Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

1 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 квітня 2014 року було зменшено розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 частини зі всіх видів заробітку до 300 гривень щомісячно. Розмір аліментів на дитину було зменшено у звязку з хворобою відповідачки та не можливістю працевлаштуватися. На даний час враховуючи ріст цін, зазначеного розміру аліментів не достатньо для належного утримання спільної дитини, а відповідачка працевлаштувалася, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 800 гривень, які позивач просить з неї стягнути. Також на протязі лютого, березня 2015 року донька [PERSON] неодноразово хворіла, у звязку з чим позивач поніс значні матеріальні витрати. Оскільки батьки повинні в рівній мірі нести матеріальні витрати на утримання дитини, то просить суд стягнути з відповідачки додаткові витрати на лікування доньки в розмірі 1860,94 гривень. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що донька [PERSON] має ряд хронічних захворювань у звязку з чим в період з 21 лютого 2015 року по 24 лютого 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом гострий гастроінтеріт. На лікування було витрачено значні кошти, які позивач просить стягнути з відповідачки. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги спочатку не визнала повністю, але під час вільних пояснень та під час виступу в судових дебатах, пояснила, що не заперечує проти збільшення розміру аліментів до 1/4 частини зі всіх видів заробітку, оскільки дійсно вона на даний час працює, і має можливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Щодо позовних вимог в частині додаткових витрат, то в цій частині позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки саме з винної поведінки батька дитина часто хворіє, саме він не слідкує за харчуванням дівчинки, і саме він доводить дитину до хворобливого стану, а тому вона не повинна сплачувати гроші які він потім витрачає на ліки. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки вважає, що позивач в той час коли можливо відвідувати лікарні за місцем проживання, навмисно звертається до приватних лікувальних установ лише тільки для того, що потім більше грошей стягнути з [PERSON]. При цьому саме позивач винен в тому що дитина часто хворіє а тому саме він повинен сплачувати за лікування. Суд, вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження виданого 17 березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя, [PERSON] народилася 11 березня 2005 року, про що було зроблено відповідний актовий запис № 197. Батьками було записано [PERSON] та [PERSON]. ( а.с.6) Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 квітня 2015 року було зменшено розмір аліментів що стягуються на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 серпня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини до 300 гривень щомісячно. Ухвалою Апеляційного суду міста Маріуполя від 4 червня 2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 квітня 2015 року було залишено без змін. Згідно довідки № 30 від 15 січня 2015 року головного лікаря Маріупольського протитуберкульозного диспансеру, [PERSON] перебувала на диспансерному обліку з вересня 2013 року. На теперішній час стан здоровя задовільний. Згідно договору підряду № 03 від 2 січня 2015 року № 06 від 2 лютого 2015 року № 09 від 2 березня 2015 року [PERSON] працювала підсобним працівником до 31 березня 2015 року в ПП «Житлофонд 279» та отримувала заробітну плату. Згідно довідок ПП «Жилфонд-сервіс» [PERSON] працює прибиральницею сходових клітин, з квітня 2015 року та отримує заробітну плату. ( а.с.72,73) Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів: 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. В судовому засіданні відповідачкою було визнано той факт, що вона на даний час вилікувалася від туберкульозу, працевлаштувалася, а тому не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання доньки в 1/4 частині від заробітку. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника, або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них та в інших випадках передбачених цим кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 143 цс 13 викладеної у постанові від 05 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно довідки ПП «Жилфонд-сервіс» [PERSON] працює та отримує заробітну плату за квітень 2015 року в сумі 1071,08 гривень, за травень 2015 року в сумі 1112,56 гривень. Таким чином 1/4 частина розміру аліментів від заробітної плати буде складати 267,77 гривень, та 278,14 гривень відповідно , що в свою чергу менше ніж було встановлено у твердій грошовій сумі. При цьому суд не знаходить підстав для збільшення суми аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідачка працюючи та отримуючи заробітну плату не має конкретно визначеної суми. При цьому суд приймає до уваги, що при зміні способу стягнення аліментів в процентному відношенні суд повинен врахувати вимоги ч.2 ст. 182 СК України, щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків передбачених ст.184 СК України ( визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі) .Оскільки прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 12 років з 1 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року складає 1286 гривень, то 30 відсотків від зазначеної суми буде складати 385,80 гривень що в свою чергу збільшує розмір аліментів. На підставі викладеного, враховуючи що в судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти стягнення з неї аліментів на утримання доньки в 1/4 частині від заробітку, у звязку з чим суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів змінив спосіб їх присудження із вираховуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України. Щодо позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на лікування дитини суд приходить до наступного. Згідно довідок педіатра ТОВ «Код здоровя» від 17 лютого 2015 року та 21 лютого 2015 року [PERSON] зверталася до лікаря зі скаргами на болі в животі та загальне недомагання. ( а.с.14) Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 176/1543, [PERSON] знаходилася на лікуванні в інфекційному відділенні КУ «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацука» з 21 лютого 2015 року по 24 лютого 2015 року з діагнозом гострий гастроентерит, та їй було призначено лікування. ( а.с.15) Згідно фіскальних і товарних чеків на придбання ліків, та на проведення обстеження дитини позивачем було витрачено 2009,98 гривень в період з 17 лютого 2015 року по 25 лютого 2015 року. Вирішуючи питання щодо розміру участі відповідача у додаткових витратах, суд виходить до наступного. Згідно зі ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору, тому відповідач як мати зобов'язана брати участь у додаткових витратах на дитину [PERSON] а саме у витратах на придбання медичних препаратів на лікування дитини, призначених лікарем, оскільки вони викликані особливими обставинами, а саме - хворобою дівчинки , у розмірі 1004,99 гривні, що складає половину додаткових витрат. Суд не приймає до уваги чеки надані позивачем щодо придбання ліків на загальну суму 1117,42 гривні, оскільки ліки придбані за вказаними чеками, були придбані значно пізніше ніж дитина проходила курс лікування при цьому суду не було надано призначень лікаря, за якими виникала необхідність в придбанні зазначених ліків. З урахуванням вищенаведених норм права суд не приймає до уваги при вирішені спору по суті, пояснення відповідачки що вона не повинна приймати участь у додаткових витратах на дитину, оскільки дитина хворіє з вини батька, оскільки вини батька встановлено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 243,60 гривень. На підставі ст. ст. 182, 185, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial