Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

20 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/4 частці заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дітей, які проживають з позивачем та знаходяться на його матеріальному забезпеченні. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач мати дітей, ухиляється від їх утримання, проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не приймає участі в їх вихованні. Позивач в судовому засіданні подав заяву, в якій уточнив вимоги позову та просив стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання дітей у розмірі по 1/4 з усіх видів її заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Уточнені позовні вимоги позивач та його представник підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні не заперечили щодо того, щоб мати допомагала утримувати дітей, однак відповідач вказала, що можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у неї немає. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.09.2016 року розірвано, що не заперечується сторонами. Від даного шлюбу у подружжя є малолітні діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-АМ № 007933, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-АМ № 162746. Малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом із батьком [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS], з вересня 2015 року по теперішній час на підставі договору безоплатного користування житловим приміщенням, що підтверджується копією довідки перебування особи від 14.04.2016 року № 12, виданої ОСББ «Квартал» та копією договору оренди квартири у фізичної особи від 01.09.2014 року. Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНСЕЛКО АГРО» від 12.06.2017 року вих. № ЕА000000329, позивач [PERSON] працює в ТОВ в «ЕНСЕЛКО АГРО» з 11.01.2013 року, і на даний час займає посаду начальника відділу землеустрою, його загальна сума доходу за період з 01.06.2016 року по 31.05.2017 року становить 314 333 грн. 58 коп. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України \~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У п. 17\~постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року\~\~№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини повязані зі сплатою аліментів, обовязку відповідача утримувати малолітніх дітей, принципу законності, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2017 року і до повноліття дітей. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з того, що відповідач, як мати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зобов'язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останньої. При призначенні аліментів, також, враховується стан здоровя, матеріальне, сімейне становище відповідача та позивача. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial