Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

20 грудня 2021 року в провадження судді Васильченка надійшла заява адвоката Цигиці Л.М., яка діє в інтересах [PERSON] , про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , на строк шість місяців з визначенням тимчасових обмежень прав останнього, а саме: заборона перебування за адресою проживання заявника; заборона наближатися на відстань 100 м до місця її проживання та навчання доньки [PERSON] , та інших місць частого відвідування; заборона вести листування, телефонні переговори, спілкуватися через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Ухвалою від 20.12.2021 року справу призначено до розгляду на 23.12.2021 року. У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню у справі №318/2047/17, судове засідання перенесене на 28.12.2021 року. 22.12.2021 року на адресу суду надійшла заява представника заявниці адвоката Цигиці Л.М., в якій вона просила розглянути справу без участі заявниці та її представника, заяву підтримали та просили задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без задоволення з таких підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріали справи містять: свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , згідно якого батьком дитини є [PERSON] (батько записаний зі слів матері); копія висновку спеціаліста № 37 від 15.11.2021 року проведеної на підставі письмової заяви [PERSON] , згідно якого у неї виявлені пошкодження у вигляді садна та крововилив в ділянці голови; копії розписок громадянки [PERSON] , яка брала в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 1\~500 та 2\~500 доларів США; роздруківка вироку4 Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 23.12.2014 року, яким [PERSON] визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років п/в, на підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на три роки; копія роздруківки про призначення адміністративних справ до розгляду; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно якої житловий будинок [ADDRESS] , належить по 1/2 частці [PERSON] і [PERSON] . Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(далі\~Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство\~це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство\~це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство\~це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника\~це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону визначено, що оцінка ризиків\~це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20). Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою ст.\~77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, вирішуючи заяву [PERSON] , дослідивши всі обставини та докази у справі, вважає, що заява заявника безпідставна, у зв`язку з недоведеності вимог заяви. Матеріалами справи не підтверджено, що між [PERSON] та [PERSON] дійсно існують певні конфлікті відносини, які переростають у сварки. Матеріали справи не містять доказів, що з`ясування стосунків між ними несе негативні наслідки для заявниці та дитини. Доводи щодо наявності погроз та слів від [PERSON] , які б заявниця сприймала реально та які б доводили, що він може завдати шкоди, як фізичному так і психічному її здоров`ю, не знайшли підтвердження під час розгляду справи. Доказів того, що [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності за ознаками злочинів проти життя та здоров`я особи в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису є необґрунтованою та факт домашнього насильства з боку [PERSON] не підтверджений матеріалами справи. Згідно ст.350-6 ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців.

Outcome: dismissed