Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

20.08.20198 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком під час виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 25.08.1987р. виконуючи трудові обов`язки підземного бурильника шахти [PERSON] він був травмований падаючим куском породи. Зазначає, що його вини в нещасному випадку не має. Від нещасного випадку він тривалий час лікувався, але рішенням [PERSON] йому вперше 19.07.1995р. було встановлено 40% втрати працездатності та встановлено 3 групу інвалідності від нещасного випадку від 25.08.1987р. При подальших оглядав в МСЕК йому встановлювали 30% втрати працездатності, а в 2015р. було встановлено безстроково 20% від нещасного випадку. Позивач зазначає, що від нещасного випадку переносить моральні страждання визвані втратою працездатності, інвалідністю, лікуванням, проведеними операціями та потребую в лікуванні. Спричинену моральну шкоду оцінює в розмірі 166000гривень яку просить стягнути з відповідача. 23 серпня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 19 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача. У відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач вже звертався із позовом до суду про відшкодування йому моральної шкоди. Відповідно до відповіді Фонду соціального страхування України Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу від 07.04.2015р., яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2005р. залишено без змін було стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на користь [PERSON] 21\~000гривень. Враховуючи вище кладене позивач вже скористався своїм правом на пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди тв. Вимоги якого були задоволені, що апріорі є підставою для відмови в задоволенні позову. Ухвалою суду від 30.09.2019 року продовжено позивачу строк для подачі відповіді на відзив. Ухвалою суду від 25.10.2019 року задоволено клопотання позивача про надання часу для написання відзиву. 04.11.2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив та зазначив, що йому 2004р. було встановлено професійне захворювання і відповідно до Акту розслідування професійного захворювання виникло в зв`язку із роботою на шахтах Більшовик, Октябрська, [PERSON] . В 2004р. йому було встановлено 20% втрати працездатності від профзахворювання і 2005р. він звернувся до Саксаганського районного суду із позовом про стягнення моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі спричиненої професійним захворювання. Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу в тому ж 2005р. стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на його користь моральну шкоду - 21 тисячу гривень. Позивач зазначає, що на теперішній час він звернувся до суду про стягнення з відповідача моральну шкоду за нещасний випадок який стався із ним в 1987р., а в 1995р. вперше йому встановлено 20% втрати працездатності. На теперішній час він має 40% втрати працездатності 20% по профзахворюванню 2004р. і 20% по нещасному випадку який відбувся в 1987р. 08.11.2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь, де представник відповідача зазначає, що твердження позивача проте, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.04.2005 року на користь [PERSON] стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі відшкодування моральної шкоди у розмірі 21\~000 грн. лише за професійне захворювання, спростовується самим рішенням. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я [PERSON] , який пропрацював з 30.06.1981р. по 31.03.1982р. на шахті Родіна підземним машиністом лебедки. Потім проходив службу в Армії. 06.08.1984р. знову був прийнятий до відповідача на шахту [PERSON] і працював підземним бурильником шпурів та підземним прохідником, з 2000р. працював на шахті Більшовик прохідником, а 29.06.2004р. позивач був звільнений в зв`язку із виходом на пенсію. Із акту про нещасний випадок №60 затвердженого 26.08.1987р. встановлено, що із позивачем 25 серпня 1987р. при виконанні трудових обов`язків підземного бурильника шпурів шахти Родіна із позивачем стався нещасний випадок падаючим куском породи був травмований [PERSON] . Причина нещасного випадку - недотримання норм і правил в організації та утриманні робочого місяця, діагноз з\\поперечний перелом кістей пр. голені зі зміщенням. Позивач був звільнений від роботи з 25.08.1987р. по 04.03.1988р. Відповідно до висновку МСЕК від 19.07.1995року [PERSON] вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності зі встановленням 3 групи інвалідності, наступними висновками МСЕК серії 12ААА № 002848 від 24.02.2015 року повторно було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з них 20% безстроково пиловий бронхіт, 20% по виробничій травмі 1987 року з 01 березня і безстроково. Таким чином, слід вважати, що нещасним випадком, визнанням його інвалідом 3 групи в період з 1995р. по 1997р., фактом втрати позивачем професійної працездатності -в розмірі 20% від нещасного випадку, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок особи, яка її спричинила. На час виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, включаючи і моральну, від нещасного випадку, діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993р. №472. (надалі Правила). Пунктом 1 Правил встановлено, що власник підприємства, установи і організації (надалі\~- підприємство) або уповноважений ним орган (надалі\~ власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (надалі\~- ушкодження здоров`я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Пунктом 11 Правил було встановлено, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; (Пункт 11 доповнено абзацом третім згідно з Постановою КМ № 492 від 18.07.94); рішення суду. Ст. 12 Закону України «Про охорону праці» було передбачено відшкодовувати моральну шкоду власником підприємства в разі заподіяння шкідливими та небезпечними умовами праці. Як вбачається із відзиву відповідача, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в добровільному порядку не відшкодовував позивачу моральну шкоду спричинену нещасним випадком який стався із ним при виконанні трудових обов`язків в 1987р. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року 2694-ХІІ «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-1 КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12. і в силу ст.ст. 214. 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Зважаючи та те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, а право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності. У позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди від нещасного випадку 1987р. при первинному огляді в МСЕК - 19.07.1995р., то він на підставі ст. 12 Закону України «Про охорону праці», п.1 та 11 Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993р. №472, позивач має право на відшкодування морально шкоди за рахунок відповідача ПАТ «Криворізького залізорудного комбінату». Ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 31.03.2005 року, яка була чинна на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності - від професійного захворювання, позивач має право на відшкодування морально шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Згідно Рішення Конституційного суду України від 8.10.2008р. №20рп-08, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов`язків , полягає на підприємства, заподіявши таку шкоду Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «Криворізького залізорудного комбінату» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої нещасним випадком, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку [PERSON] , яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом про нещасний випадок, що призвело до ушкодження його здоров`я та перенесення моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що позивачу була заподіяна шкода здоров`ю, він отримав ушкодження здоров`я від нещасного випадку, втратив працездатність в розмірі 20 відсотків. Позивач переносить фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого нещасного випадку, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «Криворізьким залізорудним комбінатом» позивачу шкоди здоров`ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв`язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом нещасного випадку) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 20 відсотків, перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність позивач пропрацював в шкідливих умовах праці лише на підприємстві відповідача, шкода здоров`я позивачу нещасним випадком заподіяна лише відповідачем. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 35000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial