Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

20 червня 2018 року до Рівненського міського суду надійшла позовна заява представника [PERSON] [PERSON] про визнання майнового права на квартиру будівельний номер 36, загальною проектною площею 42,08 м.кв. на шостому поверсі в восьмій секції обєкту (квартал житлової та громадської забудови на вул.Костромська та Гагаріна у м.Рівне). Також просить суд заборонити [PERSON] кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Рівненська брама» та будь-яким іншим особам, у тому числі правонаступникам [PERSON] кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Рівненська брама», вчиняти будь-які дії по передачі іншим особам майнового права на квартиру будівельний номер 36, загальною проектною площею 42,08 м.кв. на шостому поверсі в восьмій секції обєкту (квартал житлової та громадської забудови на вул.Костромська та Гагаріна у м.Рівне). Представник позивача в судове засідання не зявився, 10 вересня 2018 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 10 серпня 2018 року від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовну заяву [PERSON] вважає не обґрунтованою та безпідставною з наступних причин. Зокрема, представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що його права порушені з боку ОК «ЖБК «Рівненська брама». Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належності позивачу спірної квартири на праві власності, а тому підстав для визнання за ним майнових прав на обєкт інвестування немає. 13 серпня 2018 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, відповідно до якого спростовує та заперечує проти доводів представника відповідача у письмовому відзиві на позовну заяву. Вимоги довірителя просить задовольнити повністю. Згідно з ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, письмові пояснення сторін викладені у заявах по суті справи, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволенню повністю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Судом встановлено, що 01 березня 2017 року між ОК «ЖБК Рівненська брама» в особі голови кооперативу [PERSON], що діяв на підставі Статуту кооперативу, та [PERSON], асоційованим членом кооперативу (пайовиком), було укладено договір пайової участі в будівництві за №36ф/8, за умовами якого пайовик вступає, а кооператив приймає пайовика в асоційовані члени кооперативу та пайову участь по будівництву кварталу житлової та громадської забудови на вулицях Костромська та Гагаріна у місті Рівне і реалізації статутної мети і завдань кооперативу з метою отримання у власність квартири, будівельний номер 36 загальною проектною площею 42,08 м.кв., на шостому поверсі в восьмій секції обєкту. Згідно пункту 1.2. договору, кооператив зобовязується організувати і забезпечити будівництво обєкту та здачу його в експлуатацію, передати пайовику у власність квартиру, обумовлену цим договором, за умови повної (в розмірі 100 відсотків) сплати пайовиком пайового внеску. Пунктом 2.1. договору визначено, що загальний розмір пайового внеску пайовика визначається кооперативом та на день укладання договору становить 295321,44 гривень, що еквівалентно 10778 доларів США 15 центів, на день укладення договору, згідно середнього комерційного курсу долара, з розрахунку 7017,96 гривень за один квадратний метр загальної площі квартири,, що еквівалентно 256 доларів США 13 центів, згідно з курсом продажу долара в ПАТ «Укрсиббанк», станом на 01.03.2017 року, без внутрішніх оздоблювальних робіт. У відповідності до пункту 2.4. договору, пайовик сплачує вартість пайового внеску у визначений строк та у спосіб, погоджені сторонами в додатку №1 до даного договору. Згідно пункту 3.4. договору, кооператив зобовязаний організувати і забезпечити будівництво Обєкту та здачу його в експлуатацію у термін до 30 червня 2018 року, за умови належного виконання пайовиком своїх зобовязань щодо здійснення пайового внеску. Свої зобовязання по оплаті пайового внеску позивач виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: №2 від 01 березня 2017 року на суму 135809 грн. 60 коп.; №4 від 22 червня 2017 року на суму 30446 грн. 97 коп.; №4 від 26 вересня 2017 року на суму 30738 грн. 05 коп.; №1 від 20 грудня 2017 року на суму 32651 грн. 060 коп.; №2 від 27 березня 2018 року на суму 30738 грн. 05 коп.; №3 від 14 червня 2018 року на суму 30563 грн. 40 коп.; квитанцією №2905552 від 19.06.2018 року на суму 4371,37 грн. Згідно частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу, зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання сторонами, а порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (стаття 610 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач, всупереч вимогам умов укладеного договору та цивільного законодавства України, не виконав взяті на себе зобовязання, чим порушив законні права та інтереси позивача, яка з незалежних від неї причин не може зареєструвати за собою право власності на належну квартиру, а тому не може володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним майном. Відповідно до\~статті 190 ЦК України\~майном як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (частина друга стаття 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є обєктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки обєктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки обєкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право\~це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Виходячи з приписів\~статті 190 ЦК України, частини другої\~статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~та умов укладених між сторонами договорів, суд визнає позивача таким, що набув майнових прав на квартиру, оскільки він в повному обсязі виконав умови договору пайової участі в будівництві №36ф/8.\~\~ Згідно статей\~15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і, відповідно, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності у особи субєктивного цивільного права, зокрема, на майно, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права. Як слідує з наданих позивачем письмових доказів, у листопаді 2017 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON]було подано позови про визнання недійсним договору уступки (цесії), в якому відповідачами були зазначені дочірнє підприємство «Градобуд-Рівне», ОК «ЖБК Рівненська брама», [PERSON], що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту «Судова влада» (цивільні справи: №686/23134/17, №686/21826/17, №686/22342/17, №686/20914/17) Аналогічні три позови було подано [PERSON] до дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», [PERSON], ОК «ЖБК Рівненська брама» про визнання недійсним договору уступки (цесії), зокрема, справи № 686/23217/17, № 686/20915/17, у яких він вказує, що як засновник дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» недоотримує прибуток, який може бути розподілений між засновниками як дивіденди. Оскаржуваний [PERSON] і [PERSON] договір уступки (цесії) від 18 червня 2015 року був укладений між дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне» (Цедент) та ОК «ЖБК Рівненська Брама» (Цесіонарій). В порядку та на умовах, визначених цим договором уступки (цесії), Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права та обовязки Інвестора-2, що відносяться до будівництва за Угодою № 20 про дольову участь у будівництві житлових будинків з обєктами соціально-культурного призначення на вулицях Костромській та Гагаріна у місті Рівному від 22 серпня 2007 року та додаткових угод до неї, укладену між Замовником Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, Інвестором-1\~ТзОВ «Реноме-Євробуд» та Інвестором-2\~дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне». 06.09.2016 року між тими ж сторонами було укладено договір уступки вимоги (цесії) у новій редакції, у відповідності до якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права та обовязки Інвестора в повному обсязі, що відносяться до будівництва Кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному за Угодою про дольову участь у будівництві кварталу житлової та громадської забудови з торгівельно-розважальним центром на вулицях Костромська та Гагаріна у місті Рівному №20 від 22 серпня 2007 року та усіх Додаткових угод, що є невідємною частиною основної Угоди. За вказаним оскаржуваним договором уступки (цесії), дочірнє підприємство «Градобуд-Рівне» передало свої права та обовязки інвестора щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному для ОК «ЖБК Рівненська Брама». [PERSON] є засновником (учасником) як ОК «ЖБК Рівненська Брама» згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (із офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України), так і дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне». [PERSON] є засновником дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За наведеного, [PERSON] як засновник (учасник) ОК «ЖБК Рівненська Брама» та дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», оскаржував укладений договір уступки вимоги (цесії) між юридичними особами, засновником яких він є, а [PERSON] оскаржував договір, за яким були передані права інвестора для ОК «ЖБК «Рівненська Брама». Суд визнає, що у випадку можливого задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору уступки (цесії), таке рішення мало би негативні наслідки для кожного із пайовиків, у тому числі і для позивача, оскільки однією із сторін у договорах пайової участі у будівництві є ОК «ЖБК Рівненська Брама», який придбав інвестиційні права у дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» саме за оскаржуваним [PERSON] та [PERSON] договором уступки права вимоги (цесії). Наслідки визнання правочину недійсним (в даному випадку договору уступки (цесії) від 18 червня 2015 року) визначені\~статтею 216 ЦК України, зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,\~відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За наведеного, під невизнанням майнових прав за позивачем на квартиру слід розуміти заперечення засновником ОК «ЖБК Рівненська Брама» і учасником дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» [PERSON], а також учасником дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» [PERSON] дійсності та належності ОК «ЖБК Рівненська Брама» інвестиційних прав щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному (1 черга), що відповідно створює невпевненість для позивача у дійсності його майнового права на квартиру. Таким чином, вищевказані позови до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про визнання недійсним договору уступки (цесії) свідчать про невизнання засновником ОК «ЖБК Рівненська Брама» і учасниками дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» наявності у ОК «ЖБК Рівненська Брама» інвестиційних прав щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному за Договором уступки (цесії) від 18 червня 2015 року, який був укладений між дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне» та ОК «ЖБК Рівненська Брама», що може мати наслідком невизнання права ОК «ЖБК Рівненська Брама» на укладення договорів пайової участі в будівництві з будь-якими особами, у тому числі, і на укладення договорів пайової участі в будівництві з позивачем. Відповідно до вимог частини другої\~статті 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи вимоги частини першої\~статті 8 ЦК України\~щодо застосування аналогії закону, суд визнає, що майнові права підлягають такому ж захисту, що і права власності. За встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку про те, що існують реальні підстави передбачати можливість порушення майнового права позивача іншими особами, оскільки визнання недійсним договору уступки (цесії) матиме наслідком застосування положень\~статті 216 ЦК України. При цьому суд визнає, що обраний позивачами спосіб захисту порушених та невизнаних цивільних прав та інтересів відповідає положенням статей\~15,16 ЦК України\~та не є зловживанням правом у будь-якому вигляді. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплаті 1409,60 грн. сплачено при звернення до суду судового збору.

Outcome: approved