Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

20 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 95243,27 грн. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Криворучка П.В. Ухвалою від 25.06.2018 року позовна заява була залишена без руху. 12 липня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. 30 липня 2018 року провадження по справі зупинено у звязку зі смертю відповідача [PERSON] до залучення до участі у справі його правонаступника. 13 серпня 2018 року до участі у справі залучено правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON] та поновлено провадження у справі.\~ Крім того, суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та судове засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим судовим засіданням. 31 серпня 2018 року строк підготовчого провадження продовжено до 10 жовтня 2018 року. 08 жовтня 2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як за інформацією, викладеною на офіційному сайті Вищої ради правосуддя суддю Криворучка П.В. звільнено у відставку з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 09.10.2018 року прийнята до провадження. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30.05.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак [PERSON] свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим допустив заборгованість на загальну суму 95243,27 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 02 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] через свого представника подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що у даному спорі необхідно застосувати позовну давність. Крім того, відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Строк вимоги до спадкоємця настав з моменту отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, яке було отримано 10.10.2016 року, однак протягом року з вказаної дати жодних вимог до спадкоємця не заявлено, а позов до суду подано після спливу вказаного терміну. Крім того, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не вказано, яку саме картку оформлено на імя [PERSON] Також відсутня відмітка про те, що памятку клієнта, яка містить, у тому числі, тарифи та основні умови обслуговування та кредитування [PERSON] отримав та ознайомився з її змістом під розпис. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач був ознайомленим з усіма умовами та правилами та тарифами та погодив їх не відповідає дійсності. 08 жовтня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні позову, посилаючись на те, що про смерть [PERSON] відповідач позивача не повідомляв, зазначена інформація стала відомою позивачу вже під час провадження по даній справі. Щодо ознайомлення [PERSON] з Умовами кредитування, то в анкеті-заяві відповідач поставив підпис та засвідчив що: «Я згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…». [PERSON] підписанням анкети-заяви приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, а зазначена заява разом з Умовами та Правилами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та виписки видно, що [PERSON] частково сплачував заборгованість за договором. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його неправомірність прямо не встановлена законом або якщо він не відповідно до закону судом недійсним. Картка, яка видавалася позичальнику, діяла до 04.2017 р., тобто до 30 квітня 2017 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до [PERSON] 14.06.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Відповідач про смерть [PERSON] не повідомив, [PERSON] не знав та не міг знати про смерть [PERSON], а позовна заява до [PERSON] подана Банком в межах строку позовної давності. Крім того, Банком буде підготовано та направлено до суду уточнену позовну заяву, яку позивач просив задовольнити в повному обсязі. 25 жовтня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просив стягнути з відповідача [PERSON], як спадкоємця позичальника [PERSON], заборгованість позичальника за кредитним договором станом на день смерті [PERSON], а саме станом на 30.08.2015 року в сумі 9445,35 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 3995,27 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 4459,38 грн.; заборгованість по пені та комісії 990,70 грн. та судові витрати. 30.10.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача, в яких вона зазначила, що згідно розрахунку заборгованості, всього було погашено за наданим кредитом 5333,33 грн., тобто саму суму кредиту та відсотки [PERSON] сплатив. Крім того, відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Позивач зазначив, що картка, яка видавалася [PERSON], діяла до 30.04.2017 року. Строк настанні вимоги це дата закінчення строку дії картки. [PERSON] на даний момент уже помер, тобто застосовується ст.1281 ЦК України. Тобто протягом року з зазначеної дати позивач мав право звернутися з вимогою про стягнення заборгованості, однак позивач звернувся до сулу лише 20.06.2018 року, тобто після закінчення річного строку. Тому так як позивач починаючи з 30.04.2018 року втратив право вимоги до спадкоємця [PERSON], то вона просила у задоволенні позову відмовити. 14 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак в уточненій позовній заяві просив провести розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.166/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Представник відповідача позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, у звязку з пропуском річного строку, передбаченого ч.3 ст.1281 ЦК України з моменту настання строку вимоги. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Тому суд визнає причини неявки представника відповідача неповажними і тому справа відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України розглянута у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30.05.2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті, складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, [PERSON] підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 30.05.2013 року, за яким отримав кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.6, 7, 8-31, 157, 159, зворот а.с.198/. Факт отримання [PERSON] кредитної картки підтверджується фотознімком, наданим позивачем в електронному вигляді, який долучений до матеріалів справи на CD-диску, зробленим позивачем під час видачі [PERSON] кредитної картки, на якому зображений [PERSON], який тримає платіжну картку Приватбанку чорного кольору з зображенням полуниці. Зовнішній вигляд зазначеної картки відповідає зовнішньому вигляду кредитної картки Приватбанку «Універсальна», зразок якої розміщений на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» /зворот а.с.198, а.с.199/.\~\~\~ Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» /а.с.44/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 4000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку /а.с.157/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний\~ погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати\~ комісії на умовах,\~ передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.26/. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору /30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту /а.с.29/. Відповідно до 2.1.1.12.8 Умов та правил надання банківських послуг, банк стягує комісію за обслуговування відповідно до Тарифів/Памятки Клієнта/Довідки про умови кредитування, якщо інше не передбачене п. 2.1.1.12.13 Умов та правил надання банківських послуг. /а.с.30/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 30.08.2015 року заборгованість по кредитному договору склала 9445,35 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 3995,27 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 4459,38 грн.; заборгованість по пені та комісії 990,70 грн. /а.с.167/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.\~ Відповідно п.п.2.1.1.5.5,\~ 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання\~ зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений\~ договором. Так як [PERSON] не виконав зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позивачем доведена наявність та розмір його заборгованості за кредитом в частині тіла кредиту, пені та комісії. Щодо відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Строк погашення заборгованості минулого місяця по кредиту та овердрафту відповідно до п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил до 25 числа поточного місяця. П.2.1.1.12.4 Умов та правил встановлено, що у разі наявності Простроченого Кредиту (Овердрафту) строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості /а.с.29/. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобовязань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 210 днів з моменту виникнення такої заборгованості. Тому виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією [PERSON] Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобовязань проводяться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п.2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується. Як вбачається з розрахунку заборгованості /а.с.167/, [PERSON] регулярно здійснював платежі по погашенню заборгованості до серпня 2014 року. Платіж, який він повинен був здійснити до 25 вересня 2014 року, ним не здійснено. Таким чином, починаючи з 26 вересня 2014 року у [PERSON] зявилась прострочена заборгованість за кредитом та виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.6.4, позивач, починаючи з 26 вересня 2014 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів, тобто по 23 квітня 2015 року включно, а далі з 24 квітня 2015 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки, які позивач просить стягнути з відповідача по 30.08.2015 року включно. Тому суд вважає, що в період з 24 квітня 2015 року по 30 серпня 2015 року відсотки в сумі 1993,43 грн. нараховано без відповідних правових підстав. Тому розмір заборгованості [PERSON] за відсотками складає 2465,95 грн., а не 4459,38 грн., як зазначає позивач. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитом [PERSON], встановлений судом, складає 7451,92 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 3995,27 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 2465,95 грн.; заборгованість за пенею та комісією 990,70 грн.). [PERSON] помер 30 серпня 2015 року, що підтверджується актовим записом про смерть №229 від 01.09.2015 року /а.с.51/. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 цього Кодексу). З наведених норм випливає, що зазначений борг [PERSON] входить до складу спадщини, оскільки має майновий характер і не повязаний нерозривно з особою спадкодавця (ст. 1219 ЦК України). Як вбачається з копії спадкової справи №24/2015, відкритої до майна померлого 30.08.2015 року [PERSON], спадкоємцем після його смерті є його донька [PERSON], яка 10.10.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 1/5 частки квартири номер 15, розташованої за адресою: с.м.т. Окни, вул. Комарова буд.8, яка складається з трьох кімнат, загальна корисна площа 62,6 кв.м., житлова площа 38,6 кв.м.\~ /а.с.66, 70, 73-74, 93/. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов'язанням, а також припинення такого зобов'язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові [PERSON] Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Як встановлено вище, відповідно до п.2.1.1.12.4 Умов та правил, сторони погодили строк виконання зобовязань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі наявності Простроченого Кредиту (Овердрафту) строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості /а.с.29/. Також судом встановлено, що з 24 квітня 2015 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим, у звязку з чим з цієї дати у позивача виникло право вимоги за зазначеним кредитним договором. Згідно матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], будь-які претензії позивача як кредитора до спадкоємців [PERSON] з приводу даного кредитного договору в зазначеній спадковій справі відсутні /а.с.66-118/. Крім того, відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом Окнянського районного нотаріального округу [PERSON], станом на 10.12.2018 року АТ КБ «Приватбанк», як кредитор спадкодавця [PERSON] з претензією до спадкоємця про повернення боргу за кредитним договором б/н від 30.05.2013 року, до приватного нотаріуса не звертався /а.с.205/. Верховний суд України у постанові від 11 липня 2018 року по справі №495/1933/15-ц зазначив, що строки предявлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Річний строк від настання строку вимоги, передбачений ч.3 ст.1281 ЦК України для предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців закінчився 24 квітня 2016 року. Як вбачається з відмітки на поштовому конверті, позивач звернувся до суду з позовом 14 червня 2018 року. Таким чином, так як позивач, як кредитор спадкодавця, який не знав і не міг знати про відкриття спадщини, не предявив свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, то відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України, він позбавляється права вимоги. Тому, з урахуванням вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed