Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

21 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що їй належить будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 1988 року. В зазначеному будинку з 2007 року зареєстрований відповідачі [PERSON] , однак з моменту реєстрації він в будинку не проживає. Претензій з боку відповідача щодо користування житловою площею не надходило. У сплаті комунальних послуг та послуг по утриманню будинку відповідач участі не приймає. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за відсутності позивача, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений за зареєстрованим місцем проживання належним чином тачерез оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, у зв`язку з наявністю даних щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 07 лютого 2007 власником будинку [ADDRESS] зазначена [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 1988 року (а.с.8-10). За даними Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 16 жовтня 2019 року у вище вказаному будинку окрім позивача, зареєстрований відповідач [PERSON] , який у графі «родинні стосунки» зазначений як стороння особа (а.с. 12). Згідно з актом про не проживання від 16 жовтня 2019 року, [PERSON] не проживає у спірному житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] , з 01 червня 2007 року (а.с. 11). Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника, водночас відповідачем у справі є [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача. Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Водночас, відповідно до статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право користування житловим приміщенням, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Ні норми ЦК України, ні норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника. Статтею 8 ЦК України, встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми). Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку розташованому по [ADDRESS] , більш встановленого ст. 71 ЖКУкраїни, ст. 405 ЦК України, строку без поважних причин і до теперішнього часу не пред`являв позивачці ніяких вимог щодо користування будинком. Відповідно до вимог ст.ст.319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved