Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

21.02.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування кв. [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач є власником кв. [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, які є племінниками дружини позивача, однак в квартирі відповідачі не проживають. Відповідачі проживають в с. Петрівка, Бобровицького району, Чернігівської області разом зі своїм батьком і там відвідують навчальні заклади. У зв`язку з реєстрацією відповідачів в квартирі позивач змушений нести витрати по комунальним платежам за осіб, які в квартирі не проживають. Позивач вказує, що він неодноразово звертався до батька відповідачів з питанням зняття його дітей з реєстраційного обліку у квартирі, однак він не бажає спілкуватись та уникає контактів. Відповідачі ніколи не проживали у квартирі і їх відсутність за місцем реєстрації понад рік можуть підтвердити сусіди. Перешкод у користуванні житлом ні позивач, ні члени його сім`ї відповідачам не чинили. Наявність реєстрації відповідачів створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним позивачу майном і у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних платежів, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються права позивача. Ухвалою суду від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 29.04.2020 року задоволено заяву позивача про виклик свідків та постановлено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Ухвалою суду від 16.06.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Петрівський старостинський округ Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, витребувано від третіх осіб висновок стосовно розв`язання спору, а також витребувано у Петрівського старостинського округу Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області інформацію про фактичне та зареєстроване місце проживання відповідачів. До початку проведення судового засідання у справі позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та просить задовольнити його позовну заяву. Законний представник відповідачів неодноразово в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи за відсутності представників. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, батька відповідачів знає наглядно, а самих відповідачів особливо не знає, оскільки практично їх не бачила вже багато років. Відповідачі у квартирі позивача не проживали від самого свого народження. Приблизно 10 років тому свідок бачила відповідачів десь 2 рази, а близько семи років їх взагалі не бачить і їх батька також. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, а відповідачів взагалі не пам`ятає, оскільки бачила їх дуже давно. Приблизно 12-13 років тому бачила дітей. Ніколи свідок не бачила такого щоб позивач перешкоджав відповідачам проживати в квартирі. Батька дітей свідок бачила також дуже давно близько 8-10 років тому. Суд, вислухавши покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.06.2015 року, копією договору купівлі-продажу від 02.02.2016 року, копією договору купівлі продажу від 20.09.2018 року, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.05.2015 року, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2018 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.02.2016 року (а.с. 19-28). За змістом затвердженого начальником ЖЕД-408 акту від 29.01.2020 року, сусіди позивача засвідчили, що [PERSON] та [PERSON] не проживали та не проживають за адресою: [ADDRESS] на протязі останніх дев`яти років (а.с. 29). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 14.08.2020 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, оскільки це призведе до звуження обсягу існуючих прав дітей. Петрівський старостинський округ виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області повідомив, що інформацією необхідною для вирішення спору не володіє, а відповідачі зареєстровані (прописані) та фактично проживають спільно зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 06.05.2020 року. При цьому, за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» станом на 17.07.2020 року відповідачі значяться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Факт не проживання відповідачів понад один рік за місцем їх реєстрації підтверджується показами свідків та наявними у справі письмовими доказами, зокрема складеним мешканцями сусідніх квартир актом про не проживання та відповіддю Петрівського старостинського округу виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області. Враховуючи встановлені на підставі наявних в матеріалах справи документів та показань свідків обставини, суд вважає вимоги позовної заяви в частині визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтованими. Аналізуючи встановлені обставини, покази свідків та наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що суду надано достатньо доказів тому, що відповідачі більше одного року не проживають за місцем своєї реєстрації без поважних причин, оскільки будь-яких обставин, які б свідчили про чинення їм перешкод у користуванні квартирою судом не встановлено. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимог про примусове зняття відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідними державними органами при пред`явленні їм такого рішення без додаткового зобов`язання рішенням суду здійснити державними органами такі дії. Наведена позиція, зокрема, відображена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». За наведених обставин у задоволенні позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації слід відмовити, оскільки реалізуючи свої повноваження державний орган зобов`язаний після набрання цим рішенням стосовно визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, законної сили - зняти цих осіб з реєстраційного обліку без будь-якого зазначення про це в рішенні суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial