Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

21 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», в якому просила зобовязати \~Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» прийняти її на роботу на посаду провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи і укласти трудовий договір з 22 лютого 2017 року, а також стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на її користь судовий збір в розмірі 640,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Публічне Акціонерне Товариство «Криворізька теплоцентраль» є правонаступником державного підприємства «Криворізька теплоцентраль». З 16 жовтня 2014 року по 03 лютого 2017 року вона перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» але у звязку із порушенням норм трудового законодавства України та умов Колективного договору роботодавцем /генеральним директором [PERSON]О./ була звільнена на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль», що допустила порушення норм трудового законодавства України, було відсторонено від займаної посади. З 21 лютого 2017 року посаду керівника підприємства очолив [PERSON] Відповідно до Наказу «Про внесення змін до штатного розкладу» № 496 від 24.10.2016 року на підприємстві була в наявності вакантна посада «провідного спеціаліста групи з претензійно-позовної роботи » у структурному підрозділі «Групи з претензійно-позовної роботи». 21 лютого 2017 року [PERSON] звернулась із заявою на імя керівника підприємства про працевлаштування її на вакантну посаду «провідного спеціаліста групи з претензійно-позовної роботи» з 22 лютого 2017 року. 22 лютого 2017 року о 08 год. 00 хв. Позивачка прибула до адміністративної будівлі державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», отримавши пропуск у пункті охорони, звернулася з оригіналами необхідних документів для працевлаштування до відділу кадрів підприємства, згідно вимог ч.2 ст.24 КЗпП України. Начальником відділу кадрів було повідомлено, що її заява перебуває у керівника підприємства, за результатами розгляду її буде повідомлено відповідно до норм чинного законодавства. Але станом на день звернення до суду, результати розгляду Відповідачем вищевказаної заяви невідомі. Окрім того, Позивачем зазначено, що з 2009 року вона є одинокою матірю, яка самостійно виховує дитину до чотирнадцяти років, через що потребує наявності роботи та отримання заробітної плати. Відповідно до процесуальних документів по справі: Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2017 року розгляд справи відкладено, у звязку з клопотанням представника відповідача, для надання часу ознайомлення з цивільною справою та підготовки заперечень. 28.02.2018 року розгляд справи відкладено за клопотанням позивача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2018 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано відеозапис перебування позивача 22.02.2017 року на підприємстві ДП «Криворізька теплоцентраль». Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2018 року розгляд справи відкладено, у звязку із клопотанням позивача про відкладення розгляду справи з необхідністю примусового виконання ухвали від 30.03.2018 року. 05.06.2018 року розгляд справи відкладено, для надання представником відповідача статутів. 20.08.2018 року розгляд справи відкладено для надання представником відповідача журналу прибуття і вибуття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували в повному обсязі. Просили відмовити у позові, посилаючись на письмовий відзив, також зазначили, що з доводами [PERSON] погодитися не можна, тому що ст. ст. 22, 184 КЗпП України передбачено гарантії при укладанні, зміні та припиненні трудового договору. Ці норми не передбачають обовязок власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу укладати трудові договори. Також, зазначили, що фізична особа яка провадить незалежну адвокатську діяльність, може бути найманим працівником у юридичної особи та/або фізичної особи підприємця на посаді, яка не передбачає здійснення адвокатської діяльності та надання адвокатських послуг, тобто не може представляти свого роботодавця як адвокат. До того ж, повідомили, що [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з КП «Кривбасводоканал» з 01.11.2017 року на посаді юрисконсульта. Крім того, посилання позивача, що підприємством не надано відповідь на її заяву про 21.02.2017 року є безпідставними, так як 24.02.2017 року за вих.863/09 на адресу Позивача направлена відповідь із чітким зазначенням підстав відмови у прийняття на роботу, даний факт підтверджено [PERSON] при звернення до Фонду державного майна України зі скаргою. Судом допитана в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що 22.02.2017 року разом з [PERSON] прибула до керівництва ПАТ « Криворізька теплоцентраль» з метою укладення трудового договору. Начальником відділу кадрів відмова в оформленні документів мотивована тим, що рішення буде прийнято після розгляду заяви, про що [PERSON] буде повідомлено письмово. Зазначений факт був зафіксований актом. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що згідно заяви від 21 лютого 2017 року поданої на імя в.о. генерального директора Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль » [PERSON], [PERSON] просила прийняти її на посаду провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи з 22 лютого 2017 року, з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Відповідно записів\~в трудовій\~книжці [PERSON]\~16\~жовтня 2014\~року прийнята\~у відділ\~зі стягнення\~заборгованості на\~посаду спеціаліста\~з претензійно-позовної\~роботи.\~03.02.2017\~року позивача\~звільнено з\~посади головного\~юрисконсульта державного\~підприємства «Криворізька\~теплоцентраль» на\~підставі ч.\~3\~ст.\~38\~КЗпПУ- працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. 21.02.2017 року [PERSON] подала заяву про прийняття на роботу через канцелярію « ДП « Криворізька теплоцентраль» на посаду провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи з 22 лютого 2017 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Листом від 24.02.2017 р. направлено відповідь, щодо підстав відмови у прийнятті [PERSON] на роботу. В даній відповіді відповідач посилається на те, що відповідно до класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року №327 посада провідного спеціаліста групи претензійно-позовної роботи відносяться до професіоналів в галузі «Економіки». [PERSON] не є економістом, отримана нею професія відноситься до галузі «Правознавство», що підтверджено відповідним дипломом. Згідно даних Єдиного реєстру адвокатів вбачається, що [PERSON] обліковується у Раді адвокатів Дніпропетровської області та має адвокатське свідоцтво № 3305 від 21.03.2017 р. Згідно копії свідоцтва про народження Серія І-КИ №023193 [PERSON] має сина [PERSON], [INFO], згідно наданої копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія І-КИ № 227759 - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 26.08.2009 року. Згідно ст. 184 КЗпП України встановлені гарантії при прийняття на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей. При відмові у прийнятті на роботу зазначеним категоріям жінок власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомляти причини відмови у письмовій формі. Відмову у прийнятті на роботу може бути оскаржено у судовому порядку. Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Відповідно до наданих суду документів, встановлено, що [PERSON] зверталась до Фонду державного майна України зі скаргами по факту відмови у прийнятті її ДП « Криворізька теплоцентраль» на роботу, укладення з нею трудового договору. Згідно зі ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої повязано його початок. Позивач звернулась до суду лише 21.11.2017 року, клопотань про поновлення пропущеного строку до суду не подавала. Згідно ч. 2\~ст. 232 КЗпП України, суди розглядають позови про укладення трудових договорів, подані особами, з якими власник або уповноважений ним орган, відповідно до чинного законодавства, зобов'язаний укласти трудовий договір, або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим\~ст. 22 КЗпП України. Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 22 КЗпП України передбачені гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Зокрема, частиною 1 зазначеної статті передбачено, що забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Конституція України визнає, а Кодекс законів про працю України гарантує громадянам України право на працю. Відповідно до цього ст. 22 КЗпП України забороняє будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального чи майнового стану, расової та національної приналежності, статі, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, залежно від характеру занять і місця проживання. Згідно зі ст. 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Суд зазначає, що Позивач не належить до осіб, з якими відповідач зобов'язаний був укладати трудовий договір - до молодих фахівців, які в установленому порядку направлені на роботу, запрошені на роботу в порядку переведення, працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу та ін. В свою\~чергу,\~Відповідачем доведено\~факт неможливості\~прийняття позивача,\~яка має\~освіту «\~Правознавець» та\~має свідоцтво\~про право\~заняття адвокатською\~діяльністю на\~посаду провідного\~спеціаліста групи\~претензійно-позовної\~роботи,\~що відносяться\~до професіоналів\~в галузі\~«Економіки».\~Дана позиція\~ визначена\~Постановою Кабінету\~міністрів України\~від 26.11.2008\~року №1040\~« Про\~затвердження загального\~положення про\~юридичну службу\~міністерства,\~іншого органу\~ виконавчої\~влади,\~державного підприємства,\~установи та\~організації»,\~в якій\~визначено вимоги\~саме до\~юридичної особи\~та керівника\~юридичної служби,\~що не\~відноситься до\~групи з\~претензійно \~позовної роботи. На думку суду, погодження повинно мати місце між керівниками підприємств, організацій чи установ, які мають статус юридичної особи, з відповідною цивільною правоздатністю та дієздатністю, оскільки при вирішенні будь-якого спору, в тому числі щодо прийняття на роботу, саме юридична особа може бути відповідачем чи позивачем у справі (ч. 2\~ст. 80 ЦК України). Крім того, працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою повинна бути узгоджені всі умови праці, тобто досягнута угода за якою працівник зобов'язується виконувати певну роботу, визначену цією угодою, з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці тощо. Більш того, матеріалами справи підтверджується та не спростовується Позивачем, факт попереднього припинення трудових відносин з підприємством Відповідачем, саме з ініціативи Позивача, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпПУ 03.02.2017 року. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач відмовляючи позивачу у прийнятті на роботу, діяв у межах наданих повноважень та з урахуванням об'єктивних обставин що склались, не порушуючи при цьому права на працю [PERSON] Приймаючи до уваги відсутність правових підстав для задоволення позову, в частині зобов'язання відповідача укласти з позивачем трудовий договір, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ч. 2 п. 2 ЦПК України\~у разі відмови з задоволені позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed