Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

1 Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові позивач зазначив, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», та відповідачем [PERSON] 13 листопада 2007 року був укладений кредитний договір № 4696-005/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 66500,00 доларів США, строком до 13.11.2019 року зі сплатою 12,80% річних. У порушенні норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 12 серпня 2016 року має заборгованість у розмірі 61 880 доларів США, яка складається з 1 537 743,31 грн. заборгованість за кредитом; 62 667,02 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що становить 1557301,08 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість у розмірі 61 880 доларів США, яка складається з 1 537 743 грн. заборгованість за кредитом; 62 667,02 доларів США, яка складається з 1 557 301,08 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та стягнути судові витрати у розмірі 46 425,67 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надала заяву, де просить розглядати справу у відсутності представника позивача, вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилалась на обставини викладені у відзиві на позов. Зазначила суду, що позивач не має права вимагати стягнення боргу, а також посилається на пропуск строку позовної давності. 2. Заяви, клопотання учасників справи 31 жовтня 2017 року представником позивача надано клопотання про проведення судового розгляду в режимі відео конференції, а також клопотання про заміну позивача його правонаступником. 07 лютого 2018 року відповідачем наданий відзив на позов. 20 лютого 2018 року представником позивача надано суду клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції та заява про уточнення позовних вимог, а також відповідь на відзив. 03 квітня 2018 року представником позивача надано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. 24 травня 2018 року відповідачем надано клопотання про перенесення розгляду справи. 20 серпня 2018 року представником позивача надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. 3.Процесуальні дії суду 11 вересня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 22 листопада 2017 року ухвалою суду залучено до участі в якості правонаступника позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 30 січня 2018 року ухвалою суду вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30 січня 2018 року, 03 квітня 2018 року, 13 квітня 2018 року та 21 травня 2018 року, 17 липня 2018 року ухвалою суду призначений розгляд справи в режимі відеоконференції. 13 квітня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем [PERSON] 13 листопада 2007 року був укладений кредитний договір № 4696-005/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 66 500,00 доларів США, строком до 13.11.2019 року зі сплатою 12,80% річних (а.с.8-13). За умовами кредитного догвору банк зобовязується надати позичальнику кредити на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобовязувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення оплат рівними частинами до 10 числа наступного місяця, що відповідно до п.4.4 кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк визначений кредитним договором (а.с.8-13). Як вбачається з наданих суду документів за період користування кредитним коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 12 серпня 2016 року має заборгованість у розмірі 124 547,02 доларів США, яке складається з 61 880,00 доларів США заборгованість за кредитом, що складає станом на 12.08.2016 року 1 537 743,31 грн.; 62 667,02 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що складає станом на 12.08.2016 року 1 557 301,08 грн. (а.с.17-20). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є заборгованість за кредитним договором. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. 5. Оцінка суду Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України,\~ зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд зазначає, що посилання відповідача на те, що позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» позбавлений права предявлення позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2017 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариство комерційним банком «Правекс-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4696-005/07Р від 13.11.2007 року укладеним між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] та усіма договорами забезпечення стосовно цього кредитного договору перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Що стосується посилання відповідача на пропущений строк позовної давності суд виходить з наступного. Так, п.4.1, 4.2 Кредитного договору від 13 листопада 2007 року вбачається, що відповідач зобовязався погашати заборгованість по кредиту рівними частками в сумі 462 доларів США до 10 числа наступного місяця; проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно та в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту, зазначений в п.1.2 договору. З урахуванням зазначеного сторони визначили строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 13 листопада 2019 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно, у розмірі та строки, визначені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору\~ до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК\~ України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із матеріалів позову позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості 05 липня 2017 року, а відповідач припинила повернення коштів у 2009 році.. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). Європейський суд з прав людини зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» ( mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). 29.\~ Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте у звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості, у звязку із виниклою заборгованістю. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). 6. Судові витрати. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, а також те, що в задоволені позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення судового збору не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed