Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

21.02.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Позашкільного навчального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька школа олімпійського резерву з веслування на байдарках і каное» Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна», в якому уточнивши позовні вимоги, просить поновити його на посаді тренера-викладача, стягнути 1 142 грн. 03 коп.заборгованості по заробітній платі, 9 417 грн. 10 коп.середнього заробітку за весь час затримки, 500 грн. у відшкодування моральної шкоди та 1692 грн. 26 коп. компенсації за невикористану відпустку. Ухвалою суду від 18.03.2014 неналежного відповідача -Позашкільний навчальний заклад «Спеціалізована дитячо-юнацька школа олімпійського резерву з веслування на байдарках і каное» Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» замінено на належного -Позашкільний навчальний заклад дитячо-юнацька спортивна школа «Олімп» Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна». Ухвалою суду від 16.05.2014 позов [PERSON] до Позашкільного навчального закладу дитячо-юнацька спортивна школа «Олімп» Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку залишений без розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це законністю звільнення позивача. Представник третьої особи до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на посаді тренера-викладача Позашкільного навчального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька школа олімпійського резерву з веслування на байдарках і каное» Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна», правонаступником якого є Позашкільний навчальний заклад дитячо-юнацька спортивна школа «Олімп» Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна»(а.с. 6, 37-38). Наказом директора Позашкільного навчального закладу «СДЮШОР з веслування на байдарках і каное» Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» від 14.01.2014 № 3-0 [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни (запізнення на тренування). Наказом директора Позашкільного навчального закладу «СДЮШОР з веслування на байдарках і каное» Чернігівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» від 23.01.2014 № 5-0 [PERSON] звільнений із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Порушення правил внутрішнього трудового розпорядку виявлено директором СДЮШОР та його заступником, про що складено акти від 14 та 21 січня 2014 року. В силу вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. За ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В силу наведених положень Кодексу, обґрунтована відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Позивач є членом первинної профспілкової організації Обласної ради спортивного товариства «Україна», проте відповідач здійснив його звільнення з роботи, не запитавши згоди на це первинної профспілкової організації. На запит суду первинна профспілкова організація Обласної ради спортивного товариства «Україна» надала мотивовану відмову в згоді на звільнення позивача (а.с. 81-86). Крім того, звільнення, в тому числі за п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, допускається за наявності вини працівника. Так, в актах від 14 та 21 січня 2014 року, зазначених в наказіпро звільнення від 23 січня 2014 року № 5-0, описуються такі факти порушення [PERSON] трудової дисципліни, як запізнення на роботу на 10 та 15 хвилин відповідно. Факти запізнення позивача на робоче місце являються недоведеними, оскільки відповідач не надав доказів того,що [PERSON] зобов'язаний був знаходитись в певній частині веслувальної бази або берегу р. Десна (де тренерами-викладачами з веслування на байдарках і каное безпосередньо проводиться навчально-тренувальна та спортивна робота) на початку робочого часу 14 та 21 січня 2014 року. До того ж, доказом своєчасного прибуття позивача на робоче місце є письмові пояснення охоронців веслувальної бази [PERSON] та [PERSON], якими підтверджується його перебування на території веслувальної бази 14 та 21 січня 2014 року о 15.30 год. (що відповідає початку його робочого часу в зазначені дні згідно розкладу занять, затвердженого директором спортивної школи) та одночасно спростовується факт його запізнення на роботу. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено в ході судового розгляду, керівництвом відповідача при звільненні [PERSON] не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, а також його багаторічний досвід роботи на посаді тренера-викладача. Наведені вище обставини в сукупності є безумовною підставою для визнання наказу від 23.01.2014 року № 5-0 про звільнення позивача недійсним та поновлення його на роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, вказана відповідачем в довідці від 14.04.2014 заборгованість перед позивачем в розмірі 1142,03 грн. підлягає стягненню на його користь (а.с. 97). Згідно зі статтею 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Як вбачається з довідки відповідача від 14.05.2014 № 24, середньоденна заробітна плата позивача складає 122,30 грн., а відтак з відповідача на користь позивача належить стягнути 9417,10 грн. (122,30 грн. х 77 днів вимушеного прогулу). Згідно з положеннями ст.237-1 КзпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням з роботи працівника, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Тому, враховуючи наведене та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у вигляді стягнення 500 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На виконання вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути 487,20 грн. судового збору.

Outcome: partial