Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

20 березня 2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», Національного банку України про визнання дій такими, що порушують права споживача банківських послуг, розірвання договору, відшкодування моральної шкоди (а. с. 2). У позовній заяві позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05 травня 2011 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитно-заставний договір № AN21RX33700058. [PERSON] просив суд визнати дії даного відповідача з оприлюднення персональних даних позивача такими, що порушують ЗУ «Про захист прав споживачів», розірвати вказаний кредитним договір та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в розмірі 166 807,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справ за його відсутності (а. с. 86-88). Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення в яких просив відмовити у задоволенні позову посилаючи на його безпідставність та необґрунтованість,а також на те, що за даним спором вже ухвалено відповідне судове рішення (а. с. 111-113). Представник відповідача Національного банку України у судове засіданні не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пояснень, викладених позивачем у позовні заяві та представником відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у своїх запереченнях між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» 05 травня 2011 року був укладений кредитно-заставний договір №AN2ІRX33700058, за умовами якого банк надав позивачу кредит в розмірі 4052,03 грн., а позивач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Судом встановлено, що 31 липня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто цивільну справу № 201/9206/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», Національного Банку України про порушення прав споживача банківських послуг, предметом якої було визнання дій ПАТ КБ «Приватбанк» з оприлюднення персональних даних позивача - неправомірними. У задоволенні даного позову було відмовлено (а. с. 111-113). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року було змінено рішення суду першої інстанції від 31 липня 2014 року в частині мотивів відмови у задоволенні позову, а саме: спірний кредитно-заставний договір був укладений між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк», а не з ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» та Національного Банку України про порушення прав споживача банківських послуг було також відмовлено (а. с. 114). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Таким чином, вирішуючи вимоги позивача до відповідачів про визнання дій такими, що порушують права споживача банківських послуг, розірвання договору, відшкодування моральної шкоди, приймаючи до уваги, що ані позивачем, ані ПАТ КБ «Приватбанк» не було надано суду копії спірного договору, а відповідним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області встановлено, що спірний кредитно-заставний договір №AN2ІRX33700058 від 05 травня 2011 року був укладений [PERSON] не з ПАТ КБ «Приватбанк», а з ПАТ «Акцент-Банк», при цьому позивачем не заявлялось клопотань про заміну відповідача на належного, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог по даній цивільній справі у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним судові витрати по даній справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed