Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

20 червня 2017 року прийнято до провадження вказану цивільну справу. Позивач просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування цього будинку спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності на ? частину вказаного будинку та земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 20 травня 2004 року по 18 травня 2015 року. Від шлюбу мають троє неповнолітніх синів: [PERSON],[INFO] , [PERSON], [INFO] року, [PERSON] , [INFO], які проживають з нею та відповідач сплачує на них щомісячно на кожного по 500 гривень . Інших витрат на утримання дітей останній не несе, а також має заборгованість по аліментних платежах. Вважає, що повинно бути дотримано принцип рівності часток при поділі майна подружжя. Під час шлюбу придбали за договором купівлі - продажу в грудні 2005 року будинок з господарськими будівлями та спорудами, право власності на який зареєстровано за відповідачем. Після придбання будинку здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку для його обслуговування. З часу розірвання шлюбу відповідач один користується їх спільним сумісним нерухомим майном та рухомим, а саме побутовою технікою, меблями, різного роду обладнанням та іншим . Вартість майна у досудовому порядку не узгоджена. Зазначає, що остаточна вартість майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя і яке підлягає поділу буде визначено після проведення грошової оцінки. 29.07.2016 року ухвалою Любешівського районного суду Волинської області позовні вимоги в частині вимог про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , який розташований в [ADDRESS] та земельної ділянки, яка була виділена для обслуговування вказаного будинку спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , залишено без розгляду ( а. с. 121,122). 13.06.2017 року ухвалою Любешівського районного суду справу передано на розгляд до Ратнівського районного суду Волинської області ( а. с. 279). 01.08.2017 року ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON] ( а. с. 37 т. 2). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав , зазначених у позовній заяві.Ствердив, що будинок був переобладнаний на час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Надання відповідачем доказів про те, що погасив борги за відпущені будівельні матеріали є не що інше як спосіб захисту. За час перебування у шлюбі сім'я [PERSON] мала доходи і ніяких позик не брала. Відповідач , його представник у судові засідання за період з 19 червня 2017 року по 02.10.2017 року жодного разу не з'явилися у судові засідання: 03.07.2017 року, 14.07. 2017 року, 27.07.2017 року, 01.08.2017 року, 16.08.2017 року, 20.09.2017 року, 02.10.2017 року. Судові повістки направлені відповідачу [PERSON], його представнику [PERSON] у судове засідання на 02.10.2017 року повернуті до суду, що відповідно до ст.77 ч. 1 ЦПК України вважається доставленими. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про свою участь у справі не заявили. В силу вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів , так відповідач належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності та беручи до уваги , що спір між сторонами по поділ спільного майна не вирішено судом з 10 лютого 2016 року. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог. З приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 20 травня 2004 року по 29 травня 2015 року, що стверджується рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 18 травня 2015 року, яке набрало законної сили 29.05.2015 року ( а.с. 8-9т. 1 ). За період проживання у шлюбі у сторін народилися троє синів: [PERSON],[INFO] року , [PERSON] , [INFO] року та [PERSON], [INFO] року, які проживають з позивачкою ( а. с. 5-7 т. 1 ) та стягнуто на їх утримання аліменти у розмірі по 500 гривень на кожну дитину з 10 березня 2015 року відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 .04.2015 року ( а. с. 10-11 т. 1). В силу вимог ст. 60 ч.1 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. У судовому засіданні встановлено, що сторони під час перебування у шлюбі набули майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою смт. Любешів, [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування цього будинку, яке підлягає поділу, що стверджено договором купівлі - продажу з відстрочкою ( а. с. 19 т. 1 ) та іншими правовстановлюючими документами , зокрема Державним актом на право власності на земельну ділянку , Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 53154183 від 12.02.2016 року ( а. с.21 -24 т. 1). У відповідності до ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З матеріалів справи вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу спільно нажитого майна - будинковолодіння та встановлено , та під час перебування у шлюбі у 2013-2014 роках у спільно нажитому будинку замінений дах( з покрівлею) із азбестоцементних хвилястих листів на метало черепицю з утепленням , замінені дерев'яні вікна на металопластикові( фірми « Болена» з профілю « RENAU») , балки, влаштовані металеві відливи, на даху встановлені металопластикові вікна і двері, металопластикове дахове вікно( фірми « Болена» з профілю « RENAU»), облицьовано комин цеглою « Фагот» », що стверджується технічною документацією ( а. с. 163- 181 т. 1), висновком № о-135 від 15.12.2016 року судової будівельно - технічної експертизи ( а. с. 193 - 208 т. 1 ). Відповідно до висновку № о-135 від 15.12.2016 року судової будівельно - технічної експертизи ( а. с. 193 - 208т. 1 ) ринкова вартість будинковолодіння сторін становить 635652 гривні з врахуванням заміни конструктивних елементів будинку та використання нових будівельних матеріалів, вартість земельної ділянки 39882 гривні ( а. с. 20 т. 1 ). Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до яких, вирішуючи спори між подружжям про майно;необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При цьому при поділі спільної сумісної власності зобов'язання між подружжям не розподіляються, а враховуються. Окрім цього, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд, згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України, окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України , якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна , спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка , дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 03 грудня 2014 року , 29 липня 2013 року, відповідач уклав договір - продажу у розстрочку із підприємцем [PERSON] про відпущення товару відповідно на суми 27092 гривні,що еквівалентно 3386 доларів США, 7315 гривень,що еквівалентно 914 доларів США ( а. с. 123- 128 т.1) Крім цього, 29 липня 2013 року, відповідач уклав договір продажу у розстрочку № 7 із підприємцем [PERSON] про відпущення товару відповідно на суми 22790 гривні,що еквівалентно 2831 доларів США ( а.с. 129- 131 т.1). Аналогічний договір № 7 від 11.11.2014 року на суму 50804 гривні,що еквівалентно 2543,62 доларів США ( а.с. 132- 134 т.1). Загальна сума відпущених будівельних матеріалів відповідачу підприємцем [PERSON] становить 84548 гривень товару( а. с. 135- 136 т. 1 ), які повністю погашені відповідачем 16.01.2017 року ( а.с. 236 т. 1 ). Поряд з цим , відповідач уклав договір купівлі - продажу у розстрочку у розстрочку із підприємцем [PERSON] від 17.03.2013 року про відпущення товару відповідно на суму 28860 гривні,що еквівалентно 336 1 доларів США ( а. с. 137- 139 т. 1), а станом на 25.07.2016 року становить 83352 гривні ( а. с. 140- 141 т.1), які сплачені відповідачем 22.09.2016 року ( а.с. 234 т. 1). Частиною 4 ст.65 Сімейного кодексу визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Для спільних боргів характерне те, що вони виникають з єдиної правової підстави. До спільних боргів належать борги за укладеними обома з подружжя угодами, за якими вони прийняли на себе певні зобов'язання; за угодами, укладеними одним із подружжя за наявності презумпції згоди на це другого з них, якщо кошти, одержані за такими угодами, використано в інтересах сім'ї, зокрема борги дружини і чоловіка, пов'язані з їх спільним майном; за зобов'язаннями, що виникли внаслідок спільного заподіяння шкоди іншим особам; за зобов'язаннями подружжя з відшкодування шкоди, заподіяної їх неповнолітніми дітьми; борги, які виникли через безпідставне набуття або збереження обома з подружжя майна за рахунок іншої особи. Усі інші борги подружжя є особистими. Кожен з подружжя за час шлюбу може бути стороною в різних зобов'язаннях. Проте, в деяких випадках участь у зобов'язанні одного з подружжя впливає на майнові інтереси другого. Більше того, інколи участь у зобов'язанні одного з подружжя спричиняє визнання зобов'язаною стороною і другого з подружжя. Це можливо як в договірних, так і в не договірних (деліктних) зобов'язаннях. Той з подружжя, хто не брав участі у договірному зобов'язанні, може набувати певних майнових обов'язків і визнаватися боржником у зобов'язанні. Так, він може нести майнову відповідальність за зобов'язанням, учасником якого був другий із подружжя. Це можливо лише за умов, коли судом встановлено що: договір був укладений другим із подружжя в інтересах сім'ї; те, що було одержано за договором, використано на її потреби. Правовий режим майна, отриманого одним з подружжя за зобов'язаннями, залежить від тієї мети, за досягнення якої діяла ця особа. Таке правило закріплено в ч. 3 ст. 61 СК України: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо той з подружжя, який отримав майно за договором, діяв в спільних інтересах подружжя, то вважається, що отримане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Беручи до уваги вищезазначене, суд при вирішенні спору, не бере до уваги боргові зобов'язання відповідача ( а. с. 123-141 т. 1 ) при поділі спільного будинковолодіння, так як він не надав належних , допустимих доказів, що позивачка давала згоду на їх укладення , так як перебувала у юридичному шлюбі із відповідачем, що визначено ч. 3 ст. 65 СК України. Отже, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що оскільки спірний житловий будинок набутий сторонами за час шлюбу та являється їх спільною сумісною власністю, підстав для відступлення від принципу рівності часток у спільному майні немає. Крім того, суд з врахуванням, що відсутні належні, допустимі докази, що відповідач погасив борг за відпущені будівельні матеріали ( а. с. 123-141 т. 1 ) після розірвання шлюбу із позивачкою та які були використані саме на цей спірний будинок сторін, беручи до уваги, із позивачкою проживають троє малолітніх синів, яких вона доглядала, коли проводився ремонт спірного житлового будинку, а тому є всі підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки для обслуговування цього будинку в смт. Любешів Волинської області. При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача ( а. с. 53 т. 1) у письмовій заяві - клопотанні, що він повністю оплатив за будівельні матеріали на ремонт будинку і ці кошти є його особистою власністю , і тому його частка у спільному майні подружжя є значно більшою , ніж частка позивачки [PERSON], що детально відображено у Висновку № 0-35 судової будівельно- технічної експертизи від 15.12.2016 року. Також суд враховує , борг відповідача [PERSON] . в сумі 30 тисяч доларів США не визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] згідно рішення Любешівського районного суду Волинської області від 08 червня 2016 року ( а. 104-111 т. 1 ). Разом з тим, оскільки житловий будинок ділиться з визначенням часток його співвласників, тому право спільної сумісної власності на дане нерухому майно слід припинити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України , стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1120,83 гривні ( а. с.1, 16) відповідно до ? вартості майна подружжя 1120,83 гривень ( 224165: 2 = 1120,825) в тому числі - жилий будинок - 184283 гривні ( а. с. 25), вартість земельної ділянки - 39882 гривні ( а. с. 20) та 275,60 гривень судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги , а всього 1396,43 гривні, які слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 80 ЦПК України , якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову , встановленої судом при вирішенні справи. Таким чином, при ухваленні рішення суд бере до уваги вартість будинковолодіння згідно висновку № о-135 від 15.12.2016 року судової будівельно - технічної експертизи ( а. с. 193 - 208 т. 1 ) , яка становить 635652 гривні . Отже судовий збір становить 3178 ( 1% від ціни позову, поділити на половину ; 6356,52: 2= 3178,26) гривень 26 копійок. Отже, з [PERSON] стягнути на користь держави недоплачений розмір судового збору встановлений судом при ухваленні рішення 2057 ( 3178,267 ( розмір судового збору встановлений при ухваленні рішення) - 1120,83 ( сплачений судовий збір позивачкою при зверненні до суду)= 2057,43 ( недоплачена суму судового збору визначена судом при ухваленні рішення) гривень 43 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved