Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

20.01.2021 р. відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва на адресу Деснянського районного суду м. Києва на підставі підсудності надійшла справа із зазначеним позовом в якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь частину суми боргу за розписками в сумі 2 800,00 доларів США, витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що у період з 30.06.2017 р. по 15.12.2017 р. відповідач отримав від гр. [PERSON] грошові кошти на загальну суму 268 600,00 доларів США (за офіційним курсом НБУ на день подання позову сума 268 600,00 доларів США складає - 7 641 670,00 грн., що підтверджується виданими відповідачем борговими розписками (наявні в матеріалах справи). Позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 268 600,00 доларів США грн., що підтверджується розписками. Згідно наданих розписок, відповідач зобов`язувався повернути позивачу грошові кошти у розмірі 268 600,00 дол. США до 25.07.2019 року. З настанням встановленого строку позивачу не було повернуто суму позики. Станом на 14.01.2021 року відповідач не повернув позивачу суму позики в розмірі 268 600 дол. США. 29.12.2020 р. між [PERSON] та первісним кредитором [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги? за яким [PERSON] відступиві, а позивач прийняв на себе право вимоги і став новим кредитором у зобов`язанні відповідача, яке грунтується на підставі виданих ним вищевказаних розписок на суму 268 600,00 дол. США. Про факт відступлення прав вимоги відповідачу було доведено заявою від 29.12.2021 р. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Оскільки відповідача повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за його відсутність в судовому засіданні процесуальним законом повністю покладено на відповідача. Відповідно до п. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи що у період з 30.06.2017 р. по 15.12.2017 р. відповідач отримав від гр. [PERSON] грошові кошти на загальну суму 268 600,00 доларів США (за офіційним курсом НБУ на день подання позову сума 268 600,00 доларів США складає - 7 641 670,00 грн., що підтверджується виданими відповідачем борговими розписками (наявні в матеріалах справи). Позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 268 600,00 доларів США грн., що підтверджується розписками. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином відповідач склав розписки про те, що отримав від позивача спірні 268 600,00 дол. США з терміном їх повернення, що вказаний в розписках. Так в ч. 2 ст. 1047 ЦК України вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже прийнявши на себе зобов`язання повернути позивачу 268 600,00 дол. США відповідач зобов`язаний виконати відповідне зобов`язання в порядку та у строк, що вказаний в розписках. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача частини боргу у доларах США по 350 долларів США за кожною розпискою. В ч. 1 ст. 13 ЦК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже виключно позивачу належить обрання способу захисту порушеного права, пред`явлення вимог до відповідача у валюті позики чи в її еквіваленті. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним в боргових розписках відповідачем суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за борговими розписками є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved