Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

20 травня 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор виконавчого комітету Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, про поділ земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначили, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Барвінківською державною нотаріальною конторою 12 квітня 2016 року за реєстром №461, 464, 467, їм на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка, площею 5,3019 га, кадастровий номер 6320484000:06:000:0145, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Мечебилівської сільської ради Барвінківської ОТГ Ізюмського району Харківської області. Державним кадастровим реєстратором відділу у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на підставі технічної документації здійснено поділ земельної ділянки, загальною площею 5,3019 га, кадастровий номер 6320484000:06:000:0145, наданої для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~розташованої на\~території Мечебилівської\~сільської ради\~Барвінківської ОТГ\~Ізюмського району\~Харківської області, відповідно часток вказаних у свідоцтві про право на спадщину, та сформовано земельні ділянки: кадастровий номер 6320484000:06:000:0238, загальною площею 1,7673 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мечебилівської сільської ради Барвінківської ОТГ Ізюмського району Харківської області (технічну документацію виготовлено на замовлення [PERSON] ); кадастровий номер 6320484000:06:000:0239, загальною площею 1,7673 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мечебилівської сільської ради Барвінківської ОТГ Ізюмського району Харківської області (технічну документацію виготовлено на замовлення [PERSON] ); кадастровий номер 6320484000:06:000:0240, загальною площею 1,7673 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мечебилівської сільської ради Барвінківської ОТГ Ізюмського району Харківської області (технічну документацію виготовлено на замовлення [PERSON] ). 23 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Барвінківської державної адміністрації Харківської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 6320484000:06:000:0238, загальною площею 1,7673 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мечебилівської сільської ради Барвінківської ОТГ Ізюмського району Харківської області. На заяву\~ [PERSON] \~державним реєстратором прав на нерухоме майно Барвінківської державної адміністрації Харківської області 23.10.2019 року було надано відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників необхідно надати договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду (п. 56 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ №1127 від 26.12.2015 р.). 23 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Барвінківської державної адміністрації Харківської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер 6320484000:06:000:0240, загальною площею 1,7673 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мечебилівської сільської ради Барвінківської ОТГ Ізюмського району Харківської області. На заяву\~ [PERSON] \~державним реєстратором прав на нерухоме майно Барвінківської державної адміністрації Харківської області 23.10.2019 року було надано відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників необхідно надати договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду (п. 56 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ №1127 від 26.12.2015 р.). Відповідачу по справі, [PERSON] , без укладення договору про поділ спільного майна зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номером 6320484000:06:000:0239, площею 1,7673 га, яка розташована на території Мечебилівської сільської ради Барвінківської ОТГ Ізюмського району Харківської області. Тобто фактично [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є співвласниками земельної ділянки, кадастровий номер 6320484000:06:000:0145,\~і не\~можуть укласти\~договір про виділ у натурі частки із спільного майна, а, отже, звернення до суду є єдиним засобом захисту наших прав власності та здійснення державної реєстрації. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 24 травня 2021 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор виконавчого комітету Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Частиною 3 ст. 358 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Наявними матеріалами, доданими до позовної заяви, підтверджується, що земельну ділянку площею 5,3019 га, кадастровий номер 6320484000:06:000:0145, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мечебилівської сільської ради Барвінківської ОТГ Ізюмського району Харківської області можна розділити в натурі без втрати її цільового призначення. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved