Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

1. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1 30 листопада 2018 року [PERSON] ( далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] ( далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і на період досягнення дитиною повноліття на його, [PERSON] користь. 1.2 Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з ним проживає та знаходиться на його утриманні неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідачка своїх зобов'язань щодо належного утримання дитини не виконує, матеріальної допомоги не надає, що ставить його в надзвичайно скрутне матеріальне становище. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2.1. В судовому засіданні позивач, користуючись своїм правом, гарантованим ст. 49 ЦПК України подав до суду заяву про зміну підстав позову де просить суд стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в твердій сумі в розмірі 1013 грн. Просить суд постановити рішення стягнувши з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1013 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і на період досягнення дитиною повноліття на його, [PERSON] користь. 2.2. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1013 грн. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. Ухвалою судді від 20 грудня 2018 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження справи за правилами ЦПК в редакції 15 грудня 2017 року та призначено до розгляду по суті з викликом сторін у відкритому судовому засiданнi. Суд під час судового розгляду справи здійснював повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин. 4.1.Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 20 грудня 2003 року виконавчим комітетом Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області. Від спільного подружнього проживання мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 квітня 2018 року ( а.с.4) 4.2.14 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано розірвання шлюбу, про що складено відповідний актовий запис за № 189 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.08.2013 року ( а.с.5) 4.3.Відповідно до довідок виконавчого комітету Коржівської сільської ради Баришівського району № 632,633 від 19.11.2018 року, неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. ( а.с.15, 16). V. Мотивація позиції суду. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б були підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення від їх сплати. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до статті 182 СК Суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дітей; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -відсутність у платника непрацездатних батьків та наявність іншої дитини від першого шлюбу; -відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -також враховуються інші обставини, що мають істотне значення. 1.1.Сукупність приведених доказів, їх оцінка переконують суд про наявність підстав для стягнення з відповідачки коштів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1013 грн., що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і на період досягнення дитиною повноліття на користь [PERSON] . VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2019 встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1921 грн., згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2019 рік». Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в перерахунку становить 768,40 грн. Враховуючи ту обставину, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] судовий збір на користь держави в розмірі 768 грн.40 коп. за розгляд справи в суді.

Outcome: approved