Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий. 30 вересня 2020 року [PERSON] (далі - також позивач) подала до суду позовну заяву до Іванівської селищної ради (далі - також відповідач) в якій просить визнати за нею право власності на 23/100 частину житлового будинку [ADDRESS] (далі - також будинок), що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (далі - також позовна заява). Позивач у позовній заяві зазначає таке: 29 березня 1975 року вона уклала шлюб з [PERSON] (далі - також [PERSON] ); 25 травня 1979 року вона та [PERSON] за спільні кошти за договором купівлі-продажу придбали 23/100 житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (далі - також будинок); покупцем був зазначений лише [PERSON] ; договір про визначення часток у спільному сумісному майні не укладався; 23 липня 1998 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано; [INFO] [PERSON] помер. Відповідачі не подали до суду відзив проти позову. 2. Мотиви проведення судового засідання за відсутності учасників справи такі. Позивач подала до суду клопотання в якому просила позовну заяву задовольнити, та проводити судове засідання без її участі. Представник Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області подав до суду заяву у якій просив розглядати справу без його участі. [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв та клопотань до суду не подавали, хоча повідомлені належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, що не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 4. Процесуальні рішення та дії у справі такі. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 07 грудня 2020 року, задоволене клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Патраманської Л.М. документи щодо заведення спадкової справи. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 11 січня 2021 року розгляд справи відкладено, та визнано явку позивача обов`язковою. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 25 січня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення позивача. Ухвалою Іванівського\~районного суду\~Одеської області\~від 01\~лютого 2021\~року залучено\~до участі\~у справі\~як третю\~особу,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] . Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 10 березня 2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виключено зі складу третіх осіб та залучено до участі у справі як співвідповідачів. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 29 березня 2020 року закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. 5. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі. 29 березня 1975 року позивач та [PERSON] уклали шлюб (а.с.7). 25 травня 1979 року [PERSON] придбав 23/50 частини будинку, загальною житловою площею 32,9 квадратних метри, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 9-12). 23 липня 1998 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). За рішенням Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 21 жовтня 2004 року у будинку змінено нумерацію з №40 на №60 (а.с. 31). З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] \~спадкоємцями крім\~позивача є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 60-83). Іванівська селищна рада Іванівського району Одеської області у листі від 26 січня 2021 року №02-15/181 повідомляє, що у будинку зареєстровані та проживали [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] й на даний час в будинку ніхто не проживає (а.с. 97). Позивач подала до суду сторінку копії паспорту за якою вона зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 26 квітня 2018 року, доказів періоду реєстрації у будинку не подала (а.с. 5). 6. Норми права, які застосував суд такі. Суд звертає увагу, що у тексті рішення застосовані норми права у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пункту 1 розділу VII\~«Прикінцевих положень»\~Сімейного кодексу\~України (далі - також СК) цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про\~шлюб та\~сім`ю України (далі - також КпШС ), оскільки вони виникли до 01 січня 2004 року. На вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України (частина 1 статті 9 КпШС). У випадках, передбачених статтею 9 цього Кодексу, позовна давність застосовується судом відповідно до цивільного законодавства, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 10 КпШС). Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (частина 1, 2 статті 22 КпШС). Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (частина 1 статті 25 КпШС). Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності (частина 3 статті 29 КпШС). Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки (частина 1 статті 71 Цивільного кодексу Української РСР, далі - також ЦК). Вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності (частина 1 статті 74 ЦК). Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (частина 1 статті 75 ЦК). Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові (частина 1 статті 80 ЦК). Майно може\~належати на\~праві спільної\~власності двом\~або кільком\~колгоспам чи\~іншим кооперативним\~та іншим\~громадським організаціям,\~або державі\~і одному\~чи кільком\~колгоспам або\~іншим кооперативним\~та іншим\~громадським організаціям,\~або двом\~чи кільком\~громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність) (частина 1, 2 статті 112 ЦК). Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України (частина 1 статті 16 Закону України «Про власність»). Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними (частина 1 статті 17 Закону України «Про власність»). 7. Мотиви застосування норм права такі. Суд відмічає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, мають встановлюватися факти створення (придбання) особами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання тощо, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Суд констатує, що перебуваючи у шлюбі з позивачем, [PERSON] придбав будинок, який слід вважати їх спільною сумісною власністю за відсутності в матеріалах справи доказів протилежного. Водночас, позивач не могла не знати, що після розірвання шлюбу із [PERSON] , протягом трирічного строку позовної давності, мала право вимоги про поділ будинку, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя. Суд відмічає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Суд зазначає, що початок перебігу позовної давності пов`язаний не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Суд зауважує, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Беззаперечно право\~позивача на\~звернення до\~суду,\~протягом строків\~позовної давності,\~нерозривно пов`язане\~з перебуванням\~позивача у\~шлюбі.\~Відтак початок\~перебігу строку\~позовної давності\~повинен обчислюватися\~з 23\~липня 1998\~року,\~тобто дати\~розірвання шлюбу\~між позивачем\~та [PERSON] .\~Натомість,\~позивач подала\~до суду\~позовну заяву\~лише 30\~вересня 2020\~року,\~коли минуло\~22\~роки й\~відповідно сплив\~трирічний строк\~позовної давності, а доказів, що підтверджують поважність пропуску строку позовної давності позивач не подала, не порушивши перед судом питання про поновлення пропущеного процесуального строку встановленого законом. Окремо суд наголошує, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, оскільки позивач після розірвання шлюбу у 1998 році, позовну заяву подала після 22 років, звернувшись до суду тільки після смерті [PERSON] , тому суд об`єктивно не може з`ясувати його доводи, міркування щодо спільної сумісної власності та обставини джерела набуття будинку, й мети його придбання, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя, наявності угод між ними тощо. У контексті зазначеного суд наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Системний аналіз норм ЦК, КпШС зазначених у пункті 6 мотивувальної частини цього рішення, чинних на момент виникнення спірних відносин, свідчить, що: загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки; для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності; позовна давність\~застосовується судом\~незалежно від\~заяви сторін;закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Отже, суд ураховуючи положення чинного на час виникнення спірних правовідносин сімейного та цивільного закону повинен застосувати позовну давність незалежно від наявності відповідних заяв. За таких обставин порушене право позивача не підлягає захисту в зв`язку зі спливом строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 8. Суд застосовує таку практику Верховного Суду. Такі висновки, узгоджуються з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах від: 30 вересня 2020 року по справі № 703/2670/18; 23 вересня 2015 року по справі № 6-258цс15; 19 березня 2020 року по справі № 471/497/19. 9. Суд застосовує таку практику Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на призначення позовної давності, пов`язуючи його із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначає ЄСПЛ, строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу (Stubbings and Others v. The United Kingdom 22083/93). ЄСПЛ зазначає, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (рішення у справі «Золотас проти Греції» від 29 січня 2013 року). 10. Висновок суду такий. З огляду на зазначене суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви. 11. Розподіл між сторонами судових витрат такий. Виходячи з приписів частини 1 статті 141 ЦПК судові витрати покладаються на позивача оскільки у позові відмовлено.

Outcome: dismissed