Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

19 січня 2021 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням їх уточнення, позивач посилається на те, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 27 жовтня 2008 року, згідно з якою останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого, в подальшому, було збільшено до 9\~000 грн. Зазначена заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг. При цьому позивач АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість останній в порушення умов договору у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатив. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Станом на дату смерті останнього, його заборгованість перед банком становила 9\~336, 38 грн, у виді заборгованості за тілом кредиту. На думку позивача, спадкоємцем до майна померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , оскільки на момент смерті спадкодавця вони проживали разом з ним за адресою: [ADDRESS] . На підставі ч. 2 ст. 1281 ЦК України, 12 червня 2020 року позивачем було направлено претензію кредитора до Варвинської районної державної нотаріальної контори, пред`явивши свої вимоги до спадкоємців. На що, позивачем була отримана відповідь від нотаріальної контори, в якій вказано, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, 11 вересня 2020 року позивачем було направлено [PERSON] лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій щодо погашення заборгованості відповідачами виконано не було. Позивач вважає, що у зв`язку зі смертю боржника у зазначених правовідносинах допускається правонаступництво в порядку спадкування. Обов`язки померлої особи за загальним правилом переходять до спадкоємців. Таким чином відбувається заміна боржника за зобов`язанням, а відтак саме спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора. У зв`язку з цим позивач був змушений звернутися до суду. Таким чином, позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27 жовтня 2008 року у розмірі 9\~336, 38 грн, а також просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2021 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання на 05 березня 2021 року, яке в подальшому, через неявку представника позивача та відповідача, було відкладене на 29 березня 2021 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2021 року визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» для дачі його особистих пояснень та обґрунтування позовних вимог, у зв`язку з чим, підготовче судове засідання було відкладене до 13 квітня 2021 року. 13 квітня 2021 року сторони по справі в підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача, засобами електронного зв`язку, звернувся до суду з клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з цим, підготовче судове засідання було відкладено на 19 травня 2021 року. 19 травня 2021 року сторони по справі в підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача, засобами поштового зв`язку, звернувся до суду з клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з цим, підготовче судове засідання було відкладено на 14 червня 2021 року. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про його участь у підготовчому судовому засіданні, яке призначене на 14 червня 2021 року, в режимі відеоконференції з Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області. 14 червня 2021 року, з підстав заявленого клопотання представника позивача, підготовче судове засідання було відкладене на 29 червня 2021 року. 29 червня 2021 року, засобами електронного зв`язку, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла уточнююча позовна заява, відповідно до змісту якої до переліку відповідачів по справі було залучено співвідповідача - [PERSON] . На підставі чого, ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2021 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідача [PERSON] , у зв`язку з чим, підготовче судове засідання було відкладено до 14 липня 2021 року. У зв`язку з відсутністю документального підтвердження направлення стороною позивача відповідачам уточненої позовної заяви, підготовче судове засідання, призначене на 14 липня 2021 року, було відкладене на 07 вересня 2021 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16 вересня 2021 року. Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про його участь у підготовчому судовому засіданні, яке призначене на 16 вересня 2021 року, в режимі відеоконференції з Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, обґрунтував свою позицію відомостями, які вказані в позові. На питання щодо ступеню спорідненості відповідачів з померлим [PERSON] вказав, що не може дати будь-яких пояснень, оскільки йому це не відомо, аналогічно, не повідомив свою позицію, щодо того, спадкоємцями якої черги є відповідачі. Вказав, що факт прийняття спадщини спадкоємцями, підтверджується тим, що вони були зареєстровані у помешканні, де проживав їх клієнт та не подали заяв про відмову від спадщини. Підтвердив, що судом в підготовчому засіданні йому були роз`яснені та зрозумілі всі обставини, які входять до предмету доказування, та подані всі докази, однак повідомити, обсяг та вартість спадкового майна, за рахунок якого може бути задоволено вимогу банку, він можливості не має, оскільки не складав позову особисто. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся засобами поштового зв`язку (а.с. 245), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 225). Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що [PERSON] знаходиться в розшуку, у зв`язку з засудженням його до позбавлення волі та за адресою реєстрації не мешкає близько 6 років. Сама відповідач розірвала шлюб з [PERSON] 05 вересня 2003 року та його спадкоємцем не є, проживає за іншою адресою. Будь-якого спадкового майна після смерті [PERSON] не має. Заслухавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 жовтня 2008 року [PERSON] з метою укладення договору з ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», про надання банківських послуг, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку, кредитку «Універсальна», з можливістю зняття кредитних коштів, з встановленим кредитним лімітом 900 грн (а.с. 22). За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, яка була чинна станом на 27 жовтня 2008 року), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд зважає, що факт підписання 27 жовтня 2008 року [PERSON] заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачами не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що 27 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено Договір про надання банківських послуг, відповідно до якого останній отримав платіжну картку з встановленим кредитним лімітом та умовами кредитування. Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , підтверджується зміна розміру кредитного ліміту, зокрема його збільшення до 9\~000 грн (а.с. 21). Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримував кредитні картки, перелік яких зазначений у відповідній довідці (а.с. 34), рух коштів по яких відображено у виписці банку (а.с. 12-20). У заяві зазначено, що [PERSON] згодний з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які йому були надані для ознайомлення в письмовій формі. Крім анкети-заяви, позивачем додано до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с. 23), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 24-33). Зважаючи на те, що [PERSON] порушувалися умови кредитування, банк нарахував останньому заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 9\~336, 38 грн, про що свідчить відповідний розрахунок заборгованості за договором №б/н від 27 жовтня 2008 року (а.с. 6-11). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що після укладення вищезазначеного договору [PERSON] користуватися кредитними коштами наданими АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується відповідною випискою про рух коштів по карткових рахунках останнього та наявністю такої заборгованості. Суд зважає, що під час судового розгляду стороною відповідачів розрахунок такої заборгованості не спростовувався, оскільки відповідачі будь-яких заперечень щодо його змісту до суду не надали. За таких обставин, оскільки позичальник [PERSON] допускав порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору до суду не надано, що свідчить про наявність у останнього перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту на загальну суму 9\~336, 38 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 37). Таким чином, на дату смерті позичальника [PERSON] його заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором становила - 9\~336, 38 грн. 20 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направив до Варвинської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] , яка була отримана адресатом 17 червня 2020 року (а.с. 69). За результатами розгляду якої, державним нотаріусом Варвинської районної державної нотаріальної контори Зеленським С. було повідомлено, що інформація щодо складення спадкодавцем заповітів відсутня, спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа №68/2020 після смерті спадкодавця була заведена лише на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» за (а.с. 73). Позивач стверджує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину боржника, так як постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, тому вони мають відповідати перед кредитором за борговими зобов`язаннями [PERSON] . У зв`язку з чим, 11 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-претензію на адресу відповідачів: [ADDRESS] , з проханням щодо сплати заборгованості [PERSON] (а.с. 41), які залишились без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вказаними вимогами. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Вказане узгоджується з правовою позицією з аналогічного питання викладеного у Постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року по справі №646/6493/16-ц, підстав відступити від яких судом не встановлено. На підставі вимог ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Згідно з статтею 1282 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, позивач звернувся до сторони відповідачів, як можливих спадкоємців, з вимогою щодо стягнення боргу спадкодавця в межах строку, встановленого ст. 1281 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, суд звертає увагу, що реєстрація боржника [PERSON] разом з відповідачами [PERSON] та [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] , не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідачів задовольнити вимоги кредитора, оскільки вказана обставина не свідчить про наявність у них родинних зв`язків та надання їм статусу спадкоємців на спадщину, яка відкрилася після смерті боржника [PERSON] . Слід зазначити, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Разом з тим, зазначені вище норми підлягали б застосування, за умови, що відповідачі є дійсними спадкоємцями боржника. Проте, у даній справі позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] . На противагу тверджень позивача, з паспортного документу відповідача [PERSON] встановлено, що 05 вересня 2003 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Відомості з відповідного реєстру або копія свідоцтва про народження відповідача [PERSON] позивачем не надано. За таких підстав, твердження позивача, що відповідачі прийняли спадщину боржника, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і тому вони мають відповідати перед кредитором, не може братися судом до уваги, адже, відповідно до положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Аналогічного правового висновку дійшла Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. Більше того, як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не було подано до суду доказів на підтвердження наявності спадкового майна, яке залишилось після смерті позичальника [PERSON] . Суд зважає, що у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. Натомість, відомості щодо належності [PERSON] за життя будь-якого майна, матеріали цивільної справи не містять. Враховуючи недоведеність позивачем факту існування спадкоємців померлого, факту прийняття ними спадщини, наявності та об`єму спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємці останнього несуть відповідальність перед кредитором, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову банку, оскільки позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування позову. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на повне та об`єктивне дослідження всіх доказів, які наявні у матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що вимоги заявлені позивачем під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed