Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

21 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити [PERSON] право спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5110136900:38:027:0027, площею 0,0539, цільове призначення для садівництва, що розташована за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Макаренка, 26/224. Стягнути з [PERSON] судові витрати. В обґрунтування свого позову посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року йому була виділена в натурі 1/2 частина земельної ділянки за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Макаренка, 26/224, проте не було вирішено питання про припинення права спільної часткової власності, що не дає можливості зареєструвати вищезазначене рішення суду, та не дає можливості в подальшому виготовити технічну документацію. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду зданим позовом. Ухвалою судді від 22.11.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання зявилась представник позивача [PERSON] [PERSON], яка позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Відповідач [PERSON] у задоволені позову просила відмовити, вказуючи на те, що вона не згодна з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року у справі № 520/2943/16-ц. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 08 серпня 2012 року, справа № 2-7304/11, позивач [PERSON] є власником ? частини земельної ділянки площею 0,0539 га по вул. Макаренко № 26/224 у місті Одесі, цільове призначення для садівництва. Відповідач [PERSON] є власником іншої 1/2 частки вказаної земельної ділянки, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори 28.02.2006 року (р.№2-563). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року, справа № 520/2943/16-ц, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки із земельної ділянки. Виділено в натурі [PERSON] належну йому ? частину земельної ділянки розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Макаренко, 26/224 в межах точок 1-2-3-4-1 площею 269,5 кв.м. згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 056/2016 від 07.04.2016 року виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» наступним чином: - від кута паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (від точки 1) по прямій лінії на відстані 11,56 м по межі паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (до точки 2); -з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23,21 м до перетину з парканом суміжного землекористувача (до точки 3) -з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 11,54 м по межі паркану з суміжним землекористувачем до перетину з парканом розташованим зі сторони території загального користування (проїзду) (до точки 4); -з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23,46 м по межі паркану розташованого зі сторони території загального користування до перетину з парканом розташованим зі сторони вулиці Макаренко до початкової точки відліку (до точки 1). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію сплаченого ним судового збору в розмірі 6890,00 грн. Суд звертає увагу, що вказане рішення відповідачем не оскаржувалось та 22 липня 2016 року набрало законної сили. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 липня 2018 року виправлено описку, допущену в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року по справі за № 520/2943/16-ц, а саме виправлено допущені описки в тексті, мотивувальній та резолютивній частинах рішення Київського районного суду м. Одеси від 11липня 2016 року про виділ в натурі частки із земельної ділянки щодо написання виділення території земельної ділянки площі ? частини, а саме:з площі 269,5кв.м\~виправити на площу 0,0269 га (269,5 кв.м). Викладено резолютивну частину рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 липня 2016р., цивільна справа № 520/2943/16, наступним змістом: «Виділити в натурі [PERSON] належну йому 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Макаренко, 26/224 в межах точок 1-2-3-4-1 площею 0,0269 га (269,5 кв.м), згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», наступним чином: - від кута паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (від точки 1) по прямій лінії на відстані 11,56 м по межі паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (до точки 2); -з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23,21 м до перетину з парканом суміжного землекористувача (до точки 3); -з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 11,54 м по межі паркану з суміжним землекористувачем до перетину з парканом розташованим зі сторони території загального користування (проїзду) (до точки 4); -з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23,46 м по межі паркану розташованого зі сторони території загального користування до перетину з парканом розташованим зі сторони вулиці Макаренко до початкової точки відліку (до точки 1)». Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що наразі він не має можливості виготовити технічну документацію на виділену в натурі земельну ділянку, оскільки питання про припинення права спільної часткової власності під час розгляду справи вирішено не було. Статтею 41 Конституції України,\~главою 24 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2\~ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1\~ст.356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до\~ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Також \~статтею 367 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З урахуванням вказаного суд вважає вимоги позивача про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку законними та обґрунтованими, оскільки ґрунтуються на вимогах закону. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги той факт, що не згода відповідача з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року у справі № 520/2943/16-ц, яке набрало законної сили, не може бути підставою для відмови у задоволенні даного позову. У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності\~до ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обовязком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст..\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст..\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн.

Outcome: approved