Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.08.2020 між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач передала [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 729,89 євро та 435,13 доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути грошові кошти у строк до 15.09.2020, але до теперішнього часу зобов`язання не виконала. Отже станом на 03.11.2020 загальна сума основного боргу по курсу НБУ складає 36734,06 грн. Також, пеня у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення на дату складення позову становить 8999,84 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернулася з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики, який складає 45733,90 грн. (36734,06 грн. основний борг + 8999,84 грн. пені). 1.2. В судовому засіданні представник позивача присутня не була, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. 1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Згідно із копією розписки від 11.08.2020, оригінал якої був оглянутий судом, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , надає цю розписку [PERSON] про те, що вона, [PERSON] 07 серпня 2020 року взяла у борг грошові кошти в сумі 729,89 євро та 435,13 доларів США по курсу НБУ (32,7 та 27,85). Зазначену суму вона зобов`язується повернути у строк до 31.08.2020, «з переходом трохи» до 15.09.2020. У випадку неповернення у зазначений строк зобов`язується нести відповідальність згідно діючих вимог законодавства, а також сплатити [PERSON] пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення. 2.2. Вимога позивача про сплату заборгованості від 13.10.2020 була отримана відповідачем 23.10.2020, про що свідчить її підпис та напис під текстом вимоги. 3. Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 3.2. Згідно із статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 3.3. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 723/304/16-ц вказано, що помилковим є зазначення у рішенні суду висновку про стягнення боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 по справі № 340/385/17 дійшла висновку про те, що позивач може скористатися своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. 3.4. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Судом встановлено, що між сторонами 11.08.2020 був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала позику в розмірі 729,89 євро та 435,13 доларів США. При цьому суд звертає окрему увагу на те, що розмір позики визначений сторонами саме у іноземній валюті. У строк до 15.09.2020 відповідач зобов`язалася повернути вказані грошові кошти, але свої зобов`язання за договором не виконала. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача суми неповернутої позики в національній валюті України, розмір якої еквівалентний 729,89 євро та 435,13 доларів США. На думку суду, стягнення боргу, який було надано в іноземній валюті, із визначенням його еквіваленту у гривні не суперечить законодавству України та практиці Верховного Суду. Зокрема, Верховним Судом визнана помилковою практика лише щодо стягнення боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні. В даному ж випадку позивач не просить визначити суму боргу у іноземній валюті, проте просить визначити суму боргу у гривні за курсом НБУ. 4.2. На думку суду, якщо позивач просить визначити у гривні суму боргу, який був наданий у іноземній валюті, то така сума має визначатися за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення. Станом на 15.01.2021 офіційний курс НБУ гривні до долара США складає 28,0609, а курс гривні до євро складає 33,9888. Отже, 435,13 доларів США слід помножити на 28,0609, що дорівнює 12210,14 гривень. 729,89 євро слід помножити на 33,9888, що дорівнює 24808,09 гривень. В підсумку 12210,14 грн. та 24808,09 грн. складає 37018 гривень 23 копійки. Разом з тим, позивачем було заявлено до стягнення суму основного боргу в гривневому еквіваленті в розмірі 36734,06 грн., а тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, а також з урахуванням неможливості виходу у цивільному судочинстві за межі позовних вимог, суд може стягнути суму боргу лише в розмірі 36734,06 грн. 4.3. Враховуючи положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а також те, що зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться у м. Сєвєродонецьку Луганської області, тобто на території проведення антитерористичної операції, сума пені, яка була нарахована позивачем за період з 16.09.2020 по 03.11.2020, тобто в період проведення антитерористичної операції, стягненню з відповідача не підлягає. 4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково у розмірі 36734,06 грн. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №87162 від 05.11.2020 про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Враховуючи те, що задоволено 80,32 % позовних вимог (36734,06 грн. від 45733,90 складає 80,32 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 675,33 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (840,80 грн. х 80,32 % / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial