Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Представник адвокат Денис Т.Д. в інтересах довірителя [PERSON] звернувся з позовом до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що позивач\~є власником\~домогосподарства \~житлового будинку,\~що знаходиться\~за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем в даному будинку зареєстрована його дочка [PERSON] , проте фактично там не проживає. Позивач змушений\~сплачувати комунальні\~платежі за\~відсутності відповідачки,\~не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, а саме оформити субсидію, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Додатково позивач пояснив, що 28 березня 2020 року відповідачка добровільно покинула будинок в якому проживала з ним. Це було її рішення. Він та його дружина (мати відповідачки) не чинили перешкод відповідачці у користуванні будинком, навпаки просили повернутися, проте такі прохання нею були проігноровані. Де на сьогоднішній день проживає відповідачка не знає, знає тільки що з цивільним чоловіком, відносини дочки з яким йому не до вподоби. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні. Пояснила, що станом на весну 2020 року на Бурштинській ТЕС, в період карантинних заходів, було організована робота без виходу за межі підприємства працівників, так звана «капсула». В капсулі працювала вона, а також її батько позивач. Вона покинула капсулу з огляду на конфлікт між нею та працівниками, керівництвом. Батько в телефоном висловив своє невдоволення її рішенням вийти з «капсули». За власним рішенням покинула батьківський будинок 28 березня 2020 року. Спочатку проживала разом з хлопцем у найманій квартирі в м. Бурштині. Під час вагітності вона разом з хлопцем перейшли проживати в будинок батьків хлопця. Батьки перешкоджали їй у проживанні у спірному будинку. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно довідки № 203 Дем`янівської сільської ради від 30 липня 2020 [PERSON] , є забудовником та головою домогосподарства житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно актів обстеження проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] від 30 липня 2020 року та № 16 від 10 серпня 2020 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована за вищезазначеною адресою, проте не проживає (а.с.5-6). Відповідачка 28 березня 2020 року за власним рішенням покинула батьківський будинок, що за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка 28 березня 2020 року без поважних причин не проживає за згаданою адресою, не приймає участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні та інші платежі. Поважності причин не проживання чи фактів вчинення перешкод відповідачці у проживанні судом не встановлено. 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до статей 41,47 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно\~статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 319 Цивільного кодексу України\~передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Таким чином суд вважає, що відповідачка добровільно покинула будинок, у якому зареєстрована, а оскільки вона не проживає без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратила право на користування житлом, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Такими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Outcome: approved