Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

20 травня 2021 року [PERSON] звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом, у якому прохала: - розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Кобеляцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 23 січня 2016 року за актовим записом № 4; - після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON] , яка народилася [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок. На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що вони з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований 23.01.2016 у Кобеляцькому РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис № 4. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку [PERSON] , дата народження: [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися з 06 травня 2021 року, з цього часу спільне господарство ними не ведеться. Позивачка вважає, що шлюб носить лише формальний характер, сім`я розпалася і її збереження є неможливим. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Водночас, позивачка зазначає, що згоди між позивачкою та відповідачем з приводу матеріального утримання та виховання дитини не досягнуто, стан здоров`я відповідача задовільний, він офіційно працевлаштований в ТОВ «АФ Добробут», на посаді інженера та отримує заробітну плату і може надавати дитині утримання, проте свій обов`язок по утриманню доньки належним чином не виконує. 16 червня 2021 року за вх. № 5831/21 відповідачем, [PERSON] , до Кобеляцького районного суду Полтавської області подана заява, відповідно до якої він позов визнає, прохає шлюб розірвати, судові витрати розділити навпіл, оскільки він не був ініціатором розлучення, прохає утримувати з нього аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він приймає і прийматиме участь у вихованні та матеріального забезпеченні доньки, а позивачка працює кредитним експертом і отримує заробітну плату. 19 серпня 2021 року за вх. № 7856/21 відповідачем, [PERSON] , до Кобеляцького районного суду Полтавської області подана заява, відповідно до якої він позов визнає, прохає шлюб розірвати, судові витрати розділити навпіл, оскільки він не був ініціатором розлучення, прохає утримувати з нього аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він приймає і прийматиме участь у вихованні та матеріального забезпеченні доньки, а позивачка працює кредитним експертом і отримує заробітну плату. Відповідач зазначає, що має незадовільний стан здоров`я, а саме, внаслідок отриманої у 2010 році травми має захворювання «гонартроз правого колінного суглобу першого ступеня», яке потребує постійного лікування. Також вказує, що має батьків поважного віку. При цьому посилається на те, що його батько є інвалідом 2 групи загального захворювання довічно і є непрацездатним, потребує постійного лікування та оперативного втручання, а мати хворіє і потребує постійного лікування. Ухвалою від 03 червня 2021 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 23 червня 2021 року. Ухвалою від 23 червня 2021 року судове засідання відкладено на 02 серпня 2021 року у зв`язку з клопотанням позивачки про витребуванням доказів: довідки про місце роботи і доходи відповідача. Ухвалою від 02 серпня 2021 року судове засідання відкладено на 20 серпня 2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей про повідомлення відповідача та повторним витребуванням вказаних вище доказів. У судове засідання 20 серпня 2021 року з`явилася позивачка [PERSON] , яка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання 20 серпня 2021 року не з`явився, включивши до поданої 19 серпня 2021 року заяви (вх. № 7856/21) клопотання про розгляд справи у його відсутності та додавши до вказаної заяви витребувані судом докази (оригінал довідки про місце роботи і оригінал довідки про доходи), а також копії документів на підтвердження викладених у заяви обставин щодо його стану здоров`я і стану здоров`я його батьків. Заслухавши позивачку, вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі зважаючи на таке. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 23 січня 2016 року між [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , укладений шлюб із визначенням прізвищ чоловіка і дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 23.01.2016, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 4 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , видане 02.06.2016 Кобеляцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №8 (а.с.7). Позивачка, [PERSON] , зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 19.05.2021 за № 962 (а.с.5). Відповідач, [PERSON] , зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 19.05.2021 за № 962 (а.с.5), довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 31.05.2021 за № 871 (а.с.14). Неповнолітня донька сторін, [PERSON] , проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 19.05.2021 за № 962 (а.с.5). Відповідач, [PERSON] , ІПН [NUMBER] , працює на посаді начальника бригади в ТОВ Агрофірма «Добробут», що підтверджується довідкою № 04-132 від 10.08.2021, виданою ТОВ АФ «Добробут» (а.с.48). Відповідно до довідки № 76 від 06.08.2021, виданої ТОВ АФ «Добробут», дохід [PERSON] за період з 01.02.2021 по 31.07.2021 склав 81614 (вісімдесят одна тисяча шістсот чотирнадцять) гривень 81 копійка (а.с.49). Даючи оцінку заявленим позовним вимогам про розірвання шлюбу суд робить наступні висновки. Відомостей про існування спору про поділ майна чи визначення місця проживання дитини позовна заява та подані відповідачем заяви не містять, позивачкою в судовому засіданні відповідні обставини не зазначалися. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС неможливо, оскільки сторони мають неповнолітню дитину. Позивачка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідачем не заявлено клопотання про надання строку для примирення. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тобто, сім`я фактично розпалася, оскільки подружні відносини між сторонами припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. На час розгляду справи перешкоди для розірвання шлюбу, визначені статтею 110 Сімейного Кодексу України, судом не встановлені. Відповідно до статті 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, з огляду на вказане вище, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення. Статтею 24 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного Кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Зважаючи на думку позивачки, після розірвання шлюбу позивачку слід надалі іменувати прізвищем « [PERSON] ». Що стосується заявлених позивачкою вимог про стягнення аліментів суд робить наступні висновки. Окрім зазначених вище обставин, з поданих відповідачем доказів вбачається, що відповідно до копії консультаційного висновку спеціаліста № 04891 від 12.04.2019 (а.с.40), копії результатів ультразвукового дослідження від 19.03.2019 (а.с. 41) і копії акту дослідження стану здоров`я № 59 від 30.04.2019 (а.с. 42), які видані Кобеляцькою ЦРЛ, [PERSON] встановлений діагноз гонартроз справа І ступеня. Матір відповідача, [PERSON] , хворіє на двобічний гонартроз ІІ ступеня, що підтверджується оригіналом довідки № 305 без дати її видачі, виданою КНП «Кобеляцький центр первинної медико-санітарної допомоги» Кобеляцької міської ради (а.с.44). Батько відповідача, [PERSON] є інвалідом ІІ групи безтерміново за загальним захворюванням, що підтверджується копією довідки МСЕ № 0071508 від 24.09.2009 (а.с.45) та копією пенсійного посвідчення, серія [NUMBER] (а.с.46) Батьки відповідача зареєстровані за тією ж адресою, що й [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів на ім`я [PERSON] (а.с.46) та [PERSON] (а.с.47). Зазначені докази з огляду на критерії належності та достатності жодним чином не доводять те, що батько та матір відповідача перебувають на його утриманні, а саме по собі проживання за однією адресою не свідчить про існування такої обставини. Подані позивачем копії не завірені належним чином, а документи, з яких вказані копії були виготовлені, видані у 2019 році й жодним чином не можуть свідчити про стан здоров`я відповідача на час звернення з позовом та на час розгляду справи. При цьому слід зауважити, що подані відповідачем медичні висновки містять рекомендації щодо лікування лише на один місяць. Зважаючи на вказане, суд не бере їх до уваги як неналежні та недостатні. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Заяв про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі сторонами не подавалося. Той факт, що позивачка також має роботу та дохід, жодним чином не спростовує обов`язок відповідача утримувати доньку до досягнення нею повноліття. Факт надання чи ненадання добровільної допомоги в утриманні дитини не є підставами, які унеможливлюють стягнення аліментів, оскільки визначальним тут є саме відсутність домовленості між батьками дитини. Із зазначених сторонами обставин існування відповідної домовленості не вбачається. З урахуванням вимог статті 182 Сімейного Кодексу України та обставин, встановлених під час судового розгляду, суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати на утримання доньки, [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального Кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За змістом статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною 1 статті 142 цього Кодексу, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У поданих заявах відповідач прохав розділити судові витрати навпіл, однак заявлена вимога не підлягає задоволенню. Так, стаття 142 Цивільного процесуального кодексу України допускає стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини судового збору, однак зазначена норма може бути застосована виключно у разі визнання позову. Водночас, хоча [PERSON] і вказує у поданих заявах, що позов він визнає, однак за змістом цих же заяв відповідач не визнав позов у частині стягнення аліментів в розмірі, зазначеному позивачкою, а відтак подані відповідачем заяви не можуть бути прийняті судом як заяви про визнання позову відповідачем у цілях, передбачених статтею 142 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на вказане, положення цієї норми закону не можуть бути застосовані, а застосуванню підлягають положення статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного, судовий збір, сплачений позивачкою [PERSON] в сумі 908 гривень 00 копійок за вимогою про розірвання шлюбу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Крім того, з огляду на звільнення позивачки [PERSON] від сплати судового збору при звернені до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved