Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

21 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира під [ADDRESS], загальною площею 30,7 кв. м. В цій квартирі вона зареєструвала [PERSON]. З 17 травня 2014 року останній переїхав проживати в інше місце, за адресою: [ADDRESS] і забрав усі свої речі. Посилаючись на те, що добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. 11 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вони з позивачкою проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство і бюджет. Під час спільного проживання разом їздили в Росію на заробітки. Назбиравши грошей, у 2009 році за спільні кошти придбали квартиру під [ADDRESS]. Вважаючи, що дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] просив зобов'язати [PERSON] забезпечити його іншим житловим приміщенням в обмін на квартиру під [ADDRESS] та сплатити на його користь половину ринкової вартості спірної квартири (а. с. 30-31). 18 грудня 2014 року [PERSON] уточнив зустрічні позовні вимоги, просив захистити його законний інтерес і встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки з 01 грудня 2005 року по 17 травня 2014 року, зобов'язати позивачку забезпечити його правом користування житловим приміщенням, а також визнати квартиру під [ADDRESS] їх спільною сумісною власністю (а. с. 48-51). Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Білопільський районний сектор Управління державно міграційної служби України в Сумській області про визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зобов'язання забезпечити правом користування житловим приміщенням та визнання квартири спільною сумісною власністю об'єднаний в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Білопільський районний сектор Управління державно міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а. с. 54-55). Згідно ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про забезпечення житловим приміщенням, сплату половини ринкової вартості квартири та зобов'язання забезпечити правом користування житловим приміщенням залишено без розгляду (а. с. 71-72). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували, уточнені зустрічні позовні вимоги підтримали. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання не з'явився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи. Заслухавши позивачку [PERSON], відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із вимогами частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області Бойко О. І., зареєстрованого в реєстрі за №31, [PERSON] є власником однокімнатної квартири під [ADDRESS], житловою площею 17,0 кв. м, загальною площею 33,6 кв. м (а. с. 6-11). З 28 квітня 2009 року за вказаною вище адресою зареєстровані позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією будинкової книги (а. с. 15-16). Згідно акту від 20 листопада 2014 року, складеного [PERSON] присутності [PERSON] та [PERSON], відповідач за місцем реєстрації, за адресою: [ADDRESS], не проживає понад шість місяців. Особисті речі останнього у вказаній квартирі відсутні. 17 травня 2014 року [PERSON] виїхав з даної квартири і мешкає за іншою адресою (а. с. 12-13). У відповідності до довідки депутата Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області з 17 травня по 19 листопада 2014 року [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Як пояснила у судовому засіданні позивачка [PERSON], відповідач зареєстрований і деякий час проживав у її квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], на правах квартиронаймача, на підставі договору найму. 17 травня 2014 року [PERSON] забрав свої речі і виїхав із вказаної квартири. У судовому засіданні відповідач [PERSON], будучи допитаним в якості свідка, показав, що з листопада 2005 року по травень 2014 року вони з [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Спочатку вони мешкали в квартирі позивачки, за адресою: [ADDRESS]. У 2007 році вони винайняли будинок, розташований по [ADDRESS], і переїхали в нього жити, так як син позивачки одружився і молода сім'я чекала на народження дитини. Після цього [PERSON] поїхала на заробітки в Росію. У 2008 році остання прописала його в своїй квартирі по [ADDRESS], щоб він також міг поїхати на заробітки. У Росії вони жили разом у селищі Красновидово, у господарів, де позивачка няньчила дітей. Зароблені гроші він віддавав [PERSON], яку вважав своєю дружиною. На початку 2009 року вони з позивачкою за спільні кошти придбали квартиру під [ADDRESS] за 7 000 дол. США, з яких 3 500 дол. США дав він. В цій квартирі вони з [PERSON] проживали вдвох однією сім'єю до 17 травня 2014 року, коли остання вигнала його. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що приблизно з кінця 2005 року [PERSON] і [PERSON] мешкали по [ADDRESS] у квартирі позивачки. Потім вони разом їздили на заробітки, щоб заробити на житло. З 2009 року позивачка і відповідач стали проживати в однокімнатній квартирі по [ADDRESS]. Цю квартиру [PERSON] і [PERSON] купили разом, останній сам у ній робив ремонт. З 2011 року вони з відповідачем разом працюють в АФ «Вікторія», а тому він неодноразово заїжджав до останнього додому на [ADDRESS]. Один раз він був у вказаній квартирі у [PERSON] в гостях, де відповідач пригощав його чаєм. Будучи допитаним у судовому засіданні, свідок [PERSON] показав, що із 2009 року до весни 2014 року [PERSON] і [PERSON] проживали разом в однокімнатній квартирі під [ADDRESS]. Вони з відповідачем ходили на роботу і з роботи, так як разом працювали і жили в одному будинку. Іноді він заходив до [PERSON] додому, в тому числі й тоді, коли вдома була [PERSON], бачив у квартирі особисті речі і відповідача, і позивачки. [PERSON] і [PERSON] мали підсобне господарство, обробляли разом город. До придбання квартири на [ADDRESS] відповідач і позивачка проживали разом на [ADDRESS], в квартирі останньої, а також їздили на заробітки. З весни 2014 року [PERSON] живе на [ADDRESS]. Причин свого переїзду відповідач йому не розповідав. Свідок [PERSON], будучи допитаним у судовому засіданні показав, що є безпосереднім керівником [PERSON]. Приймаючи останнього на роботу, він вирішив заручитися підтримкою його жінки [PERSON] З цією метою він приходив до [PERSON] і [PERSON] додому на [ADDRESS], де за чашкою чаю, в присутності відповідача розмовляв із позивачкою. Після цього він допомагав [PERSON] налаштувати супутникову антену. Крім того йому відомо, що [PERSON] планував купити квартиру на [ADDRESS] спільно із [PERSON] за 7 000 дол. США, а до того як поселитися у спірній квартирі [PERSON] і [PERSON] жили на [ADDRESS]. В минулому році [PERSON] говорив йому, що [PERSON] вигнала його із квартири та поміняла замки, і тепер у нього не має ні квартири, ні грошей. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що з кінця 2005 року його батько [PERSON] став жити із [PERSON] у квартирі останньої на [ADDRESS]. Потім якийсь проміжок часу вони мешкали на [ADDRESS]. Там же тримали підсобне господарство і обробляли город. У 2008 році його батько і позивачка разом їздили на заробітки в Росію, а у 2009 році купили однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] за 7 000 дол. США. Зі слів батька йому відомо, що на придбання вказаної квартири він дав [PERSON] 3 500 дол. США. Навесні 2014 року [PERSON] фактично вигнала батька з дому, у зв'язку з чим останній змушений жити в будинку на [ADDRESS]. Свідок [PERSON], будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що з кінця 2005 року [PERSON] і [PERSON] жили однією сім'єю в квартирі останньої, на [ADDRESS]. Потім вони деякий час мешкали на [ADDRESS]. В будинку за вказаною адресою позивачка і відповідач робили ремонт, і він їм у цьому допомагав. Тут же [PERSON] і [PERSON] тримали підсобне господарство та обробляли город. Потім вони разом їздили на заробітки, після чого купили квартиру під [ADDRESS]. Він не раз бував у цій квартирі і бачив, що [PERSON] та [PERSON] спільно користувались наявними в ній речами (побутовою технікою, посудом, тощо). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] познайомив його з [PERSON] приблизно у 2006-2007 роках, після того, як став з нею разом жити в квартирі останньої на [ADDRESS]. У 2007 році позивачка і відповідач переїхали жити на [ADDRESS], куди він допомагав їм перевозити речі. В будинку за вказаною адресою [PERSON] робив ремонт і він давав йому коня, щоб привезти будматеріали. Тут же позивачка і відповідач тримали підсобне господарство і обробляли город. В цей період часу [PERSON] їздила на роботу в м. Суми. Пізніше [PERSON] і [PERSON] разом їздили на заробітки, після чого купили квартиру на [ADDRESS], куди він допомагав їм перевозити речі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що приблизно на початку травня 2014 року на лінію 102 надійшов дзвінок від [PERSON] про сварку із співмешканцем [PERSON]. Вийшовши на місце, за адресою: [ADDRESS], він відібрав у позивачки заяву, а також опитав її, відповідача та сусідів. [PERSON] говорила йому про те, що [PERSON] є її співмешканцем і нічого не згадувала про те, що останній винаймає у неї квартиру. Дійшовши висновку про те, що позивачка і відповідач проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, він склав протокол про вчинення останнім насильства в сім'ї. За результатами розгляду вказаного протоколу судом, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП. Свідок [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні, показала, що 20 листопада 2014 року на прохання [PERSON] була присутня під час складання акту про відсутність [PERSON] та його речей у квартирі [ADDRESS]. Окрім цього, свідок також додала, що вікна її квартири виходять на вікна квартири [PERSON] З 2009 року до весни 2014 року вона часто бачила [PERSON] на балконі вказаної квартири. Крім того, вона бачила відповідача у дворі будинку [ADDRESS], де він гуляв із онуком позивачки. Будучи допитаною у судовому засіданні, свідок [PERSON] показала, що [PERSON] і [PERSON] проживали з нею по-сусідству із 2009 року. До цього вони мешкали на [ADDRESS]. Саме за цією адресою у 2006 році вона, працюючи листоношею, приносила відповідачу листа. Проживаючи на [ADDRESS], позивачка і відповідач разом обробляли город, що знаходився неподалік від будинку [ADDRESS]. Крім того, у них була дача на [ADDRESS]. [PERSON] і [PERSON] разом ходили на випускний до сина останнього, в гості, а також на кладовище у поминальні дні. Часто після роботи відповідач сидів у дворі на лавочці і спілкувався із сусідами. Одного разу вона віддавала [PERSON] гроші в сумі 200 грн., які позичала у [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що з 2009 року по травень 2014 року [PERSON] і [PERSON] проживали разом по - сусідству із нею в квартирі під [ADDRESS]. Позивачка і відповідач разом обробляли город, що знаходився неподалік від будинку, а також ходили на [ADDRESS], де в них була дача. Так як [PERSON] працювала в м. Суми, основну частину роботи по господарству виконував [PERSON]. Після роботи відповідач часто сидів на лавочці під під'їздом будинку, спілкуючись із сусідами. Будучи допитаною у судовому засіданні, свідок [PERSON] також підтвердила, що з 2009 року і до весни 2014 року [PERSON] і [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство. Так як позивачка працювала в м. Суми, відповідач виконував основну частину роботи по господарству. В теплу пору року [PERSON] часто після роботи сидів на лавочці під під'їздом будинку, спілкуючись із сусідами. Підстав сумніватись у показах даних свідків у суду нема. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачка не надала переконливих доказів стосовно того, що згадані вище свідки можуть її обмовляти. Покази останніх у судовому засіданні є логічними, послідовними, не суперечать один одному і письмовим матеріалам справи, дослідженим судом. Так, відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Білопільського РУЮ від 25 жовтня 2006 року та конверта, відповідач проживав за адресою: [ADDRESS] (а. с. 146-147). Із досліджених судом матеріалів перевірки №1929/1 та постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 листопада 2011 року, яка в установленому законом порядку не була оскаржена сторонами, вбачається, що 10 жовтня 2011 року [PERSON] зверталась до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області із заявою, в якій просила вжити заходів до свого співмешканця [PERSON], який зловживає спиртними напоями і вчиняє вдома сварки. В ході перевірки було встановлено, що позивачка і відповідач співмешкали разом у квартирі [ADDRESS] понад три роки. З приводу вказаної квартири, яка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Улянівською державною нотаріальною конторою 09 січня 2009 року, належить [PERSON], між останньою і [PERSON] виникали сварки (а. с. 168). Постановою Білопільського районного суду від 14 травня 2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно вказаної постанови, 08 травня 2014 року о 19 годині 30 хвилин [PERSON], перебуваючи за місцем проживання, за адресою: [ADDRESS], вчинив сімейну сварку зі своєю співмешканкою [PERSON] (а. с. 169). У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України суд вважає такими, що не підлягають доказуванню обставини, встановлені вищевказаною постановою суду у справі про адміністративне правопорушення. Покази свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON] і [PERSON] суд оцінює критично і не приймає до уваги з наступних підстав. Так, свідок [PERSON] є сином позивачки [PERSON] і зацікавлений у вирішенні справи на користь матері. У судовому засіданні даний свідок підтвердив, що у нього з [PERSON] неприязні стосунки з 2011 року через сварку останнього з його матір'ю, коли він вигнав її із спірної квартири. Крім того, покази свідка [PERSON] суперечать зазначеним вище письмовим доказам. Покази свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] суперечать одне одному, поясненням позивачки в судовому засіданні, які в свою чергу також є суперечливими. Так, на початку судового розгляду справи позивачка [PERSON] поясняла, що відповідач [PERSON] жив у її квартирі на [ADDRESS], а також у спірній квартирі на [ADDRESS]. В подальшому, позивачка змінила свої покази, зазначивши суду, що відповідач був лише прописаний у її помешканнях, але фактично весь час проживав на [ADDRESS]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що з 2012 року працювала в магазині, розташованому неподалік від будинку, де мешкає [PERSON], і часто в свою обідню перерву, яка тривала в проміжок часу з 14 до 15, інколи до 16 години, заходила до [PERSON] у гості, але [PERSON] у квартирі останньої не бачила. Одного разу вона взяла на кухні у позивачки чашку, а також спробувала присісти на одне із розкладних крісел, що стояли в залі, [PERSON] сказала їй, що це речі [PERSON] і щоб вона їх не чіпала. Вищевказані покази свідка [PERSON] суперечать показам допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON], які суду пояснили, що [PERSON] жила одна. Буваючи у [PERSON] гостях, ні [PERSON], ні його речей вони ніколи в квартирі останньої не бачили, про їх наявність позивачка також не говорила. Крім того, з показів свідків судом встановлено і визнано позивачкою, що відповідач [PERSON] працював у Агрофірмі «Вікторія» повний робочий день і обідня перерва у нього була з 12 до 13 години. Тобто, в проміжок часу, коли, свідок [PERSON], ймовірно, могла заходити до позивачки [PERSON], у відповідача був робочий час. Також, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які з їх свідчень більшу частину свого часу в теплу пору року проводять на подвір'ї будинку [ADDRESS], заперечували той факт, що [PERSON] і [PERSON] часто приходили до [PERSON] у гості. Стосовно показів свідка [PERSON], то остання є мешканкою м. Суми і приїздила в гості до [PERSON] той час, коли, зі слів останньої, [PERSON] кудись їздив. Зокрема, це було у 2013 році, а також у серпні 2014 року. Про те, що відповідач був квартирантом, їй відомо зі слів позивачки. Окрім цього, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] перебувають у дружніх стосунках із позивачкою [PERSON], про що підтвердили у судовому засіданні, а тому є зацікавленими у постановленні рішення на користь своєї подруги. Крім того, покази цих свідків не спростовують покази відповідача [PERSON], допитаного в судовому засіданні як свідка, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не суперечать один одне одному і письмовим доказам, дослідженим судом. Доводи позивачки стосовно того, що відповідач проживав у її квартирі на підставі договору найму від 15 травня 2008 року, суд не приймає до уваги, оскільки предметом вказаного договору була квартира під [ADDRESS] (а. с. 32). Доказів на підтвердження укладення договору найму квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], позивачка всупереч ст. 60 ЦПК України суду не надала. З досліджених у судовому засіданні матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи №1929/1, адміністративної справи №3/573/373/14 вбачається, що позивачка [PERSON], звертаючись до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки [PERSON], називає останнього співмешканцем і вказує, що вони тривалий час проживають разом. Зокрема, згідно пояснень позивачки, які містяться в матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи за 2011 рік, остання зазначає, що мешкає з відповідачем приблизно три з половиною роки. Доводи позивачки стосовно того, що вона не розуміла значення слова «співмешканець» не є переконливими, а тому суд розцінює їх як спосіб вплинути на рішення суду з метою постановлення його на свою користь. Згідно наданого стороною відповідача рукописного тексту оголошення, який як визнала у судовому засіданні позивачка, писала саме вона і вказала свій номер мобільного телефону, сімейна пара, чоловік і жінка, шукають роботу по догляду за людьми похилого віку, хворими за достойну плату (а. с. 148). Доводи позивачки стосовно того, що цей текст оголошення вона писала для своєї знайомої, суд не приймає до уваги, так як всупереч ст. 60 ЦПК України вони нічим не підтверджені. Крім того, сторона відповідача надала суду також рукописний «список родичів [PERSON]», в якому на другому місці після прізвища [PERSON] стоїть прізвище [PERSON]. (а. с. 150). У судовому засіданні [PERSON] визнала, що у вказаному вище списку зазначені гості, які запрошувались на весілля її сина [PERSON]. у тому числі і [PERSON]. Першу частину вказаного списку складала вона, а далі продовжував син. Доводи позивачки стосовно того, що відповідач був включений до вказаного списку як друг її сина [PERSON], не є переконливими і нічим не підтверджені, а тому суд не приймає їх до уваги. Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали спільні права і обов'язки, вели спільне господарство в період часу з 01 грудня 2005 року по 17 травня 2014 року, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] і визнання квартири під [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. У судовому засіданні доведено, що сторони в справі проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Власного житла відповідач не має. У квартирі, що зареєстрована на праві власності за [PERSON], не проживає з поважних причин, так як остання змінила замки. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сплачений останнім при зверненні до суду із зустрічним позовом судовий збір у сумі 743 грн. 60 коп. (а. с. 46-47). На підставі викладеного,

Outcome: approved