Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

20.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 10.10.2016 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до якого ФОП [PERSON] прийняв у тимчасове користування нежитлове приміщення, що розташоване на першому поверсі буд. [ADDRESS] . Станом на 01.02.2017 року частину даного приміщення ФОП [PERSON] було передано відповідачу в суборенду. В подальшому ФОП [PERSON] вирішив достроково розірвати договір суборенди, у зв`язку з чим направив ФОП [PERSON] відповідну заяву. У відповідь на зазначену заяву ФОП [PERSON] направив відповідачу лист із роз`ясненням процедури дострокового розірвання договору суборенди та погашення сум боргу, який відповідачем був отриманий, проте проігнорований. Станом на день звернення до суду з даним позовом ФОП [PERSON] не погасив борг перед ФОП [PERSON] . Так, договір суборенди достроково було розірвано 03.03.2018 року, а з ініціативою передачі об`єкта оренди відповідач звернувся із заявою 05.03.2018 року, яку отримано орендарем 03.04.2018 року. За період січень - квітень 2018 року у ФОП [PERSON] існує заборгованість перед орендарем в загальному розмірі 13023,65 грн., яка складається з: 880 грн. заборгованості по оренді та 652 грн. по комунальних послугах за січень 2018 року; 3520 грн. заборгованості по оренді та 591 грн. по комунальних послугах за лютий 2018 року; 340,65 грн. заборгованості по оренді за 01-03 березня 2018 року; 7040 грн. - плата в подвійному розмірі орендної плати за несвоєчасно передане приміщення по акту прийому-передачі. Разом з тим, за період з 04.03.2018 року по 03.04.2018 року відповідачу нараховано неустойку в подвійному розмірі місячної орендної плати, що становить 7040 грн. Крім того, відповідачу нараховано заборгованість за прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме 1366,28 грн., з яких: 3% - річних в розмірі 374 грн. та 992,28 грн. інфляційних витрат. 04.03.2019 року згідно договору про відступлення прав вимоги № 2, вона набула право вимоги за Договором суборенди нежитлового приміщення № 01/02 від 01.02.2017 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] 05.04.2019 року відповідачу було направлено повідомлення про зміну кредитора, однак з боку останнього жодного реагування немає. Враховуючи наведене, просить стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь кошти в загальному розмірі 21429,93 грн., з яких: 13023,65 грн. заборгованості по орендних платежах, 7040 грн. неустойка за несвоєчасне повернення об`єкта оренди, 374 грн. - 3% річних, 992,28 грн. - інфляційних втрат, а також судові витрати по справі. 24.04.2019 року від ФОП [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (заперечення) на обґрунтування якого зазначив, що згідно договору суборенди нежитлового приміщення № 01/02 від 01.02.2017 року ним було отримано в суборенду частину нежитлового приміщення в [ADDRESS] . У зв`язку із змінами в напрямах підприємницької діяльності потреба в користуванні нежитловим приміщенням відпала, а тому 30.12.2017 року він звернувся до орендаря у телефонному порядку щодо розірвання договору суборенди. Однак ФОП [PERSON] почав уникати контакту, через що 11.01.2018 року ним було скеровано письмову заяву про розірвання договору, яку останній фактично отримав 03.02.2018 року. Вказав, що 10.01.2018 року він звільнив отримане в суборенду приміщення від власного майна, про що повідомив орендаря - [PERSON] та власника майна - [PERSON] Залишене приміщення здано орендарю та власнику разом із ключами в стані не гіршому, в якому було ним отримано. Разом з тим, ФОП [PERSON] акт приймання-передачі приміщення не підписав, а позивачкою було поставлено вимогу щодо здійснення ремонтних робіт у ньому за власний рахунок, попри ту обставину, що перепланування приміщення чи його погіршення він не допускав і такі факти відсутні. Крім того, орендну плату по січень 2018 року ним було погашено, а також він погодився погасити орендну плату за лютий 2018 року після підписання акту приймання-передачі зданого орендного приміщення. В свою чергу, в березні 2018 року власник майна - [PERSON] здала дане приміщення в оренду іншій юридичній особі, та з урахуванням того, що орендованою нерухомістю він фактично не користується з 11.01.2018 року, тому й підстави нараховувати йому заборгованість за березень-квітень 2018 року та сплачувати комунальні платежі у даному випадку відсутні. Зазначає, що будь-якого боргу перед [PERSON] у нього не було і на даний час немає, будь-яких вимог від позивачки він не отримував, у зв`язку з чим вважає заявлені вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають (а.с. 65). 20.06.2019 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (відповідь на заперечення) у якому зазначено наступне. Так, надані відповідачем заперечення (відзив) мають дефект форми, тобто останнім не дотримано вимоги ЦПК щодо їх оформлення. Крім того, у даних запереченнях містяться протиріччя та суперечності, у них відсутнє правове обґрунтування, а також відсутні будь-які докази, які підтверджують викладені ФОП [PERSON] обставини. Із відзиву (заперечення) ФОП [PERSON] слідує, що останній визнає частково заявлені вимоги, однак не зазначає їх розмір. Разом з тим, викладені відповідачем у його запереченнях відомості не відповідають дійсності, зокрема, про повернення спірного приміщення з суборенди ФОП [PERSON] вперше ініціював листом від 05.03.2018 року, який було отримано [PERSON] станом на 03.04.2018 року, у зв`язку з чим останнім прийнято рішення щодо прийняття приміщення з суборенди (а.с. 94). В судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні викладеним у позові, а також відповіді на відзив на позовну заяву, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що ФОП [PERSON] отримав повідомлення від ФОП [PERSON] про намір останнього нам розірвати договір суборенди 03.02.2018 року, а тому, за його умовами, договір мав би бути розірваним з 03.03.2018 року. Вказала, що про той факт, коли саме відповідач залишив орендоване приміщення, їй не відомо, однак фактично ФОП [PERSON] передав його 03.04.2018 року. Разом з тим, акт прийому-передачі нежитлового приміщення датований 05.03.2018 року. Також пояснила, що заборгованість за договором суборенди, яка існує у відповідача перед позивачем, включає в себе комунальні платежі (електроенергія, вода, газ) та фактично була визначена на підставі інформації, наданої ФОП [PERSON] її довірительці. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі з підстав, які були викладені у запереченнях (відзиві) на позовну заяву. Суду пояснив, що заявлені вимоги сторона відповідача визнає в частині заборгованості по орендній платі за січень та лютий 2018 року, а також комунальних платежів за січень 2018 року. За умовами договору суборенди, при його розірванні, ФОП [PERSON] був зобов`язаний повідомити ФОП [PERSON] за один місяць до фактичного припинення домовленостей. Він також погоджується з тією обставиною, що розірвання договору суборенди нежитлового приміщення відбулось 03.03.2018 року, попри ту обставину, що ФОП [PERSON] фактично його звільнив ще в січні 2018 року. Зазначив, що в лютому 2018 році спірне приміщення перебувало у користуванні [PERSON] та ФОП [PERSON] Від ФОП [PERSON] до початку судового засідання надійшла заява, у якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 79), про своє відношення щодо заявлених позовних вимог суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 10.10.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, за умовами ФОП [PERSON] прийняв в тимчасове користування нежитлове приміщення, яке розташоване на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] , для ведення в ньому підприємницької діяльності. Площа переданого в оренду нежитлового приміщення становить 100 кв.м. (а.с. 8-9). Факт передачі [PERSON] в оренду ФОП [PERSON] . вищевказаного приміщення підтверджується відповідним Актом прийому-передачі від 20.10.2018 року (а.с. 10). 01.02.2017 року ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали Договір суборенди нежитлового приміщення № 01/02 (далі - Договір суборенди), відповідно до умов якого, ФОП [PERSON] передав в тимчасове платне користування нежитлове приміщення, яке розташоване на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] , для розміщення кафе з продажу товарів продовольчої групи та алкогольних напоїв. Розмір площі приміщення кафе, що використовується ФОП [PERSON] становить 22 кв.м. (а.с. 11-12). Згідно п. 3.5. Договору суборенди, загальний розмір орендної плати, визначеної станом на дату укладення даного Договору становить 2640 грн. за 1 місяць. З 01.04.2017 року розмір орендної плати становитиме 3080 грн. На підтвердження фактичної передачі ФОП [PERSON] нежитлового приміщення в користування ФОП [PERSON] , між останніми було укладено Акт прийому-передачі від 01.02.2017 року (а.с. 13). 01.04.2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору суборенди нежитлового приміщення № 01/02 від 01.02.2017 року, за умовами якої його сторони домовились про викладення п. 3.5. Договору суборенди в наступній редакції: «Загальний розмір орендної плати, становить 3080 грн. за 1 місяць» (а.с. 14). 29.09.2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору суборенди нежитлового приміщення № 01/02 від 01.02.2017 року, за умовами якої його сторони домовились про зміну розміру орендної плати до 3520 грн. за 1 місяць (а.с. 15). 04.03.2019 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали Договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до якого позивач набула право вимоги у зобов`язаннях за Договором суборенди нежитлового приміщення № 01/02 від 01.02.2017 року з додатками до нього (а.с. 6). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до [PERSON] перейшли усі права та обов`язки ФОП [PERSON] у зобов`язаннях за Договором суборенди нежитлового приміщення № 01/02 від 01.02.2017 року, про що ФОП [PERSON] повідомив ФОП [PERSON] відповідним листом (а.с. 7). Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що ФОП [PERSON] порушив умови Договору суборенди при його розірванні в односторонньому порядку і датою такого слід вважати 03.03.2018 року. Крім того, внаслідок порушення відповідачем умов Договору суборенди, в останнього виникла заборгованість в розмірі 13023,65 грн., яка складається з: 880 грн. заборгованості по оренді та 652 грн. по комунальних послугах за січень 2018 року; 3520 грн. заборгованості по оренді та 591 грн. по комунальних послугах за лютий 2018 року; 340,65 грн. заборгованості по оренді за 01-03 березня 2018 року; 7040 грн. - плата в подвійному розмірі орендної плати за несвоєчасно передане приміщення по акту прийому-передачі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Так, п. 6.1. Договору суборенди визначено, що строк його дії становить з 01.02.2017 року до 31.12.2019 року та набирає чинності з моменту його підписання. Пунктом 6.3. Договору суборенди передбачено, що сторона, яка має намір достроково розірвати даний Договір, повинна повідомити про це іншу сторону у письмовій формі за 1 місяць до запланованого розірвання та виконати покладені на неї цим Договором зобов`язання по день фактичної здачі приміщення Орендарю. Разом з тим, ФОП [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] . із заявою від 30.12.2017 року, в якій повідомив останнього, що у зв`язку із змінами напряму підприємницької діяльності потреба у користуванні орендованим нежитловим приміщенням, яке розташоване на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] , площею 22 кв.м., відпала, у зв`язку з чим просив внести відповідні зміни до Договору суборенди (а.с. 18). В свою чергу, ФОП [PERSON] у своєму листі-відповіді на вищевказану заяву відповідача зазначив, що дана заява ним була отримана 03.02.2018 року. У даному листі ФОП [PERSON] також повідомив, що орендоване ФОП [PERSON] приміщення необхідно повернути в стані, не гіршому його стану на момент передачі в суборенду з урахуванням нормального зносу та сплати усіх платежів в повному обсязі (а.с. 19). Таким чином, датою розірвання Договору суборенди нежитлового приміщення № 01 /02, укладеного 01.02.2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] слід вважати 03.03.2018 року, як це передбачено п. 6.3. вказаного Договору. Згідно п. 6.5. Договору суборенди, даний Договір вважається розірваний з моменту підписання додаткової угоди та акту прийому-передачі. Під час розгляду даної справи, ані позивачкою ані її представником не було надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме з вини відповідача не було підписано додаткову угоду та/чи акт прийому-передачі, після повідомлення ФОП [PERSON] про подальший намір ФОП [PERSON] розірвати Договір суборенди у відповідності до п. 6.3. даного Договору. Судом також встановлено та сторонами не оспорювалася та обставина, що у ФОП [PERSON] існує заборгованість в частині сплати коштів за оренду нежитлового приміщення, зокрема, за січень 2018 року - 880 грн.; за лютий 2018 року - 3520 грн.; за 01-03 березня 2018 року - 340,65 грн., а тому, на виконання умов Договору суборенди, зазначені кошти підлягають відшкодуванню ФОП [PERSON] Щодо стягнення з відповідача заборгованості по комунальних платежів, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, ФОП [PERSON] фактично звільнив нежитлове приміщення, яке розташоване на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] , площею 22 кв.м., з 10.01.2018 року. Дана обставина стороною позивача, з у рахуванням розподілу тягаря доказування в цивільному судочинстві, спростованою не була. Пунктом 3.7. Договору суборенди визначений обов`язок ФОП [PERSON] щомісячно здійснювати компенсацію ФОП [PERSON] витрат, пов`язаних із забезпеченням та функціонуванням орендованого приміщення. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця. Розмір компенсації розраховуються на підставі тарифів підприємств - постачальників комунальних послуг. Отже, оплата ФОП [PERSON] комунальних платежів, відповідно до умов Договору суборенди, здійснюється за фактично спожиті ним комунальні послуги (електроенергія, опалення, водопостачання). Позивачкою та її представником належними та допустимими доказами не підтверджено факт споживання ФОП [PERSON] комунальних послуг, пов`язаних із забезпеченням та функціонуванням орендованого приміщення, у лютому 2018 рок, як і не обґрунтовано жодними доказами їх розмір. З вищевикладеного слідує, що стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості по комунальних платежах за користування орендованим приміщенням підлягає в межах періоду фактичного споживання таких послуг, тобто по січень 2018 року, а суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача заборгованість по комунальних платежах за січень 2018 року в розмірі 652 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача плати за несвоєчасно передане приміщення по акту прийому-передачі в подвійному розмірі орендної плати, суд зазначає наступне. Пунктом 2.2.10. Договору суборенди передбачений обов`язок ФОП [PERSON] протягом трьох робочих днів від дати припинення дії даного договору самостійно звільнити займане приміщення і повернути ФОП [PERSON] приміщення в стані не гіршому його стану на момент передачі в суборенду з урахуванням зносу у встановлених, а також передати останньому приміщення за актом прийому-передачі. Згідно п. 4.1.1. Договору суборенди, - у разі не звільнення займаного приміщення на протязі трьох днів після припинення дії даного Договору, ФОП [PERSON] зобов`язаний сплатити ФОП [PERSON] неустойку в розмірі подвійної плати за користування офісом за час прострочення (по дату підписання акту прийому-передачі сторонами). На обґрунтування факту порушення ФОП [PERSON] п. 2.2.10. Договору суборенди, позивач посилається на лист ФОП [PERSON] , який був адресований ФОП [PERSON] , у відповідь на його повідомлення про дострокове припинення дії Договору суборенди відповідно до п. 6.3 даного Договору (а.с. 19). Як слідує з вищевказаного листа, ФОП [PERSON] повідомив ФОП [PERSON] про неможливість дострокового розірвання Договору суборенди у зв`язку з наявними порушеннями його п.п. 2.2.1-.2.2.10., а саме щодо повернення приміщення в стані, не гіршому його стану на момент передачі в суборенду з урахуванням нормального зносу та сплати усіх платежів в повному обсязі. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач несвоєчасно звільнив займане приміщення на протязі трьох днів після припинення дії Договору суборенди, стороною позивача надано не було, як і доказів того, що саме через неправомірні дії відповідача не було своєчасно підписано акт прийому-передачі. Так, у позовній заяві не міститься жоден із доказів, який підтверджує погіршення стану орендованого ФОП [PERSON] . нежитлового приміщення за період дії Договору суборенди, а відтак і факт існування обставин, які об`єктивно унеможливлювали підписання ФОП [PERSON] відповідного акту прийому-передачі даного майна. Крім того, порушення відповідачем зобов`язань, взятих згідно Договору суборенди, щодо сплати в повному обсязі усіх платежів, саме по собі не може вважатися безумовною підставою правомірності відмови ФОП [PERSON] в підписанні додаткової угоди та акту прийому-передачі при розірванні даного правочину, оскільки розділом 4 «Відповідальність сторін» Договору суборенди передбачено відповідальність ФОП [PERSON] за порушення його умов, а також закріплено обов`язок останнього сплатити неустойку та штраф, в тому числі й після розірвання цього Договору. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що з ФОП [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] кошти в розмірі 5412 грн., та які складаються з: 880 грн. заборгованості по оренді та 652 грн. по комунальних послугах за січень 2018 року; 3520 грн. заборгованості по оренді за лютий 2018 року; 340 грн. заборгованості по оренді за 01-03 березня 2018 року. Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, виходячи з розрахунку штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання по Договору суборенди нежитлового приміщення від 01.02.2017 року, проведеного позивачкою за період часу з 03.04.2018 року по 18.03.2019 року (349 днів прострочення), а також з урахуванням обсягу задоволених судом вимог позивачки щодо стягнення основної суми боргу в розмірі 5412 грн., суд вважає за необхідне стягнути з ФОП [PERSON] на її користь 155 грн. - 3 % річних та 464,78 грн. інфляційних втрат. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з наданого представником позивачки - адвокатом Вінцюк Ю.Б. Акту № 30/09 здачі-приймання робіт (наданих послуг), на виконання Договору про надання правничої допомоги від 23.04.2019 року в межах судової справи № 161/4704/19, адвокатом надано юридичні послуги, загальна вартість яких склала 8500, а саме: підготовка позовної заяви - 2500 грн., підготовка заяви про забезпечення позову - 1000 грн., представництво інтересів позивачи в судових засіданнях 3500 грн., пілготовка відповіді на відзив - 1000 грн. (а.с. 118). Факт сплати [PERSON] коштів в розмірі 8500 грн. підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера № 10 від 30.09.2019 року (а.с. 119). Суд вважає, що сплачені позивачкою кошти на професійну правничу допомоги, є співрозмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] до ФОП [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - фізична особа-підприємець [PERSON] , про стягнення заборгованості, позивачка зазначила, що витрати на оплату послуг адвоката на представництво інтересів у суді, підготовку необхідних процесуальних документів, які вона очікує понести, становить близько 10000 грн. (а.с. 4). Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід також стягнути 8500 грн. витрат, понесених останньою за надання правничої допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] , про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 745900 (а.с. 25). Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. З вищевикладеного слідує, що судовий збір в розмірі 768,40грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 512, 514, 610, 611, 612, 625, 629 ЦК України,

Outcome: partial