Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

20 травня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди(а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача за адресою: [ADDRESS] яка проводилась 11 березня 2014 року представниками енергопостачальника було виявлено самовільне підключення після відключення поза приладом обліку шляхом підключення ввідних і загрузочних проводів, лічильник у відключеному стані, електроенергія споживається, проте приладом обліку не враховується, внаслідок таких неправомірних дій споживача енергопостачальній компанії було спричинено матеріальний збиток, у зв'язку із чим, представниками позивача був складений акт Н про порушення за № 101371 від 11.03.2014 року. На підставі акту Н про порушення за № № 101371 від 11.03.2014 року було здійснене нарахування розміру завданих збитків у сумі 9 904,44 грн., відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок, порушення споживачами правил користування електричною енергією. Враховуючи вищевикладене позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму вартості недорахованої електричної енергії в розмірі 9 904,44 гривень та судові витрати по справі. Позивач в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], у судове засідання не з'явився. Про день, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.24,25). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.20). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Виходячи з того, що відповідно до ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю осіб, що не з'явились в судове засідання, а саме: за відсутністю відповідача на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що представниками Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» 11 березня 2014 року було складено акт Н про порушення за № 101371, згідно якого було виявлено порушення п. 48 Правил, а саме: виявлено самовільне підключення після відключення поза приладом обліку шляхом підключення ввідних і загрузочних проводів, лічильник у відключеному стані, електроенергія споживається, проте приладом обліку не враховується (а.с.5). Згідно розрахунку розміру відшкодування збитків по акту Н № 101371 від 11.03.2014 року, сума заподіяної відповідачем шкоди становить 9 904,44 грн. (а.с.6). Згідно з п. 48 Правил користування електричною енергією, за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку споживач несе відповідальність згідно із законодавством. Згідно п. 53 Правил користування електричною енергією, в разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, в тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. В разі відмови споживача від підпису в акті, в акті робиться позначка про відмову від підпису. Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушення в електроенергетиці є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і без приладів обліку. Згідно частини 1 статті 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із матеріалів справи вбачається, що особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкрито на [PERSON] (а.с.12), враховуючи це можна зробити висновок, що співвласником домоволодіння є ще одна особа, а отже, і споживачем електричної енергії. Не надано доказів у підтвердження з ким саме укладено договір про користування електричною енергією для побутових споживачів та за якою саме адресою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем не надано доказів у підтвердження порушення Правил користування електричною енергією саме відповідачем, а також не надані докази, що за адресою проведення перевірки більше не проживає ніхто та не являється споживачем електроенергії, а тому ставиться критично до наведених обґрунтувань та наданих доказів. Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, безпідставними взагалі недоведеними з його боку, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed