Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

20.01.2014 року представник позивача звернувся в Новоодеський районний суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача, посилаючись на вчинення відповідачем під час перебування на посаді начальника ЦТЕ№7 філії з управління спецоб'єктами електрозв'язку ПАТ «Укртелеком», кримінального правопорушення, передбаченого ст.191ч.2 КК України, внаслідок чого товариству було заподіяно матеріальної шкоди та посилаючись на закриття кримінальної справи у відношенні [PERSON] по амністії, що не звільняє його від цивільно-правової відповідальності, просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укртелеком» в особі філії спеціалізованого електрозв'язку ПАТ «Укретелеком» 429726 гривень матеріальної шкоди. Протокольними ухвалами суду від 05.03.2014 року та від 25.03.2014 року до участі в розгляді даної справи було залучено в якості третіх осіб на стороні позивача без самостійних позовних вимог - Адміністрацію державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Фонд державного майна України. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлений позов та посилаючись на викладені в ньому обставини, просили суд позов задовольнити повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та посилаючись на безпідставність заявленого позову ПАТ «Укртелеком», яке, на їх думку, являється неналежним позивачем, а також на недоведеність ними позовних вимог, просили суд в задоволені позову відмовити. Представник третьої особи - Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, в судовому засіданні, підтримав позов та просив суд його задовольнити. Представник третьої особи - Фонду державного майна України в судове засідання не з'явився, хоча належними чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду справи. На адресу суду від представника Фонду державного майна України надійшов лист з письмовими поясненнями на позов, в яких він послався на перебування майна, із-за якого виник спір, у власності держави, яке було передано до сфери управління Держспецзв'язку, балансоутримувачем якого являється ПАТ «Укртелеком» і, на підставі ст.ст.27,35 ЦПК України, просив врахувати ці письмові пояснення при прийняті судового рішення. Вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, пояснення третьої особи, покази допитаного свідка, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Згідно з вимогами ст.ст.10,60 ЦПК України, якими передбачається принцип змагальності сторін у процесі, кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається. Позивач повинен довести предмет і підстави позову та обставини в його обґрунтування, а відповідач, якщо заперечує проти позову, - свої заперечення. Суд, після дослідження в судовому засіданні фактичних обставин справи, приходить до висновку і зазначає, що позивач не довів належними і допустимими доказами своїх позовних вимог. Як вбачається із досліджених в судовому засіданні обставини, представники ПАТ «Укртелеком» не довели, що ПАТ «Укртелеком» являється належним позивачем по справі і, що діянням відповідача саме йому, а не державі в особі відповідального представницького органу, було заподіяно матеріальної шкоди, яку і слід стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укртелеком». Крім того, суд зазначає, що представниками позивача не було доведено в судовому засіданні і розміру заподіяної шкоди. Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивач - ПАТ «Укртелеком» являється тільки балансоутримувачем майна, розукомплектування і розтрату якого вчинив відповідач. Висновки суду про те, що ПАТ «Укртелеком» є неналежним позивачем і не являється власником майна, а тільки його балансоутримувачем, знаходять своє підтвердження в досліджених в суду обставинах, а саме у фактах, що викладені в постанові Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25.04.2013 року про закриття кримінальної справи за ч.2 ст.191 КК України, у зв'язку із застосуванням акту амністії по відношенню до [PERSON] В цій, своїй постанові, суд зазначає, що на балансі ЦТЕ №7 філії спеціалізованого електрозв'язку ВАТ «Укретелеком» знаходиться будівля Н-214 з інвентарним номером М60046, яка відповідно до наказу ФДМУ №1592 від 31.08.2001 року та наказу ВАТ «Укртелеком» №215 від 07.06.2004 року виведена із статутного фонду ВАТ «Укртелеком» та є державною власністю. До складу будівлі Н-214, окрім іншого, входять дві холодильні машини ХМ-ФУ 40 І/ІІ, які перебували у віданні [PERSON] З письмових пояснень представника третьої особи - Фонду державного майна України, наданих ним суду, також вбачається, що власником майна, яке було розукомплектовано по вказівці відповідача, являється держава в особі управління Держспецзв'язку, а не ПАТ «Укртелеком», а тому позовні вимоги про стягнення завданої шкоди на користь ПАТ «Укртелеком», а не на користь держави, є безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню. Ті обставини, що ПАТ «Укртелеком» являється тільки балансоутримувачем, а не власником будівлі Н-214, до складу якої входять дві холодильні машини, не заперечується і сам позивачем - ПАТ «Укртелеком» та його представниками в суді. Ці обставини вбачаються з їх пояснень та викладених в їх позові доводах, а також в наданих і досліджених в суді інших документах. Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а тому вищезазначені обставини, що були визнані сторонами, суд визнає такими, що не підлягають доказуванню. Позивач та треті особи на стороні позивача, після роз'яснення судом їх процесуальних прав, не скористались наданою їм можливістю і процесуальними правами, щоб заявити самостійні вимоги щодо предмета спору до закінчення судового розгляду справи. Сторона позивачів не довела в судовому засіданні обставин того, що ПАТ «Укртелеком» являється належним позивачем, що саме йому, а не державі було завдано матеріальної шкоди діяннями відповідача. Крім того, суд зазначає, що розмір нарахованої позивачем відповідачу матеріальної шкоди, позивачем не доведено, а її розрахунок зроблено з порушеннями ст.135-3 КЗпП України, з порушеннями Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою КМУ №116 від 22.01.1996 року, а саме у формулу розрахунку розміру збитків, були включені замість показників балансової вартості розукомплектованого майна, показники її ринкової вартості і не відповідно до розміру визначеного у висновку товарознавчої експертизи, а згідно розміру вказаного у звіті спеціаліста. Також при розрахунку розміру збитків, позивачем не були враховані показники амортизаційного зносу обладнання, які повинні були враховуватись, згідно запропонованого цим Порядком розрахунку. Суд погоджується з доводами представників позивача про те, що амністія не звільняє відповідача від обов'язку відшкодувати завдану його діянням шкоду, але зазначає, що така шкода повинна бути відшкодована належному позивачу. В даному випадку, діями відповідача матеріальна шкода була задана державі, а не ПАТ «Укртелеком», в особі філії спеціалізованого електрозв'язку цього товариства, яке не представляє інтересів держави, а являється самостійний суб'єктом господарської діяльності. Представники позивача в судовому засіданні навіть не довели, яка частка державної власності перебуває у статутному фонді ПАТ «Укртелеком». Поскільки позивач безпідставно заявив позов до відповідача про стягнення на його користь заподіяної матеріальної шкоди і не довів в судовому засіданні своїх позовних вимог, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення цього позову, в зв'язку з чим, відмовляє у позові. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою в задоволені позову, понесені позивачем судові витрати, у вигляді сплаченого судового збору, йому не відшкодовуються, а зараховуються на рахунок держави.

Outcome: dismissed