Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

21.09.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1282 від 19.09.2013 року. При цьому позивач посилається на те, що на теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо з 08.09.2018 року, шлюбні відносини припинені. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON], [INFO]. Оскільки подальше сімейне життя і збереження сімї неможливі позивач звертається до суду із позовом. Ухвалою від 03.10.2018 року провадження у справі відкрито. Сторони до судового засідання не з'явились, повідомлялись належним чином. До суду позивачем [PERSON] надано заяву, в якій позивач вказав, що просить розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розглянути справу за її відстуності та залишити їй шлюбне прізвище. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено\~судом,\~19.09.2013\~року [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу - Іванкова/ Г.В. зареєстрували шлюб, актовий запис №1282, що слідує з свідоцтва про шлюб, серії 1-ЖД №199050, виданого 19.09.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиці /а.с.4/. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 389993, виданого 08.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3411. Батьками в свідоцтві вказані сторони по справі. /а.с.6/. Шлюб у сторін носить формальний характер, на теперішній час подружні стосунки між ними не підтримуються з 08.09.2018 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна та визначення місце проживання дитини на теперішній час не заявляють. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved