Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

21.10.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулася позивачка з вищезазначеним позовом, в якому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю, а саме [ADDRESS] (м. Дніпропетровськ) з боку [PERSON] та визнати останнього таким, що втратив право користування [ADDRESS] (м.Дніпропетровськ), що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог по тексту позовних вимог та в ході судового засідання представник позивачки посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.1995р. позивачці належить [ADDRESS] (м. Дніпропетровськ). Наразі у належній позивачці квартирі зареєстровані: вона, відповідач та її донька (від першого шлюбу) та онука, що підтверджується довідкою з місця проживання. З відповідачем позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06.07.1991р. до 08.06.2010р. Після розірвання шлюбу відповідач по справі, зі своїми особистими речами за власним бажанням виїхав з вищевказаної квартири за невідомою адресою. З цього часу позивачка з відповідачем не бачиться та не спілкується. Отже, фактично у спірній квартирі відповідач не мешкає з 2010р. Реєстрація відповідача за вказаною адресою не дозволяє позивачці розпоряджатися своєю власністю, крім того остання змушена нести зайві витрати по оплаті комунальних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, тому [PERSON] і змушена була звернутися до суду з даним позовом. Представник позивачки - [PERSON] (діє за договором від 12.10.2016р. а.с. № 21-22) позовні вимоги в судовому засіданні 08.12.2016р. підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи, а також допитати свідка (сусідку). Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 09.11.2016р. та 08.12.2016р. повторно не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 15.11.2016р. (а.с. № 35). Згідно відмітки на конверті, в якому було надіслано на адресу відповідача копію позову та судову повістку на 09.11.2016р., він повернувся «за закінченням терміну зберігання» (а.с. №39). Крім того, на судове засідання 08.12.2016р. відповідач повідомлявся на підставі ч. 3 ст. 76 ЦПК України, шляхом вручення судової повістки через відповідну житлово-експлуатаційну організацію, а саме голову ОСББ «Високовольтна 12» [PERSON], яка зазначила, що вручити судову повістку можливості немає через не проживання відповідача за місцем реєстрації (а.с. № 33, 38). Представник третьої особи - Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання по справі 08.12.2016р. також не зявився, про дату судового засідання був повідомлений належним чином, в справі є відповідна розписка (а.с. № 37). За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності відповідача та представника третьої особи на підставі ст. 169 ЦПК України, та з урахуванням того, що від відповідача заперечень до суду не надійшло, суд вважає за можливе винести по справі заочне рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, про що суд постановив відповідну ухвалу 08.12.2016р. без виходу до нарадчої кімнати (а.с. № 45). Суд, вислухав представника позивачки, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.1995р. належить на праві власності [ADDRESS] (з 03.06.2016р. назва міста змінилася на м. Дніпро) (а.с.№ 13-14). Вказаний договір дарування квартири зареєстровано за правилами того часу у МБТІ м. Дніпропетровська 08.06.1995р. за № VII -95 (а.с. № 15). У зазначеній квартирі станом на 19.10.2016р. зареєстровані у встановленому законом порядку позивачка, відповідач, донька позивачки [PERSON] з онукою Дар,єю, що підтверджується довідкою голови ОСББ «Високовольтна 12» [PERSON] (а.с. № 6). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.07.1991р. до 08.06.2010р. (а.с. № 9-10, 16). Відповідно до акту від 05.12.2016р., складеного головою ОСББ за участі 3-х мешканців будинку буд. № 12 по вул. Високовольтна у квартирі [ADDRESS] (раніше м. Дніпропетровськ) зафіксовано факт непроживання відповідача за місцем його реєстрації з 2010р. (а.с. № 41). Факт непроживання відповідача у [ADDRESS] на протязі останніх 15 років підтвердила й допитана в якості свідка [PERSON], яка проживає у під,їзді № 2 буд. № 12 по вул. Високовольтна у м. Дніпро поруч з позивачкою, яка проживає у під,їзді № 4. Свідок, до речі, підписувала і акт 05.12.2016р., а в суді підтвердила, що онука позивачки Дар,я товаришує з її сином [PERSON], вони раз на тиждень бувають в квартирі позивачки та [PERSON] там багато років не бачили (а.с. № 43,44). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, ЖК України, ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 385 ЦК України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника квартири втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2010р., спільного господарства з позивачкою не веде, не несе жодних зобовязань щодо оплати житла та комунальних послуг, які сплачує позивачка (а.с. № 17-20). Також судом встановлено, що [PERSON], виїхав з квартири після розірвання шлюбу у 2010році, останній так і не скасував реєстрацію свого місця мешкання за старою адресою, чим створює позивачці перешкоди в користуванні даним майном, оскільки вона сплачує комунальні послуги виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, змушуючи його при цьому нести невиправдані додаткові витрати, особливо в умовах подорожчання тарифів. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] (третя особа Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради) про усунення перешкод у користуванні власністю,\~ визнання особи такою, що\~ втратила право користування житловим приміщенням. Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову в розмірі 551 грн.20коп. відповідно до квитанції № 1 від 20.10.2016р. (а.с. № 2). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved