overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

20 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їхнього неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що з відповідачем зареєструвала шлюб 07.10.2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], на утримання якого, відповідач не надає матеріальної допомоги. Позивачка до суду не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позову. У разі неявки відповідача, просить ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча судом був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, заперечень проти позову судові не надав, тому, зі згоди позивачки, суд розглядає справу заочно без участі відповідача на підставі наявних доказів, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України, а на підставі ст. 197 ЦПК України - без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: зокрема, встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 07.10.2013 року (а.с.4). Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про його народження (а.с.5), який мешкає з позивачкою (а.с.10). На даний час дитина знаходиться на утриманні матері - [PERSON], оскільки відповідач мешкає в іншому населеному пункті, вихованням дитини не займається та матеріальної допомоги не надає. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Все зазначене вище дає підстави суду задовольнити позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

20 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначивши, що їй на праві власності належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований її син, відповідач по справі, [PERSON] Однак, відповідач з 27 жовтня 2008 року фактично проживає за адресою [ADDRESS]. Реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає їй здійснювати своє право власності вказаним житловим приміщенням, розпоряджатися ним, оплачувати комунальні послуги і т.п. В зв'язку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явилася, просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2002року. В даному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], з 2005року. Однак, фактично відповідач не проживає за даною адресою з 27 жовтня 2008року, що підтверджується актом депутата від 13.04.2016року. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Член сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом не встановлено наявності між сторонами угод про порядок користування жилим приміщенням. Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником житлового будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, в зв'язку з чим, вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

20 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 05 вересня 2009 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. В шлюбі народились їх діти: 27 березня 2010 року донька [PERSON] та 06 жовтня 2011 року донька [PERSON], 08 грудня 2012 року [PERSON]. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося, між ними втрачено почуття любові один до одного, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що вона звернулася до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище «Прохват». Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із заявою, в якій проти задоволення вимог щодо розірвання їх з позивачкою шлюбу не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП № 045074, виданого Прибузькою сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 05 вересня 2009 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за №2. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Борова» на «Прохват»(а.с.9). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного. За даними копій свідоцтв про народження сторони мають трьох неповнолітніх доньок: [PERSON] 27.03.2010 р.н, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які залишилися біля матері (а.с. 6-8, 11). Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна чи місця проживання їх дітей на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

20 квітня 2016 року заявник звернулась до суду та просить надати їй право на шлюб з [PERSON] Зазначила в заяві , що вона народилася [INFO]. З [PERSON] вона познайомилась у 2013 році. На даний час [PERSON] вагітна, строк вагітності становить 8 тижнів. Батьком майбутньої дитини є [PERSON] Узнавши про вагітність заявника, [PERSON] запропонував вийти за нього заміж та створити сім'ю. [PERSON] підтримав заяву та просить надати заявнику право на шлюб з ним. [PERSON] згоден з заявою та просить надати [PERSON], яка є його дочкою, право на шлюб з [PERSON] Заслухавши учасників судового засідання , розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих заявником доказів, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 22 Сімейного Кодексу України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно статті 23 Сімейного Кодексу України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено , що заявник народилась [INFO] ( а.с. 6). На час розгляду справи заявник є вагітною, строк вагітності становить 8 тижнів (арк.с.4). [PERSON] стверджує, що саме він є батьком майбутньої дитини та просить суд дозволити укласти шлюб з заявником. Дослідивши в сукупності надані докази суд приходить до висновку, що між заявником та [PERSON] склались взаємовідношення, що притаманні подружжям, а тому вважає що надання права на шлюб буде відповідати інтересам заявника .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

20 квітня 2016 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її проживання за адресою: [INFO] в період з 1988 по 2000 роки, вказуючи на те, що за місцем проживання вона зареєстрована не була. Заявникові встановлення даного факту необхідно для оформлення пенсії. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, у поданому до початку судового засідання письмовому клопотанні просив справу розглядати без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Заслухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю серії ВП № 801242 від 28.02.1995 (а.с. 4). Відповідно до довідки № 631 від 22.12.2015 Косачівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, в по господарських книгах за 1986-1990 року, 1991-1995 роки відсутні записи про проживання [PERSON] в с. Косачівка Козелецького району Чернігівської області (а.с. 3). У звязку з цим, [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту її проживання в [INFO] в період з 1988 по 2000 роки. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт проживання в [INFO] в період з 1988 по 2000 роки повністю підтверджується дослідженими судом у своїй сукупності письмовими доказами, а самекопіями свідоцтва про народження сина заявника [PERSON], трудової книжки заявника, довідки Виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 19.05.2016 № 1539, до якої відповідно до рішення Косачівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 04.09.2015 входить територіальна громада села Косачівка, а також показання допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Встановлення зазначеного у заяві факту заявникові необхідно для оформлення пенсії, а тому суд знаходить за можливе заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

20 квітня 2016 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з названою позовною заявою, в якій вказав, що 03 листопада 2007 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1856. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 03 листопада 2007 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1856 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Позивач причиною розірвання шлюбу зазначив, що між сторонами відсутні спільні інтереси, тому подальше збереження сімї та подальше спільне життя суперечить інтересам сімї та унеможливлює примирення з відповідачем. Сторонам 13 травня 2016 року ухвалою Володарського районного суду Київської області було надано строк для примирення терміном шість місяців. У вказаний строк сторони не примирились та просили суд розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

20 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 19 травня 2007 року Галицинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 11. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 19 травня 2007 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, в зв'язку з чим, втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо більше року, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сімї неможливе. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище присвоєне після реєстрації шлюбу - Бучко. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляду справи за його відсутності, та відсутності свого довірителя, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази матеріалів справи, які надані сторонами, судом встановлено наступне. 19 травня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 11(а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії 1-ФП № 087060 від 19.08.2008 року (а.с. 5), [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФП № 179155 9а.с. 4). Частиною 1 статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В своїй заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в своїй заяві також не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що він також втратив будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сімю, у звязку з чим позов [PERSON] слід вважати таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 79, ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

20 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту без номеру від 03.02.2012 року в сумі 25\~717,45 гривень, що складає 2\~943,80 грн. тіло кредиту, 18\~022,82 грн. заборгованість за відсотками, 3 050 грн.. заборгованість за пенею комісіями, 500 грн. штраф, 1\~200,83 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача просив слухати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін заочно на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору кредиту від 03.02.2012 року відповідачеві надано позивачем кредит в сумі 3 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином не повертає банку суму отриманого кредиту. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором від 03.02.2012 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 25\~717,45 гривень, що складає 2\~943,80 грн. тіло кредиту, 18\~022,82 грн. заборгованість за відсотками, 3 050 грн.. заборгованість за пенею комісіями, 500 грн. штраф, 1\~200,83 грн. штраф (процентна складова). Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснював, чим порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобовязання за Кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Але, як вбачається з матеріалів справи за порушення позичальником відповідачем [PERSON] - строків за кредитним договором банком одночасно нараховано двічі пеню та штраф. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання ( прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч. 3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме порушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тому, суд в частині стягнення пені в сумі 3 050 грн. відмовляє. Також, суд на підставі ст.88 ЦПК України стягує з відповідача судові витрат, понесені позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

20 квітня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 травня 1987 року у відділі ЗАГС Первомайського райвиконкому Харківської області, за актовим записом № 156, мотивуючи свій позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Спільне господарство не ведеться, сімя розпалась остаточно, подальше сумісне життя і збереження сімї вважає неможливим. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Позивач в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не зявився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, причину неявки в судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи неявку у судове засідання повідомлених сторін, наявність заяви позивача про розгляд справи без його участі, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

20 квітня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з 30 липня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Вважає, що сімейні стосунки між ними не склались з причини різних поглядів на права та обов'язки подружжя, відмінність характерів. Зазначає, що у відносинах постійно триває напруга, яка перешкоджає нормальному спілкуванню та сумісному проживанню. Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності, або відкладення судового розгляду від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 284. У шлюбі мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що сімейні відносини між сторонами не склались з причини відсутності взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та обов'язки подружжя. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач, жодного разу не прибувши до суду, тим самим не спростував доводів позову та наявності підстав для розірвання шлюбу. За наведених обставин, суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці за її бажанням залишити без змін. У зв'язку з задоволенням позову у повному обсязі, відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved