Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

21 серпня 2014 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вказаним позовом, в якому просила виділити їй на праві приватної часткової власності 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] що належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що 30 травня 1987 року вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. [INFO] року [PERSON] помер, спадкоємцем його майна за заповітом є його син відповідач [PERSON]. Останній прийняв спадкове майно, так як проживав разом зі спадкодавцем на момент його смерті та протягом 6 місячного строку не заявив відмову від спадщини. В даний час відповідач користується спірним житловим будинком разом зі своєю дружиною та дітьми, перешкоджаючи позивачу користуватися своєю власністю, в зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 22 липня 2014р., в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 14 жовтня 2014 року, в судове засідання не з'явилися, представник позивача надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 грудня 1960 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла усе належне їй майно подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с.8). 13 травня 1987 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого вони, як спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON], набули у власність серед іншого спадкового майна житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7, 9,10). [INFO] року у віці 80 років помер [PERSON] про що 23 січня 2007 року у книзі реєстрації смертей Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області вчинено запис №27 та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 19а). [INFO] року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким заповів усе належне йому майно [PERSON] (а.с. 19б). За повідомленням Золочівської державної нотаріальної контори від 13 січня 2015 року №10/01-16 після смерті [PERSON] [INFO] року спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 38). З наданої суду будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] вбачається, що у будинку прописані з 21 травня 1978 року [PERSON] а з 22 грудня 1992 року [PERSON], факт реєстрації останнього за вказаної адресою до теперішнього часу підтверджується відповіддю Золочівського РС ГУ ДМС України в Харківській області вих. №38/895 від 04 вересня 2014 року (а.с.16-19, 21). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст. 15, 1223,1224, 1261-1265, 1270, 1272 ЦК України, ст. 174 ЦПК України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статті 1217,1218, 1233 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269 ЦК України врегульовано порядок прийняття спадщини, так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Стаття 1273 ЦК України коментує право на відмову від прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Аналізуючи зміст приведених норм, суд доходить висновку, що подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав спірний будинок, відповідно до положень ст. 372 ЦК України в рівних частках кожному. Після смерті батька, відповідач [PERSON], як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, проживаючи на момент смерті спадкодавця разом з ним та не заявивши відмову від прийняття спадщини протягом 6 місячного строку, відповідно до положень статей 1223, 1268, 1269 1273 ЦК України. В розумінні положень ст. 1268 ЦК України відповідач є володільцем спадкового майна з моменту відкриття спадщини, проте враховуючи той, факт, що ним не реалізовано його право на оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом та не проведено відповідну реєстрацію його право власності обмежується лише можливістю користуватися спадковим майном, без інших складових права власності як розпорядження, володіння. Тобто судом встановлено, що після смерті [PERSON], та на даний час його син та дружина на праві спільної сумісної власності є власниками спірного будинку [ADDRESS] Суд виходить з того, що частки співвласників є рівними відповідно до положень ст. 372 ЦК України, доказів протилежного суду не надано. Відповідачем визнано право позивача на визначення її частки у спільній сумісній власності, визнано і розмір її частки. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, беручи до уваги вищенаведене та факт визнання позову, який на думку суду не порушує чиїсь права та інтереси, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визначити розмір частки позивача у спірному будинку, що належав їй з відповідачем на справі спільної сумісної власності, визначивши її частку у розмірі 1/2 частини, після чого дане майно належатиме їй на праві спільної часткової власності. Крім того, враховуючи задоволення судом позовних вимог у повному обсязі відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача, так як позивача було звільнено від сплати судового збору, підлягають стягненню судові витрати: судовий збір 243 гривні 60 копійки.

Outcome: approved