Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

19 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 24 січня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 203189-CRED від 24 січня 2008 року, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 6\~000 доларів США, під 24 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 22 січня 2010 року. В подальшому, у зв`язку з тим, що позивачем у повному обсязі не було виконано умови кредитного договору, відповідач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою про стягнення боргу. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2010 року у справі № 2-242-2010 позовні вимоги банку задоволено, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 203189-CRED від 24 січня 2008 року у розмірі 3\~472, 20 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ від 14 серпня 2009 року за курсом 7,76 грн. складає 26\~944 грн. 27 коп. Рішення суду набрало законної сили 12 липня 2010 року. На підставі вказаного рішення банк отримав виконавчий лист та передав його для виконання до Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області, яким було відкрито виконавче провадження № 21558892, що було завершено та постановою від 29 вересня 2016 року виконавчий лист повернуто банкові із зазначенням, що повторно виконавчий лист може бути пред`явлений для виконання в строк до 29 вересня 2017 року. 29 липня 2020 року позивач звернувся до Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області з метою дізнатись інформацію щодо відкритого стосовно нього виконавчого провадження № 56970846 та наявності інших виконавчих проваджень щодо нього. Таким чином, [PERSON] дізнався, що 21 липня 2017 року постановою державного виконавця Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження № 54336195 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. № 2777 від 17 травня 2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № 203189-CRED від 24 січня 2008 року на загальну суму 15\~517,05 дол. США, за курсом на 21 лютого 2017 року НБУ, що становить 419\~270 грн. 69 коп. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 54336195, позивач вважає, що виконавчий напис № 2777 від 17 травня 2017 року вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки відповідачем пропущено строк, протягом якого останній міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Окрім того, у відповідача був наявний виконавчий лист, який він міг подати до виконання. Також позивач зазначає про те, що на момент звернення відповідача щодо вчинення виконавчого напису, сума боргу позивача не могла рахуватись безспірною. З огляду на зазначене вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Окрім того, вказаною ухвалою, також було витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису від 17 травня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2777, щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не сплачену в строк за кредитним договором № 203189-CRED від 24 січня 2008 року заборгованість у розмірі 15\~517,05 доларів США. 29 вересня 2020 року на адресу суду надійшли докази, які витребовувались ухвалою суду від 25 серпня 2020 року у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 2777, відповідно до якого стягнуто заборгованість на користь ПАТ КБ\~«Приватбанк» з\~ [PERSON] \~не сплачену\~в строк\~за кредитним\~договором №\~203189-CRED\~від 24\~січня 2008\~року в розмірі 15\~517,05 дол. США, що за курсом 27,02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 лютого 2017 року складає 419\~270 грн. 69 коп., стягнення заборгованості проводиться за період з 24 січня 2008 року по 21 лютого 2017 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 17 травня 2017 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 17 травня 2017 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровий № 2777 від 17 травня 2017 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (за подання позовної заяви). На підставі викладеного,

Outcome: approved