Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

21 серпня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 68535,00 грн., моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником квартир [ADDRESS] . Відповідач, який є власником квартири [ADDRESS] , 14.10.2017 року затопив квартири, належні позивачу. Внаслідок залиття, йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження та учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відзиві до позовної заяви, відповідач вказала, що позивач посилається на акт залиття №129 від 24.10.2017 року, однак у цьому документі відсутні відомості щодо встановлення вини [PERSON] . Зазначила, що при складанні акту про залиття 24.10.2017, відповідача не було допущено до участі в його складанні та не ознайомлено з ним. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що знаходиться поверхом вище позивача. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. Згідно Додатку № 4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Відповідно до Акту від 24.10.2017 року, затвердженого ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», встановлено, що залиття відбулося з вище розташованої квартири №64 вище зазначеного житлового будинку. Причину залиття встановити не можливо. Відповідно до звіту з визначення вартості збитку, нанесеного власнику майна через пошкодження внаслідок підтоплення житлової квартири [ADDRESS] , встановлено, що вартість збитку складає 68535,00 грн. Крім того, згідно акту про залиття від 14.10.2017 року встановлено, що в квартирах [ADDRESS] , відбулось залиття. Залиття сталось з вище розташованої квартири [ADDRESS] . За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача, підтверджується актом залиття від 14.10.2017 року. Проте, суд критично оціноє даний акт, оскільки комісія провела огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивача. При цьому, власники чи мешканці квартири № 64 не були присутні під час складання цього акта. Комісія не оглянула інші квартири, з яких, можливо, відбулося залиття квартир [ADDRESS] . Комісія не встановила особу, з вини якої сталося залиття квартири позивача, та його причину, із зазначенням місця протікання. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність доказів, що залиття квартири позивача відбулося саме через винні недбалі дії мешканців квартири № 64 , яка належить відповідачці, що дає підстави для висновку про відсутність складу правопорушення, яке може бути підставою для задоволення позову в частині стягнення матеріального збитку. Разом з цим, враховуючи відсутність вини відповідача у залитті квартир позивача, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та правничої допомоги також задоволенню не підлягають, як похідні.

Outcome: dismissed