overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

20 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний 26 серпня 2008 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Позивач вживає всіх заходів для повноцінного забезпечення дитини гармонійним розвитком тіла, особистості, розумових здібностей. Дочка [PERSON] бере активну участь у студії східних танців «Міамор», колектив якого виїжджає за межі України для участі у міжнародних конкурсах, навчається у студії іноземних мов «SpeaUp» учні якої для удосконалення знань іноземної мови постійно виїжджають за кордон, а також для зміцнення здоров'я неодноразово у супроводі позивача та супроводі бабусі відвідувала оздоровчі місця за межами України. Незважаючи на неодноразові звернення позивача відповідач добровільно надати дозвіл на тимчасові поїздки за кордон відмовляється. За таких обставин позивач просить надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу її батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] або її баби [PERSON] на строк до 20 лютого 2020 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки і не подав заяв про розгляд справи за його відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

20 лютого 2017 року позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 03.08.2002 року, який зареєстрували у Відділі реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції, актовий запис № 365. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2009 року. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місця проживання дитини немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивачки визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб, серії І-НО № 165163, 03.08.2002 року між [PERSON] та Мороз (до шлюбу Кочура) [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції, актовий запис № 365. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки протягом довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй прізвище «Мороз», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 640,00 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

20 лютого 2017 року позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 29.03.2014 року, який зареєстрували у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 171. Від шлюбу спільних дітей сторони не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2014 року. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб, серії І-НО № 347005, 29.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Паришкура) [PERSON] зареєстровано шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 171. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки протягом довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй прізвище «Степанова», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 640,00 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

20 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 16 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 547 розірвати. В обґрунтування позову він зазначив, що від шлюбу у них 01 листопада 1995 року народився син [PERSON], який на теперішній час є повнолітнім та 04 березня 2002 року народилась донька [PERSON]. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Позивач у судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 16 грудня 2014 року уклали шлюб (арк.с.9). Від шлюбу у них народились діти, а саме син [PERSON], [INFO], який є повнолітнім та донька [PERSON], [INFO] (арк.с.10,11). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

20 лютого 2017року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 25.08.2006року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського МУЮ Миколаївської області він уклав шлюб з відповідачем. Позивач зазначив, що від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], 10.04.2012року народження. Позивач вказав, що в останній час шлюбні відносини між подружжям погіршились і фактично припинились через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння у важливих питаннях сімейного життя. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила залишити їй після розірвання шлюбу шлюбне прізвище. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2006року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП №017205 виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського МУЮ Миколаївської 25.08.2006оку. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], 10.04.2012року народження, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Шлюбні стосунки між подружжям погіршились і фактично припинились з січня 2017 року, позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання відповідача про залишення їй після розірвання шлюбу шлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «Височанська».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

20 лютого 2017 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що сторони уклали шлюб 17.09.2011 року. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємного порозуміння, розходження поглядів на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, просив суд позов задовольнити, строк для примирення не надавати. Відповідач в судове засідання не прибула. В поданій до суду 04.04.2017 року письмовій заяві просила слухати справу без її участі, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, просила строк для примирення не надавати. Суд, заслухавши доводи позивача, вивчивши письмові пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 17.09.2011 року виконавчим комітетом Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-БВ №088435. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ №177868. За твердженням позивача фактично шлюбні відносини припинені з лютого 2016 року. Позивач має намір створити нову сімю. Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, що підтверджується сторонами. Наміру відновлювати сімейні стосунки сторони не мають, шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть. Беручи до уваги, що перспектив для збереження сімї не має, проживання в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

20 лютого 2017 року позивач звернулася до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка посилається на те, що 22 травня 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося із за різних поглядів на життя, шлюбні відносини припинені 07.10.2016 року і спільне господарство ведеться частково. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.2, 11). Позивачка в судове засідання не зявилася подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Судом встановлено, що з 22 травня 1993 року позивач [PERSON] ( до шлюбу Ненартович) Ю.А. та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії ІV-КИ № 474328 від 22 травня 1993 року, актовий запис 488 (а.с.3). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача, зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

20 лютого 2017 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, до досягнення ним повноліття. Позивачка вказує на те, що з 28 березня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON],[INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач надав суду пояснення, в яких просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 28 вересня 2012 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до його повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

20 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 35083 грн. 20 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 січня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання по договору належним чином не виконував у звязку з чим станом на 31 січня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 35083 грн. 20 коп., з якої 4462 грн. 40 коп. заборгованість за кредитом, 25673 грн. 98 коп. заборгованість по процентам, 2800 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1646 грн. 82 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 4-6). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved