудовую книжку постоянно забывает дома, перебил новую рессору, ленивый, нарушает правила дорожного движения, штрафы платить отказывается, судится с ГАИ, любитель писать в областную прокуратуру клевету, ОЧЕНЬ ПРОБЛЕМНЫЙ. БУДЬТЕ ОСТОРОЖНЫ.». Відповідно до п. 4.3 Угоди користувача Користувач несе відповідальність і самостійно вживає заходів для забезпечення безпеки свого облікового запису на Сайті (включаючи контроль за зв'язкою логін-пароль, адресу електронної пошти тощо). Користувач несе повну відповідальність за всі дії, вчинені з використанням облікового запису Користувача. Користувач зобов'язується негайно повідомити Ларді-Транс про будь-які випадки несанкціонованого використання облікового запису Користувача третіми особами. Користувач зобовязується не використовувати в реєстраційних даних інформацію, спроможну ввести в оману, зокрема, але не виключно: позначення, які відтворюють торговельні марки та/або комерційні найменування третіх осіб або схожі з ними до ступеня змішання; дані, що дублюють дані будь-якої іншої облікового запису. Щодо користувача «ФОП [PERSON]М.», повідомлень щодо несанкціонованого використання облікового запису не надходило. При цьому, під час реєстрації на сайті Lardi-trans.com не вимагається біометрична ідентифікація особи, яка розмістила обяву чи повідомлення, оскільки передбачається, що користувач особисто вживає заходів щодо забезпечення безпеки свого облікового запису на Сайті, включаючи контроль за звязкою логін-пароль, адресою електронної пошти тощо. Фактів несанкціонованого проникнення в роботу систем ТОВ «Ларді» керівництвом сайту не виявлено. Інформація щодо фактів «взлому», атак хакерів на Сайт не відома. Власником вжиті всі необхідні технічні засоби для уникнення несанкціонованого доступу третіх осіб на сайт Lardi-trans.com. Крім того, паролі користувачів не зберігаються у відкритому вигляді, отже, зловмисник, зламавши БД ТОВ «Ларді», все одно не зміг би ними скористатися. Так, користувачем «ФОП [PERSON]М.» вихід на Сайт 02.03.2011 року виконувався із наступної ІР-адреси 172.25.3.43. В той же час, дана ІР-адреса є локальною, тому чітко визначити місцезнаходження особи неможливо. В той же час відповідач ТОВ «Ларді» виключає можливість зламу чи несанкціонованого доступу третіх осіб під час розміщення вказаного повідомлення. На даний час спірний відгук видалений 21.01.2015 року о 14:06 за зверненням користувача, який його розмістив із зазначенням причини: «Хотел бы удалить свое сообщение, так как в нем содержится не правдивая информация, и клевета на человека.» /т. 1 а.с. 110-111, 147-180, 181 т. 2 а.с. 15, 16-20/. Письмові докази, надані [PERSON], а саме копія Договору від 27.08.2013 року та копія чеку про придбання ноутбуку, не є беззаперечними, оскільки, відповідачем, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано суду будь-яких фактичних даних, що Договір на отримання послуг укладався [PERSON] вперше, взагалі, у суду виникають сумніви у достовірності даних посилань відповідача, так як Договір про доступ до мережі Інтернет було укладено раніше, ніж придбано компютерну техніку. Крім того, у своїх запереченнях від 26.01.2015 року [PERSON] зазначає, що йому допомагав реєструватися на сайті Lardi-trans.com його колишній колега [PERSON] мешканець м. Горлівка, однак, вже у запереченнях від 15.03.2016 року вказана особа є мешканцем м. Макіївка Донецької області, зокрема, [PERSON] не надано суду доказів щодо існування даної особи взагалі. Також, [PERSON] в обгрунтування своїх доводів вказував, що факти, викладені в повідомленні від 02.03.2011 року, взяті зі звіту [PERSON] і є оціночними судженнями про ті чи інші ділові якості водія. Однак, відповідачем не надано доказів про те, що він або сам [PERSON] повідомляв дані відомості іншим (третім особам), які б були зацікавлені у залишенні негативного відгуку відносно позивача. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Оціночними судженнями відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» є висловлювання, які не містять фактичних даних або можуть бути витлумачені як фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а тому не можуть бути предметом судового захисту. Якщо ж інформація містить дані про факти і явища, вона не є оціночним судженням, а є інформацією про факти і явища. У разі, якщо фактів, відомості про які містяться в розповсюдженій інформації, не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, ця інформація є недостовірною і підлягає спростуванню. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1, 2 п. 4 постанови від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно розяснень, які містяться в п. 5 Постанови, відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому, суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У п. 18 Постанови від 27.02.2009 року № 1 передбачено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього були порушені його особисті немайнові права. З чого слідує, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, в даному випадку на відповідача [PERSON], а на позивача покладено лише обовязок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Правдивість поширеної відповідачем в мережі Інтеренет інформації у відгуку від 02.03.2011 року, відповідачем [PERSON] не доведено, його твердження щодо оціночного судження даного повідомлення, є посилковим, оскільки воно містить дані про факти і явища. З огляду на вищевикладене, у суду відсутні сумніви у тому, що відповідачем [PERSON]М,, зокрема, можливо за допомогою третіх осіб, було опубліковано 02.03.2011 року повідомлення щодо [PERSON] на сайті www.Lardi-trans.com, яке містить недостовірну інформацію. В той же час, позивачем [PERSON] не обгрунтовано свої позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Положеннями постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так, [PERSON] жодним чином не зазначено та не доведено в чому саме полягали його моральні страждання, які саме його нормальні життєві звязки були втрачені та які додаткові зусилля з його боку здійсненні для організації свого життя, а відповідно позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однією з підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] [PERSON] було визначено пропуск позивачем позовної давності звернення до суду. Суд погоджується з даними твердженнями, оскільки, [PERSON] не надано доказів того, що він дізнався про негативний відгук, опублікований на сайті www.Lardi-trans.com, саме 07.11.2014 року. Надана позивачем копія Довідки ФОП [PERSON] /т. 1 а.с. 19/ не є беззаперечним доказом посилань [PERSON], що саме з цієї дати він дізнався про наявність спірного повідомлення, крім того, позивачем не доведено факт існування вказаного ФОП, допитати вказану особу у суді у якості свідка також не виявилося можливим. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позву [PERSON] у повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності та відсутності поважних причин його пропуску.

Outcome: approved