Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-29 00:00:00

21 лютого 2017 року [PERSON], як законний представник недієздатного [PERSON], звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору банківського обслуговування, укладеного 09.11.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], вимоги якого мотивувала підробкою підпису [PERSON] у договорі, підробкою документів банківського обслуговування, недоведеністю фактів отримання [PERSON] електронного цифрового підпису та встановлення [PERSON] на поточний рахунок кредитного ліміту в сумі 9200 грн. У відзиві на позов представник банку вказав, що всі вищезазначені в позові обставини не підтверджені доказами, договір між банком та [PERSON] 09.11.2011 року в дійсності був укладений, останній в той час не був визнаний судом недієздатним, а його перебування в період з 13.10.2011 року по 23.11.2011 року на стаціонарному лікуванні в КЗ «Перша ОСЛ м. Ромни» не підтверджує той факт, що він мав фізичні обмеження чи за психічним станом був обмежений у правах для укладення договору. З приводу підробки заяви про відкриття поточного рахунку на імя [PERSON], по факту чого [PERSON] 21.06.2016 року звернулася до Роменського ВП, то процесуальне рішення по даному питанню не прийняте. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» не направив до суду свого представника, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи в суді. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року, ухваленого за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 120-126) було встановлено наступне: [PERSON] при підписанні заяви, приєднався та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування від 09 листопада 2011 року та засвідчив свою згоду з банком документообороту, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних документів, як шляхом власноручного підписання так і шляхом накладання електронного підпису; 09 листопада 2011 року на поточний рахунок 26004960499196 [PERSON] було встановлено кредитний ліміт 9200 грн., про що повідомлено клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг; в звязку з невиконанням грошових зобовязань перед банком у [PERSON] утворилася заборгованість; фізична особа-підприємець [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 28 липня 2014 року, про що внесено запис: 26310060002004679; процесуальне рішення з приводу підробки невідомою особою 09 листопада 2011 року заяви про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів і відбитка печатки та заяви на підключення користувачів електронних розрахунково-інформаційних продуктів ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я [PERSON], за фактом чого 21 лютого 2016 рок відкрито кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 12016200100000081, не прийняте; на момент укладення кредитного договору - 09 листопада 2011 року [PERSON] був дієздатним, а тому несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання за договором кредиту. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Предметом дослідження апеляційним судом також були доводи законного представника [PERSON] [PERSON] про те, що заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитка печатки підписана не [PERSON], а іншою особою, а також що банком не доведений факт перерахування коштів на банківський рахунок та їх зняття, проте дані обставини всупереч вимогам ст. ст. 10, 60\~ЦПК України (в редакції на час перегляду судового рішення), не були підтверджені належними та допустимими доказами. Апеляційним судом одночасно встановлено, що з виписки з 09.11.2011 р. до 01.12.2015 р. про рух коштів по банківському рахунку, який було відкрито фізичній особі - підприємцю [PERSON], вбачається, що 11 листопада 2011 року було знято 9200 грн. кредиту, а 27 лютого 2012 року цю ж суму - 9200 грн. винесено на прострочку кредиту. Отже, твердження законного представника [PERSON] [PERSON] про те, що банком не надано доказів відкриття [PERSON] карткового рахунку та отримання ним платіжної банківської картки також є необґрунтованими. Ухвалою від 13 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищезазначене рішення апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року залишив без змін (а.с. 128-130). По даній справі судом була призначена почеркознавча експертиза, з висновку якої від 15.03.2018 року № 19/119/6-6/13е вбачається, що підписи від імені [PERSON] у ксерокопії паспорта [PERSON] ймовірно виконані [PERSON], відповідно до наданих зразків; підписи від імені [PERSON] у ксерокопії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру [PERSON] ймовірно виконані [PERSON], відповідно до наданих зразків; підпис від імені [PERSON] у реєстрі тарифів на послуги розрахунково-касового обслуговування від 09.11.2011 року (додаток до договору WW5K8C від 09.11.2011 року) ймовірно виконаний [PERSON], відповідно до наданих зразків; підписи від імені [PERSON] у заяві про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відбитку печатки від 09.11.2011 року, ймовірно виконані [PERSON], відповідно до наданих зразків; підписи від імені [PERSON] у описі документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії від 01.11.2011 року, реєстраційній картці від 01.11.2011 року, які підшиті до реєстраційної справи № 2_631_004679_56, ймовірно виконані [PERSON], відповідно до наданих зразків (а.с. 166-179). Свідок [PERSON], [INFO], працівник ПАТ КБ «ПриватБанк», суду пояснила, що у 2011 році звернувся [PERSON] щодо надання кредиту, вона надавала кредит згідно інструкції, [PERSON] вів себе звичайно. Рішення про надання кредиту вона не приймає, а лише подає пакет документів. Підставою для видачі кредиту є свідоцтво про державну реєстрацію, податкові документи, свідоцтво про реєстрацію в пенсійному фонді. Чи подавався паспорт і код вона не памятає, він вже міг бути у справі. З приводу засвідчення паспорта і коду [PERSON] іншим працівником [PERSON], то [PERSON] міг отримувати картку раніше, за місць чи за рік до відкриття рахунку та отримання кредиту у [PERSON] В той день копій паспорта і коду клієнта вона не завіряла. Щодо ідентифікації клієнта, то якщо клієнт раніше оформляв який банківський продукт та був вже ідентифікований, то не обовязково робити в паперовому вигляді копії його документів, що посвідчують особу. Для того, щоб дізнатися чи ідентифіковувався [PERSON] раніше, то позивач може зробити відповідний запит в банк. [PERSON] зазначає, що копій паспорта і коду [PERSON] вона не завіряла, проте цим не стверджує, що їх не було в кредитній справі. Коли в компютерній базі є копія паспорта особи, то повторно копії не робляться, працівник просить у особи паспорт, щоб звірити особу клієнта. Кредитну справу формує юридичний відділ банку і визначає склад документів справи, вони до цього не мають відношення. Свідок [PERSON], [INFO], працівник ПАТ КБ «ПриватБанк», суду пояснила,що [PERSON] як клієнта вона не памятає, клієнтів багато і він нічим не вирізнився з поміж інших. Не виключено, що вона могла завірити копії його документів при отриманні ним банківської картки. Клієнт може отримати картку в будь-якому відділенні банку. Видів банківських послу є багато. Клієнт може отримати картку в одному відділенні, відкрити кредитну лінію в іншому. У відділеннях банку є відео спостереження. Якщо [PERSON] оформляв у неї картку, то для цього достатньо надали лише паспорт і код. Такі документи, як з податкової чи пенсійної організацій при цьому не потрібні. Свідок не памятає коли [PERSON] до неї звертався, і взагалі вона не його не памятає, так як було сказано раніше, до банку звертається багато клієнтів. Якщо вона і видавала картку [PERSON], то це могла бути і звичайна універсальна картка для виплат, а не кредитна. У м. Ромни [PERSON] міг оформити інший продукт банку. Без участі клієнта видача картки неможлива - для цього необхідна його присутність, робиться його фото та підписуються документи. Якщо копія паспорта в базі вже є, то наступний працівник при оформленні продукту на клієнта не робить повторно копій, а може обмежитися встановленням особи клієнта. Якщо [PERSON] і видавала якусь карту [PERSON], то вона робила копії його паспорта, завіряла та вносила в електронному вигляді в компютерну базу. При оформленні кредитів працівники банку не вимагають від клієнтів медичних документів для встановлення їх дієздатності. Положення статті 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В силу вимог статті 203\~Цивільного кодексу\~України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 4 статті 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Висновком судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що [PERSON], як сторона в угоді, підписав спірний договір. На спростування висновків судової експертизи позивач не надала суду будь-яких доказів. За приписами ч. 2,3 ст.\~215\~ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, доводи [PERSON] та її представника щодо визнання кредитного договору недійсним не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, зокрема, достовірно встановлено, що [PERSON] 09.11.2011 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, даний договір підписаний ним особисто, під час укладення договору [PERSON] мав повний обсяг цивільної дієздатності та статус фізичної особи-підприємця, зазначене підтверджує наявність вільного волевиявлення [PERSON] на вчинення дій, спрямованих на укладення кредитного договору. За таких обставин , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed