Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

21.01.2015 року [PERSON] звернулась з дійсним позовом до суду, в якому, просить суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.08.1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Балаклійському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №114. Подружнє життя з відповідачем не склалося та на 09.12.2014 р. в Дзержинському районному суді м. Харкова було ухвалене рішення про розірвання шлюбу. Від шлюбу вона мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу судом не було визначено місця проживання дітей, але, фактично після розлучення і до цього часу дочки проживають з нею. Крім того позивачка вказує, що діти повинні проживати з нею, бо позивачу не можна довіряти піклування про дітей, були навіть такі випадки, що він бив дітей, старша дочка може це підтвердити, після таких випадків вони не зверталися до міліції, бо проживали однією сім'єю, та не хотіли псувати репутацію чоловіка на роботі. Також її колишній чоловік [PERSON], безвідповідальний, не зібраний, може бути таке, що в - навіть не пам'ятає який сьогодні день, та були такі випадки, що я його просила відвести дітей до лікарні, а він про це забував. А також, відповідач має проблеми зі здоров'ям, що підтверджується довідками, тому вона вважаю, що діти не можуть проживати з відповідачем, бо вони не будуть забезпечені належними для них умовами для виховання, увагою, любов'ю та всім необхідним для їх розвитку. Натомість, вона має постійну роботу сталий дохід, власну, окрему квартира, що забезпечує належні умови для виховання дитини, я відповідальна, зібрана, та дуже люблю своїх дітей і можу забезпечити їх всім необхідним. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій підтримала позов у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомленні своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що в даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.1998 року, який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 09.12.2014 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітній дітей [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 9, 10). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 29 ч. 2 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Так, судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю, вона займається їх вихованням, самостійно утримує, забезпечуючи всім необхідним та створюючи належні умови для їх нормального фізичного та духовного розвитку. В квартирі позивачки створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 містить принцип №6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у виняткових обставинах, тобто перевага надається матері. Відповідно до роз'яснень п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на вік дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] не заперечую проти того, щоб діти проживали разом з матір'ю, між сторонами досягнуто згоди про місце проживання дітей з матір'ю, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Outcome: approved