Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

21 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2009 року, який було розірвано 19 лютого 2016 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області. Від даного шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн. щомісячно до повноліття дитини. На момент звернення з даним позовом до суду сума стягуваних аліментів є надзвичайно малою та недостатньою для задоволення елементарних матеріальних потреб дитини виходячи із діючого згідно чинного законодавства прожиткового мінімуму, соціальних норм та реальних потреб дитини. Аліментів, які відповідач сплачує за виконавчим листом, не вистачає враховуючи вік та розвиток дитини. Відповідач добровільної додаткової допомоги як батько дитини на утримання не надає, достатніх коштів на всебічний розвиток дитини також надавати не бажає. З огляду на зазначене вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, відповідно до якої вимоги позову визнав частково не заперечуючи щодо зміни розміру аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В частині вимог щодо стягнення аліментів у частці, яка не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, заперечував, вказуючи, що таке стягнення може бути застосовано лише в порядку наказного судового провадження. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 198221, видане 08 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] тетяни Станіславівни на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 650,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 12 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3-4). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України\~визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача щодо заперечень в частині заявлених позовних вимог, оскільки позивач звертаючись до суду має право самостійно визначати розмір заявлених вимог та обирати спосіб захисту порушеного праву, який не суперечить закону, у т.ч. в порядку ч.3 ст.181, ст. 192 СК України звертатись із позовом одержувача аліментів про зміну розміру аліментів та способу стягнення аліментів вже визначених рішенням суду. Суд вважає, що аліменти у розмірі, який заявляє до стягнення позивачем є обґрунтованими і будуть відповідати достатньому рівню для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та вважає за необхідне змінити спосіб стягнення присуджених аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600 грн. 00 коп.

Outcome: approved