Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

21.08.2014 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, в якому просять встановити вид права спільної власності на квартиру [ADDRESS] в м. Одесі, як спільну часткову власність, а також визначити розмір часток співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вказаній квартирі, що належить співвласникам на підставі свідоцтва про право власності на житло №4-1408 від 26.04.1993 року, визнавши частини в праві спільної часткової власності рівними, тобто по ? за кожним. При цьому позивачі посилаються на те, що вони є власниками зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло. В зв'язку з тим, що до теперішнього часу право власності на квартиру не зареєстровано в Єдиному Реєстрі об'єктів нерухомого майна, вони звернулись до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області для проведення державної реєстрації її права власності, однак в зв'язку з тим, що частки у власності не визначені, позивачі не мають змоги оформити свої права на квартиру, в зв'язку з чим вони змушені звернутись до суду. В судовому засіданні 16.09.2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діє і на представництво інтересів [PERSON] на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, до судового засідання 02.10.2014 року позивачі не з'явились, до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача Департаменту міського господарства Одеської міської ради до судового засідання не з'явився, 18.09.2014 року до суду надійшов лист, в якому зазначено, що відповідач просить розглядати дану справу у відсутності представника Департаменту міського господарства Одеської міської ради. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно з виданим 26.04.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів свідоцтвом про право власності на житло №4-1408 від 26.04.1993 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на правах спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.7/. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 26.04.1993 року №8408 /а.с.6/. Судом досліджено рішення державного реєстратора Тартачної К.М. №13903256 від 19.06.2014 року, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована: [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ не містить відомостей щодо виду спільної власності, що позбавляє також можливості встановити розмір частки кожного із співвласників та відповідно, здійснити дії з урахуванням вимог діючого законодавства України, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на відповідний об'єкт нерухомості /а.с.8/. З листа КП «Міське агентство з приватизації житла» від 03.07.2014 року №935-ц/01-07 на звернення [PERSON] вбачається, що внести зміни до правовстановлюючих документів не є можливим, так як при вивченні архівних документів виявлено, що в заяві на оформлення приватизації квартири в 1993 році, наймачами житла не було вказано: «передати квартиру в спільну часткову власність, в рівних частках кожному», що і було виконано /а.с.9/. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. В п. 17 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Таким чином, суд вважає, що вказана квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності, а з урахуванням викладених в позовній заяві обставин частки співвласників у праві спільної часткової власності є рівними, тобто по ? за кожним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з урахуванням дії презумпції спільної часткової власності позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені, а саме не підлягають задоволенню вимоги стосовно встановлення виду права спільної власності як такі, що заявлені надмірно та безпідставно.

Outcome: partial