Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

20 лютого 2019 року [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с.Хмільно Радехівського району помер дід Позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 15.11.1998 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. На підставі рішення Радехівської районної державної адміністрації №333 від 39.07.1996 року [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності Сільськогосподарського підприємства «Промінь» розміром 1,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №037701. [PERSON] постійно по день смерті проживав і був зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS] і разом із ним були зареєстровані та проживати його дружина - [PERSON] , син із невісткою [PERSON] і [PERSON] (батько і мати Позивача) та внук [PERSON] , що підтверджується даними довідки Хмільнівської сільської ради Радехівського району №646 від 14.12.2018 року. За життя [PERSON] заповідального розпорядження не складав. Після смерті спадкодавця - [PERSON] , відповідачами у справі та спадкоємцями було одностайно вирішено, що єдиними претендентом на спадкове майно буде внучка померлого та Позивач у справі, до якої померлий відчував найбільшу прихильність. Відповідно, [PERSON] за спільним рішенням [PERSON] , яка на той час була тяжко хворою і потребувала сторонньої допомоги та [PERSON] - батька Позивача, було передано останній усі належні [PERSON] правовстановлюючі документи, які та прийняла на відповідальне зберігання, в тому числі і Сертифікат на право на земельну частку (пай). Усіма документами та належним померлому майном [PERSON] володіє і опікується станом і на сьогоднішній день. У подальшому, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 13.05.2010 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Позивач після виникнення спадкових прав звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки, як зазначено вище, у неї виникло право на спадкування не безпосередньо майна, а майнових прав, належних спадкодавцеві. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому Позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] право на середню земельну частку (пай) розміром 1,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 20 лютого 2019 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.21). У підготовче судове засідання позивач з`явилася, позов підтримує повністю та просить задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , скерували суду заяви, в яких позовні вимоги визнали повністю, просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.36-39). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у с.Хмільно, Радехівського району помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 15.11.1998 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.16). На підставі рішення Радехівської районної державної адміністрації №333 від 9.07.1996 року [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Промінь» розміром 1,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №037701 (а.с.17). [PERSON] постійно по день смерті проживав і був зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS] і разом із ним були зареєстровані та проживати його дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] та внук [PERSON] , що підтверджується даними довідки Хмільнівської сільської ради Радехівського району №646 від 14.12.2018 року (а.с.19). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 13.05.2010 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.18). Родинні відносини підтверджуються копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 22 серпня 1948 року, копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 1982 року та копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 2001 року (а.с.13-15). З довідки № 659 від 27.12.2018 року, виданої виконкомом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається що гр. [PERSON] фактично прийняла земельну ділянку після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , користується цією ділянкою і сплачує податок (а.с.20). Окрім цього, факт, що [PERSON] проживала спільно із спадкодавцем до дня його смерті підтвердив в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , не довірити показам якого в суду підстав немає (а.с.41-42). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved