Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

20.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним зобов'язанням у розмірі 15323 грн., відсотки за користування кредитом 19031 грн. 3% річних - 1205 грн., збитки, завдані інфляцією - 16380 грн., пені - 2298. 40 грн., а всього 54237.40 грн. та моральної шкоди, завданої йому відповідачами тривалим невиконанням своїх зобов»язань, через що значно погіршився стан здоров»я, витратив багато часу на поїздки до відповідачів та суду. Крім того просив стягнути витрати на телефонні переговори, поштові відправлення у розмірі 143.87 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що його дружина [PERSON] була членом та вкладником Кредитної спілки «Надія», вона померла [INFO] року, а він прийняв спадщину. Згідно договору про відступлення права вимоги від 15.09.2011 року, укладеного між Кредитною спілкою «Надія» (далі КС «Надія») та ним, має право вимоги по боргам [PERSON] та її поручителів за кредитним договором від 20.05.2008 року між КС «Надія» та відповідачем [PERSON] на суму 10000 грн. та договорами застави майна Кредитної спілки та [PERSON] і [PERSON] Відповідачі умови кредитного договору належним чином не виконували, на його неодноразові звернення не реагували, тому виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом про розгляд справи повідомлялася належним чином, про що свідчать письмові повідомлення ( а.с. 58-а,66, 71), причини неявки суду невідомі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом про розгляд справи повідомлялася належним чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, тому суд вважає за можливе, згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.05.2008 року між Кредитною спілкою «Надія» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № Ф4/12/Б3/08, згідно з яким відповідач отримав кредит на суму 10000,00 гривень із розрахунку 46 % річних (а.с.10). Згідно договору поруки № Ф4/23 БЗ/08-П від 20.05.2008 року, [PERSON], як поручитель, взяла на себе обов'язок відповідати по зобов'язанням [PERSON] за кредитним договором № Ф4/12/Б3/08, до повного виконання сторонами своїх зобов»язань.(а.с.14). Згідно договору поруки № Ф4/24 БЗ/08-П від 20.05.2008 року, [PERSON], як поручитель, взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язанням [PERSON] за кредитним договором № Ф4/12/Б3/08 до повного виконання сторонами своїх зобов»язань (а.с.15). В судовому засіданні встановлено, що дружина позивача - [PERSON] була членом та вкладником Кредитної спілки «Надія», оскільки відповідно до договорів № 17027 від 21.02.2007 року та № 18002 від 25.03.2008 року внесла на депозит спілки 10000 та 17000 грн.( а.с. 9, 71-78). [PERSON] померла [INFO] року, а її чоловік - позивач по справі - [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину, що складалася з грошових внесків, в тому числі , що знаходились на зберіганні в КС «Надія», що підтверджується свідоцтвами про прийняття спадщини за законом та свідоцтвом про право власності ( а.с. 23-24). Відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 15.09.2011 року, укладеного між Кредитною спілкою «Надія» (далі КС «Надія») та позивачем, останній має право вимоги за кредитним договором № Ф40000000020 від 20.05.2008 року. (а.с.19). Відповідно до повідомлення КС «Надія» від 04.12.2013 року [PERSON] була повідомлена про заміну кредитора та відступлення права вимоги за Кредитним договором, Договорами поруки (а.с.26). Відповідачка зобов'язалася сплатити кредит в строк до 20.05.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.10). Відповідно до положень ст. 512, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення) боржник не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Зі змісту договорів поруки, укладених КС «Надія» з відповідачами [PERSON] та [PERSON] вбачається, що строк їх припинення не встановлено, тому відповідно до положень ст. 599 ЦК України та роз»яснень п. 24 постанови від 30.03.2012 року № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» порука не припинена. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. Суд вважає, що між сторонами мають місце договірні відносини, зокрема, кредитні. Станом на 15.09.2011 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме : - заборгованість за кредитом - 8292,84 грн.; - заборгованість по процентах - 7030,56 грн., - заборгованість по процентах станом на станом 01.04.2014 року становить 19031 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідачів. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимога позивача про стягнення з відповідачів три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1205 грн. підлягає задоволенню( 15323 х 3 х 957 дн.: 365 дн. Х 957 дн.). Щодо стягнення збитків, спричинених інфляцією, то дана вимога підлягає задоволенню частково. За вказаний період середній індекс інфляції становив 1.069 %, тому загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідачів складає 1057 грн., виходячи з наступного розрахунку: 15323 грн. х 1.069 % = 16380 грн.; 16380 грн. -15323 грн. = 1057 грн. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Оскільки нарахування пені не передбачено кредитним договором від 20.05.2008 року, укладеним між КС «Надія» та відповідачем [PERSON], то такі вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Вимога [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. є безпідставною, оскільки правовідносини сторін є договірними,а глава 71 розділу Ш ЦК України та умови договору право позикодавця на відшкодування моральної шкоди не передбачають. Крім того вимога позивача щодо відшкодування відповідачами витрат на телефонні переговори, поштові відправлення у розмірі 143.87 грн. не підлягає задоволенню, оскільки не є витратами, пов»язаними з розглядом справи, передбаченими положеннями ст. 79 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial