Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

21 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2500 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , починаючи з 16 серпня 2003 року. В подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі у них народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться їх здоров`ям, розвитком, навчанням, матеріальним та моральним становищем дітей. На даний час їй важко матеріально забезпечувати дітей всім необхідним для його повноцінного розвитку. З огляду на це, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2500 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 01.09.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1250,00 гривень на кожну дитину щомісячно. Також 27.10.2020 року представник відповідача [PERSON] подала відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме просив стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 1250,00 гривень на дитину, в іншій частині просив відмовити, оскільки дана сума є для нього зависокою. На даний час відповідач перебуває у пошуках роботи та не має доходу , нерухомості або іншого майна у власності в нього також не має, а тому дана є зависокою та необґрунтовано завищеною. Заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , починаючи з 16 серпня 2003 року. В подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Сторони є батьками дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.5-6). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому законодавство не містить вимоги визначення точного розміру аліментів як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач зазначає, що не має змоги сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі, оскільки він не працевлаштований та перебуває в пошуках роботи. Таким чином просить визначити йому аліменти на утримання син дітей в розмірі по 1250,00 гривень на кожну дитину. Однак, не спростовують обґрунтованості позовних вимог заперечення відповідача, поданому у відзиві оскільки, посилаючись на цю обставину, відповідач всупереч положенням ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, не надав належних доказів. Як вбачається, відповідач є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я відповідач не має змоги працювати (як і того, що він на даний час не працює) відповідачем не надано, що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися та отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Також відповідачем не було надано суду доказів про перебування у нього на утриманні хворої матері. Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, при визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі по 1800,00 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved