Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

20 травня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до Межівської РДА про визнання право на земельну частку (пай) та зобов'язання надати дозвіл на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом її безоплатної приватизації у розмірі земельної частки (паю). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1990 року по 26 березня 1996 рік вона працювала у колгоспі «Слава» Межівського району Дніпропетровської області на різних посадах. В період з серпня 1990 року по липень 1992 рік позивач навчалася в Дніпропетровському сільськогосподарському технікумі бухгалтерського обліку з виплатою стипендії за рахунок колгоспу «Слава», який було реорганізовано в акціонерне товариство «Мрія». 26 січня 1995 року акціонерне товариство «Мрія» с Антонівка, Межівського району, Дніпропетровської області отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №006 в додатку до цього акту №1 [PERSON] внесено до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства під порядковим №18. З невідомих причин позивачу Сертифікат на право на земельну частку (пай) не видано, оскільки, згідно листа-повідомлення відповідача, це відбулося з причини відсутності бланків сертифікатів. Позивач переконаний, що такий лист можна трактувати, як рішення про відмову у видачі Сертифіката на право на земельну частку (пай) та надання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом її безоплатної приватизації у розмірі земельної частки (паю). [PERSON] вважає, що дії відповідача порушують її права у сфері земельних відносин, а відмова є протиправною. Право на земельну частку (пай) не залежить від неотримання особою, яка включена до Списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, з невідомих позивачу причин сертифікату на право на земельну частку (пай). Протягом 19 років право [PERSON] на земельну частку (пай) ніхто не порушував та не оспорював, тому строк позовної давності нею не пропущено. Зі змісту відповіді Межівької РДА вбачається, що останні не заперечують право позивача на земельну частку (пай), а причиною відмови є тривале не звернення [PERSON] із заявою про видачу сертифіката. Спірні правовідносини позивача з Межівською РДА виникли 08 лютого 2016 року, коли останні вперше оспорили право [PERSON] на земельну частку (пай), що являється відліком строку позовної давності та унеможливлює отриманням останньою дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою по відведенню земельної ділянки у власність. Позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 5,39 умовних кадастрових гектар акціонерного товариства «Мрія» с Антонівка Межівського району Дніпропетровської області, і зобов'язати Межівську районну державну адміністрацію у Дніпропетровській області надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної приватизації у розмірі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та встановлення меж в натурі на території Богданівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає повністю. Представник відповідача Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно архівної довідки відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області №Г-466-15 від 03 листопада 2015 року, яка видана по документах (книги обліку розрахунків оплати праці) архівного фонду ТОВ «Антонівське» с.Антонівка Межівського району Дніпропетровської області про стаж роботи (вихододні) за період з серпня 1992 року по грудень 1994 рік на [PERSON], з січня 1995 року по березень 1996 рік на [PERSON] Повідомленням архівного відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області №Г-112 від 04 листопада 2015 року підтверджується, що колгосп «Слава» реорганізовано в А/Т «Мрія», згідно з протоколом установчої конференції останніх від 30 січня 1993 року №1. Правонаступником А/Т «Мрія» є ТОВ «Антонівське». Згідно повідомленням архівного відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області №Г-113 від 06 листопада 2015 року, відомості стосовно прийому та звільнення [PERSON] з членів А/Т «Мрія» за період з 26 серпня 1990 року по 26 березня 1996 рік та включення до списків членів А/Т «Мрія», які мають право на земельну частку (пай), відсутні. Повідомленням відділу Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області №1362 від 09 листопада 2015 року підтверджується, що [PERSON] внесена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства під порядковим №18. Даний список додається до державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Мж №006, виданий акціонерному товариству «Мрія с Антонівка, Межівського району, Дніпропетровської області 26 січня 1995 року. Додатково зазначено, що прізвище позивача в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по А/Т «Мрія» Межівського району Дніпропетровської області не зазначене та сертифікат не видавався. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки по А/Т «Мрія» станом на 2015 рік становить 170800,84 гривень. Згідно повідомлення Межівської РДА вих.№42-75/0/312-16 від 08 лютого 2016 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, однак бланки сертифікатів у відповідача відсутні. Для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду. Довідками виконкому Богданівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №992 та №993 від 09 листопада 2015 року, які видані [PERSON], підтверджується, що середній розмір земельної частки (паю) по ПСП «Мрія» становить 5,39 умовних кадастрових га. Земельного паю на території Богданівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області позивач не має. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст.22 Закону України «Про землеустрій», землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень. Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії. З огляду на вищевикладене, є всі підстави задовольнити вимоги позивача стосовно визнання за ним права на земельну частку (пай) і зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту технічної документації із землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 5,39 умовних кадастрових гектара у власність в натурі (на місцевості) шляхом безоплатної приватизації та встановлення меж в натурі (на місцевості) у зв'язку з відсутністю бланків Сертифікатів на право на земельну частку (пай). Оскільки відповідач позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, в частині заявлених вимог, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст.ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст.ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). На підставі викладеного,

Outcome: approved