Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

20.07.2021 позивач [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якій просить відшкодувати йому моральну шкоду, яка завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування в розмірі 10000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує бездіяльністю та свавіллям правоохоронного органу в розслідуванні кримінального провадження № 12020140340000220 від 27.08.2020, яке полягало у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі його заяв від 16 та 17 березня 2020, та не вчиненням слідчих дій щодо розгляду його клопотання від 31.05.2021. Вказана бездіяльність правоохоронних органів завдала йому душевних та психічних страждань, а саме: нервозності, сорому, приниження, відчаю страху, стресу, душевного і фізичного болю, а тому просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Згідно з протоколом повторного авторозподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 17.08.2020 справу прийнято до провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.09.2021 постановлено ухвалу суду про витребування доказів - матеріалів кримінального провадження за № 12020140340000220 від 27.08.2020. 29.09.2021 представник відповідача Лазорко І.І. подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не довів своїх вимог, зокрема наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяною шкодою. Окрім цього, неналежне досудове розслідування оскаржується в рамках кримінального провадження на підстав ст. 303 КПК України. Ухвалою суду від 06.10.2021 до участі в справі залучено третю особу на стороні відповідача Головне Управління Державної казначейської служби у Львівській області. 29.10.2021 представник третьої особи Стегній А.В. подав письмові пояснення. 11.10.2021 позивач [PERSON] подав письмові пояснення. Інших заяв по суті не було подано. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що він звертався в поліцію з заявами від 16 та 17 березня 2020 року про внесення відомостей до ЄРДР з приводу проникнення на його територію, розкрадання будівельних брусів, погрозою вбивства, знищення його майна, зайняття земельної ділянки. Лише 04.04.2020 його було повідомлено, що такі відомості не були внесені до ЄРДР. Тоді він звернувся сі скаргою до слідчого судді, яка була задоволена і зобов`язано слідчого Турківського ВП ГУНП у Львівській області внести відомості на підставі його заяв. В подальшому, в ході досудового розслідування, він заявив слідчому клопотання, яке він не розглянув, що змусило його знову звертатись до слідчого судді зі скаргою. Моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000 грн, оскільки бездіяльність слідчого порушила його права, ніяких слідчих дій не проводиться, відомості згідно з його заявами внесені не повно. Все це викликає в нього переживання. Оскільки слідчий суддя встановив бездіяльність слідчого, тому він подав позов про стягнення моральної шкоди. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Лазорко І.І. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Клопотав про участь в судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, однак участі в такій не взяв з технічних причин. Відповідач подав відзив на позовну заяву. Представник третьої особи на стороні відповідача Головного Управління Державної казначейської служби у Львівській області Стегній А.В. в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, подав письмові пояснення щодо позовних вимог, які просив врахувати при ухваленні рішення суду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020140340000220 від 27.08.2020 за ознаками ч. 1 ст .194 КК України, видно, що 16.03.2020 [PERSON] звертався до Турківського ВП Самбірського відділу поліції із письмовою заявою про протиправні дії [PERSON] та [PERSON] , які самовільно розбирали накриття на його дереві, яке складено на його земельній ділянці. Просив направити на місце події слідчо-оперативну групу та винних притягнути до відповідальності. Також 17.03.2020 [PERSON] звертався до Турківського ВП Самбірського відділу поліції із письмовою заявою про протиправні дії вказаних громадян, які знищили його загорожу, сарай для дров, будівельні матеріали і зайняли земельну ділянку та крадіжку. 04.04.2020 отримав відповідь про те, що за відсутності кримінального правопорушення, його заяви не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.05.2020 відомості по вказаних кримінальних правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2020 та розпочато кримінальне провадження за № 12020140340000220 від 27.08.2020 за ч. 1 ст .194 КК України. 31.05.2021 [PERSON] звернувся до слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Плахоцького І.І. з клопотанням, в якому просив видати йому витяг з ЄРДР, розпочати досудове розслідування. Як видно з постанови слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Плахоцького І.І. від 02.06.2021 клопотання [PERSON] від 31.05.2021 задоволено повністю. Водночас, 23.06.2021 [PERSON] звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області, яка полягала у неповідомленні його про прийняте слідчим рішення щодо результатів розгляду його клопотання від 31.05.2021. Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2021 скаргу [PERSON] задоволено, зобов`язано слідчого розглянути по суті клопотання [PERSON] від 31.05.2021р. з прийняттям законного та обґрунтованого процесуального рішення, про що повідомити [PERSON] у встановлений КПК України строк та спосіб. 26.06.2021 слідчим СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Плахоцьким І.І. супровідним листом повідомлено [PERSON] про розгляд його клопотання 02.08.2021, направлено копію постанови про задоволення клопотання, копію витягу з ЄРДР. 16.08.2021 слідчим СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Плахоцьким І.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження за № 12020140340000220 від 27.08.2020 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Позивач [PERSON] вважає, що бездіяльністю правоохоронних органів, йому було завдано моральної шкоди, а тому з покликанням на ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, 56 Конституції України просить про відшкодування завданої шкоди. Вирішуючи спір, суд виходить з таких мотивів та положень закон. Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Правовою підставою своїх вимог позивач вказує, зокрема, положення ст. 1167 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з наведеної норми видно, що в процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який необхідно розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Водночас, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою принципу jura novit curia («суд знає закони»), який діє у процесуальному законодавстві. З урахуванням наведеного суд зазначає таке. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Водночас, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, за якими така шкода відшкодовується на загальних підставах. Так, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, за встановлених конкретних обставин цієї справи, дійсного характеру правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої фізичній особі бездіяльністю посадової особи органу державної влади, які регулюються ст. 1174 ЦК України. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої, зокрема бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. При цьому, шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння (встановлення факту незаконності дій чи бездіяльності) та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Такий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, на обґрунтування позовних вимог вказує, що в ході досудового розслідування бездіяльністю правоохоронних органів, яка полягала у невнесенні слідчим відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявами від 16.03.2020 та 17.03.2020, ненадання відповіді на його клопотання від 31.05.2021, йому була завдана моральна шкода, яку він оцінив в розмірі 10 000 грн. Суд зазначає, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, слідчий суддя здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, як зазначив Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб, сама по собі, не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої та відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. У ході судового розгляду справи позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок невнесення слідчим відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 16.03.2020 та 17.03.2020 та ненадання слідчим відповіді на його клопотання від 31.05.2021, як і не довів причинного зв`язку між такою бездіяльністю слідчого та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався. Позивач вказав, що має переживання з приводу того, як проводиться досудове розслідування, а відтак, на думку суду, позивач висловлює лише свою незгоду з процесуальними діями слідчого, щодо виконання ним своїх обов`язків. При цьому суд зазначає, що в силу положень ст. 40 КПК України слідчий здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності. Факт того, що ухвалами слідчих суддів зобов`язано слідчого СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявами позивача від 16.03.2020 та 17.03.2020, та повідомити позивача про результати розгляду його клопотання від 31.05.2021 не доводить заподіяння позивачу шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого та настанням моральної шкоди. Порушене право позивача у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР та неповідомлення слідчим про результати розгляду клопотання позивача було відновлене ухвалами слідчих суддів, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням конкретних обставин цієї справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, дослідивши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270 грн, які позивач сплати під час подання позову, необхідно покласти на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed