Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

21.08.2015 р. представник позивача [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] сільської ради Воловецького району Закарпатської області, в якому просив заборонити відповідачу використовувати для тримання свійських тварин та птиці господарську споруду за адресою: с. Скотарське, 156, Воловецького району Закарпатської області. В обґрунтування позову зазначав, що садиба позивачки розташована по сусідству із садибою відповідача. На території двору позивачки знаходиться криниця, яка є основним джерелом питної води для мешканців дворогосподарства. На межі з двором позивачки, на відстані 15 метрів від криниці, розташована господарська будівля, в якій відповідач утримує свійських тварин та птицю. Позивач вважає, що утримання свійських тварин несе реальну загрозу забруднення питної води та спричиняє негативний і шкідливий вплив, оскільки неприємні запахи від господарської будівлі поширюються на територію її двору. Покликаючись на статтю 41 Конституції України, статті 293, 319, 321, 386, 391 ЦК України, а також на пункти «г» та «е» статті 91, ч.1 статті 103, статтю 304 Земельного кодексу України, а також на статтю 16 ЦК України просить припинити дії, які порушують право позивачки на користування власністю та земельною ділянкою. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснив, що отримав у користування житловий будинок за адресою с. Скотарське, 156, із господарськими спорудами у 1987 році, як учасник ліквідації наслідків ЧАЕС. З часу поселення, через поведінку позивачки, у них складися неприязні відносини. У хліві, який збудовано раніше ніж будинок позивачки, утримувалися кролі, кури, одна коза, та цього року вєтнамська свинка. Господарська споруда на час розгляду справи використовується тільки для курей та однієї свинки. Продукти життеєдіяльності тварин (гній) виностяться у спеціально відведене місце з протилежної від позивачки сторони, гній із хліву не витікає. Відповідач пояснив, що за його згодою в будинку проживає його син, який повернувся із АТО, із дружиною, і має намір перенести хлів у інше місце, однак через брак коштів та через відсутність по місцю проживання, не зміг цього зробити. Вважає, що позов є безпідставним, просив відмовити у позові повністю. Представник третьої особи сільський голова с. Скотарське [PERSON] проти задоволення позову заперечив, вважає, що негативного впливу свійських тварин які утримуються відповідачем та членами його сімї, на споруди, в тому числі криницю позивачки немає. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Встановлено, що позивач мешкає в с. Скотарське, буд. 303, Воловецького району Закарпатської області по сусідству з відповідачем [PERSON] на межі сусідніх ділянок розташована з однієї сторони літня кухня позивачки, з протилежної сторони господарська споруда (хлів) відповідача, нижче якого його дроварня. Криниця позивачки розташована на відстані 17 м від хліву відповідача. Вирішуючи спір, 21.10.2015 р. суд провів огляд на місці у дворі позивачки та відповідача. Згідно з протоколом огляду протікань гною з хліву відповідача на територію відповідачки чи в його двір судом не виявлено. Таким чином посилання позивачки на те, що з хліву відповідача протікає гній до криниці позивачки, який створює загрозу забруднення питної води, під час розгляду справи не підтвердилося. Згідно з ч.3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У статті 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» зазначено, що шкідливий вплив на здоров'я людини - вплив факторів середовища життєдіяльності, що створює загрозу здоров'ю, життю або працездатності людини чи здоров'ю майбутніх поколінь. Згідно з абзацом 8 пункту 8 Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22 червня 1999 року № 1109 поточний санітарно-епідеміологічний контроль включає: проведення обстеження, розслідування, лабораторного та інструментального дослідження і випробування, а також санітарної, гігієнічної та інших видів оцінки середовища життєдіяльності людини, обєктів господарської та інших видів діяльності, продукції робіт, послуг, проектної документації і видача за їх результатами висновків щодо відповідності (невідповідності) вимогам санітарних норм. Результати обстеження та перевірки оформлюються актом, форма і порядок складання якого визначаються головним державним санітарним лікарем України. Оцінюючи досліджений судом лист головного лікаря Воловецької районної санітарно-епідеміологічної станції до Скотарського сільського голови та позивачки [PERSON] від 29.02.2012 року № 165а, наданий позивачем суд виходить з того, що такий лист не є документом, що згідно з вищенаведеними нормативно-правовими актами складається за результатами обстеження та перевірки. Згідно з ч.1 статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, суд не бере до уваги як доказ лист головного лікаря Воловецької районної санітарно-епідеміологічної станції від 29.02.2012 року № 165а, оскільки такий лист не замінює акт обстеження та перевірки, оформлений з порушенням вимог закону, а тому не може підтверджувати обставини, що мають значення для вирішення справи. Крім того, лист не може братися до уваги, оскільки з часу його складання пройшов значний проміжок часу, більше трьох років. Інших доказів того, що використання господарської споруди відповідачем створює загрозу забруднення питної води позивачки у справі не надано. Клопотання щодо призначення в справі санітарно-епідеміологічної експертизи, передбаченої в статті 39 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» сторонами не заявлялися. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов є безпідставним, оскільки обставини, на які покликалася позивач, як на підставу своїх позовних вимог, у судовому засіданні не доведені, а тому він задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed