Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

20.10.2017 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про стягнення боргу до відповідача [PERSON]В 07.11.2017 року до суду надійшла адресна довідка про місце реєстрації проживання відповідача - фізичної оcоби. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду на 09 січня 2018 року 09.01.2018 року розгляд справи відкладено в зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача. Справу призначено до розгляду на 14.02.2018 Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 14.02.2018 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 44392 грн., яка складається з наступного: 20000 грн. - сума основного боргу, 697 грн., - три відсотки річних., 3695 грн., - інфляційні нарахування, 20000 грн.,- моральна шкода. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 01.08.2016 року між ним та [PERSON], був укладений договір позики в сумі 20000 грн. на підтвердження укладеного договору відповідачка власноручно написала розписку, згідно якої зобов'язувалась повернути йому борг до 21.08.2016 року. У разі неповернення боргу у зазначений термін, відповідачка взяла на себе зобов'язання передати йому належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: м. Верхньодніпровськ вул. Ломоносова, 36 та передала йому документи на вказаний будинок. У встановлений розпискою термін відповідачка йому грошові кошти не повернула та на даний час також відмовляється повернути борг, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідачка в судовому засідання позовні вимоги визнала, пояснивши, що борг не повернула в зв'язку з тяжким матеріальним становищем. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.08.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON], був укладений договір позики в сумі 20000 грн. На підтвердження укладеного договору відповідачка власноручно написала розписку, згідно якої зобов'язувалась повернути позивачу борг до 21.08.2016 року. У разі неповернення боргу у зазначений термін, відповідачка взяла на себе зобов'язання передати позивачу належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: м. Верхньодніпровськ вул. Ломоносова, 36 та передала йому документи на вказаний будинок, що підтверджується копією розписки. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язання із договору позики. Договір укладений у передбаченій ст..ю 1047 ЦК України формі. Та відповідачем визнається факт отримання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України - \~Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторони передбачили строк повернення грошових коштів до 21.08.2016 року. Проте, у встановлений сторонами строк, відповідач борг позивачу не повернула. За даних обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, відповідно до обраного позивачем способу захисту порушених прав, передбаченого ст. 16 ЦК України, та стягнути з в відповідачки на користь позивача суму боргу 20000 грн. Так як відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - \~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача борг з урахування індексу інфляції та три відсотки річних. Суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги в цій частині, так як відповідач допустила прострочення виконання зобов'язання. Виходячи із наведеним позивачем розрахунком, з яким погоджується суд, вважає за можливе стягнути з відповідача крім основної суми боргу також і інфляційні нарахування в сумі 3695 грн., та 697 грн., три відсотки річних. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідачки спричиненої йому моральної шкоди, так як в результаті неповернення йому боргу відповідачкою призвело до позбавлення його можливості реалізувати свої звички та бажання, він переніс нервовий стрес, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, незважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають виходячи з того, що між сторонами виникли договірні зобов'язання із договору позики. Сторони погоджуючи умови укладеного договору не передбачили відшкодування моральної шкоди. Підстави для відшкодування спричиненої шкоди мають позадоговірний характер. При цьому позивачем будь-яких доказів на підтвердження спричинення йому маральної шкоди діями відповідачки щодо неповернення боргу, не надано. Крім того компенсація втрат позивача в тому числі і морального плану, із несвоєчасного повернення грошових сум здійснюється шляхом стягнення з відповідачки суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, так як така відповідальність передбачена нормами цивільного кодексу України при неналежному виконанні грошового зобов'язання. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає за потрібне відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн.

Outcome: partial