Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

20.10.2011 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять: 1) припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/4 частку у будинковолодінні [ADDRESS] ; 2) виділити [PERSON] в натурі житловий будинок А-1 загальною площею 181,0 м кв, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати за [PERSON] право власності житловий будинок А-1 загальною площею 181,0 м кв, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 4) припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/4 частку у будинковолодінні [ADDRESS] ; 5) виділити [PERSON] в натурі приміщення в житловому будинку А'-1 загальною площею 141,4 м кв, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати за [PERSON] право власності на приміщення в житловому будинку А'-1 загальною площею 141,4 м кв, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [PERSON] відкрито спадщину - будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , яке складається з двох житлових будинків: А'-1 загальною площею 141,4 м кв та А-1 загальною площею 181,0 м кв. Спадкоємцями за заповітом є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Кожен є власником по 1/4 будинку. З дня свого народження позивач зі своєю сім`єю проживає в будинку А-1 загальною площею 181,0 м кв та самостійно здійснює витрати на його утримання. В будинку А'-1 загальною площею 141,4 м кв постійно проживають [PERSON] зі своєю сім`єю. Також в цьому будинку до 1997 року проживала позивач [PERSON] , яка у зв`язку з одруженням переїхала на проживання до Респуюліки Польща. Між співвласниками виникають суперечки про порядок користування спадковим майном, здійснити поділ будинку за взаємною згодою не видається можливим, тому позивачі просять здійснити виділ часток у спільній власності у натурі. При цьому, [PERSON] надає згоду на відступлення своєї частки на користь [PERSON] в тому розмірі, який потрібен для виділення [PERSON] в цілому будинку А-1 загальною площею 181,0 м кВ (т. 1 а.с. 5-7). Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 24.10.2011 відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 26). 08.02.2012 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] (т. 1 а.с. 78-79). 04.10.2012 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова процесуальний статус [PERSON] змінено з третьої особи на співвідповідача. 19.08.2015 року до суду надійшла позовна заява в новій редакції, в якій позивачі просять: 1) провести реальний поділ житлового будинку А-1 та А'-1 зі зміною ідеальних часток, закріпивши за [PERSON] житловтй будинок А-1 площею 179,3 кв.м. з урахуванням відмови [PERSON] на користь [PERSON] , в результаті чого збільшиться його ідеальна частка, а за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] закріпити будинок А-1 площею 463,9 кв.м.: 2) встановити варіанти користування прибудинковою земельною ділянкою; 3) присвоїти будинкам окремі поштові номери; 4) призначити по справі будівельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів поділу будинків (т. 1 а.с. 177-180). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.09.2015 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про можливі варіанти виділу в натурі часток будинків, а також варіантів користування земельною ділянкою, на якій будинкі розташовані; провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 207-208). 01.04.2016 року до суду надійшов висновок № 3851/3852 судово-будівельної експертизи від 30.03.2016 року (т. 1 а.с. 211-230). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.04.2016 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 231). 08.12.2016 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] як від 3-ї особи, яка заявляє самостійни вимоги. В заяві [PERSON] просить призначити у справі будівельно-технічну експертизу та виділити в натурі 1/4 частку будинку згідно висновку експерта (т. 2 а.с. 118-119). Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2016 року позовну заяву [PERSON] як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, залишено без руху, оскільки до заяви не долучено доказів права на спадщину (т. 2 а.с. 135-136). Ухвалою від 16.01.2017 року позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу (т. 2 а.с. 139). 25.01.2017 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] як від 3-ї особи, яка заявляє самостійни вимоги. В заяві [PERSON] просить призначити у справі будівельно-технічну експертизу та виділити в натурі 1/4 частку будинку згідно висновку експерта (т. 2 а.с. 164-166). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.01.2017 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про можливі варіанти виділу в натурі часток будинків, а також варіантів користування земельною ділянкою, на якій будинкі розташовані; провадження у справі зупинено (т. 2 а.с. 160-161). 22.08.2017 року до суду надійшов висновок № 026/17 судово-будівельної експертизи від 10.08.2017 року (т. 2 а.с. 102-222). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2017 року відновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 225). 25.04.2018 року до суду надійшла позовна заява в новій редакції, в якій позивачі просять: 1) здійснити виділ часток в натурі відповідно до варіанту розділу № 1 висновку № 026/17 судово-будівельної експертизи від 10.08.2017 року з виплатою грошової компенсації за відхилення від розміру ідеальних часток; 2) визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 4 цього висновку (т. 3 а.с. 2-8). 03.01.2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява в новій редакції, в якій позивачі просять: 1) здійснити виділ часток в натурі відповідно до варіанту розділу № 1 висновку № 026/17 судово-будівельної експертизи від 10.08.2017 року з виплатою грошової компенсації за відхилення від розміру ідеальних часток; 2) визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 4 цього висновку (т. 3 а.с. 45-48). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду (т. 3 а.с. 59). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2019 року відмовлено в залученні [PERSON] в якості 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки [PERSON] виступає у справі в якості співвідповідача (т. 3 а.с. 60-61). 17.01.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] . У відзиві зазначено про незгоду з варіантами поділу будинковолодіння, що запропоновані висновком експерта № 026/17 від 10.08.2017 року та про застосування якого просить позивач. Представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити, визнати за [PERSON] право власності на будинок «А-1», за [PERSON] - право власності на 2-й поверх будинку «А'-1», за [PERSON] - правол власності на 1-й поверх будинку «А'-1», земельну ділянку залишити у спільному користуванні в тому порядку, яким користуються на теперішній час (т. 3 а.с. 64-68). 15.09.2019 року призначено повторний авторозподіл справи через звільнення у відставку головуючого у справі судді (т. 3 а.с. 136). Ухвалою судді Галицького районного суду від 16.10.2019 року у справі призначено підготовче судове засідання (т. 3 а.с. 138-139). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду (т. 3 а.с. 223-224). Позивач [PERSON] та представники позивачів в судовому засіданні підтримали позов, просили задовольнити його в повному обсязі та здійснити виділ часток співвласників в натурі і визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку експерта № 026/17 від 10.08.2017 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представникі відповідачів заперечували проти запропонованого позивачами варіанту виділу часток співвласників і порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що висновок експерта № 026/17 від 10.08.2017 року зроблений без врахування фактичного використання співвласниками приміщень та з порушенням вимог ДБН. Разом з тим, відповідачі погоджуються на виділ часток в натурі відповідно до висновку експерта № 4440 від 19.02.2020 року, а порядок користування земельною ділянкою просять встановити відповідно до додаткового висновку експерта № 4554 від 12.08.2020 року. Заслухавши позивача [PERSON] , представників позивачів, відповідача [PERSON] , представників відповідачів, допитавши експерта ТзОВ «Гал-Світ» [PERSON] , судового експерта ЛНДІСЕ [PERSON]., дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з перекладеної з польської мови архівної довідки, що видана Управою міста Львова [PERSON] , на підставі дозволу з 27.05.1925 № 45677/25/ІІІ та з дня 23.12.1925 № 142908/25/ІІІ було побудовано житловий будинок по [ADDRESS] , який включає підвал, перший поверх, підждашя та сходову клітку; загалом 10 житлових приміщень; забудована поверхня 153 м.кв.; будову начало 02.05.1925 року, закінчено та прийнято в користування 01.10.1926 року (т. 1 а.с. 64, 68). 15.10.1926 року [PERSON] було надано дозвіл на вселення в даний будинок, про що свідчить перекладена з польської мови архівна довідка (т. 1 а.с. 67). За договором продажу від 02.07.1936 року [PERSON] у [PERSON] земельну дялінку з будинком по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 66). Рішення виконкому Львівської міської ради № 695 від 29.05.1953 року земельна ділянка в розмірі 2941,1 м. кв по [ADDRESS] , на якій розташовано [ADDRESS] , залишена в користуванні останнього в якості присадибної ділянки (т. 1 а.с. 65). Рішення виконкому Львівської міської ради № 1035 від 05.08.1954 року за [PERSON] визнано право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] в цілому (т. 1 а.с. 69). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 18.11.1958 року. Після його смерті спадщину прийняла його дружина - [PERSON] . Як вбачається із заповіту, посвідченому державним нотаріусом 7-ї Львівської нотаріальної контори 05.06.1965 року, [PERSON] все належне їй майно заповіла в рівних частках кожному дочці [PERSON] та онукам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 13). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 23.07.1970 року. 16.04.1976 року на підставі свідоіцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] спадкоємцями за заповітом в рівних частках стали [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; до складу спадщини входить будинковолодіння по [ADDRESS] , яке належало чоловіку [PERSON] - [PERSON] (т. 1 а.с. 8). 10.09.1994 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого їй було надано прізвище « [PERSON] », що підтверджується скороченою копією акту укладення шлюбу (т. 1 а.с. 23). Як вбачається із заповіту, посвідченому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 06.03.2009 року, [PERSON] все належне їй майно заповіла [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 47). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17.03.2009 року (т. 2 а.с. 125). 20.12.2016 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого стала власником 1/4 будинковолодіння [ADDRESS] , що раніше належало [PERSON] (т. 2 а.с. 153). Таким чином, співвласниками будинковолодіння по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони у справі. Кожному з них належить по 1/4 частки будинковолодіння. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] погоджується відступити свою частку у власності на користь [PERSON] в тому розмірі, який необхідний для виділу [PERSON] в натурі будинку, в якому він фактично проживає, а саме: будинку «А'-1» площею 182,4 м.кв. Дана обставина підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] ) від 02.01.2012 року (т. 1 а.с. 77). [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти цього. Разом з тим, в решті сторони не дійшли згоди щодо виліду часток в натурі, тому просять здійснити такий виділ в судовому порядку. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. За статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Будинковолодіння по [ADDRESS] разом з господарськими спорудами перебуває у частковій спільній власності сторін. Реальний розподіл майна між сторонами не проведено. Між ними склався порядок користування житловим будинком, у відповідності до якого позивач [PERSON] користується будинком площею 182,4 м.кв., [PERSON] та [PERSON] користуються будинком площею 463,9 м.кв., [PERSON] проживає в Республіці Польща та будинком фактично не користується. Разом з тим, між сторонами постійно виникають суперечки з приводу користування спільним майном, які за взаємною згодою сторони вирішити не можуть. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У відповідності до ч. 2 цієї норми, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Тобто, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-1443 цс16 (постанова від 16.11.2016 року), виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Крім цього, з цього приводу існує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.10.2018 року у справі № 2/577/17/15 (577/469114-ц), а саме: «Виходячи з аналізу змісту статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників». По справі було проведено чотири судових будівельно технічних експертизи. У висновку експерта № 3851/3852 від 30.03.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що ринкова вартість житлових будинків будинковолодіння та належних до нього господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , на час проведення дослідження, становить 8 489 255 грн. В даному висновку викладено два варіанти виділу часток та три варіанти користування земельною ділянкою (т. 1 а.с. 211-230). Суд не може взяти даний висновок до уваги та покласти його в основу свого рішення, оскільки вказаний висновок, на думку суду, суперечить вимогам ДБН В.3.2.-2-2009 в частині пропозиції влаштування кухні в приміщенні житлової кімнати (1-5), яке розташовано під житловою кімнатою (2-5) мезоніну. Крім того, судом враховано, що при визначенні розміру грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток, експерт застосовував однакову вартість к м.кв. для всіх приміщень: для підвалу, для кімнат першого поверху та кімнат мезоніну, що не відповідає методиці проведення будівельно-мехнічної експертизи, що передбачені Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/14041. 10.08.2017 року ТзОВ «Гал-Світ» по справі проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок експерта № 026/17. Даним висновком запропоновано два варіанти виділу часток будинковолодіння та належних до нього господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] та чотири варіанти користування земельною ділянкою (т. 2 а.с. 202-222). Позивачі просять здійснити виділ часток на підставі цього висновку відповідно до варіанту розділу № 1 та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 4 цього висновку. Оцінюючи даний висновок, суд не може погодитись із запропонованими експертом варіантами виділу часток співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому суд враховує, що виділ проведений без врахування фактичного порядку користування приміщеннями, який склався між сторонами. При дослідженні експертом самовільно, без будь-якого попереднього узгодження із співвласниками об`єднано частки [PERSON] та [PERSON] , які на день дослідження перебували у шлюбі (шлюб між ними розірвано 11.06.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] (т. 3 а.с. 124)). Також судом взято до уваги, що запропоновані у цій експертизі варіанти виділу часток потребують значного переобладнання. Відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання та перепланування житлового будинку, що належить громадянину на підставі власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої раджи народних депутатів. Всі запропоновані у висновку експерта № 026/17 варіанти виділу часток передбачають спорудження перегородок, переобладнання приміщень та закладення дверних прорізів між кімнатами тощо. Для здійснення таких переобладнань і перепланувань в будинку необхідний дозвіл виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. При чому частина запропонованих переобладнань суперечить вимогим ДБН В.2.2.-15-2005. 19.02.2020 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок експерта № 4440 (т. 3 а.с. 200-218). Даним висновком визначено, що загальна вартість будинковолодіння на день проведення дослідження становить 12 672 788 грн., на ідеальну частку кожного припадає 3 168 197 грн. Враховуючи, що сторони погодились виділити [PERSON] в натурі весь будинок «А'-1» площею 182,4 м.кв., даним висновком запропоновано один варіант виділу часток інших співвласників в натурі, а саме: 1) [PERSON] у житловому будинку літ. «А-1» виділити приміщення: - ІV - службове приміщення у підвалі площею 86,3 кв.м.; - V - службове приміщення у підвалі площею 29,7 кв.м.; - 1-8 - житлова кімната 1-го поверху площею 28,7 кв.м.; - 2-8 - житлова кімната мезоніну площею 16,4 кв.м.; - В - альтанка; 2) [PERSON] у житловому будинку літ. «А-1» виділити приміщення: - ІІІ - пральня у підвалі площею 33,3 кв.м.; - 2-1 - сходова клітка мезоніну площею 11,4 кв.м.; - 2-2 - коридор мезоніну площею 6,2 кв.м.; - 2-3 - вбиральня мезоніну площею 0,9 кв.м.; - 2-4 - ванна мезоніну площею 6,9 кв.м.; - 2-5 - житлова кімната мезоніну площею 17,8 кв.м.; - 2-6 - житлова кімната мезоніну площею 16,5 кв.м.; - 2-7 - житлова кімната мезоніну площею 39,0 кв.м.; - 2-9 - кухня мезоніну площею 21,2 кв.м.; - бл-1 - балкон мезоніну; - Г - гараж; 3) [PERSON] у житловому будинку літ. «А-1» виділити приміщення:- ІІ - службове приміщення у підвалі площею 5,0 кв.