Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

19 червня 2020 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом до 24.08.1991 року. Заява мотивована тим, що заявник народився [INFO] в с. Іванівка Чаплинського району Херсонської області та все життя проживав на території України. До 1991 року мав паспорт громадянина СРСР, який втратив. Чаплинським районним сектором УДМС України Херсонської області йому повідомлено, що не можливо підтвердити останнє місце реєстрації на території України, в зв`язку з втратою паспорту Громадянина СРСР, для отримання громадянства України та до документів, що вже було подано необхідно надати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 року. 21.09.2020 року від Управління Державної міграційної служби у Херсонській області надійшло заперечення, в якому виклали свою правову позицію стосовно задоволення позову, та вказали, що у задоволенні позову не заперечують якщо заявник змінить свої вимоги на встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 року, відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», у разі встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. У судове засідання заявник не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Просив заяву задовольнити врахувавши зміни, а саме станом на 24.08.1991 року. Представник заінтересованої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області у судове засідання не з`явився, у поданих поясненнях не заперечували проти задоволення заяви, якщо заявником буде змінено заявлені вимоги відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Іванівка, Чаплинського району Херсонської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Згідно наданої копії довідки № 242 від 17.06.2020, виданої Іванівським старостиним округом Григорівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, [PERSON] згідно записів в по господарській книзі Іванівської сільської ради за 1986-1990 роки був зареєстрованим в будинку батьків за паспортом громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] від 18.10.1986. Крім того, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 02 жовтня 1993 року [PERSON] уклав шлюб за паспортом громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] , виданого Київським РВВС м. Сімферополя від 01 жовтня 1993 року. Також у вищевказаному витягу містяться відомості про відмітки зроблені в актовому записі про шлюб, згідно з якими [PERSON] постійно проживав в м. Сімферополь з 1989 року. 11.04.2020 [PERSON] звернувся до Чаплинського районного відділу УДМС заявою про оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР. За результатами вказаного звернення та здійснених перевірок особу заявника встановлено, але не встановлено належність до громадянства України, внаслідок чого заявнику було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України, видано довідку від 16.06.2020 про встановлення особи та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є: 1)усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2)особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3)особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215/2001). Згідно п. 124 Порядку № 215/2001 особам, які мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, замість паспортів громадян колишнього СРСР видаються залежно від місця проживання паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон. При цьому, відповідно до п. 7 Порядку № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 8 Порядку № 215/2001 встановлення належності до громадянства України та п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно пункту 5 частини 1 статті 293 ЦПК України суд розглядає справи встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі статтею 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В ході судового розгляду справи повністю знайшов підтвердження факт, що заявник станом на 24.08.1991 року постійно проживав на території України. Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved