Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

20.01.2017 року [PERSON], діючи на підставі довіреностей від 10.11.2016 року, звернулась до суду в інтересах позивачів з позовом до Бурівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області про визнання за позивачами в рівних частках права власності на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітомпісля смерті [PERSON], яка померла [INFO]. З позовної заяви виходить, що позивачіє спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. 24 жовтня 2016 року позивачі звернулись до Другої чернігівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини [PERSON], було заведено спадкову справу № 979/2016. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] який мав статус колгоспного двору. Спадковий будинок побудований у 1946 році, процент готовності житла 100%. Право власності на житловий будинок не зареєстровано. 10 листопада 2016 року позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на спірний спадковий будинок, але в оформленні права власності на це спадкове майно їм було відмовлено, про що нотаріусом була винесена відповідна постанова від 13 січня 2017 року. Тому позивачі змушені звернутися до суду за захистом спадкових прав. В судове засідання позивачі та представник позивачів не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду письмові заяви від 27 січня 2017 року з проханням розглянути справу у їхню відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі( а.с. 37-38). Відповідач по справі - Бурівська сільська рада Городнянського району Чернігівської області про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, представник відповідача в судове засідання не з'явився. Сільський голова Бурівської сільської ради надав до суду письмову заяву від 03.02.2017 року з проханням розглянути справу за їх відсутності, проти позову не заперечують( а.с. 61). Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області у судове засідання не з'явився, згідно поданої до суду заяви від 24.01.2017 року голова райдержадміністрації просила справу розглянути без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с.34). Згідно положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другої чернігівської державної нотаріальної конторив судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання третя особа була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі( а.с. 32 ). Неявка в судове засідання третьої особи від якої не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі відповідно до положень ст. 36, 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в місті Чернігові померла [PERSON], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть [NUMBER](а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом. З оглянутого в судовому засіданні заповіту, встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). З довідки виконкому Бурівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 29.07.2016 року № 229 встановлено, що після смерті [PERSON] позивачі вступили в управління її майном - доглядали за будинком, в якому [PERSON] проживала до смерті, та обробляли її присадибну ділянку(а.с.13). За даними спадкової справи №107/2016, відкритої 01 вересня 2016 року(а.с. 50-59), спадкоємццями спадщини [PERSON], яка померла [INFO], є позивачі, котрі 01.09.2016 року звернулися до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з заявами про прийняття спадщини(а.с.50). Як свідчать письмові докази справи, житловий будинок [ADDRESS] належав померлій [PERSON], що підтверджується довідкою Бурівської сільської ради №184 від 29 червня 2016 року та даними погосподарської книги (а.с.15, 40-44). Цей будинок за життя спадкодавця відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Так, з довідки виконкому Бурівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 29 червня 2016 року № 184 встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі № 5 за 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER], в будинку [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON]. Будинок мав статус колгоспного двору. [PERSON] була головою господарства та їй належав цілий будинок. (а.с.15). Відповідно до листа Городнянського РГ БТІ № від 30 листопада 2016 № 739 року та інформаційної довідки від 30 листопада 2016 року № 738 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Житловий будинок побудовано в 1946 році Процент готовності 100%. (а.с. 16-17). Статтею 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, та жилий будинок. За положеннями ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена колгоспного двору встановлювався, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Частина 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N 1952-IV передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно в сільській місцевості на момент закінчення будівництва спірного будинку законодавчо передбачена не була, а за даними погосподарської книги спірний будинок мав статус колгоспного двору, право власності, яке виникло у членів цього колгоспного двору, визнається дійсним і при відсутності його державної реєстрації. Таким чином під час судового розгляду знайшов підтвердження той факт, що спадкодавець [PERSON] мала у своїй власності ціле домоволодіння [ADDRESS]. Позивачі на момент розгляду справи є спадкоємцями [PERSON], оскільки після її смерті прийняли її спадщину в порядку, встановленому законом. Інших спадкоємців [PERSON] не встановлено. Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 року № 612/23144, передбачає, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (присадибних) житлових будинків, господарських будівель і споруд, є технічний паспорт. З виготовленого Городнянським РГ БТІ технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що спірний будинок складається з наступних будівель та споруд: «А-1» житловий будинок із дерева, загальною площею 48,5 кв.м., в т.ч. житловою площею 21,7 кв.м., надвірні будівлі та споруди: веранда «а - 1 », погріб з шийкою «Б-1 », сарай «В - 1 »(а.с.18-20). Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності особи на майно може бути визнано судом, якщо це право не визнається іншою особою. Як свідчать письмові докази справи, право позивачів на спірний будинок не визнається нотаріусом, яка письмово відмовила у видачі відповідного свідоцтва. За вказаних в рішенні обставин право власності на спірний житловий будинок має бути визнано за позивачами судом в рівних частках в порядку спадкування за заповітом на підставі статті 392 ЦК України. Враховуючи наведене,

Outcome: approved