Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

21.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , у якому крім неї зареєстрований її чоловік [PERSON] , а також, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , які в зазначеному будинку не проживають з липня 2018 року, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особисті речі відсутні, що обмежує позивача у праві на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою судді від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого провадження. Ухвалою суду від 14 червня 2019 року продовжено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Середенко В.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі, які належним чином повідомлені про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження, не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України та відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про їх виклик до суду, та поверненням зворотних повідомлень за закінченням терміну зберігання, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються положеннями статей 71 і 72 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 12.05.2010/а.с.5-6/. В належному позивачу будинку зареєстрований її чоловік [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , які мають реєстрацію з 21.05.2010, що підтверджується копією будинкової книги домоволодіння [ADDRESS] ( а.с.9-10). Відповідно до Актів №2 від 25.01.2019, №7 від 15.02.2019 та №9 від 12.03.2019 складених комісією комітету самоорганізації населення Снігурівка встановлено, що будинок по [ADDRESS] по праву власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.05.2010. На момент обстеження за даною адресою зареєстровані власник - [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , які проживають у ньому. А також, за даною адресою, в даному будинку мають реєстрацію з 16.09.2010 [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , які не проживають в цьому будинку з липня 2018 року. Особисті речі [PERSON] та [PERSON] в будинку відсутні (а.с.7-9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача, відповідачів знає, вони жили у позивача довгенько, але з минулого літа не проживають, та вивезли всі свої особисті речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає відповідачів, що вони жили в будинку позивача, але в минулому році, тобто в 2018 році виселились. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», висловив правову позицію, відповідно до якої у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідачів в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідачі до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не зверталися, не надали доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк. У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з обраним ними способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишили будинок [ADDRESS] . Протягом тривалого часу вони не робили спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставили. Під час своєї відсутності в будинку відповідачі плату за житло, комунальні послуги не вносили. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] та [PERSON] на користування житлом зі сторони [PERSON] порушено не було, відповідачі відсутні в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратили право користування ним, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved