Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

19 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовними вимогами в яких просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 126359 грн. за договором позики та процентів за користування позикою в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01 серпня 2019 року позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 3500,00 доларів США строком до 05 серпня 2019 р., проте кошти до даного часу не повернуті, з огляду на що вважає, що відповідач має сплати на його користь 3% річних, починаючи з 06.08.2019 року та відсотки за весь час користування грошовими коштами. Відповідач ці кошти добровільно не сплачує, тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та встановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження із викликом осіб. Сторони в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач 09 квітня 2021 року звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відносно ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи двічі був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов чи заперечення не надав. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК\~Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у нього даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В даній справі відповідачі належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; двічі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзив. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі\~ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в його заяві, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судом справа розглянута в за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку відповідно до положень\~ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 01.08.2019 року позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів, про що ним власноруч була складено розписку, відповідно до якої він зобов`язався повернути позичені кошти до 05 серпня 2019 року (а.с. 5). Під час судового засідання 09.04.2021 року суд дослідив оригінал розписки, що підтверджує факт неповернення відповідачем боргу. Таким чином, позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок з передачі грошових коштів. Разом з тим, за відсутності доказів протилежного, судом встановлено невиконання відповідачем обов`язку з повернення суми позики у встановлений сторонами строк. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановивши, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, та враховуючи встановлену\~статтею 204 ЦК України\~презумпцію правомірності правочину приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми основної заборгованості. \~Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. При цьому суд дійшов висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 29 квітня 2020 року (дата звернення позивача до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу вперше). Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним. Саме таку позицію висловила Велика Палата Верховного суду у постанові по справі \~340/385/17 від 27.11.2019 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що окрім суми основного боргу, стягненню підлягають також заборгованість за відсотками, 3 відсотки річних та інфляційні витрати. Згідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1985,00 грн. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з відповідача необхідно стягнути суму судового збору, сплачену позивачем при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved