Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

20.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа відділ державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний 21.01.1997 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], якій на теперішній час виповнилося повних 18 років. Згідно постанови Красноармійського міського суду Донецької області від 13.09.1996року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання доньки до її повноліття у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше ? неоподаткованого мінімуму. Після рішення суду відповідач з 1996 року сплачував аліменти не регулярно і згідно постанови про закінчення виконавчого провадження, яка надійшла з Київського РУЮ м.Донецька заборгованість відповідача по аліментам станом на 16.08.2011 року склала 37850,14грн. Згідно довідки-розрахунку від 16.07.2014 року ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції у відповідача за період з 17.08.2011 року по 30.06.2014 року виникла переплата по аліментам у розмірі 14191,52грн., у зв'язку з чим загальна сума заборгованості по аліментам у відповідача станом на 30.06.2014 року склала 23658,62грн. Вона вважає, що відповідач, з вини якого виникла заборгованість по аліментам, повинен сплатити на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення згідно ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України і ця сума складає 264976,54грн. із розрахунку: 23658,62грн. (сума заборгованості):100 х 1120 (кількість днів)= 264976,54грн. Також, вона вважає, що відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити на її користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми відповідно до вимог ст.625 ЦК України і ця сума боргу буде складати: 23658,62грн. (сума заборгованості) х 3%/365 х 1120=2177,89грн. Враховуючи дати виникнення заборгованості, вона вважає, що сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 16.08.2011 року по 31.08.2014 року складає 28011,81грн. із наступного розрахунку: Загальний індекс інфляції за 2011рік -104,6%, за 2012 рік -99,8%, за 2013 рік -100,5%, за 8 місяців серпня 2014 року - 112,9%, а загальний коефіцієнт суми індексу інфляції: 104,6% х 99,8% х 100,5% х 112,9%=118,4% 23658,62грн. х 118,4%/100%=28011,81грн. Таким чином, загальна сума позовних вимог буде складати 295166,24грн. і цю суму вона просить стягнути з відповідача, а також судові витрати на оплату правової допомоги у розмірі 2000,00грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали посилаючись на те, що вини відповідача по нерегулярній сплаті аліментів немає, оскільки сума аліментів починаючи з 2011 року сплачується шляхом утримання із його заробітної плати у розмірі 75%. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 10.03.1995 року по 21.01.1997 року (а.с.6) і від цього шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6 обор.стор.,18). Постановою Красноармійського міського суду від 06.09.1996 року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму (а.с.21). Згідно довідки-розрахунку від 16.07.2014 року ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції №1/1294 (а.с.4) заборгованість у відповідача [PERSON] по виконавчому листу №2-1026 від 13.09.1996 року станом на 16.08.2011 року склала 37850,14грн. Переплата по аліментам за період з 17.08.2011 року по 30.06.2014 року складає 14191,52грн. Загальна сума заборгованості станом на 30.06.2014 року склала 23658,62грн. Відповідно до вимог ст.196 ч.1 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розрахунку неустойки (пені) позивача за прострочення сплати аліментів (а.с.13) сума неустойки (пені) за період з 17.08.2011 року по 10.09.2014 року (1120днів) складає: 23658,62грн. (сума заборгованості):100 х 1120 (кількість днів)= 264976,54грн. З урахуванням того, що згідно з положенням СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, то за змістом ст. 196 СК України неустойка (пеня) нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено в судовому засіданні у відповідача в період, коли він зобов'язаний був сплачувати аліменти за рішенням суду, виникали труднощі з офіційним працевлаштуванням, тому заборгованість відповідача станом на 16.08.2011 року склала 37850,14грн. Переплата по аліментам з 17.08.2011 року по 30.06.2014 року склала 14191,52грн.. загальна сума заборгованості станом на 30.06.2014 року склала 23658,62грн., а станом на час розгляду даної справи в суді сума заборгованості по аліментам на 18.02.2015 року склала 15820,76грн. (а.с.75). Відповідач починаючи з 2011 року погашає заборгованість по аліментам шляхом утримання з його заробітної плати у розмірі 75%. Більшого розміру погашення із заробітку не передбачено законодавством, тому вказану суму заборгованості у розмірі 15820,76грн., суд вважає, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи. Враховуючи, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, суд вважає, що при постановленні рішення необхідно врахувати матеріальний стан відповідача, який працює водієм в ПрАТ «Красноармійське АП Укрбуд», має можливість сплачувати аліменти та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 17.08.2011 року по 10.09.2014року включно в розмірі до 5000,00грн., тобто частково задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення по сплаті заборгованості по аліментам у розмірі 2177,89грн. та індексації на суму заборгованості в розмірі 4353,19грн. суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст.625 ЦК України, на яку позивач посилається у своїй позовній заяві, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, вказана норма регулює цивільні правовідносини відповідно до норм Цивільного кодексу України, тобто ст.1 ЦК України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст.1,7 Сімейного кодексу України Сімейний кодекс України регулює саме сімейні відносини та є спеціальним законодавством України, яке регулює саме ці відносини. Питання стягнення неустойки (пені) вже урегульовані ст.196 Сімейного кодексу України і додаткового регулювання іншими нормативними актами не потребує, тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення по сплаті заборгованості по аліментам у розмірі 2177,89грн. та індексації на суму заборгованості в розмірі 4353,19грн. Відносно стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат з оплати на правову допомогу у розмірі 2000,00грн., то суд також вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включають лише фактично сплачені стороною виплати. Правовідносини між адвокатом або фахівцем у галузі права та клієнтом визначаються цивільно-правовою угодою. Права та обов'язки адвоката визначені Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», Правилами адвокатської етики, тощо. Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів у суді першої інстанції позивача [PERSON] здійснював на підставі договору доручення про надання юридичних послуг [PERSON] - фізична особа - підприємець (а.с.9,10-12). За таких обставин, суд вважає, що відсутні достатні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00грн. понесених витрат на правову допомогу. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial