Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.05.2000 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вона та відповідач однією сім'єю не проживають з 10 січня 2014 року, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сім'ї, ведення господарства, виховання дітей, у зв'язку із чим вона проживає у будинку своїх батьків. Відповідач належної участі в утриманні дітей не приймає, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище, хоча він має нерегулярні, але значні доходи, може сплачувати аліменти. Вона не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому потребує та має право на утримання від відповідача. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення ними повноліття, та на її утримання в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку. 7.02.2014 року, до початку розгляду справи по суті позивачка [PERSON] подала письмову заяву про зміну позовних вимог, в якій просить розмір аліментів визначити не у твердій грошовій сумі, як зазначено у позовній заяві, а в частці від заробітку (доходу) відповідача, посилаючись на те, що відповідач працевлаштувався, тому має регулярний і стабільний дохід, може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу останнього, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також на її утримання в розмірі 1/6 частки від всіх доходів відповідача, щомісячно, з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною - [PERSON], трирічного віку, а також понесені нею судові витрати на надання юридичної допомоги в сумі 500 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON], та її представник - адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримали. Просили стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: [PERSON]. [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Також, просили стягнути з відповідача на користь позивачки на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу останнього, щомісячно, з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трирічного віку, та судові витрати за надання юридичної допомоги адвокатом при підготовці позовної заяви, заяви про зміну позовних вимог та за участь адвоката в судовому засіданні - в сумі 500 грн. Суду пояснили, що протягом останнього місяця з того часу, як сторони проживають окремо, відповідач належної участі в утриманні дітей не приймає. Позивачка залишила будинок та господарство, що знаходяться в [ADDRESS], і придбанні подружжям у період шлюбу, через нестерпні умови проживання, які створив відповідач. На даний час позивачка проживає у своїх батьків в [ADDRESS], в будинку, що належить батькам, у зв'язку із чим господарства не утримує, доходів не має, оскільки не працює через те, що здійснює догляд за донькою [PERSON] до досягнення трирічного віку, тому вона та діти утримуються за рахунок тих коштів, які дають їй батьки. Крім того, позивачка отримує державні виплати в сумі 1700 грн. щомісячно на утримання молодшої доньки - [PERSON], проте, вказані кошти протягом останнього місяця змушена розподіляти між двома доньками, оскільки всі обов'язки по утриманню дітей несе вона сама, без участі відповідача, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище. Відповідач з того часу, як сторони проживають окремо, тобто з 10.01.2014 року, не надає допомоги на утримання дітей, хоча працездатний, працевлаштований та працює, не має інших осіб на утриманні, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, залишився проживати в будинку, що придбаний подружжям у період шлюбу, утримує господарство, від чого має дохід. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 30.01.2014 року, в судовому засіданні позов визнали частково. Пояснили, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Проте, щодо стягнення коштів на утримання дружини до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку - заперечують, посилаючись на те, що позивачка працездатна, тому повинна працювати і забезпечувати себе самостійно. Також, вважають, що вимоги про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню, зокрема, в сумі 200 грн., враховуючи, що для адвоката, який готував позивачці матеріали для подання до суду, така робота не займає багато часу. Суду пояснили, що відповідач з 10.01.2014 року не проживає з позивачкою однією сім'єю, оскільки остання залишила місце проживання, забрала дітей і безпідставно пішла проживати до своїх батьків. Вважають, що позов [PERSON] є безпідставним, оскільки позивачка не зверталася до відповідача з приводу того, щоб він надавав кошти на утримання дітей. З 10.01.2014 року відповідач дійсно не надавав позивачці коштів на утримання дітей, а надавав кишенькові гроші доньці [PERSON], коли та йшла в школу. Крім того, відповідач виплатив приблизно 4000 грн. кредиту на придбання для доньки [PERSON] комп'ютера та здійснює оплату за підключення до мережі Інтернет. З 9.01.2014 року відповідач працює мулярем 4 розряду в ПП «ОПОРА-БУД», що знаходиться в м. Вінниця, тому має постійний дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 1380 гривень. Інших доходів, крім заробітної плати, відповідач немає. Приблизно 1000 грн. на місяць він витрачає на придбання продуктів харчування, одягу та проїзд в маршрутному автотранспорті з с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області до м. Вінниця на роботу, у зв'язку із чим не може сплачувати коштів на утримання дружини. На даний час відповідач проживає у будинку, що придбаний спільно з позивачкою у період перебування в шлюбі, проте, доходів від утримання господарства, зокрема, двох корів, птиці, він не має, так як не здійснює реалізації сільськогосподарської продукції. Просять врахувати при ухваленні судового рішення і те, що відповідач працездатний, працює, інших осіб на утриманні не має, проте, на даний час перебуває на амбулаторному лікуванні через перелом руки. До того ж, просять врахувати при ухваленні судового рішення те, що відповідачу доведеться винаймати житло в м. Вінниці, за місцем роботи. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.05.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю позивачка, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.4-5). Діти сторін - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю, що вбачається із довідки Стрільницької сільської ради від 16.01.2014 року № 21 (а.с.6). З 10.01.2014 року сторони однією сім'єю не проживають, позивачка разом із дітьми проживає в будинку своїх батьків в [ADDRESS]. З того часу, як сторони проживають окремо, діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей з 10.01.2014 року не надає, у зв'язку із чим діти сторін позбавлені стабільного матеріального утримання з боку батька і утримуються, в основному, за кошти позивачки та за рахунок державної допомоги в сумі 1700 грн. на утримання доньки сторін [PERSON] до досягнення нею трирічного віку. Вказані обставини визнані в судовому засіданні позивачкою та відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Також, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача - [PERSON] та його представника, що він фізично здоровий, працездатний, працює мулярем в ПП «ОПОРА-БУД», що знаходиться в м. Вінниця, отримує заробітну плату в сумі 1380 грн. на місяць. Вказаний факт підтверджується також трудовою книжкою [NUMBER] від 9.01.2014 року, оглянутою в судовому засіданні, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.19-20); довідкою ПП «ОПОРА-БУД» від 9.01.2014 року за №5 про доходи відповідача (а.с.21). Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання, оскільки, як вбачається з пояснень в судовому засіданні позивачки та її представника і досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей з 10.01.2014 року і до даного часу покладено на позивачку, з якою проживають діти, що ставить сім'ю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. Також, судом встановлено, що позивачка не працює, так як здійснює догляд за донькою [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.5), у зв'язку із чим потребує утримання з боку відповідача. Оскільки судом встановлено, що відповідач працездатний, працює, отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати в сумі 1380 грн. на місяць, не має інших осіб на утриманні, окрім дітей [PERSON] та [PERSON], стягнення за виконавчими документами з нього не проводяться, то суд вважає, що він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років… право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за цмови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене, то воно підлягає судовому захисту, виходячи з наступного. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей, без участі відповідача, який від їх матеріального утримання ухиляється, хоча відповідач молода та працездатна людина, працює та має постійний заробіток. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дітей. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей з 10.01.2014 року і весь обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки відповідач має постійний заробіток (дохід). До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача, слід визначити у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 20.01.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дітьми сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Крім цього, позивачка наполягала на стягненні на її утримання коштів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно з часу звернення з позовом до суду і до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. З врахуванням того, що відповідач на даний час працює та має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, може надавати допомогу на утримання дружини, з якою проживають діти, суд вважає, що позов [PERSON] в цій частині також підлягає задоволенню, зокрема, слід стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України. Крім того, аліменти на утримання позивачки слід визначити у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. При цьому, суд враховує вимоги ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати боржника, який може бути утримано у разі стягнення аліментів, становить п'ятдесят відсотків. Враховуючи розмір аліментів на двох дітей - 1/3 частки від заробітку відповідача, та розмір аліментів на утримання дружини - 1/6 частки від заробітку відповідача, загальний розмір стягнень із заробітної плати [PERSON] не перевищує 50 відсотків його заробітку (1/3 + 1/6 = 2/6+1/6 = 3/6 = ?). Відтак, позов [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання позивачки підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат за надання їй правової допомоги при зверненні в суд в сумі 500 грн. адвокатом [PERSON], то суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкою додано до позову договір про надання правової допомоги від 20.01.2014 року, укладений нею з адвокатом [PERSON] (а.с.27); копію свідоцтва адвоката [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.29); квитанцію №428734/34 від 7.02.2014 року про оплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 500 грн. за надання правової допомоги, що полягає у складанні позову про стягнення аліментів, представництво в суді, консультації (а.с.25). В квитанції про оплату правової допомоги не зазначено тривалість часу, витраченого адвокатом [PERSON] на складання позову та надання консультацій позивачу. Проте, відповідно до Журналу судового засідання від 7.02.2014 року, адвокат [PERSON] надавав юридичну допомогу позивачці в судовому засіданні 7.02.2014 року протягом 1 (однієї) години 45 хвилин. Зважаючи на вказані обставини, в рахунок компенсації понесених позивачкою витрат на правову допомогу, пов'язану із наданням їй правової допомоги в судовому засіданні адвокатом [PERSON], суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в сумі 500 грн., виходячи з того, що розмір мінімальної заробітної плати на час надання юридичної допомоги складає 1218 грн., а розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, тобто не більше 487,20 грн. за одну годину, при цьому юридична допомога надавалася позивачці приблизно 2 години. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved