Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

21 березня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), яке змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачеві кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній був зобовязаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідач не виконував своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків, його заборгованість станом на 04 березня 2018 року становить 22232 грн. 94 коп. Посилаючись на викладені обставини, просив про задоволення позову. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Крім того, від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій представник зазначив, що позивачем надано належні докази про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послу, що Умови та Тарифи банку також є загальнодоступною інформацією, вона розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку, що згідно Умов та Правил банк мав право здійснювати зміну тарифів, а зазначений розмір відсотків, комісій та штрафів тощо в памяткі, яка була надана відповідачу разом з анкетою-зявою від 09 жовтня 2012 року, був актуальним станом на дату підписання вказаної анкети-заяви, однак відповідач фактично почав користуватися карткою з червня 2015 року і йому було встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3,5 % на місяць (42% річних), що підтверджується «Витягом з обслуговування кредитних карт». Посилається, що умови про порядок внесення змін до Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто позичальник перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з умовами кредитного договору і в разі незгоди із ними відмовитися від укладання такої угоди, під час його підписання, однак позичальника влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить його підпис на ньому. Позовні вимоги банку представник просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, в якій представник крім того, зазначив, що позовні вимоги визнають частково в сумі 857 грн. 42 коп. основного боргу та 1999 грн. 22 коп. процентів, у задоволенні іншої частини позову просили відмовити. Крім того, з наданого представником відповідача відзиву вбачається, що він не заперечує, що між сторонами по справі було укладено правочин у формі підписаної заяви про надання відповідачу банківської послуги у виді видачі кредиту. При цьому, посилаючись на ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», згідно з якою банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом, вважає незаконним підвищення процентної ставки з 2,7 % до 3,5 % із застосуванням коефіцієнту 2. Крім того, посилається, що стягнення одночасно штрафу і пені є неможливим, просить на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити суму штрафних санкцій, а також посилаючись, що відповідач є учасником бойових дій, просив, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», звільнити його від сплати судового збору. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із анкети-заяви позичальника разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку. Вказане підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що він із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір (а.с. 6). Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви. На виконання умов договору, позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Із заяви, підписаної [PERSON] вбачається, що він ознайомлений та погоджується з Умовами надання вказаного споживчого кредиту. Згідно з п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. У випадку порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту (п. 2.1.1.7.6 Умов). Відповідач не виконував своїх зобовязань зі своєчасної сплати банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за його користування. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 04 березня 2018 року, згідно розрахунку банку становить 22232 грн. 94 коп., з яких: 857 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом; 8262 грн. 89 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 11577 грн. 73 коп. заборгованість за пенею, а також суми штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 1034 грн. 90 коп. (процентна складова) (а.с.86-88). У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, а тому вимоги про стягнення з нього заборгованості по кредиту у розмірі 857 грн. 42 коп., є обґрунтованими. Разом з тим, з розрахунку позивача вбачається, що з 01 квітня 2015 року збільшено розмір ставки для нарахування процентів до 42% річних. Однак кредитним договором не передбачено збільшення процентної ставки до вказаних розмірів, і в матеріалах справи відсутні докази щодо погодження з відповідачем такого збільшення, а тому суд вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» збільшив розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, та при цьому виходить з наступного. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Між тим, відповідно до анкети-заяви, що є невідємною частиною договору про надання банківських послуг, процентна ставка по кредитному ліміту узгоджена сторонами у розмірі 2,7% на місяць з рахунку 360 днів у році, тобто 32,40% на рік. Відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, зобовязаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. За змістом п. п. 1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобовязаний не менше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку. Однак, позивач за правилами ст.ст. 81, 83 ЦПК України не надав суду доказів дотримання ним процедури, визначеної п. 1.1.3.2.4 Умов щодо своєчасного сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки та її нарахування у підвищеному розмірі, тобто відсутні докази того, що [PERSON] достовірно знав про збільшення процентної ставки, розмір цієї ставки, з якого періоду встановлюється ставка та що він погодився з таким підвищенням, а тому підстав для застосування підвищеної процентної ставки немає. Таким чином, суд вважає що позивачем було збільшено розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, а тому проценти на прострочену заборгованість слід стягнути, виходячи з 32,40% річних, на суму заборгованості за кредитом 857 грн. 42 коп. за період з 05 грудня 2015 року по 04 березня 2018 року, тобто за 821 день, що складає 624 грн. 87 коп. (857 грн. 42 коп. х 32,40% : 365 х 821). Крім того, за порушення зобов'язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто засобами цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», підставою нарахування банком як пені, так і штрафу є порушення позичальником строків внесення платежів (п. 1.1.5.21, п.2.1.1.7.6, Умов). Вказане свідчить, що відповідача двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення зобов'язання. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з позичальника одночасно пені та штрафу підлягають частковому задоволенню, а тому відмовляє позивачу у стягненні з відповідача суми пені. При цьому, штраф (процентна складова) підлягає стягненню у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками (857 грн. 42 коп. + 624 грн. 87 коп.), що становить 74 грн. 11 коп. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 2056 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за кредитом 857 грн. 42 коп., заборгованість за відсотками 624 грн. 87 коп., штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 74 грн. 11 коп. (процентна складова). Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1762 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 162 грн. 97 коп. Клопотання представника відповідача про звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» задоволенню не підлягає, оскільки наведене положення закону звільняє учасників бойових дій від сплати судового збору лише у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав, тобто саме як учасника бойових дій, а даний позов не пов'язаний із захистом прав відповідача як учасника бойових дій. На підставі викладеного,

Outcome: partial