Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

20.04.2012 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 30.05.2012 року по справі було ухвалено заочне рішення (а.с. 37 т. 1). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2012 року заочне рішення від 30.05.2012 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 68 т. 1). 08.02.2013 року по справі ухвалено заочне рішення (а.с. 111-113 т. 1). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.01.2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 року скасоване та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с. 158-160 т. 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.10.2014 року скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.01.2014 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 209-211 т. 1). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с. 317-321 т. 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.01.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року скасовані та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 60-62 т. 2). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2016 року провадження у справі в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» закрито, справу направлено за підсудністю до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (а.с. 97-98 т. 2). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2016 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2016 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2019 року провадження у справі в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Звернувшись до суду з цим позовом та уточнивши позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 07.02.2008 року між Банком та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір № 03КН, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 06.02.2018 року. Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки № 03КН від 07.02.2008 року та з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту станом на 19.04.2012 року виникла заборгованість у розмірі 1123859,21 доларів США, що складається з: 585496,56 - заборгованості за тілом кредиту; 356975,75 доларів США - заборгованості за відсотками; 127839,96 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафів: 31,33 доларів США - фіксованої частини; 53515,61 доларів США - процентної складової. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 1123859,21 доларів США; стягнути солідарно з [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000,00 грн. та стягнути з [PERSON] і [PERSON] судові витрати у справі. Представник позивача Пац Є.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні, котре здійснювалося в режимі відеоконференції, заперечував проти позову з наступних підстав. Представник відповідача зазначив, що рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.05.2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,43 га, яка розташована в [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, для погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 03 КН від 07.02.2008 року на загальну суму 5 555 184,19 грн. Рішення набрало законної сили. Тобто, звернувшись до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, позивач скористався своїм правом достроково вимагати повернення всієї суми боргу та отримав на погашення заборгованості предмет іпотеки. Натомість, позивачем не надано доказів на підтвердження того, чи реалізована вказана земельна ділянка та чи врахована сума грошових коштів, отримана від реалізації земельної ділянки, на погашення заборгованості за кредитом. Також представник відповідача зазначив, що позивачем у наданому розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість за відсотками розрахована станом на 19.04.2012 року, однак пред`явивши позов до [PERSON] у 2010 році Банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тобто строк кредитування закінчився з поданням дострокової вимоги. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто позивач має право нараховувати відсотки лише до дня звернення з позовом до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. Крім того, представник відповідача зазначив, що Банком пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 189). Представник ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 03КН, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 06.02.2018 року (а.с. 9-14 т. 1). Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки № 03КН від 07.02.2008 року та з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. Відповідно до зазначеного договору поруки № 167 від 20.10.2010 року та додатку № 1 до нього, ПАТ «Акцент-банк» як поручитель відповідає перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором у розмірі 10 000 грн., тобто ПАТ «Акцент-банк» і [PERSON] відповідають перед кредитором як солідарні боржники в частині вимог у розмірі 10 000 грн. (а.с. 7-8, 15-16 т. 1). Позичальник [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 19.04.2012 року виникла заборгованість у розмірі 1123859,21 доларів США, що складається з: 585496,56 - заборгованості за тілом кредиту; 356975,75 доларів США - заборгованості за відсотками; 127839,96 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафів: 31,33 доларів США - фіксованої частини; 53515,61 доларів США - процентної складової. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4-5 т. 1). Під час розгляду справи встановлено, що рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.05.2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,43 га, яка розташована в с. Поляниця ур. Росіш Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, що належить [PERSON] на праві приватної власності, для погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 03 КН від 07.02.2008 року на загальну суму 5 555 184,19 грн. Рішення набрало законної сили (а.с. 149-151 т. 1). Згідно з наданою АТ КБ «ПриватБанк» довідкою рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.05.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, предмет іпотеки не реалізований (а.с. 53 т. 4). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON] суд враховує, що позичальник [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, і вважає, що солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON] підлягає заборгованість у розмірі 697 171 долар США 54 центи (що за курсом НБУ станом на 23.03.2012 року 7,98 становить 5 563 428,89 грн.), котра складається з: 585 496,56 доларів США (що еквівалентно 4 672 262,55 грн.) - заборгованості за тілом кредиту; 99 669,20 доларів США (що еквівалентно 795 360,21 грн.) - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12 005,78 доларів США (що еквівалентно 95 806,12 грн.) - пені. Звернувшись 17.11.2009 року до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.174 т.4), ПАТ КБ «ПриватБанк» скористалося своїм правом дострокового стягнення кредиту, у зв`язку з чим порядок, умови і строк виконання основного зобов`язання змінилися, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 с. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. У зв`язку з викладеним, суд стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за відсотками та пеню, розраховані станом на 17.11.2009 року. Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення штрафів: 31,33 доларів США - фіксованої частини; 53515,61 доларів США - процентної складової задоволенню не підлягають з наступних підстав з огляду на таке. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, пеня і штраф за своєю правовою природою є різними видами неустойки. Положеннями статті 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача неустойки (пені) за порушення грошового зобов`язання, покладання на відповідачів штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобов`язання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України і співпадає з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення штрафів фіксованої та процентної складової у розмірі 31,33 доларів США та 53515,61 доларів США. Стосовно позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів суми боргу у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне. Позивач заявив вимоги до позичальника за кредитним договором, яким є фізична особа [PERSON] , та поручителів, якими є юридична особа ПАТ «Акцент-Банк» та фізична особа [PERSON] . Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником і які є видами забезпечення виконання зобов`язань. Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати окремо. Одним з видів акцесорного зобов`язання є порука. Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно із частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, тобто нерозривно пов`язані між собою або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Як вбачається з матеріалів справи, позов заявлено позивачем до боржника та поручителів, вимоги до них є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителя в такому разі частково збігається з обсягом відповідальності боржника, а тому при визначенні юрисдикції суд має враховувати, що відповідачі у справі пов`язані солідарним обов`язком як боржники. Вирішення за правилами цивільного судочинства такого спору в частині позовних вимог до боржника, який є фізичною особою, а за правилами господарського судочинства - в частині позовних вимог до поручителя, який є юридичною особою та несе солідарну з боржником відповідальність, порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій, що не гарантує дотримання принципу правової визначеності. Позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, заявлені до 15 грудня 2015 року, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таку правову позицію неодноразово висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року № 14-40цс18, від 21 березня 2018 року № 14-41цс18, від 25 квітня 2018 року № 14-74цс18, а також від 20 червня 2018 року № 14-224цс18. Таким чином, позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів суми боргу у розмірі 10 000,00 грн. повинні розглядатись судом за правилами цивільного судочинства. При цьому, стосовно вирішення спору в частині вищезазначених вимог до поручителів суд керується таким. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до пункту 8 договору поруки від 20 жовтня 2010 року, вищезазначений договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким установлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Разом з тим, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи той факт, що на час розгляду справи доказів неправомірності договору поруки № 167 від 20.10.2010 року суду не надано та судом таких даних не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості у розмірі 10 000,00 грн. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача стосовно того, що Банком не надано доказів виконання рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та реалізації предмета іпотеки, оскільки відповідно до наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» довідки рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.05.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, предмет іпотеки не реалізований (а.с. 53 т. 4). Стосовно заяви представника відповідача щодо застосування до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пред`явленням 17.11.2009 року до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 03КН від 07.02.2008 року строк позовної давності перервався та розпочався заново. До суду з цим позовом Банк звернувся 20.04.2012 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності. Крім того, п. 6.8 кредитного договору сторонами погоджено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цією Угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років. За таких обставин, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1609,50 грн. з кожного.

Outcome: partial