Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

20.05.2020р. [PERSON] звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. № 2). Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Черкеза Д.Л. від 19.11.2020р. цивільну справу було передано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 42). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.12.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду, оскільки відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються. По справі відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (з урахуванням змін до ЦПК України, які набрали сили 08.02.2020р.) (а.с.№48). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 27.06.1992р. у відділі ЗАГС виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом № 598. Від шлюбу у них з відповідачем народилося двоє дітей: донька, [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на шлюб, подружні обов`язки, що в подальшому призвело до втрати почуття любові одне до одного. Сторони не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно, примирення з чоловіком неможливе. Сторони в судове засідання 28.01.2021р. не з`явилися, про дату розгляду справи судом були повідомлені належним чином, в справі є відповідні підтвердження (а.с. № 49-53). Представник позивачки - адвокат Мягка Л.О. (діє за договором про надання правової допомоги від 06.03.2020р. та ордеру від 28.01.2021р. - а.с. № 56-57) в заяві до суду від 28.01.2021р. підтримала поданий позов та просила винести рішення за її відсутності. В цій заяві адвокат також зазначила, що позивачка прізвище змінювати після розірвання шлюбу не бажає, а також уточнила, що подружжя остаточно припинило шлюбні відносини саме з червня 2018р. В заяві до суду адвокат також не наполягала на поверненні [PERSON] 50% від сплаченого нею при подачі даного позову судового збору з тих підстав, що представником відповідача визнано позовні вимоги (а.с. № 54). Представник відповідача - Бірюков І.М. (діє за довіреністю від 07.03.2020р. - а.с. № 60) в заяві до суду від 28.01.2021р. зазначив, що відповідач згоден з поданим позовом. Також в цій заяві представник відповідача підтвердив період остаточного припинення шлюбних відносин між подружжям, а саме - червень 2018р., а також просив винести рішення за його відсутності. Таким чином, суд на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 28.01.2021р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви представників сторін від 28.01.2021р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.06.1992р. у відділі ЗАГС виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом № 598 (а.с. № 10). Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: повнолітня донька - [PERSON] , [INFO] та малолітній син - [PERSON] , [INFO] (а.с.№4-5, 11-12, 13- 15). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на шлюб, подружні обов`язки, що в подальшому призвело до втрати почуття любові одне до одного та фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбні відносини з червня 2018р., не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з червня 2018р. (отже більше двох з половиною років), з того часу не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища позивачки, відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки остання не виявила бажання повертати собі прізвище, яке у неї було до реєстрації шлюбу (а.с. № 2зв.). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, та приймаючи до уваги те, що представник позивачки не наполягала на поверненні позивачці 50% від сплаченого нею при подачі даного позову судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80коп.(а.с.№1). На підставі викладеного,

Outcome: approved