Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

20 грудня 2012 року представник позивача [PERSON], звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд, визнати за [PERSON], ІПН: [NUMBER], право власності за набувальною давністю на квартиру №10-а загальною площею 42,8м.кв., з яких житлова площа 18м.кв., яка складається в цілому із житлової кімнати площею 10,7м.кв., житлової кімнати 7,3м.кв., коридору площею 2,6м.кв., кухні площею 10.4м.кв., балкону площею 4,9м.кв., санвузлу площею 1,7м.кв., передпокою площею 5,2м.кв., розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Ентузіастів, 8. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає, що позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO], починаючи з 27.10.1989р. є зареєстрованою та проживає у [INFO]. Відповідно до листа КП «Овідіопольське РБТІ» за вих. № 693 від 23.05.2016р. по квартирі №10-а житлового будинку № 8 за вказаною адресою, в якій мешкаю позивачка, відсутня архівна справа, тобто зараз власність на цю квартиру не зареєстрована (вона відсутня в переліку всіх квартир, за якими БТІ надано інформацію про наявність реєстрації права власності). До 2001 року частина багатоквартирного будинку № 8 належала відповідачу по справі, який реалізував своє право власності шляхом укладення з мешканцями договорів купівлі-продажу квартир через подання відповідних позовів до Овідіопольського районного суду. Не винятком з цього була і ситуація позивача. Так, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.09.2001р. по справі № 2-812/01408 (суддя Шевченко В.В.) затверджено укладену сторонами (між [PERSON] та АТЗТ «ОДЕСАГРОСТРОЙ») мирову угоду, якою визнано за [PERSON] право власності на квартиру № 10 будинку № 10 (раніше будинок № 8) по вул. Ентузіастів, смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області. Визначено, що свідоцтво про право власності підлягає видачі після повного розрахунку (тобто сплати 850грн.). У подальшому [PERSON] було сплачено вказану грошову суму у повному обсязі, що підтверджується довідкою відповідача за вих. № 5 від 25.01.2012р., а також листом відповідача від 13.08.2004р. за вих. № 223. 16.08.2004р. між позивачем та АТЗТ «ОДЕСАГРОСТРОЙ» було укладено та підписано акт прийому-передачі квартири № 10-а, в якому визначено, що він є підставою для оформлення права власності (із посиланням на вже згадану ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.09.2001р. по справі № 2-812/01408). В позивачки виникла необхідність оформити право власності на зазначену квартиру, у звязку із чим вона звернулася до нотаріуса, як до державного реєстратора, який їй відмовив, оскільки є розбіжності у нумерації її квартири, а саме: згідно ухвали суду за [PERSON] визнається право на квартиру № 10, а акт прийому-передачі складений на квартиру № 10-а. Розяснення з цього приводу надав відповідач у своїй довідці за вих. № 4 від 08.09.2016р. АТЗТ «ОДЕСАГРОСТРОЙ» повідомило, що на момент складання із [PERSON] акту прийому-передачі (2004р.) зясувалося, що на квартиру № 10 вже оформлено право власності, однак яка знаходиться на четвертому поверсі будинку, а її квартира знаходиться на третьому, тому було вирішено скласти акт саме на квартиру № 10-а, щоб уникнути непорозумінь. На даний час [PERSON] не може належним чином зареєструвати своє право власності, а тому вимушена звернутися до суду та впорядкувати нумерацію своєї квартири. Всі довідки відповідача свідчать про належне виконання з боку позивача умов укладеної мирової угоди та те, що АТЗТ «ОДЕСАГРОСТРОЙ» клопоче про оформлення [PERSON] права власності на квартиру № 10-а будинку № 8, розташованого по вул. Ентузіастів в смт. Великодолинське. [PERSON] був замовлений технічний паспорт, виготовлений станом на 29.08.2016р. ФО-П [PERSON], відповідно до якого квартира [ADDRESS] складається в цілому із житлової кімнати площею 10,7м.кв., житлової кімнати площею 7,3м.кв., коридору площею 2,6м.кв., кухні площею 10,4м.кв., балкону площею 4,9м.кв., санвузлу площею 1,7м.кв., передпокою площею 5,2м.кв., тобто загальною площею 42,8м.кв., з яких житлова площа 18м.кв. На сьогоднішній день [PERSON] продовжує проживати у вказаній квартирі по вул. Ентузіастів, 8 в смт. Великодолинське, тобто добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за кімнатами та утримує їх, періодично здійснює в них ремонтні роботи. Дані обставини підтверджуються реєстраційним написом у її паспорті, зробленим Великодолинською селищною радою. Тобто на даний час у позивача виникла ситуація, яка зумовлює подання даного позову задля реалізації свого права отримати у власність майно, в якому вона вже тривалий час проживає, оскільки забезпечити своє право отримати у власність це житло шляхом процедури подачі документів до державного реєстратора є неможливим. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Статтею 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст. 344 ч. 4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Але набрання рішенням суду законної сили не є підставою для виникнення права власності на нерухоме майно. На цей вид майна право власності за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001р. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2001р. Таким чином, увесь час проживання у квартирі (біля 15 років після 01.01.2001р., а всього біля 27 років, починаючи з 27.10.1989р.) позивачка розуміла, що вона не належить їй на праві власності, однак вона її підтримувала у належному стані, укладала договори на користування житлово-комунальними послугами, сплачувала за ці послуги, що говорить про виконання всіх необхідних елементів набувальної давності, передбаченої у вже вказаній статті 344 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1. ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання чи оспорювання. Частина 1 ст. 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового чи немайнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved