Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

20.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклав шлюб з відповідачкою 20.05.2015 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. З відповідачкою з березня 2016 року припинили шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, на ґрунті чого виникають постійні конфлікти та сварки. Подальше спільне життя як подружжя суперечило б його інтересам та інтересам їх дитини, примирення між ними неможливе. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, повністю підтримав позов, просив його задовольнити. Зазначив, що наданий судом строк на примирення результатів не дав. Відповідачка в підготовче судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій повністю визнала позов; наслідки визнання позову їй відомі. Просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому судовому засіданні і задовольнити позов з таких підстав. Судом встановлено, що 20 травня 2015 року року Відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 149 /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 20.12.2017 року Первомайським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області /а.с.4/. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За наведених вище обставин встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить лише формальний характер. Наданий судом строк для примирення позитивних результатів не дав. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому відповідачці після розірвання шлюбу слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачем про відшкодування судового збору не заявлено.

Outcome: approved