Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

20 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до сільської ради, як представника територіальної громади за місцем відкриття спадщини, заявивши вимогу визнати за нею право власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , на земельну ділянку площею 2,45 га з кадастровим номером 6824780300:03:011:0048, яка розташована на території Борщівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області. Позовна вимога обґрунтована неможливістю в позасудовому порядку оформити прийняття спадщини через втрату правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивачкою надана суду заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідачем направлена до суду заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника. Третьою особою надано суду письмові пояснення, відповідно до яких при вирішенні даного спору просить врахувати, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності з 01 січня 2019 року, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Тому Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та його структурні підрозділи відповідно до ст. 122 ЗК України не розпоряджається спірною земельною ділянкою, оскільки вона належить до земель колективної власності, а не до земель державної власності. Справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1225 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статей 1233 та 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими фізичними особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Позивач являється спадкоємицею за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , інші спадкоємці відсутні, що підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29 грудня 1978 року Великолазучинською сільською Радою, згідно якого батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Борщівка, є [PERSON] та [PERSON] ; - свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 26 січня 2001 року Борщівською сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області, про укладення позивачкою шлюбу та зміну прізвища на « [PERSON] »; - текстом заповіту, посвідченого 24 листопада 2010 року секретарем Борщівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області за № 10, відповідно до якого [PERSON] все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповів своїй дочці [PERSON] ; - витягом № 57951199 про реєстрацію 17 жовтня 2019 року вищезазначеного заповіту у Спадковому реєстрі за № 64905770; - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим Теофіпольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 10 вересня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] у віці 79 років в с. Борщівска Теофіпольського району Хмельницької області; - довідкою Борщівської сільської ради про те, що на день своєї смерті [PERSON] проживав по [ADDRESS] і до складу його сім`ї входила співмешканка [PERSON] , 1944 року народження; - витягом № 57512231 від 11 вересня 2019 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи за № 64725964 після смерті [PERSON] ; - довідкою Теофіпольської державної нотаріальної контори від 30 червня 2020 року № 398/0214 про те, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , інших спадкоємців немає. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ХМ № 050657, архівну копію якого надано Відділом у Теофіпольському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,45 га, яка розташована на території Борщівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контори від 14 липня 2020 р. № 428/02-31, підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, є відсутність правовстановлюючих документів на неї. Оголошення про визнання недійсним державного акту серії IV-ХМ № 050657 від 24 вересня 1999 року, виданого на ім`я [PERSON] опубліковано на 6-й сторінці газети «Життя Теофіпольщини» № 27 від 02 липня 2020 року. Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позивач [PERSON] успадкувала за заповітом після смерті батька [PERSON] земельну ділянку, однак не має можливості офіційно оформити прийняття спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на землю, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, судом не вбачається підстав для задоволення позову в частині визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку із зазначенням конкретного кадастрового номеру земельної ділянки, оскільки вищезазначений державний акт на право приватної власності на землю не містить кадастрового номеру ділянки. Із наданого витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, де зазначений кадастровий номер, неможливо встановити належність номеру спірній земельній ділянці.

Outcome: partial