Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У листопаді місяці 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що старший слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області капітан поліції [PERSON] на досудовому розслідуванні К/П № 12017240000000197 всупереч очевидним фактам 27 жовтня 2017 року обізвав його членом громадської організації «Хмельниччина. Самооборона і контроль», стверджував, що він з [PERSON] створив певні перешкоди в діяльності КРБП «Базис» та висловлював погрози обмеження прав, свобод та законних інтересів і своїми злочинними діями завдав колективному ремонтно-будівельному підприємству «Базис» значної майнової шкоди в розмірі 259542,63 грн., що не відповідало дійсності. Ці недостовірні відомості він розповсюдив в клопотанні про продовження строку досудового розслідування від 27 жовтня 2017 року. Так, згідно довідки №1462 від 01 листопада 2017 року, виданої громадською організацією «Хмельниччина. Самооборона і контроль» підтверджено недостовірність цих відомостей. Обвинувальним актом в кримінальному провадженні №42016241010000031, яке об`єднано з К/П № 12017240000000197, на сторінці 10 чітко встановлено, що колективному ремонтно-будівельному підприємству «Базис» матеріальної шкоди не завдано і обвинувальний акт власноручно підписаний старшим слідчим СУ ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції [PERSON] Таким чином такі серйозні і шкідливі твердження старшого слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції [PERSON] . призвели до порушення його честі та гідності, нанесли серйозну шкоду його діловій репутації і тому мають бути відшкодовані. Всі дії старшого слідчого СУ ГУНП у Хмельницькій області капітана поліції [PERSON] були направлені на екзестенціальне визнання ним неіснуючої вини та утвердження психологічного імперативу в формі «[PERSON] має відчувати себе винним», тобто мали закріпити в його свідомості відчуття вини, а в подальшому сформувати «комплекс вини». Таким чином старший слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області капітан поліції [PERSON] добивався позбавлення його своєї ідентичності та морального духу і свободи волі, старалась узаконенням неправдивих відомостей знищити його індивідуальність і подавити свободолюбивий дух його як внутрішнього, так і зовнішнього світогляду, що привело в кінцевому випадку до маніпуляції свідомістю громадян України в яких через тотальну дискредитацію його, [PERSON] в ЗМІ сформувалась в більшості соціуму думка про беззаперечну винність позивача в неіснуючому злочині. У зв`язку з цим, просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь [PERSON] один мільярд гривень моральної шкоди завданої порушенням честі, гідності та ділової репутації [PERSON] шляхом внесення та розповсюдження недостовірних відомостей в офіційні документи старшим слідчим СУ ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції [PERSON] Представник ГУНП в Хмельницькій області подав відзив на позов, в якому зазначив, що відшкодування моральної шкоди [PERSON] пов`язує з тим, що слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області [PERSON] на досудовому розслідуванні кримінального провадженя №12017240000000197 обізвав позивача членом громадської організації «Хмельниччина. Самооборона і контроль», стверджував, що [PERSON] з [PERSON] створив певні перешкоди в діяльності КРБС «Базис» та висловлював погрози обмеження прав, свобод та законних інтересів і злочинними діями завдав КРБП «Базис» значної майнової шкоди в розмірі 259542,63 грн., що не відповідає дійсності, тим самим дії слідчого нанесли серйозну шкоду його діловій репутації, привели до порушення його честі та гідності. Ці недостовірні дані слідчий розповсюдив в клопотанні про продовження строку досудового розслідування від 27 жовтня 2017 року. Однак, згідно довідки №1462 від 01.11.2017 року, виданої Громадською організацією «Хмельниччина. Самооборона і контроль» підтвердили недостовірність членства [PERSON] в цій громадській організації. ГУНП в Хмельницькій області позовні вимоги [PERSON] не визнає та вважає безпідставними виходячи з наступних підстав. Клопотання про продовження строку досудового розслідування є процесуальним документом, яке складається відповідною службовою особою, на основі матеріалів, які відомі слідству на момент складення клопотання. Відповідно, у даному випадку, після надіслання слідчим запиту про членство у громадській організації «Хмельниччина. Самооборона і контроль» інформація про членство [PERSON] підтверджена не була, а тому відомості в подальшому у процесуальних документах в досудовому слідстві та судовому розгляді не застосовувались. Позивач, просить суд стягнути моральну шкоду завдану йому порушенням честі гідності та ділової репутації, однак будь-якого рішення яким би визнавались допущені відносно позивача порушення його честі, гідності та ділової репутації останній суду не надає, а тому і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а саме абзацом 3 п. 17 зазначено, що не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій до суду, а також в процесуальних документі (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), якщо ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалась його предмета, була доказом справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку встановленому процесуальним законом. Також слід зазначити, що в абзаці 2 пункті 16 вказано, що суди повинні мати на увазі , що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди та причинній зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Проте, позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми тощо, а також не зазначено з яких саме міркувань моральна шкода визначена у сумі 1000000000 гривень, просить в задоволенні позові відмовити. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 28.11.2018 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 15.02.2019 року відкрито провадження у справі. 11.03.2019 року ГУ НП в Хмельницькій області подано відзив на позов. Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.04.2019 року. 14 травня 2019 року ухвалено рішення по суті спору. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити в повному обсязі, справу слухати за його відсутності. Представник відповідача ГУНП в Хмельницькій області в судове засідання не з`явився. повідомлений про день та час слухання справи в установленому законом порядку. Представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у передбачений законом порядку. Заслухавши доводи позивача та заперечення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи доказами, проаналізувавши законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом достовірно установлено, що 27.10.2017 року старший слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області капітан поліції [PERSON], звернувся до суду із клопотанням про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017240000000197 від 04.09.2017 року за підозрою [PERSON] та [PERSON] у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України до 4 місяців. При цьому в клопотанні зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є членами громадської організації «Хмельниччина. Самооборона і контроль». ГО «Хмельниччина. Самооборона і контроль» листом від 01.11.2017 р. № 1462 повідомила, що [PERSON] та [PERSON] не є членами організації і ніколи ними не були. 18.01.2018 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016241010000031 від 17.06.2016 року щодо [PERSON] за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 189 КК України та [PERSON] за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, де посилання на членство [PERSON] та [PERSON] в ГО «Хмельниччина. Самооборона і контроль» відсутнє. При цьому в обвинувальному акті зазначено, що позивач та [PERSON] вимагали та одержали від КРБП «Базис» в особі представника фірми кошти за не створення ними перешкод у діяльності підприємства щодо здійснення будівництва багатоповерхового будинку по вул. Подільській, 10/1 в м. Хмельницькому. Також зазначено, що юридичній особі КРБП «Базис» матеріальної шкоди не завдано. 4.Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Відповідно до частини другої статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Таким чином слід дійти висновку про те, що у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід та здобуті результати, оскільки такій інформації оцінка надається у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості (справа Альне Де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року). Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені, й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року). Інформація, яка на думку позивача є недостовірною та завдала йому шкоди, взята з обвинувального акту, а оскільки в оспорюваній інформації не йдеться та не стверджується винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень позивачем, суд дійшов висновку про те, що при поширенні оспорюваної інформації про позивача посадовими особами поліції та прокуратури не порушено принципу презумпції невинуватості. Відповідно до вимог ст. 23 ч. ч. 1 та 2 п. 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ст. 23 ч. 3 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи. Вказані позивачем обставини не вказують на наявність в діях працівників органів поліції ознак заподіяння йому моральної шкоди, відповідальність, за яку повинна нести держава. Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Однак, позивачем не надано суду доказів про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій посадової особи органу досудового розслідування. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. 5. Норми права, на які посилалася сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Позивач в позовній заяви посилався на ст. 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Разом з тим дії старшого слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції [PERSON] незаконними не визнавались, а клопотання про продовження строків досудового розслідування та обвинувальний акт винесені відповідно до вимог КПК. 6. Судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки сторони по справі звільнені від сплати судових витрат, такі витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed