Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

21.08.2012 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнений 25.12.2012 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01 квітня 2011 року за участю автомобіля «Mitsubishi L200», державний номер [NUMBER], який належить позивачеві на праві власності, та автомобіля [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON], та яким керував [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2011 року в скоєнні ДТП був визнаний винним [PERSON] На момент скоєння ДТП [PERSON], як співробітник ТОВ «ВФ «Технополіс» орендував автомобіль [NUMBER] у [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно висновку № 158/11 експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста з визначення матеріальної шкоди, спричиненої володільцю КТС, складеного 21.04.2011 року судовим експертом [PERSON], матеріальна шкода, заподіяна автомобілю «Mitsubishi L200», державний номер [NUMBER], пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 60 413 грн. 82 коп. За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено 700 грн. Таким чином матеріальна шкода складає 61 113 грн. 82 коп. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно страхового полісу ВЕ/5897423 від 21.09.2010 року, в межах встановленого страхового ліміту в розмірі 50 000 грн. 04.04.2011 року позивач звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку за вказаним полісом, але йому було відмовлено з підстав того, що страхувальником свідомо було надано неправдиві відомості щодо території переважного використання забезпеченого транспортного засобу, що призвело до недоплати страхової премії. Таким чином, позивач вважає, що ним було сплачено відповідний розмір страхової премії, визначений страховою компанією у відповідності до укладеного договору страхування, а тому у виплаті страхового відшкодування відповідачем безпідставно було відмовлено і позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 49 490 грн., в межах страхового ліміту, з вирахуванням франшизи в розмірі 510 грн. Разом з тим, оскільки страхове відшкодування позивачеві, який має на це право, не виплачено з вини страховика, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Відмова відповідача позивачем була отримання 15.08.2011 року, то нарахування пені розраховується з 16.08.2011 року по 15.08.2012 року, за 366 днів. З 10.08.2010 року по 22.03.2012 року облікова ставка НБУ складала 7,75% річних, а з 23.03.2012 року - 7,5% річних. Таким чином, розмір пені складає 7 535 грн.35 коп., що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та письмових поясненнях. При цьому надав Акт виконаних робіт від 27.06.2012 року з ремонту та технічного обслуговування автомобіля «Mitsubishi L200», державний номер [NUMBER], в якому зазначена вартість відновлювального ремонту 94 870 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилався на те, що автомобіль позивача, який застрахований, експлуатувався [PERSON] без достатніх правових підстав, в наслідок чого договір страхування ВЕ/5897423 від 21.09.2010 року не діяв. Разом з тим, [PERSON], який є власником застрахованого автомобіля, при укладанні полісу вказав, що територією переважного використання забезпеченого автомобіля є м. Дніпродзержинськ, що відповідає зоні « 5», але після укладення даного полісу, територія переважного використання змінилась на зону « 3», у зв'язку з тим, що автомобіль використовувався в якості маршрутного таксі в м. Дніпропетровську, що призвело до недоплати страхового платежу та зміні страхового ризику. Також представник відповідача зазначив про неправомірність включення до суми страхового відшкодування податку на додану вартість, який у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником цього податку, не сплачується. ФОП Очігава, який проводив відновлювальний ремонт, не є платником такого податку. Тому сума страхового відшкодування могла б становити 33 692 грн. 65 коп., з вирахуванням ПДВ та франшизи з ліміту відповідальності. Тому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правово відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як встановлено в судовому засіданні, 01 квітня 2011 року за участю автомобіля «Mitsubishi L200», державний номер [NUMBER], який належить позивачеві на праві власності, та автомобіля [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON], та яким керував [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2011 року в скоєнні ДТП був визнаний винним [PERSON] На момент скоєння ДТП [PERSON], як співробітник ТОВ «ВФ «Технополіс» орендував автомобіль [NUMBER] у [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно висновку № 158/11 експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста з визначення матеріальної шкоди, спричиненої володільцю КТС, складеного 21.04.2011 року судовим експертом [PERSON], матеріальна шкода, заподіяна автомобілю «Mitsubishi L200», державний номер [NUMBER], пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 60 413 грн. 82 коп. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно страхового полісу ВЕ/5897423 від 21.09.2010 року, в межах встановленого страхового ліміту в розмірі 50 000 грн. 04.04.2011 року позивач звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку за вказаним полісом, але йому листом №555 від 15.08.2011 року було відмовлено з підстав того, що страхувальником свідомо було надано неправдиві відомості щодо території переважного використання забезпеченого транспортного засобу, що призвело до недоплати страхової премії. В судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що договір страхування на момент ДТП не діяв у зв'язку з тим, що власник застрахованого автомобіля [PERSON] не надав документів, які б підтверджували законність експлуатації автомобіля [NUMBER] [PERSON] Договір оренди, укладений між [PERSON] та ТОВ «ВФ «Технополіс», співробітником якого є [PERSON] та який в момент ДТП керував автомобілем, не посвідчений нотаріально, як це передбачено положеннями ст.799 ЦК України. Оскільки договір страхування починає діяти з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, у відповідності до ст.983 ЦК України, і такий платіж було внесено [PERSON], що не заперечував відповідач, на момент настання страхового випадку страховий поліс діяв. Крім того, слід зазначити, що власник автомобіля на свій власний розсуд, зі своєї волі, може розпоряджатися своїм майном, у відповідно до ст.317 ЦК України, в тому числі передати право керування автомобілем іншій особі. В даному випадку право керування автомобілем [NUMBER] [PERSON] фактично передав [PERSON], а забезпечений автомобіль не вибував з володіння [PERSON], як власника і саме [PERSON] має нести відповідальність. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем, то саме відповідач має нести відповідальність за спричинену шкоду. Відповідно до п.15.1 ст.15 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(в редакції від 01.07.2004 року зі змінами від 24.09.2008 року), договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір I типу). Розглядаючи питання щодо надання [PERSON] страховій компанії недостовірної інформації, слід зазначити наступне. В матеріалах справи містяться декілька примірників полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/5897423(а.с.154, 183). В примірнику полісу, що міститься на а.с. 154, зазначено тип договору « 1» без службових приміток. Натомість, в примірнику полісу, що міститься на а.с. 183, крім типу договору зазначені службові примітки і визначено зону використання транспортного засобу « 5». Зона « 5» визначена страховою компанією за місцем проживання страхувальника (м. Дніпродзержинськ), тому місце переважного використання автомобіля є саме м. Дніпродзержинськ, а не м. Дніпропетровськ, що відповідає зоні « 3» та не передбачено договором страхування. В судовому засіданні представник відповідача з цього приводу пояснив, що один примірник, який без зазначення зони використання, надається страхувальнику, а із зазначенням зони залишається в страховика. При укладанні договору страхування страхувальник не був ознайомлений з примірником договору страхової компанії, в якому визначена зона використання застрахованого автомобіля, тому не був повідомлений страховиком про визначення будь-якої зони використання, навіть у відмові у виплаті страхового відшкодування. Тому посилання представника відповідача на надання страхувальником недостовірної інформації щодо зони використання застрахованого автомобіля є безпідставними та не доведеними в судовому засіданні. Відповідно до статті 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Що стосується розміру страхового відшкодування, слід зазначити наступне. Наданий представником позивача Акт виконаних робіт від 27.06.2012 року з ремонту та технічного обслуговування автомобіля «Mitsubishi L200», державний номер [NUMBER], в якому зазначена вартість відновлювального ремонту в розмірі 94 870 грн., суд не може прийняти до уваги, оскільки виконавець робіт не є платником ПДВ і не може судом зараховуватись, як прямі збитки позивача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що страхове відшкодування становить 50 000 грн. - страховий ліміт, - 510 грн. - франшиза, - 9 898 грн. - 20% ПДВ, а всього 39 592 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.37.2 ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(в редакції від 01.07.2004 року), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. В судовому засіданні встановлено, що страховик прострочив виплату страхового відшкодування саме з його вини. Позивач отримав письмову відповідь 15.08.2011 року, тому період, за який нараховується пеня, розраховується з 16.08.2011 року по 15.08.2012 року, тобто за 366 днів. З 10.08.2010 року по 22.03.2012 року облікова ставка НБУ складала 7,75% річних, а з 23.03.2012 року - 7,5% річних. Таким чином розмір пені складає 7 535 грн. 35 коп., що підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 471 грн. 28 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial