Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

20.08.2021 року [PERSON] (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини (а.с.1-4). Так, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , у в розмірі 12 627 гривень 50 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 4\~000 гривень. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/6840/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини (а.с.17-18). 22.10.2021 року від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, так як позовні вимоги необґрунтовані з наступних підстав. Пояснив, що він сплачував аліменти на утримання своєї доньки в міру своїх фінансових можливостей, які не дозволяють йому сплачувати аліменти у повному обсязі. Працює неофіційно, має мінливий дохід, заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з тим, що частина зароблених грошей пішла на лікування його вагітної співмешканки [PERSON] , з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу вже чотири роки. Також частина коштів пішла на рятування життя і лікування його батька [PERSON] , який проживає разом з ним та потрапив до реанімації. Крім того зазначив, що у грудні місяці 2020 року він на вимогу позивачки, яка шантажувала його тим, що він більше не побачить їх спільну дитину перевів на її рахунок кошти у розмірі 1\~500 гривень, під усну обіцянку того, що позивачка повідомить державного виконавця щодо зарахування цієї суми в рахунок погашення заборгованості по аліментам. Через два-три місяці він також перевів на рахунок позивачки кошти у розмірі 1\~500 гривень та 1\~200 гривень, в рахунок погашення заборгованості. Між тим, позивачка обіцянки не виконала та не повідомила державного виконавця , що вона додатково отримала кошти в рахунок сплати аліментів. Зауважив, що він був згоден позичити кошти та сплати заборгованість по аліментам, але у позивачки є мета покарати його через судові органи (а.с.20-28). 15.11.2021 року позивачка - [PERSON] , подала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила наступне. Намагання відповідача довести, що він проживає у шлюбі з іншою жінкою та має зобов`язання щодо її утримання та її батька є сумнівними, так як відповідач не довів факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, хоча це не є підставою не сплачувати аліменти на утримання доньки. Відповідач є працездатною людиною, на обліку у [PERSON] не перебуває, ніяких доказів оскарження розрахунку виконавця або врахування певних платежів не надано, також відсутні докази щодо його шантажу відносно сплати аліментів. Зазначає, що доводи відповідача є нікчемними та направленні на уникнення відповідальності від сплати заборгованості по аліментам. В матеріалах справи відсутні вісомі аргументи щодо неспроможності сплати аліментів відповідачем. 01.12.2021 року відповідач [PERSON] , подав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно із яким зазначив, що позивачкою не надано на підтвердження заявлених нею вимог достатніх та допустимих доказів. Вказав, що на теперішній час його родиною є його наречена, яка народила йому сина та її батько, так як вони всі разом проживають в будинку батька нареченої та він зобов`язаний їх утримувати, а позивачка та їх спільна донька є колишніми членами його родини. Крім цього, зазначив, що позивачка спотворює усі його доводи викладені у відзиві на позовну заяву, деякий час він дійсно перебував на утриманні своєї матері. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 12\~627 грн. Представник позивачки [PERSON] адвокат Каланжов В.І., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що сплата аліментів на утримання доньки є обов`язком відповідача, а у разі їх не сплати та виникнення заборгованості діючим законодавством передбачена пеня, що і вимагає позивачка. Крім того, вказав, що наявність іншої сімї у відповідача не є підставою для несплати аліментів на утримання дитини від колишнього шлюбу. Відповідач зобов`язаний утримувати свою доньку незалежно від наявності в нього інших утриманців. Відповідач [PERSON] , в судовому засідання не погодився з позовною заявою, просив відмовити у її задоволенні в повному обсязі. Підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив. Представник відповідача [PERSON] адвокат Абросімов А.П. в судовому засіданні з позовною заявою не погодився, просив відмовити у її задоволенні в повному обсязі. Пояснив, що у його довірителя нещодавно народився син [PERSON] та на його утриманні знаходиться батько його жінки. На теперішній час відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, за можливістю він сплачує аліменти на утримання своєї доньки, а також приймає участь у додаткових витратах на дитину. Крім цього зазначив, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши думку всіх учасників процесу, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за виконавчим листом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2018 року є стягувачкою аліментів у виконавчому провадженні № 56594925, яке перебуває в Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіональному управлінні міністерства юстиції (м. Одеса), а боржником є \~ \~ \~ \~ [PERSON] , який повинен сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1\~500 гривен щомісячно, починаючи з 02.11.2017 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с.6). Між тим, станом на 07.07.2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 21 319 гривен, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 56594929, яке триває в Білгород-Дністровському міськрайонному відділі ДВС Південного міжрегіонального управління МЮУ (м.Одеса) (а.с.9-10). За твердженням позивачки, розмір пені за місячним платежем розраховується за формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачуватися аліменти до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та поділити на один відсоток. Так, позивачка зазначила, що заборгованість відповідача щодо сплати пені за аліментами за період з 2017 року по 2021 рік складає 12\~627,50 грн. Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Водночас, розрахунок пені за прострочення сплати аліментів здійснюється з урахуванням не лише розміру стягуваних щомісячних платежів, а й розміру сплачених аліментів у кожному місяці. Так, згідно правової позиції, викладеної у Постанові ВС від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Так, згідно з розрахунком заборгованості по аліментам (ВП № 56594929 від 07.07.2021 року) станом на 30.06.2021 року борг по сплаті аліментів склав 21 319 грн. (а.с.9). Заборгованість по аліментам нараховувалась за період часу з листопаду 2017 року по червень 2021 року. Суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком заборгованості за прострочення сплати аліментів (пені), за період з 2017 року по 2021 рік включно, згідно якого, загальний розмір заборгованості (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період складає 12\~627,50 гривень. Між тим, з матеріалів справи та в ході судового розгляду справи встановлено, що платник аліментів (відповідач) перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , а також за твердженням відповідача його доход є мінливий та на його утриманні перебуває батько його дружини, у зв`язку з чим на даний час в нього скрутне матеріальне становище. Таким чином, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд вважає можливим розстрочити сплату заборгованості за аліментами (пені), що відповідає вимогам частини першої статті 197 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Крім того, позивачка просить стягнути на її користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 (чотири) грн. Відповідно до ч.1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч.2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Як вбачається, в матеріалах справи перебуває акт виконаних робіт та приймання-передачі грошових коштів в якості надання адвокатом правничої допомоги від 10.08.2021 року, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] повністю сплатила адвокатський гонорар, вартість послуг правничої допомоги у розмірі 4\~000 (чотири тисячі) гривень за надання правової допомоги в цивільному провадженні (а.с.11). Таким чином, дослідивши вищезазначені документи по оплаті витрат на правову допомогу встановлено, що позивачкою відповідно до вимог ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, надані належні докази щодо обсягу наданих їй представником послуг і виконаних робіт та їх сплаченої вартості; докази, які підтверджують здійснення її представником відповідних витрат; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У зв`язку з цим, суд вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 4\~000 (чотири тисячі) грн. обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved