Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

21.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 12.02.2018 року уточнив та просить визнати за ним, в порядку спадкування, право власності на 3/7 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], свої вимоги мотивує тим, що вищевказаний житловий будинок належить [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] та відносився до типу колгоспного двору, а отже кожному з них належало по 1/7 частці будинку. [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить 1/7 частка вищевказаного будинку.Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] являються син [PERSON] та чоловік [PERSON], які прийняли спадщину, шляхом спільного проживання з померлою. [INFO] року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить 3/14 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] являються син [PERSON] та донька [PERSON]. Позивач прийняв спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем. [PERSON] спадщину не прийняла, окрім того нею була подана до державного нотаріусу заява про відмову від прийняття спадщина на користь позивача. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва на спадщину, позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 23.01.2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом, яким просять визнати за ними право власності на 4/7 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], в рівних частках кожному, мотивуючи свої вимоги тим, що вищевказаний житловий будинок належить [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON]. Вищевказаний житловий будинок станом на 14.04.1991 року відноситься до типу колгоспного двору, належить на праві спільної сумісної власності, в той же час у первісній позовній заяві йдеться про визнання права власності на частку у цьому будинку. Одночасне існування права спільної сумісної та спільної часткової власності на будинок, позбавить сторони можливості реєстрації права власності на вказаний будинок. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2018 року зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно був прийнятий та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Вислухавши думки представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №1002 двір по [ADDRESS] станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного та на цю дату в будинку були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджено довідкою виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 984 від 20.05.2016 року та довідкою виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 985 від 20.05.2016 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.04.2003 року, виданого Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/7 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50611426 від 19.01.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої [INFO] року - відсутня. Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] являються: -чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради Суворівського району Одеської області 01.10.1958 року; -син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради Суворівського району Одеської області 12.10.1960 року; -донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], Утконосівським сільським бюро реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського району Одеської області 22.11.1964 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 984 від 20.05.2016 року, на час смерті [PERSON] та протягом 6 місяців з дня її смерті, спільно з нею з кола спадкоємців першої черги проживав [PERSON] та чоловік спадкодавця [PERSON], тобто вважаються такими, які прийняли спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] разом із спадкодавцем не проживала та з заявою про прийняття спадщини не зверталась. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. за №2160/02-14 від 17.12.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відповідно до пп. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кдексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; відповідно до пп. 4.14 п. 4 гл. 10 розд. ІІ вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: … склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно довідки, виданої Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 20.05.2016 року за № 984, житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] належить власникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності і не визначена частка, яка належить [PERSON], на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Також оригінал документа, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім'я спадкодавця [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2004 року, виданого Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/7 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 1/14 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], яку він прийняв після смерті [PERSON]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 08.04.2003 року секретарем виконавчого комітету Утконосівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі № 580, [PERSON] заповів сертифікат на земельний пай серії [NUMBER] в розмірі 2,08 га в СК «Вікторія» [PERSON]. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50611520 від 19.01.2018 року, наданої державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., заповіт [PERSON] від 08.04.2003 року, зареєстрований за № 1016, не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ст. 1245 ЦК України - частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Виходячи з наведеного, спадкове майно, до якої входить 3/14 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належать [PERSON], спадкується за законом. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: -син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради Суворівського району Одеської області 12.10.1960 року; -донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], Утконосівським сільським бюро реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського району Одеської області 22.11.1964 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] спадщину не прийняла, окрім того нею була подана заява про відмову від прийняття спадщина на користь [PERSON], що підтверджено відповідною заявою від 14.09.2004 року, зареєстрованою в реєстрі за № 2-4329, посвідченою державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., яка міститься в матеріалах спадкової справи. Судом встановлено, що згідно довідки Утконосівської сільської ради № 985 від 20.05.2016 року, на час смерті [PERSON] спільно з ним з кола спадкоємців першої черги проживав [PERSON], тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. за №2161/02-14 від 17.12.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що відповідно до пп. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кдексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; відповідно до пп. 4.14 п. 4 гл. 10 розд. ІІ вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: … склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно довідки, виданої Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 20.05.2016 року за № 985, житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] належить власникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності і не визначена частка, яка належить [PERSON], на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Також оригінал документів, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім'я спадкодавців [PERSON] та [PERSON], які були б зареєстровані у встановленому законом порядку, відсутні. Оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] станом на 14 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані в житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS], який станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного двору, про що наявні відомості в погосподарській книзі Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, а отже набули право власності на нерухоме майно на підставі, що не заборонена законом, їх права на спірне майно ніким не оскаржується, сама незаконність набуття права власності не встановлена судом, однак позивачі позбавлені можливості розпоряджатися належним їм майном та не можуть зареєструвати право власності на належну їм частину житлового будинку, а тому суд вважає зустрічні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на відповідне спадкове майно оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача за первісним неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє первісний позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved