Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

21 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог пояснила, що після смерті брата - [PERSON] , який помер [INFO] , залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємці першої черги за законом відсутні. Оскільки на день відкриття спадщини позивач проживала зі спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] , вважає, що спадщину прийняла. Позивач, як рідна сестра померлого та єдиний спадкоємець другої черги, звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріально оформити спадкові права на житловий будинок вона не має можливості в зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності [PERSON] на вказане майно. В зв`язку з зазначеним, позивачу було рекомендовано звернутись до суду за захистом спадкових прав. Ухвалою від 28 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.52). Відповідач Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області надала суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника, позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.42). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення у підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 ЦПК України. У справі проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. За даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 381 (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області. Відповідно до вимог статті 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати і сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою (а.с.37). Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 14.10.2000 року, дошлюбне прізвище позивача [PERSON] - « [PERSON] » (а.с.38). Відповідно до копії довідки №909 від 17.08.2020 року, виданої Галицинівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області, [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживала та була зареєстрована його сестра [PERSON] (а.с.34 зворотній бік). Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. З матеріалів спадкової справи №159/2020 року до майна померлого [PERSON] слідує, що [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини [INFO] (а.с.31-40). Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем другої черги за законом після померлого брата [PERSON] , яка прийняла спадщину. Інших спадкоємців судом не встановлено. Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом письмової відмови приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. Зокрема, підставою відмови зазначено не надання правовстановлюючого документу щодо спадкового майна на ім`я спадкодавця (а.с.13). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За даними технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS] , останній споруджено у 1991 році (а.с.54). Згідно відомостей КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності щодо спірного майна станом на 28.12.2012 року не зареєстровано (а.с. 24). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Відповідно до положень ст.49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття спадкодавцем вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст.100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. За такого, суд дійшов висновку, що відсутність правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вище вказане майно, перешкоджає оформленню спадкових прав його спадкоємцем - позивачем у справі [PERSON] , в зв`язку з чим її спадкові права підлягають захисту в судовому порядку. Стосовно визнання відповідачем позову, то відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Враховуючи наведене та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1261,1268 Цивільного кодексу [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті брата [PERSON] , яка прийняла спадщину, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України її право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спірне майно, а тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом на вищевказане спадкове майно.

Outcome: approved