Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

19 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, яким просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частин від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що сторони з 2000 року проживали у цивільному шлюбу, у 2001 в сімї народилася донька [PERSON], котра на час розгляду справи у суді є неповнолітньою, мешкає за адресою проживання матері. [PERSON] є батьком дитини, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на її утримання не надає. Позивач вважала, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, зважаючи на те, що [PERSON] є особою працездатного віку, інвалідом не являється, інших утриманців не має. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв Позивач позов підтримує з наведених у ньому підстав, Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини /ас.26-27/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що 28 червня 2001 року у смт. Краснопілля народилася [PERSON], батьками записані [PERSON] та [PERSON] /копія ас. 5/; дитина сторін проживає з матірю за адресою: вул. Лугова, буд. 3 у с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області, та знаходиться на її утриманні / ас. 6/. Правовідносини, що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить з 01.01.2017 1689 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років станом на день розгляду справи у суді - не менше 506,70 грн. /30 % від 1689 грн./. З огляду на викладене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Отже, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову з 19 січня 2017 року. Відповідно до статті 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 640 грн. в дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved