Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

20 лютого 2019 року, [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року у справі № 442/6388/16-ц з твердої грошової суми в розмірі 500 грн. щомісяця на дитину на частку від заробітку (доходу) в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), які стягуються з [PERSON] на утримання сина [PERSON] - [INFO]. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.09.1996р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб який зареєстрований відділом РАЦСу Дрогобицького міськвиконкому, Львівської області. В даному шлюбі у них народилася донька [PERSON]-[INFO] року народження та син [PERSON] - [INFO]. У зв'язку з різними поглядами на життя, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року у справі № 442/6388/16-ц про стягнення аліментів присуджено стягувати із [PERSON], [INFO], проживаючого в [ADDRESS] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 03.10.2016 року, оскільки присуджених аліментів не достатньо для належного утримання сина, тому вона вирішила звернутися до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з»явився, від нього поступило клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Оскільки сторони в судове засідання не з»явилися, то судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. З»ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками: [PERSON] - [INFO], який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 442/6388/16-ц від 01 листопада 2016 року вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], проживаючого в [ADDRESS] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 03.10.2016 року. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, зокрема суд враховує ту обставину, що на даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка виховує та проживає з малолітніми дітьми, перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Згідно ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р. Враховуючи матеріальне становище позивачки, на утриманні якої знаходиться син, а також те, що цінова політика на одяг та продукти харчування в порівнянні з 2016 роком (коли було ухвалено первісне рішення про призначення аліментів) неодноразово змінювалася, суд вважає слушним покликання позивачки на те, що їй важко повноцінно утримувати сина. Позивач несе інші витрати пов'язані з фізичним, духовним та моральним розвитком сина, а тому з врахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання, що спосіб стягнення аліментів слід змінити з твердої грошової суми на частку. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved