Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

20 квітня 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 17000грн. за безпідставно набуте майно (грошові кошти) та витрати на правову допомогу у сумі 3000грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 травня 2016р. відповідач відповідно до власноруч написаної розписки взяв у позивача 10000грн. в рахунок виготовлення для останнього меблів. 07 вересня 2016р. та 18 грудня 2016р. відповідач знову взяв у позивача грошові кошти відповідно 3500грн. та 3500грн., в рахунок виготовлення меблів та встановлення їх у квартирі позивача. Відповідно до складених відповідачем розписок, останній зобовязався виготовити меблі та встановити їх у квартирі позивача у строк до 28 січня 2017 року, але взяті на себе зобовязання на день подачі цього позову не виконав, безпідставно набув у позивача кошти та їх не повернув. У судове засідання позивач не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, представник позивача подав до суду заяву про підтримання позову в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. У звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до розписок від 22 травня 2016р. та 18 грудня 2016р. [PERSON] (який проживає за адресою: [INFO], паспорт серії АК № 149131, виданий Красногвардійським РВ УМВС у Дніпропетровській області 24 квітня 1998) взяв у [PERSON] 22 травня 2016р. грошові кошти у сумі 10000грн., 30 серпня 2016р. та 07 вересня 2016р. по 3500грн. та зобовязався виготовити та встановити меблі до 28 січня 2017р., у разі невиконання зобовязався повернути всю суму до 28 січня 2017р. (а.с.8-9). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виходячи із вищевикладеного, по своїй правовій суті розписки від 22 травня 2016р. та 18 грудня 2016р., згідно з якими [PERSON] (який проживає за адресою: [INFO], паспорт серії АК № 149131, виданий Красногвардійським РВ УМВС у Дніпропетровській області 24 квітня 1998) взяв у [PERSON] 22 травня 2016р. грошові кошти у сумі 10000грн., 30 серпня 2016р. та 07 вересня 2016р. по 3500грн. та зобовязався виготовити та встановити меблі до 28 січня 2017р., у разі невиконання зобовязався повернути всю суму до 28 січня 2017р. фактично є договором про надання послуг. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідач свої зобовязання за договором щодо своєчасного надання послуг виготовлення меблів не виконав, хоча оплату від позивача отримав у повному розмірі. Згідно з ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором. Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано його зобовязання щодо виготовлення та встановлення меблів, в іншому випадку повернення коштів до 28 січня 2017р., суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про стягнення грошових коштів із відповідача у сумі 17000грн. підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на надання юридичної допомоги у розмірі 3000грн., суд доходить висновку що ця вимога підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Згідно із ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати (ст.88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу (ст.79 ЦПК). Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у звязку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які беруть участь у справі. Поняття правової допомоги, адвоката та фахівця у галузі права надано у ст.ст.12, 56 ЦПК України. Відповідно до ст.12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно із ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, враховуючи зміст вказаної статті, при відшкодуванні витрат на правову допомогу, сторона повинна надати суду документ в якому буде зазначено, скільки часу було витрачено при наданні таких послуг. Зазначено, які саме дії (участь в судовому засіданні, складання процесуальних документів, тощо) з боку адвоката були вчинені в конкретній справі. Також особа, якій надається правова допомога, повинна підписати акт прийому-передачі наданих послуг, який складається адвокатом чи фахівцем в галузі права (які можуть виступати самостійно чи від імені адвокатського обєднання або юридичної фірми). Після підписання акта приймання передачі сторона повинна сплатити кошти за надані послуги і предявити всі ці документи в суді. 17 березня 2017р. між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено договір надання правової допомоги б/н (а.с.10). За наслідками виконання умов договору, 17 березня 2017р. сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг до договору надання юридичних послуг б/н від 17 березня 2017року, відповідно до якого виконавець передав, а замовник прийняв послуги, а саме юридичну консультацію, складання документів правового характеру, представництво інтересів в судових органах та інших інстанціях, ціна яких відповідно до квитанції № 17/03-ГД-17 від 17 березня 2017 становить 3000грн. (а.с.11). Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем було порушено зобовязання за договором про надання послуг, що підтверджується розписками, що написані власноруч відповідачем та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 17000 грн., крім того, також необхідно стягнути витрати на правову допомогу на користь позивача, оскільки вони підтверджені належним чином. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved