overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 29 вересня 2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюбні відносини виявились невдалими з причини несумісності характерів, в зв'язку з чим у сім'ї виникали сварки. Шлюбні відносини фактично припинені. Позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 29 вересня 2006 року, підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 29 вересня 2006 року, актовий запис №102. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], які зареєстровані відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 05 жовтня 2009 року та 21 січня 2013 року відповідно сторони у справі мають доньок [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. ч.1,2 ст.112 Сімейного кодексу України - суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти цього не заперечує. Суд вважає за можливе розірвати шлюб подружжя [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2000 року. Від шлюбу мають дитину [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2011 року через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів та різні погляди на сімейне життя та обовязки подружжя. Після припинення їх сімейних відносин вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає спільне проживання та збереження шлюбу неможливими. Спір про поділ майна між ними відсутній. Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна, просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає залишити її прізвище без змін. Відповідач у судове засідання не зявився. Судові повістки неодноразово надсилались рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною у позові. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 08 вересня 2000 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполь Донецької області, актовий запис № 233. Також встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 13 лютого 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 103. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює наявних підстав для розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці за її бажанням залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1998 року. Від шлюбу мають двох дітей: 1999 та [INFO]. Їх сімейні відносини фактично припинені з грудня 2014 року через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів та різні погляди на сімейне життя тосімейні обовязки. Проживають окремо. Вважає подальше сумісне життя з відповідачем неможливим. Спір про поділ майна між ними відсутній. Позивачка у судове засідання не прибула, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги та доводи заяви підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Після розірвання шлюбу просить змінити її прізвище на дівоче - «Анчугова». Відповідач у судове засідання не прибув. Судові повістки про виклик до суду надсилались за зареєстрованою адресою його проживання, однак конверти були повернуті поштовим відділенням за закінченням строку зберігання. За таких обставин суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 27 листопада 1998 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 740. Згідно свідоцтва про народження, виданого 15 лютого 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 138, сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач, не бажаючи приймати участь у справі та реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює наявних підстав для розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці за її бажанням змінити на дошлюбне «Анчугова». На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись в позовній заяві, що з 04 лютого 2014 року знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружнє життя не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, сімя фактично розпалась, відновити її не можливо. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливі. Спірних питань про розподіл майна, та виховання дітей між сторонами не виникало. Позивач в позовній заяві просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] Сторони в судове засідання не зявилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Сторони надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, просить розірвати шлюб. Відповідачем до суду надано письмову заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, просить справу розглянути в його відсутність. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання сторін, для відома. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 04 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропілля реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 12. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Проголошена ст.51 Конституції України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд зясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом зясовано, що сторони припинили шлюбні відносини і мешкають окремо, втратили почуття любові та поваги один до одного, майнового спору не мають, спірних питань щодо виховання та утримання дитини не мають. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1999 року. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. З березня 2005 сторони однією сім'єю не мешкають. Між подружжям склалися різні погляди на сімейне життя, внаслідок непорозуміння. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати, дочку залишити мешкати разом з нею. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На позовних вимогах наполягає, не заперчує проти постановлення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, за місцем мешкання його не виявлено, про що свідчить судова повістка з відміткою комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Відповідно до ст.76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Суд вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 12 серпня 1999 року сторони [PERSON] і [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Дружківка Донецька область зареєстрували шлюб, актовий запис № 244. Сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання з березня 2005 року, спільним побутом та господарством не пов'язані. Суд вважає, що шлюб між подружжям Кос підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, у якому вказала, що з 28 січня 1995 року її батьки зареєстрували шлюб між собою. 14 березня 1997 року народилася вона, [PERSON] До її повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання. На даний час позивач [PERSON] навчається на другому курсі денного відділенні Дружківського технікуму Донбаської державної машинобудівної академії і буде навчатися до 25 червня 2016 року. Вона отримує стипендію, але цих коштів та матеріальної допомоги, яку надає мати [PERSON] не вистачає щоб забезпечити її необхідними речами для навчання: покупки навчальної літератури, канцелярських товарів, проїзду до місця навчання, харчування. У звязку з цим позивач потребує матеріальної допомоги від батька. Відповідач має можливість надавати таку допомогу позивачу, оскільки він є працездатним, працює. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісяця. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на повнолітню доньку у розмірі 1/4 частини від його доходу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступне. [PERSON] є батьком [PERSON] і проживає окремо від неї. [PERSON] досягла повноліття, але продовжує навчання на другому курсі денного відділенні Дружківського технікуму Донбаської державної машинобудівної академії. Відповідно до довідки № 231 від 13 травня 2015 року строк навчання закінчується 25 червня 2016 року. Суд вважає, що у звязку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків. Згідно зі ст.. 199 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, якщо вони продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальний стан відповідача, те, що у нього на утриманні інших осіб немає, він працює, можливість надання позивачу матеріальної допомоги її матір'ю, повне визнання позовних вимог відповідачем, і вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. З відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача в розмірі 1/4 частини його доходу на місяць до закінчення її навчання, але без урахування часу канікул, оскільки в цей час позивач не несе витрат, повязаних з процесом навчання: не купую навчальну літературу, канцелярські товари, не їздить до навчального закладу та інші. В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь державного бюджету м. Дружківки у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 22 листопада 2013 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені. На даний час сторони мешкають окремо, дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач перестав піклуватися про дитину та дружину, матеріально не допомагає, хоча працює на Авдіївському коксохімічному заводі. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином - телефонограмою. Через проведення в місці проживання відповідача АТО він позбавлений можливості приїхати в судове засідання, в телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2013 року. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина проживає з позивачем, що також підтвердив відповідач. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини у розмірі, передбаченому законом, тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач являється працездатним, працює. В звязку з наведеним, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, в якій вказала, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 22 листопада 2013 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На даний час сторони мешкають окремо, дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Позивачка не працює, одна займається вихованням дитини і не може сама забезпечувати себе матеріально, тому вона потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка. Відповідач не надає їй такої допомоги добровільно. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти своє утримання у розмірі 1/6 частини доходу відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином - телефонограмою. Через проведення в місці проживання відповідача АТО він позбавлений можливості приїхати в судове засідання, в телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2013 року. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина проживає з позивачем, що також підтвердив відповідач. Згідно зі ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати дружині матеріальну допомогу, тому що він працездатний, працює і одержує заробітну плату. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує, що відповідач являється працездатним, працює, вважає за можливе стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дружини у розмірі 1/6 частині його доходу на місяць. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, але законодавством не встановлений мінімальний розмір аліментів, які сплачуються на дружину, тому в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

19 травня 2015 року позивач звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором № 2003241712 від 29.03.2013 року у сумі 22248,73 грн. Ухвалою від 26.06.2015 року справу прийнято до провадження суддею Гуденко О.А. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору факторингу №21/07/14 від 21.07.2014 року, (далі-Банк) та [PERSON] (далі-Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2003241712, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у загальній сумі 20000,00 грн. для придбання товару, строком на 20 місяців. Розмір процентної ставки - 0,01 % річних. Відповідно до п.1.2.1 умов Договору, банк надав позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов Договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені цим Договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови Договору. Позивачем направлено відповідачеві повідомлення від 24.07.2014 року про наявність заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Дотепер відповідач свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконав, прострочена заборгованість за кредитом-15000,00 грн., відсотки за користування кредитом - 1,43 грн., комісія за обслуговування кредитом - 7246,68 грн.-станом на 31.03.2015 р. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 22 248 грн. 73 коп. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610-612, 625, ч.2 ст.628, 1049, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 22 248,73 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved