Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

21.06.2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся позивач з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 03 квітня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 40000 грн. та витрати по оплаті удового збору в сумі 400 грн., в сього 40400грн. Про існування цього зобов'язання відповідачу було відомо, оскільки розгляд справи відбувався за його участі. На час виконання судового рішення відповідач працював в Одеському Національному Політехнічному Університеті на посаді робітника, в період до 05.06.2014 року з нього частково стягнуто борг в розмірі 638,30грн. З цього часу залишок боргу складає 39721,70 грн. До теперішнього часу відповідач судового рішення не виконав і допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, тому його дії є порушенням договірних зобов'язань, і він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання. Тому згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь три відсотки від суми основного боргу в розмірі 4770,65 ( чотири тисячі сімсот сімдесят) грн.. 65 коп. та інфляційні втрати в розмірі 55526, 55 ( п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 55 коп., а разом - 60297,20 ( шістдесят тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 20 коп. за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 05.06.2014 року по 06.06.2018 рік. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, надав суду відзив, в якому позов визнав частково у частині стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 14204,97 грн. та 3% річних у розмірі 3574,00грн., а всього у сумі - 17778,97 грн., крім того, просив суд застосувати до частини вимог за період до 19.06.2015 року позовну давність. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.04.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто борг у розмірі 40000грн. та судовий збір у розмірі 400грн. Вказане судове рішення набрало законної сили та є чинним. 09.09.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з відповідача вищевказаної суми. 20.11.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області винесено постанову про повернення виконавчого документу про стягнення з відповідача боргу у розмірі 40400 грн. із зазначенням, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений стягувачем до виконання в строк до 20.11.2016 року. Проте, повторно виконавчий документ було пред'явлено стягувачем до виконання у 2018 році, з цього приводу державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області 08.06.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з відповідача боргу у розмірі 39721,70 грн. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає можливим та допустимим прийняти до розрахунків загальні строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України в частині вимог за період до 19.06.2015 року. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимоги - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, складений позивачем, проведено невірно. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції відбувається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Отже, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з [PERSON] з індексу інфляції з червня 2015 року по червень 2018 року складає 14204,97 грн. Розрахунок 3% річних становить з 19.06.2015 по 19.06.2018 (період прострочення заборгованості 1096 днів): 39673,87 (сума боргу) х0,03х1096/365=3574 грн. У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У зв'язку з викладеним, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню з підстав, описаних вище.

Outcome: partial