Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

21.05.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 24.11.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 83. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Як слідує далі з позову, з квітня 2020 року вона з відповідачем припинила подружні стосунки, вона з сином переїхала проживати до своїх батьків, шлюб між нею та відповідачем ще не розірвано. В позові зазначила також про те, що вона працює вчителем у КЗ «Залізнична ЗОШ І-ІІ ступенів» і отримує невелику заробітну плату, земельних ділянок, грошових вкладів у банках не має. Спільна з відповідачем дитина перебуває на повному її утриманні і на даний час вона відчуває певні матеріальні труднощі, оскільки не може утримувати сина самостійно. Зазначила, що відповідач неофіційно працює таксистом і регулярно отримує прибутки, а тому має можливість та зобов`язаний допомагати синові, однак добровільно цього не робить. Аліментів відповідач більше нікому не сплачує. Прохає стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подання позову і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав повністю та не заперечував щодо їх задоволення. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 24.11.2012 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 83, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 5), відмітками у паспорті [PERSON] серії [NUMBER] виданого 11.12.2012 року Гуляйпільським РС УДМС України (а.с. 3) та [PERSON] серії [NUMBER] виданого 13.06.1996 року Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області (а.с. 23). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім`ї зареєстрованих за адресою, виданої 10.03.2020 року за № 11-11/1352 управлінням «ЦНАП» виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Позивач зареєстрована за однією адресою з відповідачем: [ADDRESS] , але фактично проживає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , оскільки сторони спільне проживання припинили з квітня 2020 року. Зазначені обставини також підтверджуються згідно довідки, наданої позивачу депутатом Гуляйпільської об`єднаної територіальної громади [PERSON] від 20.05.2020 року за № 3, відповідно до якої [PERSON] , 1988 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , 2015 року народження, та зі своїми батьками: [PERSON] , 1951 року народження, та [PERSON] , 1965 року народження (а.с. 8). Згідно довідки про доходи, наданої [PERSON] КЗ «Залізнична ЗОШ І-ІІІ ступенів», остання дійсно працює в цьому закладі, займає посаду вчителя, загальна сума її доходу за період з 01.03.2019 року по 29.02.2020 року без урахування аліментів становить 134156,90 грн. (а.с.9). Відповідно до інформації про реєстрацію місця проживання особи, виданої управлінням «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради № 299/11-11 від 22.05.2020 року, гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Те ж саме підтверджується копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER] виданого 13.06.1996 року Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області (а.с. 23). Таку ж адресу свого місця проживання відповідач зазначив і у своїй письмовій заяві про визнання позову (а.с. 22). Відповідач [PERSON] в заяві про визнання позовних вимог, відомостей про свій незадовільний стан здоров`я чи утримання осіб, або будь-яких інших обставин, що мають істотне значення для вирішення питання щодо стягнення аліментів, не повідомив. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Прожитковий мінімум на дитину на 2020 рік в Україні відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» складає для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, зокрема з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, працює, хронічними хворобами не страждає, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не знаходиться, інвалідом не являється, на користь інших осіб аліменти не сплачує, оскільки жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевикладених обставин суду не надано та відповідачем [PERSON] не зазначено, тому суд вважає, що останній, на теперішній час, має можливість сплачувати аліменти на дитину саме у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. Також, взявши до уваги те, що будь-якої домовленості щодо порядку утримання дитини сторони не дійшли, угоди про матеріальне її забезпечення між сторонами не досягнуто, дитина на теперішній час, перебуває на утриманні позивача, яка також має обов`язок щодо утримання своєї дитини, тому суд вважає за необхідне заявлений позивачем позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] - аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із вхідним штампом Гуляйпільського районного суду Запорізької області позивач звернувся до суду із позовною заявою 21.05.2020 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти на утримання дитини потрібно стягувати з відповідача, починаючи з вказаної дати. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved