Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

19 червня 2018 року до Рівненського міського суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі по 2000 грн., щомісячно. Також просить залишити проживати разом з нею малолітнього сина. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем несумісні характери, різні погляди на життя, виникають сварки та скандали, спільного господарства не ведуть, також зазначає, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина, добровільно відповідач матеріальної допомоги сину не надає, тому одночасно з вимогою про розірвання шлюбу змушена просити суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене провадження. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач зменшила розмір позовних вимог, а саме просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. В судове засідання відповідач не зявився, 09 жовтня 2018 року від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. З приводу позовної вимоги про стягнення аліментів, відповідач зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі, оскільки не має власного житла, офіційно не працевлаштований, має проблеми зі здоровям, а тому дану вимогу визнає частково, в розмірі 1000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання дитини з матірю. З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, зазначила, достатнім буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1000 грн., оскільки матеріальної можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі її довіритель не має можливості. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія І-ГЮ №061301, виданого 25 вересня 2010 року Відділом реєстрації атків цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 25 вересня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові\~Богуш, дружині Богуш. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №155191 виданим 19 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Відповідно з відомостей, що містяться в талоні реєстрації за місцем проживання ,[PERSON] [INFO] проживає в [INFO]. Згідно з частиною 3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112\~СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має бажання розлучитися, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, спору відносно місця проживання дитини на даний час не має, тому суд вважає за можливе залишити проживати дитину разом із матірю. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до частини 1 статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою\~статті 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог\~статті 182 СК України\~обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VІІI від 07.12.2017 року\~передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум становить 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн. Позивач просить суд стягувати на свою користь з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн., щомісячно. З огляду на вищезазначене, 50 відсотків прожиткового мінімуму для спільної дитини позивача та відповідача становитиме з 1 грудня 2018 року 1013,50 грн. Враховуючи вищенаведені правові норми та часткове визнання позову відповідачем і його добровільну згоду на стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. на утримання дитини, поданих суду доказів до письмово відзиву від 09 жовтня 2018 року та заяви від 26 листопада 2018 року, що підтверджують фінансовий стан відповідача, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліментів у розмірі - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. При цьому на підставі частини першої\~статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 20 серпня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, судові витрати по справі у розмірі 704 грн. 80 коп., за вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved