Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

19 травня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою. В обґрунтування позову посилалась на те що, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 листопада 2013 року вона є власником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власниками 3/4 частин вказаного житлового будинку. В даний час в спірному домоволодінні мешкають відповідачі. Відповідачі перешкоджають їй користуватися житловим приміщенням в спірному будинку, а саме в домоволодіння її не пускають, відмовляються надати їй ключі від будинку, чим порушують її права, іншого житла вона не має. В зв'язку з тим, що в добровільному порядку неможливо встановити порядок володіння та порядок користування спільним майном просить суд усунути перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, вселивши її в житловий будинок [ADDRESS], визначити порядок користування вказаним житловим будинком, згідно якого виділити їй в користування житлову кімнату площею - 8,7 кв.м., відповідачам виділити в користування дві житлових кімнати площею - 8,6 кв.м. та 14,9 кв.м., залишити в загальному користуванні веранду та два коридори, один з яких використовується як кухня та ванну кімнату. Також просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою на якій розташований спірний будинок, пропорційно їх часткам у праві власності на будинок, виділивши їй в користування 1\\4 частину земельної ділянки, а відповідачам 3/4 її частини. 13.01.2015 року представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, зменшила позовні вимоги, відмовившись від позовних вимог в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS]. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 15.01.2015 року було закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визнання порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, в частині позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], прийняв в даній частині відмову позивача від позову. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, за участю її представників [PERSON] та адвоката [PERSON], зазначивши, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі угоди про надання правової допомоги підтримав уточнені позовні вимоги позивачки та додатково пояснив, що позивачка є власником 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] на підставі рішення суду, яке набрало чинності, відповідачі є власниками інших 3/4 частин вказаного будинку. Позивачка намагалася добровільно всилиться в спірний будинок, але відповідачі перешкоджають їй, ключів від будинку не дають, в зв'язку з чим позивачка звернулась за захистом своїх правдо до суду. Відповідачці тимчасово надавалась кімната в гуртожитку як соціальне житло, оскільки вона є інвалідом другої групи, періодично проходить лікування в психіатричній лікарні, але наразі проживати їй ніде, оскільки договір про надання соціального житла діяв до придбання нею іншого жилого приміщення, тобто до грудня 2013 року. Просив позов задовольнити, відділивши позивачці частину жилого будинку, відповідно до висновку судово-будівельної експертизи, а саме позивачці виділити в користування ізольовану жилу кімнату площею - 8,7 кв.м., відповідачам дві житлові кімнати площею -14,9 кв.м та 8,6 кв.м., залишити в загальному користуванні сторін веранду та два коридори, один з яких використовується як кухня та ванну кімнату. Представник позивачки [PERSON], діюча на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уточнені позовні вимоги та пояснення представника [PERSON] підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] надала суду письмові заперечення, де зазначила що позов не визнає та додатково пояснила, що позивачка в зв'язку з станом свого здоров'я потребує догляду. Розмір жилої площі в будинку не дозволяє посилити в ньому позивачку, оскільки в будинку три жилих кімнати, одна із яких ізольована, всього жилої площі 32 кв.м., в неї дорослі різностатеві діти, яких їй ніде буде розміщувати, наполягала, що у позивачки є інше житло - соціальне. Просила в задоволені позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] діючий на підставі угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні пояснив, що уточнені позовні вимоги не визнає, оскільки при визнані користування житловими приміщеннями в спірному будинку як того просить позивачка, будуть суттєво порушені права відповідачів, оскільки відповідачам будуть виділені дві суміжні житлові кімнати, а також будуть порушені санітарні норми жилої площі на одну особу по Донецької області. Більш того, на момент звернення до суду із даним позовом позивачка в установленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на свою частку у спірному жилому будинку, а зробила це лише у грудні 2014 року. Зазначив що відповідачі не перешкоджають позивачці вселенню в спірний будинок, та не заперечують щодо вселення позивачки без визнання порядку користування житловими приміщеннями. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позов не визнає, оскільки позивачка хвора та разом з нею проживати не можливо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов не визнає, оскільки жилої площі в спірному будинку не достатньо для мешкання чотирьох осіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду від 20 листопада 2013 року, яке набрало чинності, позивачка є власником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS], власником інших 3/4 частин вказаного будинку є відповідачі (а.с.9-11). Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 32061142 позивачка [PERSON] 30.12.2014 року зареєструвала право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]. За положеннями ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 358 та ст. 391 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у спільній частковій власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 14.10.1991р. №7 роз'яснив, що у разі виділу частки будинку неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартири, кімнати) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (коридор, кухня тощо) можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування житловими приміщеннями може бути встановлений і між учасниками спільної сумісної власності. Таким чином, порядок користування жилими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку. Згідно технічної характеристики спірний будинок складається з трьох кімнат жилою площею 32,2 кв.м., при цьому площа кімнат складає 8,6 кв.м, 14,9 кв.м., 8,7 кв.м. Крім того, кімнати площею 8,6 кв.м. та 14,6 кв.м. є суміжними, а кімната площею 8,7 кв.м. ізольованою. (а.с.12-15) В спірному жилому будинку, відповідно до технічного паспорту є допоміжні приміщення: вереда площею -6,3 кв.м., коридор площею-6,2 кв.м., ванна площею-2,5 кв.м., коридор площею-6,1 кв.м. Загальна площа будинку складає 53,3 кв.м. (а.с.12-15). Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи за № 22, можливість визнати порядок користування будинком між сторонами є, при цьому кожній стороні виділяється ізольована жила кімната. Відповідно до даного висновку пропонується виділити в користування позивачці (1/4 ідеальна доля) в жилому будинку позначеному в технічному паспорті літ. Б-1-жиле приміщення 1-7 - площею 8,7 кв.м., а відповідачам (3/4 ідеальної долі) жилі приміщення 1-5, та 1-6 - площею відповідно 14,9 кв.м та 8,6 кв.м. (а.с. 103-114). У даному випадку, виходячи із загальної житлової площі спірного будинку в розмірі 32,2 квм., на позивачку припадає 8,05 кв.м. на відповідачів 24,15 кв.м. Враховуючи, що площа кімнати, яку позивачка просить виділити їй в користування - 8,7 кв.м., є не суттєво більшою за площу, що припадає на її частку у праві власності на будинок, а жилої кімнати, яка б відповідала вказаній частці, у будинку відсутня, то виділення їй в користування вказаної кімнати, а відповідачам - кімнат площею-14,9 кв.м. та 8,6 кв.м. - не порушуватиме права позивачки та відповідачів, адже будинок залишається у спільній частковій власності сторін. Оскільки частки співвласників у спірному будинку є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на будинок в цілому, а не на певну її частину, тому визначення порядку користування який запропонувала позивачка не буде порушувати права та інтереси сторін. При цьому в загальному користуванні сторін слід залишити допоміжні приміщення а саме вереду площею -6,3 кв.м., коридор площею-6,2 кв.м., ванну площею-2,5 кв.м., коридор площею-6,1 кв.м., що не заперечує вимогам закону. У даному випадку, виходячи із загальної житлової площі будинку, встановлення порядку користування жилими приміщеннями в спірному будинку за варіантом запропонованим позивачкою не порушує права та інтереси відповідачів, ще і тому, що не значно зменшує їхню частку у спільній частковій власності, а саме на 0,65 кв.м. Суд приймає до уваги і те, що позивачка є інвалідом другої групи (а.с.16), фактично позбавлена права користуватися власним майном, іншого житла не має, оскільки відповідно до типового договору найму соціального житла від 03 грудня 2012 року, ЖКП «Азовжитлокомплекс» позивачці надавалась в користування однокімнатна квартира №120а по вулиці Пашковського, 64а в місті Маріуполі строком до 03 грудня 2013 року, а підставою для прийняття рішення про розірвання договору є між іншим і придбання наймачем іншого жилого приміщення. ( а.с. 75-79). Також матеріали справи свідчать про те, що у сторін по справі відсутня взаємна згода на здійснення права спільної часткової власності та неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право позивача на судовий захист, встановлення судовим рішенням порядку користування будинком. Виходячи з викладеного, заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання порядку користування жилим приміщенням підлягають задоволенню, шляхом встановлення порядку користування спірним будинком [ADDRESS], виділення у користування позивачки ізольованої житлової кімнати площею 8,7 кв.м. Крім того, на противагу поясненням представника відповідача про те що між сторонами немає спору з приводу користування спільним будинком, свідчать пояснення відповідачів, які наполягали, що вони проти вселення та проживання позивачки в спірному будинку, що свідчить не тільки про наявність спору між відповідачами та позивачкою, а і про наявність перешкод з боку відповідачів, щодо користування позивачкою спірним житловим приміщенням. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивачка, будучи інвалідом 2 групи, звільнена від сплати судового збору, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, по 81 гривні 20 копійок з кожного. Відповідно до ст..79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відносяться: ч.3 п.2) витрати на правову допомогу; ч.3 п.4) витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Відповідно до наданою з боку позивачки квитанції (а.с.125), остання за проведення судової будівельно-технічної експертизи заплатила 3500 гривень, які підлягають стягненню із відповідачів на користь позивачки в рівних частках по 1166,67 гривень. В частині стягнення витрат по сплаті послуг адвоката в сумі 3700 гривень, суд прийшов до наступного. У відповідності з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст.84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Відповідно до п.6 ч.1 ст.19 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є представництво інтересів фізичних та юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі ст..26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатську діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Як встановлено у судовому засіданні інтереси позивачки [PERSON] у справі представляв адвокат [PERSON] за договором про надання правової допомоги від 05.06.2014 року, до якого додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльності (а.с.17-18). З боку адвоката [PERSON] були надані суду квитанція до прибуткового касового ордеру від 05.03.2014 року за № 7 про сплату 800 гривень, як вбачається із довідки дана оплата була проведена позивачкою за складання позовної заяви (а.с.55) та квитанції до прибуткового касового ордеру від 15.01.2015 року за № 1 про сплату 2900 гривень, як вбачається із довідки-акту, дана оплата була проведена позивачкою за складання заяв про витребування доказів, забезпечення доказів, виїзд та присутність при проведенні судової будівельно-технічної експертизи в сумі 1300 гривень та 1600 гривень за усні консультації і участь у судових засіданнях. Відповідно до ст..1 закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надає правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням викладеного, а саме квитанції, довідки акту, наявності участі адвоката у судових засіданнях, витребування процесуальних документів, участі при проведенні експертизи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення витрат по сплаті послуг адвоката в сумі 3700 гривень, підлягають задоволенню і стягненню із відповідачів на користь позивачки в рівних частках по 1233,33 гривень.

Outcome: approved