м.; - 1-2 - коридор 1-го поверху площею 9,2 кв.м.; - 1-3 - вбиральня 1-го поверху площею 1,0 кв.м.; - 1-4 - ванна 1-го поверху площею 8,9 кв.м.; - 1-5 - житлова кімната 1-го поверху площею 21,3 кв.м.; - 1-6 - житлова кімната 1-го поверху площею 30,3 кв.м.; - 1-7 - житлова кімната 1-го поверху площею 27,2 кв.м.; - 1-9 - кухня 1-го поверху площею 17,2 кв.м.; - 1-10 кладова 1-го поверху площею 8,2 кв.м.; - 1-11 кладова 1-го поверху площею 3,0 кв.м.; - бл - балкон. При цьому, огорожу № 2, ворота № 1 та хвіртку № 3 залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Ганок літ. «сх.», сходову клітку літ. І та сходову клітку літ. 1-1 залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Висновком визначено розмір грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток. Також визначено обсяг та вартість ремонтних робіт, які необхідно провести співвласникам. Вирішуючи позов, суд вважає, що саме цей висновок експерта необхідно застосувати для виділу часток співвласників в натурі. Судом враховано, що жодних втручань у несучі конструкції будинку такий варіант розподілу не передбачає. Враховано існуючий порядок використання приміщень співвласниками. При цьому, сторони за даним варіантом користуватимуться окремими частинами будинку, що виключає необхідність отримання погоджень можливих варіантів розподілу будинку у відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування. Відтак, суд прийшов до висновку, що поділ будинковолодіння (з врахуванням погодженої позиції сторін щодо виділенню [PERSON] цілого будинку будинок «А'-1» площею 182,4 м.кв.) необхідно здійснювати відповідно до варіанту, запропонованого висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4440 від 19.02.2020 року, як такого, що найбільш повно відповідає часткам сторін та їхнім інтересам. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] правомірно користувався земельною ділянкою по [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Львівської міської ради № 695 від 29.05.1953 року. За правилом ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і ст. 90 ЗК УСРС 1970 року. Частина 4 ст. 120 ЗК України передбачає, що при набутті права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, набувши право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , сторони правомірно отримали право користування земельною ділянкою для обслуговування данного будинковолодіння, при цьому право кожного співвласника визначається пропорційно до його частки у праві власності будинковолодіння. Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав, зокрема до права користування земельною ділянкою. Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного з співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. В судовому засіданні встановлено, що сторони не визначили порядок користування земельною ділянкою. Тому даний порядок має бути встановлений судом з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Погодившись з варіантом виділу часток, викладеним у висновку експерта № 4440 від 19.02.2020 року, суд вважає за необхідне визначити порядок користування земельною ділянкою на підставі першого варіанту, запропонованому у висновку експерта № 4554 від 12.08.2020 року за результатами додаткової судової земельно-технічної експертизи. Дана експертиза проводилася з врахуванням висновків щодо виділу часток співвласників в натурі, видівикладених у висновку експерта № 4440 від 19.02.2020 року. Так, суд вважає за необхідне у спільному користуванні усіх співвласників залишити частину земельної ділянки площею 36 м.кв. розмірами по периметру в метрах: 6,75; 5,10; 4,00; 2,80; 5,60 (червоний колір в додатку 1 до висновку експерта); співвласнику [PERSON] виділити частину земельної ділянки площею 0,0689 га (689 м.кв.) наступними розмірами по периметру в метрах: 20,15; 29,87; 18,44; 6,75; 30,75 (коричневий колір додатку 1 до висновку експерта); співвласнику [PERSON] виділити частину земельної ділянки площею 0,051367 га (513,67 м.кв.) наступними розмірами по периметру в метрах: 16,0; 14,65; 14,25; 13,60; 9,55;1,40; 10,90; 9,95; 14,25; 5,05 (синій колір додатку 1 до висновку експерта); співвласнику [PERSON] виділити частину земельної ділянки площею 0,051367 га (513,67 м.кв.) наступними розмірами по периметру в метрах: 20,70; 18,80; 20,10; 16,00; 13,45; 14,25; 7,45; 7,75; 13,97 (зелений колір додатку 1 до висновку експерта); співвласнику [PERSON] виділити частину земельної ділянки площею 0,051367 га (513,67 м.кв.) наступними розмірами по периметру в метрах: 14,25; 21,97; 24,54; 16,55; 4,10; 2,80; 2,55; 7,05; 10,90; 1,40; 9,55; 13,60 (жовтий колір додатку 1 до висновку експерта); частину земельної ділянки площею 0,0526 га (526 м.кв.) розмірами по периметру в метрах: 14,25; 18,50; 14,25; 9,95; 27,50; 5,10;18,44; 15,90; 7,75; 7,45 (блакитний колір додатку 1 до висновку експерта) залишити у спільному користуванні співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Під час звернення до суду кожним позивачем було сплачено судовий збір в розмірі по 116 грн. 37 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі по 120 грн., що підтверджується квитанціями від 11.10.2011 року (т. 1 а.с. 1-4). 28.11.2011 року позивачем [PERSON] доплачено судовий збір на суму 98 грн. 50 коп., про що свідчить квитанція № 6319/089 (т. 1 а.с. 30). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить до висновку, що сплачений позивачами судовий збір підлягає частковому відшкодуванню з відповідачів на користь позивачів. Під час судового розгляду по справі було проведено наступні судові експертизи: - Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, висновок № 3851/3852 від 30.03.2017 року, вартість дослідження 10164 грн. попередньо оплачена позивачем [PERSON] (т. 1 а.с. 210); - ТзОВ «Гал-Світ», висновок № 026/17 від 10.08.2017 року, інформація про вартість дослідження в матеріалах справи відсутня (т. 2 а.с. 101-222); - Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, висновок № 4440 від 19.02.2020 року, вартість дослідження 12560 грн. має бути оплачена відповідем [PERSON] (т. 3 а.с. 199); - Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, висновок № 4554 від 12.08.2020 року, інформація про вартість дослідження в матеріалах справи відсутня. Таким чином, загальний розмір документально підтверджених витрат, понесених сторонами у зв`язку з проведенням експертиз, становить 22724 грн. Беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить до висновку, про необхідність покласти дані витрати на всі сторони порівну. Також під час судового розгляду сторони користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Так з матеріалів справи вбачається, що юридичні послуги у цій справі [PERSON] та [PERSON] надавало Приватне підприємство «Лобістська компанія Зошія» на підставі договору про надання про надання юридичних послуг від 11.10.2011 року. На виконання даного договору позивачами було сплачено по 2800 грн. кожним (т. 1 а.с. 18-21). Проте, зп. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 ст. 137 ЦПК України вбачається, що до судових витрат, які підлягають розподілу при ухваленні судового рішення, належить лише процесійна правнича допомога адвоката. Враховуючи, що позивачами не надано належних доказів того, що Приватне підприємство «Лобістська компанія Зошія» здійснює адвокатську діяльність, суд не вбачає підстав для віднесення понесених позивачами вищезазначених витрат до категорії судових. На підставі договору № 285 про надання правової допомоги від 06.08.2015 року та ордеру ЛВ № 069663 від 06.08.2015 року адвокатом Колібаничем О.Я. надавалася правнича допомога позивачам [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 197-198). Адвокат Барбадин-Дунець Н.М. у даній справі надавала правничу допомогу відповідачу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 27.05.2016 року (т. 2 а.с. 4-6). Відповідно до договору про надання правової допомоги, укладеного з Адвокатським обєднанням «Інновейшн Легал Груп» 03.12.2018 року та ордеру ЛВ № 122646 від 03.12.2018 року правничу допомогу відповідачу [PERSON] надавала адвокат Дунас О.М. (т. 3 а.с. 50-53). Правничу допомогу відповідачці [PERSON] надавав адвокат Мацієвська А.І. на підставі договору про надання правової допомоги від 07.02.2019 року та ордера ЛВ № 097921 від 07.02.2019 року (т. 3 а.с. 87-90). Разом з тим на час вирішення справи суду не були надані докази про розмір адвокатського гонорару, його оплату, про обсяг виконаних робіт, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити чи відповідають витрати на правничу допомогу укладеним договорам, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial