Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власності шляхом вселення. У своєму позові позивач просить суд з урахуванням уточнень, зобов`язати [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкод у користуванні власністю, а саме 24/50 частини квартири [ADDRESS] ; вселити [PERSON] в 24/50 частин квартири [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 12 травня 2006 року [PERSON] отримав ордер на житлове приміщення квартиру [ADDRESS] . 29 квітня 2013 року вони [PERSON] та [PERSON] отримали право власності на майно. 23 червня 2007 року син [PERSON] одружився з відповідачем та вони почали разом проживати в квартирі. На тепер син розірвав шлюб з відповідачем, але вона проживає в квартирі та забороняє йому [PERSON] користуватись та розпоряджатись своїм майном, вчиняє сварки. Він звертався до правоохоронних органів за захистом прав. Він і до тепер змушений жити у сусідів. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в позові. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини не явки не повідомила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт того, що позивач на даний час проживає у неї, вона є сусідкою, відповідач не пускає [PERSON] до квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт того, що вона з позивачем [PERSON] знайома близько 30 років. Його колишня невістка відповідач по справі не впускає до його власної квартири за адресою: [ADDRESS] . 3. Процесуальні дії по справі. 21 січня 2021 р. ухвалою суду позов був залишено без руху. 01 квітня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, 17 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, власниками по 12/25 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею - 24, 0 кв.м., житловою - 17,6 кв.м. є [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29.04.2013 року (а.с.8). В квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значаться [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 14.12.2020 р. (а.с.13). Позивач [PERSON] є інвалідом першої групи з 09.01.2019, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК (а.с.14). На тепер позивач [PERSON] в квартирі не проживає, так як відповідач [PERSON] перешкоджає в вселенні його в вищезазначену квартиру, як власнику нерухомого майна. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Виходячи з положень ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. (ст. 16 Цивільного кодексу України) Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Ст. 369, 391 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Здійснюючи перешкоди позивачеві в користуванні квартирою [ADDRESS] , відповідач порушила наведені норми права, що призвело до порушення прав спільної сумісної власності. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та на тепер позивач [PERSON] не має змоги користуватись та володіти своєю власністю, так як відповідач по справі перешкоджає його вселенню в квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 6. Висновки суду. На підставі вищенаведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] - підлягають задоволенню. 7.Розподіл судових витрат. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved