Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 13.05.2019 року по справі №521/6913/19 на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказаного позову зазначив, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, приймає участь в матеріальному забезпечення родини, також зазначив, що сплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на підставі рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17.04.2013 року, також додатковими підставами для зменшення розміру аліментів вважає відсутність власного житла та проживання в приміщенні, яке надано тимчасово та наявність хронічного захворювання, яке потребує постійного лікування. У серпні 2019 року Приморським районним судом м. Одеси було направлено за підсудністю матеріали цивільної справи (№522/10505/19, провадження №2/522/6275/19) направлено за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 02.08.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 15.09.2019 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, адвоката Гареєва Є.Ш. (який діє на підставі ордеру серії ОД №468718) в якому зазначив, що з доводами позовної заяви не погоджується в повному обсязі з огляду на наступне. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2019 року (справа №522/10397/19), сторони проживають окремо, позивач взагалі не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, у зв`язку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. 28.10.2019 року до суду від позивача надійшли пояснення на відзив (вхід.№48613 від 28.10.2019 року) в яких [PERSON] зазначив, що з відзивом не погоджується у повному обсязі, оскільки сторони розлучилися, вже після звернення позивача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, а факти викладені у відзиві на позов не відповідають дійсності. 10.02.2020 року у призначеному судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, зазначивши, що просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2019 року, з 1/4 частки усіх його доходів видів заробітку (доходу) до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 05.12.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси підготовче провадження по вказаній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши обставини справи та наявні докази, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис 5421, серії [NUMBER] (а.с.11). Судовим наказом виданим Малиновським районним судом м. Одеси від 13.05.2019 року (справа №521/6913/19) з позивача на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] - в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) і до повноліття дитини [INFO] (а.с.5). Зазначений судовий наказ є чинним (а.с. 65-66). Згідно довідки про здійснені відрахування та виплати №475/13-337 від 27.05.2019 року виданої Військовою частиною [NUMBER] з [PERSON] стягуються аліменти на підставі виконавчого листа Старосинявського районного Хмельницької області від 25.01.2013 року №2216/809/2012 у розмірі 1/4 частки від усіх доходів заробітку (доходу), починаючи з 30.10.2012 року до досягнення сином [PERSON] [INFO] (до 27.12.2026 року) (а.с.14). Шлюб між сторонами зареєстрований 28.01.2017 року, розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2019 року (справа №522/10397/19), вказане рішення 16.08.2019 року набрало законної сили (а.с.35-36). Згідно довідки про здійсненні відрахування та виплати позивача від 18.11.2019 року №475/13-786 виданої Військовою частиною [NUMBER] , позивачу за період з січня 2019 року по листопад 2019 року, була нарахована заробітна плата в сумі 177700,90 грн, з огляду на що середньомісячна заробітна плата позивача за 11 місяців 2019 року становить - 16154, 62 грн, щомісячно. Позивачем надано до суду довідку, видану Медичним центром «Адастра» від 21.11.2018 року про направлення [PERSON] для проходження оперативного лікування відшарування сітчатки до ДУ Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України (а.с.46). Також, позивачем додано до матеріалів справи виписку з медичного обстеження [PERSON] у ТОВ «ВІЗУС» від 23.11.2018 року з якої вбачається, що [PERSON] рекомендована госпіталізація до очного відділення (а.с.47), та довідку про погодження УЗД очей від 21.11.2018 року видану Медичним центром «Код здоров`я», проте з вказаних документів неможливо встановити чи дійсно захворювання [PERSON] є хронічним. Разом з цим, позивачем не надано до суду довідок про стан здоров`я за 2019 рік - 2020 роки, або іншу інформацію про погіршення стану здоров`я платника аліментів після травня 2019 року. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8\~ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 182 СК України). Згідно зі ст. ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що на час винесення судового наказу, він вже сплачував аліменти на дитину від попереднього шлюбу у розмірі 1/4 частки від усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною від першого шлюбу повноліття. Однак, позивачем не надано суду доказів, які б вказували погіршення матеріального становища платника аліментів, як на підставу щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Дослідивши надану стороною позивача довідку про його доходи від 18.11.2019 року, судом було встановлено, що за період з січня 2019 року по листопад 2019 року, позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 177700,90 грн, середньомісячна заробітна плата позивача за 11 місяців 2019 року становить - 16154, 62 грн., а відтак сума середньомісячного доходу позивача за вказаний період, навіть при відрахуванні аліментів на обох дітей, є більшою за прожитковий мінімум для особи працездатного віку. Під час вирішення справ про зміну розміру раніше стягуваних аліментів, суди повинні враховувати, що такий розмір, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених положеннями\~статті 192 СК України, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, або стану здоров`я платника або одержувача аліментів. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі\~\~№ 679/1429/15. Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч. 8\~\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, а також те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду та судовим наказом не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Додатково суд, вважає за необхідне роз`яснити, що у разі виникнення обставин передбачених ст.192 СК України, які можуть бути підтверджені достовірними доказами, платник аліментів може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed