Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

20.11.2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Секретар Оксана Леонідівна звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати за [PERSON] , 1951 року народження право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] адвокат Секретар О.Л. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але суду подано письмову заяву сільського голови Гаївської сільської ради Бродівського району Львівської області Пушки В.Є. № 838 від 05.12.2019 року, в якій позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі, слухання справи проводити у відсутності представника сільської ради. Суд розглянув справу у відсутності позивача його представника та представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини по справі, взявши до уваги заяви сторін, приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 01.08.1990 року був укладений договір купівлі-продажу 1/2 житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , який підписаний головою виконавчого комітету Гаївської сільської ради народних депутатів та зареєстрований в реєстрі за № 24 (а.с. 11). Умови укладеного договору купівлі-продажу були повністю виконані позивачем та продавцем, крім цього, даний договір було зареєстровано у КП Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» згідно витягу № 22359098 від 02.04.2009 року (а.с. 13) та виданий технічний паспорт на будинок. У відповідності до ч. 4 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, до правовідносин, що виникли на момент укладення договору купівлі продажу застосовуються норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, що були чинні на той час. Згідно ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією стороною являється громадянин. За ч. 2 ст. 227 ЦК України 1963 р. договір купівлі - продажу підлягає реєстрації у виконавчому комітеті сільської ради. З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що договір купівлі-продажу від 01.08.1990 року нотаріально посвідчений не був. Позивач, в рахунок купівлі даного будинку передала [PERSON] грошові кошти. Між тим, [PERSON] , яка є фактичним власником вказаного домоволодіння, померла [INFO] , що перешкоджає наразі нотаріально посвідчити вказану угоду і зареєструвати право власності на вказаний будинок. Позивач добросовісно, відкрито, протягом 29 років безперервно володіє та користується Ѕ будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Гаївської сільської ради Бродівського району Львівської області від 14.06.2018 року № 409, яка зазначає, що згідно погосподарських книг, власником житлового будинку за вищевказаною адресою є [PERSON] . Також доказом відкритого володіння вищезазначеним майном є копія технічного паспорту та довідка характеристики об`єкту нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , згідно яких замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Спадкоємців на даний житловий будинок не було. За даний період будь-яких претензій до неї з боку сільської ради чи інших осіб не було. [PERSON] вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за нею право власності на вказану 1/2 житлового будинку, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Бродівською нотаріальною конторою 01.08.1990 року, яка померла [INFO] . Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК У крани, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Outcome: approved