Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом про виселення [PERSON] , посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстрований та проживає її колишній чоловік [PERSON] , з яким вона розірвала шлюб 16.08.2005р. Ще до розірвання шлюбу відповідач зловживав алкогольними напоями, не працював, часто виганяв її з будинку. Тому вона змушена була поїхати на заробітки, проте повернувшись, помітила відсутність в будинку електропобутової техніки, посуду та сліди пиятики. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відповідач часто зачиняється у будинку та не пускає позивача, тоді вона змушена ночувати у сусідів. За комунальні послуги відповідач не сплачує, постійно вчиняє бійки, сварки, систематично пиячить. Неодноразово в усній формі позивачка зверталася до дільничного, але результатів не було. Відповідач має житло в с. Орлинці Шепетівського району, проте добровільно виселитись з будинку не бажає. В квітні 2020 року позивач звернулася до Шепетівського ВП із заявою щодо [PERSON] про насильство в сім`ї. Своїми діями відповідач перешкоджає їй користуватися її власністю. Як власник житла, вона має право вимагати усунення перешкод щодо користування своїм майном. Оскільки відповідач робить неможливим проживання з ним в її будинку, просила суд ухвалити рішення про його виселення без надання іншого житлового приміщення згідно зі ст. 116 ЖК УРСР. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач суду пояснила, що з 1996 року є власником будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстрована вона, її колишній чоловік [PERSON] та їх діти. Проте у будинку проживає лише відповідач, з яким шлюб був розірваний у 2005 році, оскільки він систематично вчиняв щодо неї домашнє насильство, зловживав алкогольними напоями. У зв`язку з неприязними відносинами, вона у 2013 році поїхала до своєї дочки в Російську Федерацію, де допомагала доглядати онука. Один раз в квартал поверталася в Україну та навідувалася у будинок. Декілька років у будинку не була, а в 2021 році виявила відсутність ванни, газового котла, якого купувала за кредитні кошти, чавунних батарей, свого одягу, який зберігався в зачиненій кімнаті. Відповідач також змінив вхідні двері, а ключ віддав їй лише коли вона звернулася до суду з позовом. Посилалася на те, що вона немає де проживати. З позовом про вселення до суду не зверталася. Із заявами до правоохоронних органів не зверталася, бо жаліла відповідача. За систематичне насильство щодо неї, руйнування та псування її майна, враховуючи наявність у відповідача житла, просила виселити його з будинку, який належить їй на праві власності. У подальшому позивач в судове засідання не з`явилася, звернувшись із заявою про розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що спірний будинок купували за гроші їх батьків, але оформили на позивачку, оскільки відповідач перебував на черзі отримання житла. У 1989 році він добудував частину будинку цілу кімнату, провів комунікації, встановив сантехніку. У них були складні життєві обставини, тому шлюб вони розірвали. В 2018 році від її сестри випадково дізнався, що позивачка є одноосібним власником будинку. З 2018 року позивачка проживала з іншим чоловіком в Черкаській області. Також вона перебувала у РФ, де доглядала за онуком, працювала в Києві. Відповідач сам проживає в одній з кімнат будинку з 2018 року. Оскільки двері були старі і позивачка виламала замок, коли його не було вдома, він змінив вхідні двері у 2018 році, а коли позивачка приїхала, то дав їй ключі в грудні 2020 року. Поліція ніколи його не викликала та до нього не приходила. Конфлікти мали місце в період розірвання шлюбу 2005р. Іншого житла він не має, оскільки в с. Орлинці лишилася батьківська хата, в якій проживає його сестра. Котел він розібрав на частини, оскільки він був несправний, ванна куплена в 1989 році і була побита позивачкою, а тому він її викинув. У подальшому відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 03.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.09.2021 року. Ухвалою суду від 03.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 30.09.2021 року. За клопотанням представника позивача для надання додаткових доказів судове засідання відкладено на 26.10.2021 року та на 02.12.2021. \~ \~ \~ \~3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. \~ \~ \~ \~Між сторонами виникли правовідносини з приводу припинення права користування житлом, які регулюються нормами\~ЦК України та Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР\~). Означений спір виник між колишнім подружжям, одному з яких позивачу належить\~\~\~житловий будинок на праві приватної власності, а інший з подружжя - відповідач вселився до цього будинку як член сім`ї власника і продовжує користуватися ним і після розірвання шлюбу з\~\~позивачем та припинення сімейних відносин. Тобто, у даному випадку спір виник між власником житлового будинку та користувачем цього будинку з приводу користування вказаним житлом після припинення шлюбу з власником будинку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частини будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18.06.1996 року. У будинку зареєстровані [PERSON] як власник, [PERSON] , з яким шлюб розірваний з 16.08.2005р., їх діти [PERSON] , [PERSON] . У будинку проживає [PERSON] . Позивачка не проживає у будинку у зв`язку з неприязними відносинами з відповідачем. \~ \~ \~ \~Вказані обставини підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами: копією договору дарування, довідкою про склад сім`ї, свідоцтвом про розірвання шлюбу, копією технічного паспорту. \~ \~ \~ \~4. Норми права, які застосував суд. \~ \~ \~ \~За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 64 ЖК Української РСР \~передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача,\~\~їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Статтею 317 ЦК України \~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право користування чужим майном передбачено у\~статтях 401-406 ЦК України. У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР. Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. \~ \~ \~ \~ 5.Оцінка суду. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доводи позивача про систематичне порушення відповідачем\~правил співжиття, систематичне руйнування чи псування будинку, або використання його не за призначенням, що робить неможливим для власника будинку проживання з ним в одному будинку не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Крім того, судом не встановлено, що до відповідача взагалі вживалися заходи попередження або громадського впливу та попередні заходи запобігання виявились безрезультатними. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що відповідач безперервно тривалий час проживає та з 28.11.1996 року зареєстрований за згодою позивачки у спірному будинку та відповідно до визначеного ними порядку користування будинком займає одну кімнату у ньому. Позивачка з 2013 року у своєму будинку не проживала у зв`язку з неприязними відносинами з колишнім чоловіком: доглядала онука в Російській Федерації, працювала на заробітках у Києві, проживала з іншим чоловіком в іншій області, у сестри в м. Шепетівка тощо. У 2020 році позивач повернулася до м. Шепетівка та виявила намір вселитися та проживати у будинку, що належить їй на праві власності. Для цього, 11.12.2020 звернулася до Шепетівського ВП із заявою про те, що її колишній чоловік зловживає алкогольними напоями, не надає ключі від будинку, в якому збираються особи, які зловживають алкогольними напоями, разом з якими він пропиває спільно нажите з нею майно. На її звернення, отримала повідомлення з рекомендацією звернутися до суду для вирішення питання цивільно-правового характеру. До суду із позовною заявою про вселення, позивачка не зверталася. \~ \~ \~ \~До вказаного часу, позивачка зверталася до Шепетівського ВП із зверненнями 16.05.2011, 25.10.2011, 07.02.2013. У зв`язку із закінченням терміну зберігання матеріалів звернення громадян, у суду немає можливості встановити та перевірити вказані звернення позивачки на предмет їх належності до спору, який розглядається. Також судом встановлено, що обставини щодо вчинення відповідачем домашнього насильства щодо позивачки та його притягнення до адміністративної відповідальності за це підтвердилися відповідними постановами суду, проте ці випадки мали місце у березні 2005 року, жовтні 2007 року, червні 2008 року, жовтні 2011 року, тобто більше 10 років назад. Вказані акти насилля щодо позивачки з боку відповідача впродовж подружнього життя та після його розірвання до 2011 року підтвердили також допитані у суді свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Надані позивачем фотознімки про відсутність у будинку придбаного нею за кредитні кошти газового котла, чавунних батарей та ванни самі по собі не є належними доказами того, що відповідач навмисно зруйнував або відчужив вказане майно. Інших даних щодо систематичного порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, триваючої антигромадської поведінки [PERSON] , систематичного руйнування ним чи псування будинку з 2011 року і на даний час, притягнення його до кримінальної відповідальності, що могли бути підставою для його виселення згідно зі ст. 116 ЖК УРСР, матеріали справи не містять. [PERSON] відповідно до довідки КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» від 02.11.21 під динамічним спостереженням у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Доказів щодо\~наявності у\~відповідача іншого\~житла у\~справі позивачем\~не здобуто. Виселення відповідача із житла, у якому він проживає протягом останніх 32 років, за відсутності у нього іншого житла, не є співмірним із захистом права власності позивача на спірний будинок. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позивач не довела суду обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed