Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

21.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, вимоги якої було уточнені, та відповідно просила суд: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах в розмірі 32 740,43 грн. та неустойку (пеню) заборгованості по несплаченим аліментах в розмірі 132 287,67 грн.( а.с.1-3,26). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2013 року було частково задоволено позовні вимоги, та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу) на її утримання як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і до досягнення нею 23 річного віку. На підставі рішення видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання. Зазначила, що аліменти із заробітної плати відповідача утримувалися і перераховувалися вчасно. Також зазначила, що відповідач з 14.03.2016 р. окрім зарплати додатково почав отримувати пенсію за вислугу років, тому аліменти мали б відраховуватися також із пенсії. 09.12.2016 р. отримала постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, підставою у якій зазначено, що позивач зі слів боржника 30.06.2016 закінчила навчання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23.12.2016р. дії виконавця та винесену ним постанову визнано незаконними. Відповідач нарахований державним виконавцем розмір щомісячних аліментів не сплачував у повному обсязі та й взагалі не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини. Внаслідок введення відповідачем державного відповідача в оману щодо закінчення навчання, аліменти не стягувалися тривалий час, а попередньо стягнути були нараховані не в повному обсязі(без урахування розміру пенсії), тому на даний час має місце заборгованість по аліментам, яка згідно довідок-розрахунку державного виконавця за періоди з 01.03.2016по 31.08.2017 становить 32 740,43 грн. Також вважає, що у відповідності до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка станом на день звернення до суду, 21.11.2017 р., становить 132287,67 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала частково, пояснила, що заборгованість по аліментам відповідачем не оспарюється та частково погашена в порядку примусового виконання, в частині нарахованої пені, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, та підтримав поданий до суду відповідачем [PERSON] відзив на позов (а. с. 37-40), відповідно до якого зазначив, що на даний час з приводу сплати аліментів уже наявне рішення, яке набрало законної сили та знаходиться на стадії виконання на підставі ЗУ « Про виконавче провадження». Зазначає, що на даний час сума заборгованості по аліментам не є спірною, довідки-розрахунки відповідачем не оскаржувалися, в зв'язку з чим вважає, що вимога про стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягає. Він не погоджується з розміром та розрахунком неустойки в розмірі 132 287,67 грн., зазначив, що розрахунки позивача спростовуються правовою позицією Верховного Суду України, де наголошено, що борг за кожний окремий місяць не додається, а пеня обмежується кількістю тих днів, в якому виникло боргове зобов'язання. При визначенні розміру пені, просив суд врахувати те, що на утриманні відповідача знаходиться дружина та дочка. Окрім того, згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду від 21.02.2014 р. стягуються аліменти в розмірі ? частини всіх доходів. Неустойку(пеню) за несплату аліментів з пенсії згоден виплачувати, однак просив врахувати наведені вище обставини, та враховуючи положення ч.3 ст.533 ЦК України, та зменшити розмір неустойки. Також звернув увагу, що в ст..196 Сімейного кодексу України внесені зміни, які набрали законної сили 08.07.2018 та розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. Суд, перевіривши повноваження представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], заслухавши пояснення представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2013 року, 24.04.2013 року видано виконавчий лист № 359/2750/13-ц, 2/359/1374/13, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання на період навчання в розмірі 1/5 частини від його заробітку(доходу), починаючи з 26.03.2013 р. до припинення навчання і до досягнення [PERSON] 23 -х років (а.с.5,6). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2016 року, було визнано дії головного державного виконавця Шепелевої О.С. Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, які виявилися у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №37867888 з примусового виконання стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] згідно виконавчого листа № 2/359/1374/2013, виданого 24.04.2013 року, - неправомірними. Скасувати постанову головного державного виконавця Шепелевої О.С. Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про закінчення виконавчого провадження від 18.11.2016 року (а.с.7,8). 05.05.2017 року постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Шепелевою О.С. було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/359/1374, виданого 24.04.2013 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/5 частини (а.с.9- на звороті). Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 2 зазначеної статті, визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. З довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01.03.2016 по 20.06.2017р., складеного старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області № 17107 від 29.06.2017 вбачається, що загальна сума заборгованості станом на 20.06.2017 становить 17 399,82 грн. (а.с.10). З довідки від 20 червня 2017 року, виданої Бориспільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України (а.с.34) вбачається, що з березня 2016 року відповідач отримував пенсію (в березні 2016 - 748,51грн. з квітня по червень 2016 року - по 5550,92 грн. щомісячно, з липня 2016 по червень 2017 включно - по 5799,90 грн. щомісячно ) Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період липень-серпень 2017 року №53777 від 16.11.2017 року, станом на 16.11.2017 року за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 2319,92 грн.(згідно довідки Бориспільського ОУ ПФУ у Київській області від 13.11.2017 року щодо розміру призначеної і фактично отриманої пенсії). Загальний розмір заборгованості ( з урахуванням довідки від 29.06.2017 за вих..17107) за період з березня 2016 по серпень 2017 включно складає 19 719,78 грн.( а.с.4). Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з грудня 2016 по травень 2017(згідно довідки про доходи ДАП «Україна» №63 від 26.06.2017 р) № 20213 від 26.07.2017, станом на липень 2017 року за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 13021,25 грн., яка не може бути відрахована з заробітної плати із-за проведення стягнення по аліментам в допустимих законодавством розміром відрахувань (а.с.12). Встановлено, що довідки-розрахунки відповідачем не оскаржувалися, а отже відсутній спір між боржником та отримувачем аліментів. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментах, не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) суд зазначає наступне. Як зазначено вище, судом встановлено, що після призначення відповідачу пенсії в березні 2016 року, останнім в добровільному порядку не вживались заходи щодо сплати аліментів у визначеній судом частки від усіх видів заробітку (доходу), а саме з призначеної йому пенсії за вислугу років. Дана обставина визнана сторонами. Оскільки відповідач мав можливість добровільно перераховувати аліменти, або повідомити державному виконавцю інформацію про призначену йому пенсію для здійснення відрахування в примусовому порядку, суд прийшов до висновку, що нарахована державним виконавцем заборгованість з аліментів з пенсії відповідача за період з березня 2016 року по серпень 2017 року включно в розмірі 19719 гривень 78 копійок виникла з вини відповідача. Водночас твердження позивача, що заборгованість з аліментів, які відраховувались в примусовому порядку із заробітної плати відповідача, за період, коли виконавче провадження було закінчено на підставі постанови державного виконавця від 18.11.2016 про закінчення виконавчого провадження №37867888, в подальшому скасованої, виникла з вини відповідача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Як визнано представником позивача ,на момент стягнення аліментів за рішення суду термін навчання [PERSON] в Національному університеті фізичного виховання і спорту, що підтверджується копією контракту №276 від 16 серпня 2012 року та довідкою від 15 січня 2013 року №12010 (а.с.43), становив з 01.09.2012 по 30.06.2016 року. Крім того, представником позивача визнано, що відповідачу не було відомо про те, що позивач [PERSON] продовжила навчання в Національному університеті фізичного виховання і спорту на підставі укладеного в 2016 році контракту, термін якого становив з 01.09.2016 по 28.02.2018 року, що підтверджується довідкою, виданої вищим навчальним закладом від 22 березня 2017 року №17333 (а.с.43). Згідно з ч. 1ст. 196 СК України, в редакції Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017, чинній з 08.07.2017, тобто на момент звернення з пивом до суду, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч.2 цієї статті розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, пеня у розмірі 1 відсотка суми несплачених аліментів нараховується на суму виникнення заборгованості (щодо кожного місячного платежу окремо) від дня прострочення до дня її повного погашення, проте, не має бути більше 100 відсотків заборгованості. Перевіривши долучений до позовної заяви розрахунок суми пені (а.с.28), правильність якого перевірена судом, враховуючи вищенаведені вимоги ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, а також встановлені в судовому засіданні обставини, що заборгованість з аліментів, які мали відраховуватись з пенсії відповідача виникла з вини останнього, який приховав від стягувача та не повідомив державному виконавцю факт призначення пенсії, суд вважає, що розмір пені, який згідно з розрахунком складає 90036грн.55 коп., не може перевищувати розмір заборгованості з аліментів, який становить 19719 гривень 78 копійок. Отже, відповідно до ст.196 СК України в частині стягнення неустойки у зв'язку з простроченням аліментів підлягають частковому задоволенню на суму 19719 гривень 78 копійок. Враховуючи, що відповідач працює та отримує пенсію, а також, що стягнення аліментів на користь позивача припинено у зв'язку з досягненням 23-х років та завершенням її навчання, відповідач не позбавлений за своїм матеріальним та сімейним станом можливості сплатити пеню у визначеному судом розмірі. У відповідності ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що дане рішення частково ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому в цій частині судові витрати в розмірі 640 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а за позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам - суд відносить за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial