Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

1.Позиція позивача. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом, згідно якого, прохає стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.08.2011 року, 46\~512,32 грн. яка складається з наступного: - 3356,72 грн заборгованість за кредитом; - 36664,54 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3800,00 грн заборгованість за пенею та комісією; - штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: - 500, 00 грн - фіксована частина штрафу; - 2191,06 грн процентна складова штрафу; - судові витрати у розмірі 1600, 00 грн. Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.08.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В відповіді на відзив позивач зазначає, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов- відповідно до ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так на даний час відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. 2. Позиція відповідача. Представником відповідача [PERSON] ,\~адвокатом Ворон\~А.І.\~подано відзив на позовну заяву, згідно якого, він прохав відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що одночасне стягнення з боржника пені і штрафів суперечить чинному законодавству. Останній платіж відповідачем був здійснений 25.06.2013 року на суму 250,00 грн., а позовну заяву подано до суду 03.02.2017 року, що свідчить про початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, а відповідно до договору строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказано по карті. Також відсутні докази особистого підписання умов і правил надання банківських послуг на порушення яких посилається позивача. Просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 03.02.2017 року позивачем подана повна заява до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 15.03.2017 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі. 16.04.2018 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено заочне рішення. 21.05.2019 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області скасоване заочне рішення та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представником позивача до суду надане клопотання про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, наведених у заявах по суті справи. Представником відповідача [PERSON] , адвокатом Ворон А.І. до суду надане клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених позивачем вимог заперечує з підстав, наведених у поясненнях по справі. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 16.04.2018 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до [PERSON] «про стягнення заборгованості»,- задоволені повністю. 15.04.2019 року згідно до автоматизованого розподілу, до провадження судді передано заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Ворон Артема Ігоровича про перегляд заочного вищезазначеного рішення, посилаючись на те, що рішення було прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме: не в повному обсязі встановлені обставини справи, не досліджені докази в установлено порядку. Крім того, позивач належним чином не була повідомлена про час та місце розгляду справи, що позбавило її можливості у судовому засіданні надати докази щодо необґрунтованості позовних вимог та застосування строків позовної давності. 21.05.2019 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області скасоване заочне рішення та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до укладеного договору № б/н від 26.08.2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до поданого графіку платежів, наданим позивачем, 25 червня 2013 року [PERSON] , здійснила останній платіж, в розмірі 250 гривень (а.с.9) та фактично з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як загальної так і спеціальної. Позивач звернувся до суду із позовом 03 лютого 2017 року, тобто після спливу строку позовної давності. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Посилання відповідача на застосування строків позовної давності суд вважає обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті\~509, статтею\~526 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга\~статті 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми\~глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України\~не передбачають. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами\~статті 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються\~статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності (частина третя\~статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята\~статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша\~статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже,\~ЦК України\~сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга\~статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом\~ЦК України\~зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від неї. Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №2120/12694/12, постанови від 21.03.2018 року у справі №441/569/17 та постанови від 28.03.2018 року у справі №332/3802/14-ц перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - за сплавом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що 25 червня 2013 року [PERSON] , здійснила останній платіж, в розмірі 250 гривень, та фактично з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як загальної так і спеціальної. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. А тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 7. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed