Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

1.Стислий виклад позицій сторін. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 08.08.2017р. з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № б/н від 26.09.2006 року. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 08.08.2017 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 30.06.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 70276,37 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, у своїй відповіді на відзив представник позивача на позові наполягав, позов просив задовольнити. Відповідач надав до суду заперечення проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. 2.Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07.09.2017 року відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 28.09.2017 року за клопотанням відповідача з ПАТ КБ «ПриватБанк» витребувано інформацію. 23.10.2017 року до суду електронною поштою з ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана судом інформація. Ухвалою суду від 26.10.2017 року за клопотанням відповідача з ПАТ КБ «ПриватБанк» витребувано документи. 09.11.2017 року до суду електронною поштою з ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані судом документи. У звязку з набранням чинності 15.12.2017 року Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції, ухвалою суду від 31.01.2018 року постановлено продовжувати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб, у якій розяснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 14.02.2018 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив. 17.04.2018 року до суду електронною поштою, а 24.04.2018 року безпосередньо до канцелярії суду, надійшла відповідь на відзив. 11.05.2018 року від відповідача до суду надійшли заперечення на позовну заяву. 07.06.2018 року до суду електронною поштою, а 06.07.2018 року безпосередньо до канцелярії суду, надійшла відповідь на відзив. 27.07.2018 року від відповідача по справі до суду надійшли заперечення на позов ПАТ КБ «ПриватБанк». Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. 3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 08.08.2017 року було укладено договір № б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 30.06.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 70276,37 гривень. 4.Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права. Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими, разом з тим, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим у позові належить відмовити з наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.\~629\~ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.09.2006 р. у розмірі 70276,37 грн., яка складається з наступного: 1981,16 грн. заборгованість за кредитом, 59850,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4859,68 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 250,00 грн., (фіксована частина), 3334,59 грн. (процентна складова) (а.с. 4-6). Однак відповідач позовні вимоги банку не визнає і просить суд застосувати строк позовної давності в три роки, оскільки останній платіж був здійснений 12.06.2014 року, і тому строк позовної давності сплив. У відповідності до ч. 1, 3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 256, 257\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлено тривалістю у три роки. За змістом ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідач, скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, просить застосувати строк позовної давності. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з дати останнього платежу, здійсненого відповідачем, тобто з 12.06.2014 року. Отже, оскільки кінцевим терміном повернення кредиту - строком виконання договору, встановлено строк дії картки, при цьому строк позовної давності не переривався, то позивач звернувся до суду (08 серпня 2017 року), після спливу строку позовної давності (12.06.2017 року). Відповідно до ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим у позові належить відмовити. Згідно ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 11 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18\~грудня 2009\~року №\~14\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 р. № 5 та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. 5.Судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє, то понесені позивачем судові витрати у справі в сумі 1600,00 грн., стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed