overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

21 січня 2014 року в Іллічівський міський суд Одеської області звернулась [PERSON] з зазначеним позовом (а.с.2). Свій позов позивачка аргументує тим, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 15 жовтня 2010 року. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом з позивачкою, знаходиться на повному її утриманні. Відповідач добровільно допомоги своєї не надає. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно, у розмірі ? з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, тобто 21 січня 2014 року та до досягнення повноліття донькою [PERSON], тобто до [INFO]. В судове засідання сторони не явились, про слухання справи сповіщенні належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позовні вимоги визнав (а.с.14,15). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO] батьком приходиться [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.4). Нормою ст.180 СК України передбачається «що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». У відповідності зі ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дітей та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Згідно ч.1 ст.183 СК України передбачає, що судом визначається частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дітей. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що у [PERSON] відсутні інші діти, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

21 січня 2014 року гр. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дочкою повноліття. Позов мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2003 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Позивач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні визнав позов повністю. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок обґрунтовує наступним. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПУ України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про народження на ім'я [PERSON], [INFO], її батьком є [PERSON], тобто відповідач по справі (а.с.3), який не заперечує свого батьківства. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. ст. 182, 183 СК України частина заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності з вимогами п. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги в повному обсязі. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, у відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 грн. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

21 січня 2014 року до суду подано цю заяву, в якій вказано, що 20 липня 1996 року Білашківською сільською радою Погребищенського району Вінницької області йому був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, в якому прізвище заявника помилково зазначена як «[PERSON]»», що не відповідає запису в його паспорті та свідоцтві про народження, згідно з якими він «[PERSON]». В судове засідання [PERSON] не зявився, подав заяву в якій справу просив розглядати у його відсутності, просив встановити факт належності йому державного акту. Представник Білашківської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій справу просив розглядати за його відсутності, заявлені вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. З'ясувавши позицію заявника, дослідивши матеріали справи суд, визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №000140, виданий 20.07.1996р. Білашківською сільською радою Погребищенського району Вінницької області на ім'я [PERSON], належить [PERSON], [INFO], іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає можливості заявнику належним чином розпорядитися земельною ділянкою, то його необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

21 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки від 01 січня 1978 року, виписаної в російському написанні на ім'я «[PERSON] та архівних довідок про заробіток для обчислення пенсії за № 1,2,3,5,6 від 02 січня 2009 року, виданих Теплівською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області в російському написанні на ім'я «[PERSON], посилаючись на те, що в цих документах допущена помилка в написанні його прізвища, що не збігається з прізвищем зазначеним у його свідоцтві про народження та паспорті, де в російському написанні воно записано «[PERSON]». Оскільки ці розбіжності заявнику виправити не можливо, вони перешкоджають йому у реалізації права на отримання пенсії за віком, тому він був змушений звернутися до суду з цією заявою. В судове засідання заявник надав заяву, в якій свою заяву підтримав в повному обсязі, наполягав на її задоволенні, просив справу розглянути за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Управління пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі також в судове засідання надала заяву, в якій вона була не проти встановлення заявнику юридичного факту належності правовстановлюючих документів, просила справу розглянути за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою, яка підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт належності заявнику зазначених вище правовстановлюючих документів підтверджується наявними у справі доказами, а саме свідоцтвом про народження та паспортом заявника, де його прізвище зазначено в російському варіанті написання як «[PERSON]», анкетні дані - ім'я та по батькові співпадають. Крім того цей факт підтверджується письмовими актами [PERSON] та [PERSON], з яких йдеться, що прізвище заявника в російському варіанті написання «[PERSON]», це їм відомо, оскільки вони разом працювали з [PERSON] у колгоспі «Розквіт» з 1970 року, отримували заробітну плату та бачили його документи. За таких обставин, враховуючи, що заінтересована особа не заперечує проти встановлення заявнику юридичного факту належності правовстановлюючих документів, у суду не виникає сумнівів в доведеності факту належності правовстановлюючих документів [PERSON], встановлення якого йому необхідно для реалізації свого права на отримання пенсії за віком, тому заява останнього підлягає задоволенню, оскільки іншим чином встановити цей факт він не міг. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

21 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.12.2013 року о 18 год. 55 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.12.13 року о 18 год. 55 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий агресивий на адресу рідних та оточуючих. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, афективно-параноїдний с-м. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

21 січня 2014 року заявник орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS], б./н. є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Зацікавленими особами зазначено: [PERSON] та відділ ДРАЦС по Мукачівському району реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції. У судове засідання уповноважений представник заявника не з'явився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі, на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Заяву та її мотиви підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Зацікавлені особи (1), (2) у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду заяву належним чином повідомлялися, про причину неявки суд не повідомили. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи суд приходить до наступного висновку. На підставі даних свідоцтва про народження, виданого (повторно) 13.09.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мукачівському району Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом №24, судом встановлено, що дитина [PERSON] народилася [INFO], де в графі «матір» зазначено - [PERSON], що також стверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 28.11.2013 (а.с. 5, 6-7). Поряд з цим, у паспорті серії [NUMBER], виданого 12.05.2006 Мукачівським РВУ МВС України в Закарпатській області (копія в матеріалах справи), прізвище, ім'я та по-батькові зацікавленої особи (1) вказано як [PERSON] (а.с. 4). Із листа від 06.09.2013 №01-14/844 вбачається, що з Івано-Франківського притулку для дітей 05 вересня 2013 року доставлена у притулок для дітей в смт.Батьово Берегівського району - [PERSON], [INFO], мешканка [ADDRESS], б/н (а.с. 8, 9). Голова Чинадіївської селищної ради у довідці від 11.12.2013 №3862 констатував, що [PERSON], зареєстрована, але більше п'яти років не проживає на території смт. Чинадієво Мукачівського району (а.с. 11). На підставі п. 1 частини першої ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту вищевказаного факту, має юридичне значення, оскільки дозволяє надати малолітній [PERSON], [INFO] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та подальшого її влаштування в відповідні соціальні заклади. Оскільки при державній реєстрації народження дитини допущено помилку у її прізвищі та прізвищі її батьків , а саме вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]», то є підстави в судовому порядку встановити факт зазначений органом опіки та піклування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

21 січня 2014 року заявниця звернулася до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на те, що її син [PERSON], [INFO], має стійкий психічний розлад здоров'я, внаслідок чого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Виконавчий комітет Згурівської селищної ради вважає за необхідне призначити її опікуном над сином, тому просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити її опікуном над сином. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала повністю, представник заінтересованої особи заяву визнав повністю. В судовому засіданні заявниця пояснила, що [PERSON], [INFO], є її сином та інвалідом 2 групи з дитинства довічно. Внаслідок психічного захворювання він позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вона здатна здійснювати опіку над сином. В судовому засіданні представник заінтересованої особи пояснив, що виконком селищної ради вважає за необхідне визнати [PERSON] недієздатним та призначити заявницю опікуном над сином. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до висновку, що всі докази є належними, допустимими та достовірними, а також достатні і взаємно пов'язані. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] (а.с.15, 18 - копії паспорта та свідоцтва про народження), є інвалідом 2 групи з дитинства довічно (а.с.19 - копія довідки МСЕК), йому встановлено діагноз: органічне ураження головного мозку травматичного ґенезу (родова травма, ЗЧМТ) зі слабоумством, психопатизацією особистості зі стійкою трудовою дезадаптацією (а.с.20 - виписка з медичної картки). Згідно з актом амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи [PERSON] страждає на органічне ураження головного мозку травматичного ґенезу з вираженим зниженням інтелектуально-мнестичної діяльності. За своїм психічним станом він розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними, а також брати особисто участь у розгляді справи не може (а.с.52 - акт). Проживає [PERSON] один, опікується ним мати [PERSON] (а.с.26 - акт). Батько [PERSON] помер [INFO]. Виконавчий комітет Згурівської селищної ради Київської області як орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити заявницю опікуном над [PERSON] (а.с.25 - подання). Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Заслухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи, думку представника органу опіки і піклування Згурівської районної державної адміністрації, яка вбачає за можливе визнати недієздатним [PERSON] та призначити опікуном над ним заявницю, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

21 січня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 03 листопада 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 12018,73 грн., заборгованність за кредитом 282,80 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 7787,42 грн, заборгованість за пенею та комісією 2900,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 548,51 грн., всього загальна сума забогованості склала 12018,73 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 січня 2014 року в розмірі 12018,73 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 21 січня 2014 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 03 листопада 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 12018,73 грн., заборгованність за кредитом 282,80 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 7787,42 грн, заборгованість за пенею та комісією 2900,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 548,51 грн., всього загальна сума забогованості склала 12018,73 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

21 січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачкою вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2008 року, актовий запис № 72, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З січня 2013 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. У попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовні заяві. Відповідачка у попередньому судовому засіданні позов визнала, не заперечуючи проти часу та мотивів припинення сімейних відносин та спільного проживання з позивачем по справі, просила залишити за нею шлюбне прізвище. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання зі згоди сторін в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 15 березня 2008 року зареєстрували шлюб (а.с. 9), від якого мають сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 10). З січня 2013 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, які мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

21 січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 24.06.2000 року він уклав шлюб, зареєстрований Красноармійським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 100 з відповідачкою по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-дочку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2012 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, а тому [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 24.06.2000 року Красноармійським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 100 (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2012 року через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу відповідач просить залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved