Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування. У своєму позові позивач зазначив, що 29 липня 2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ІМПРЕСІВ» було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого ТОВ «ІМПРЕСІВ» набуло право власності на квартиру [ADDRESS]. 22 травня 2017 року позивачем була здійснена спроба потрапити у власне майно, але було виявлено, що у ньому незаконно проживає відповідач, про що були складені акти. У зв'язку з чим, з урахуванням наданих суду уточнень до позову, просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: [ADDRESS], шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «ІМПРЕСІВ» до цього майна; визнати громадян [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: квартира [ADDRESS]. Також із позовом до суду звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан\~ Олеговича, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. У своєму позові позивачі посилались на те, що 25 березня 1998 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули у власність квартиру [ADDRESS] За іпотечним договором від 05 вересня 2007 року № 11209850000/1, укладеним з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» передали квартиру в іпотеку банку у забезпечення грошових зобов'язань [PERSON] за кредитними договорами від 05.09.2007 року від 05 вересня 2007 року, укладеними між [PERSON] і АКІБ «УкрСиббанк». За договором купівлі-продажу квартири 29 липня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. право власності на квартиру неправомірно набуло ТОВ «ІМПРЕСІВ», з яким будь-яких відносин не було. Вважають, що вказаний договір не відповідає вимогам ст.ст.203, 658 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України». Окрім цього, вказане майно використовується як місце постійного проживання [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з чим, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 29 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. У судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» Міняєв Андрій Олександрович підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилався на обставини викладені в позові, але як представник відповідачів за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] в задоволенні позову просив суд відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 29 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. В якості свідка [PERSON] суду пояснила та підтвердила, що вона дійсно була власником частки квартири [ADDRESS], вважає, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» був порушений порядок оформлення договору купівлі-продажу квартири. 2. Заяви, клопотання учасників справи Представником відповідача [PERSON] 22 грудня 2017 року надана заява про зупинення провадження по справі, яке за заявою відповідача залишено без розгляду. 26 лютого 2018 року відповідачем [PERSON] наданий відзив на позов. 23 лютого 2018 року заявлено клопотання про виклик свідка [PERSON] 23 лютого 2018 року [PERSON] заявлено клопотання про залучення у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON] 02 березня 2018 року представником ТОВ «Імпресів» наданий відзив на позов. 15 березня 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] надана відповідь на відзив та надано клопотання про витребування доказів. 10 квітня 2018 року надано заперечення на відповідь на відзив [PERSON] 25 травня 2018 року представником позивача надана уточнена позовна заява, де відповідача залучено [PERSON] та [PERSON]. 25 травня 2018 року представником відповідача ТОВ «Імпресів» надана відповідь на відзив. 25 травня 2018 року представником відповідача ТОВ «Імпресів» надано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів [PERSON]. 04 червня 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] надані пояснення. 27 червня 2018 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] наданий відзив на позовну уточнену позовну заяву. 17 липня 2018 року надані клопотання про об'єднання цивільних справ № 208/4100/17 та № 208/5518/17. 08 листопада 2018 року [PERSON] та [PERSON] надали заяви, у яких просять суд розглядати справу у їх відсутність, свої позовні вимоги підтримують. 3.Процесуальні дії суду 11 вересня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 30 січня 2018року ухвалою суду визначено проводити розгляд справи в загальному позовному порядку. 04 квітня 2018 року ухвалою суду клопотання про витребування доказів задоволено та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана\~ Олеговича належним чином завірені копії договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 29 липня 2015 року та всіх документів, на підставі яких було оформлено зазначений договір та належним чином завіреного листа-повідомлення ТОВ «Кей-Колект» від 29 липня 2015 року щодо заборони відчуження зазначеної квартири до повного виконання зобов'язань за вказаним договором. 17 квітня 2018 року задоволена заява [PERSON] про виклик свідка [PERSON] 17 квітня 2018 року задоволена заява про залучення у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON] 30 травня 2018 року ухвалою суду в якості відповідача залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 17 липня 2018 року цивільні справи № 208/4100/17 та № 208/5518/17 об'єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 17 липня 2018 року клопотання відповідачів [PERSON], [PERSON] про зупинення провадження по справі залишено без розгляду. 17 липня 2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 25 березня 1998 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули у власність квартиру [ADDRESS], що вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1998 року, видане Органом приватизації ДМК. 05 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11209850000, згідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 23 860,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Окрім цього, 05 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №11209850000/2, згідно до якого відповідач [PERSON] зобов'язалась відповідати за невиконанням [PERSON] усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 05 вересня 2007 року. За іпотечним договором від 05 вересня 2007 року № 11209850000/1, укладеним з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрСиббанк», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали квартиру [ADDRESS] в іпотеку банку у забезпечення грошових зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 05.09.2007 року, укладеними між [PERSON] і АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до наданих суду документів вбачається, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрСиббанк» в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами договору, що відповідно до Розділу 5 іпотечного договору № 11209850000 /1 від 05 вересня 2007 року. Судом встановлено, що 29 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого ТОВ «ІМПРЕСІВ» набуло право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.6-8). 13 лютого 2012 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступив за договором факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» за зобов'язаннями по договорам. 29 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» набуло право власності на предмет іпотеки, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 29 травня 2017 року (а.с.9-10). 22 травня 2017 року позивачем була здійснена спроба потрапити у власне майно, але виявлено, що у ньому проживає відповідач, про що були складені акти перевірки/огляду майна від 22 травня 2017 року та 25 травня 2017 року та в квартирі виявлено присутність особи, яка представилась як [PERSON], в безперешкодному доступі до квартири відмовлено (а.с.11, 12). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем ТОВ «Імпресів» обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права користування майном, предметом позову відповідачів є визнання недійсним договору купівлі-продажу. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, які урегульовані Законом України «Про іпотеку». 5. Оцінка суду Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, вважає позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, а вимоги відповідачів підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З наданого суду договору купівлі-продажу від 29 липня 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпресів», вбачається, що продавець відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» продав, а покупець купив квартиру [ADDRESS] та право на відчуження квартири належить продавцю на підставі Іпотечного договору № 11209850000/1, посвідченого 05.09.2007 року; договору відступлення прав за договором іпотеки від 13 лютого 2012 року та договором факторингу № 2 від 13 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»; право власності на вказану квартиру належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно до п.3 вказаного договору «…відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» [PERSON], [PERSON], [PERSON] били більш ніж за 30 днів повідомлені продавцем про його намір продати квартиру, що підтверджується Свідоцтвами про передачу заяви виданими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 29 липня 2015 року за реєстровими № 2553, 2554, 2555». Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Ст.38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Як встановлено в судовому засіданні на виконання вимог ст.ст. 35, 35, 38 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Кей-Колект» не повідомляло іпотекодателя [PERSON], [PERSON], [PERSON] за договором іпотеки № 11209850000/1 від 05 вересня 2007 року про продажу предмету іпотеки, а також будь-якої згоди на продаж спірної квартири [ADDRESS] останні не надавали. Пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, який оскаржується, визначено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються державному реєстратору відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, свідчать про передчасність звернення стягнення на заставне майно. Суд доходить висновку, що ТОВ «Кей-Колект» подало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не у повному обсязі визначені Законом та Порядком документи, які необхідні для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідно п.п.1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», від 07.06.2014 року вбачається, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким, чином починаючи з 07.06.2014 року для примусового стягнення (відчуження) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки необхідно дотримання такої умови, як згода власника про не застосування положень обумовленого Закону щодо мораторію на стягнення майна громадян. Окрім того, згідно з пунктом 5 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч.9 ст. 15 цього Закону. Згідно до умов п.6.2. договору іпотеки № 11209850000/1 від 05 вересня 2007 року вбачається, що цей договір укладається з реєстрацією обтяжень в Єдиному реєстрі заборон. Державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], за позивачем проведено приватним нотаріусом в той час, коли була наявна заборона відчуження майна. Підстави для відмови в державній реєстрації перелічені в статті 24 Закону №1952-1V, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують: 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч.9 ст. 15 цього Закону: заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувачем подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем: заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5, право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦКУ). Крім того, в порушення вимог ч.7 ст.3,ч.1 ст.9, ч.9 ст.15,абз.4 ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, державна реєстрація прав на нерухоме майно вчинена приватним нотаріусом не за місцем розташування об'єкта нерухомого майна, тобто не в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації. Відтак, реєстраційна дія приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. щодо реєстрації 09 липня 2015 р. права власності на об'єкт житлової нерухомості (квартиру відповідачів) за ТОВ «Кей-Колект» проведена з порушенням компетенції нотаріуса як відповідного органу державної реєстрації. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначеною реєстрацією порушені права відповідачів, як власників нерухомого майна, гарантовані державою Україна, ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Отже, на переконання суду, у цій справі позивач за допомогою належних та допустимих доказів довела обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. З аналізу вищевказаних норм права та фактичних обставин справи, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ЦПК України, судом встановлено порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. діючого законодавства під час укладання договору купівлі-продажу 09 липня 2015 р. квартири [ADDRESS], яка належить відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд доходить висновку про задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, у зв'язку з чим підстави для усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування відсутні. 6. Судові витрати Так, при зверненні до суду позивачем [PERSON] сплачено суму судового збору в розмірі 640 грн., яка відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на користь [PERSON]

Outcome: approved