Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

20.07.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовувала тим, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.06.1993 року по теперішній час. Шлюб вони зареєстрували у Зеленодольській міській раді Апостолівського району Дніпропетровської області. У звязку з одруженням позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Липська» на «Гончарова». Від шлюбу з відповідачем мають сина МАКСИМА [PERSON], який давно вже досяг повноліття, але проживає разом з позивачкою у м. Зеленодольську. Позивач з відповідачем не поживає однією сім'єю вже близько 5 років через його схильність до пияцтва. Між ними давно вже немає почуттів, притаманних подружжю. Позивач вважає, що їх сімї фактично не існує, з цих причин просить суд не надавати їм час на примирення, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявилася надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 19.06.1993 року, про що 19.06.1993 року зроблено відповідний актовий запис № 58, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с. 5). З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради № 1684 від 12.07.2018 року встановлено, що [PERSON] проживає з своїм сином [PERSON] [PERSON] за адресою: м. Зеленодольськ, вул.. Петропавлівська, 3/29 (а.с. 4). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.\~112\~СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст.ст.\~141,\~142 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved