Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

21.11.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 31.07.2009 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, оскільки подружжя має зовсім різні погляди на життя та різні характери, через що виникають постійні сварки та непорозуміння, які призвели до розпаду сім'ї. З листопада 2012 року спільне життя подружжя припинено, сумісного господарства вони не ведуть. Крім того, між сторонами урегульовані питання стосовно сплати аліментів, місця проживання дитини та майнові відносини. Просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив не надавати строк для примирення. Відповідачка проти задоволення позову не заперечувала. Судом встановлено, що 31 липня 2009 року Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 761). У шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який на даний час мешкає разом із матір'ю. З листопада 2012 року шлюбні відносини припинені, спору про місце проживання дитини та майнового спору між сторонами немає. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, і у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, заснований на взаємних почуттях любові та поваги, який ґрунтується на їх вільній згоді набути права та обов'язки подружжя. Сторони висловили своє волевиявлення, яке полягає в тому, що вони не бажають проживати однією сім'єю і вважають, що збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їхньої дитини. Суд не вважає за доцільне призначати строк для примирення, оскільки цей крок робиться судом лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правової основою шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає збереження шлюбу неможливим. Позивачка заявила клопотання про залишення їй прізвища «[PERSON]» при реєстрації розірвання шлюбу.

Outcome: approved