Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

21 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач у позові вказав, що він придбав будинок [ADDRESS] у [PERSON], про що свідчить договір купівлі-продажу будинку від 18.09.2013 року. З моменту укладання та реєстрації договору купівлі-продажу будинку і по теперішній час у цьому будинку зареєстрований, але фактично не проживає відповідач - [PERSON] Однією з умов п. 2.4 попереднього договору стосовно купівлі-продажу від 11.11.2011 року [PERSON] зобов'язався знятися з реєстраційного обліку з усіма зареєстрованими в будинку особами. Оскільки відповідач не проживає у будинку більше 6 місяців, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі в спільному побуті, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 25). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся через оголошення у пресі, про що свідчить № 23 газети «Слобідський край» від 22 лютого 2014 року, причини неявки суду не повідомив, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази не надав (а.с. 27). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечують та просить розглядати справу за відсутності представника (а.с. 27). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2011 року посвідченого державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1382 (а.с. 8, 9). Право власності на будинок зареєстровано позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підтвердження чого наданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9614929 від 18.09.2013 року (а.с. 10). Згідно наданої довідки Волохово-Ярської сільської ради Чугуївського району Харківської області № 02-32/35 від 17.01.2014 року, відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 2 червня 2011 року по теперішній час, про що зроблений запис № 13 в домовій книзі № 19 Волохово-Ярської сільської ради Чугуївського району за 2011-2013 роки з відміткою Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області (а.с. 7). Згідно п. 2.4. попереднього договору від 11.11.2011 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], [PERSON] зобов'язався підготувати за свій рахунок та в строк до укладання основних договорів документи, необхідні для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу, знятися з реєстраційного обліку з усіма зареєстрованими в зазначеному житловому будинку особами, сплатити заборгованість по усім комунальним платежам, а також не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, наявні в житловому будинку (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація ж відповідача в будинку, який належить позивачу, перешкоджає здійсненню власником права користуванням та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6-ти місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більше встановлених строків, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права володіння, користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, що належить йому на праві приватної власності зареєстрований колишній власник - відповідач, який фактично не проживає в будинку з моменту оформлення попереднього договору, тобто з 11.11.2011 року, тому вимоги позивача є обґрунтованими та законними і є підстави для часткового задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: partial