Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

20.02.2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обгрунтування вказаних підстав посилається на те, що відповідач є її онукою, її батько, а син позивача [PERSON] помер [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.12.2003 року мати відповідача [PERSON] була позбавлена відносно неї батьківських прав, а тому відповідач перебувала на вихованні у дитячих закладах, а згодом була усиновленами громадянами США, на разі її місце перебування не відоме. Матір відповідача [PERSON] залишила на ім'я позивача заповіт, та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2017 року за позивачем було визнано право власності на 36/100 частини комунальної квартири [ADDRESS]. На належній позивачеві площі зареєстрована відповідач, яка не проживає в Україні понад 15-років, а її реєстрація створює для позивача певні труднощі та перешкоди в користуванні власністю. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про проведення судового засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримала, та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є онукою позивача. Батьками відповідача є [PERSON], який є сином позивача та помер [INFO], та [PERSON], яка також померла [INFO]. Рішенням Київського районного м. Харкова від 29.12.2003 року матір відповідача була позбавлена батьківських прав відносно відповідача, та в подальшому відповідач була усиновлена громадянами США на підставі рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 2006 року, що підтверджується копією запису акту про народження №27. Відповідач, [INFO] є повнолітньою, та її місцезнаходження невідоме. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2017 року, яке набуло чинності, було визнано за позивачем право власності на 36/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі вказаного рішення, позивач зареєструвала своє право власності на вказане майно. Відповідно до наданої довідки КП «Жилкомсервіс» від 01.02.2018 року, відповідач зареєстрована на вказаній частині комунальної квартири. Вказаний факт реєстрації відповідача в належній позивачеві частки квартири порушує її права як власника, та змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статтей 71 , 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз'яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, встановивши, що відповідач дійсно не проживає у спірній частині квартири протягом багатьох років, проживає в іншій квартирі, та має там постійне місце реєстрації та проживання, та оплату комунальних послуг не здійснює, тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, оскільки позивач не є власником всієї комунальної квартири №6, а лише її частки в розмірі 36/100 частин, а тому суд вважає за необхідне усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - 36/100 частин комунальної квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial