Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

21.10.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру. 18.02.2015 року позивачем надано уточнення до позовної заяви, в якій позивач просить суд поновити строк позовної давності та визнати договір №14276 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований на Одеській товарній біржі 15.05.1996 року дійсним. Позивач у судове засідання не з'явилася, проте надала заяву, відповідно до якої уточнений позов підтримала та просила суд задовольнити його у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. В уточненій позовній заяві посилалась на те, що вона є дочкою [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. 09.09.2013 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було надано письмову відповідь, відповідно до якої нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки договір купівлі-продажу (на підставі якого [PERSON] володів вищевказаною квартирою) був укладений з неповнолітньої особою [PERSON], а тому вищевказаний договір є недійсним. Вищевказане і стало підставою для звернення позивачки до суду з вказаним позовом. Відповідач у судове засідання не з'явився, по час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. По справі встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4,5). [INFO] [PERSON] помер, що пдтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Після його смерті відкрився спадок у вигляді квартири [ADDRESS]. Вищевказана квартира належала батькові позивачки на підставі договору купівлі-продажу №14276 від 15.05.1996 року. Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі (а.с. 8,9). Враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, 09.09.2013 року вона звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було надано письмову відповідь, відповідно до якої нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки договір купівлі-продажу (на підставі якого [PERSON] володів вищевказаною квартирою) був укладений з неповнолітньої особою [PERSON], а тому вищевказаний договір є недійсним. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Крім того, судом встановлено, що на момент вчинення правочину [PERSON] виповнилося 16 років та він укладав договір зі згоди матері та на підставі Рішення Київського райвиконкому м. Одеси від 19.04.1996 року №430, яким було надано дозвіл на продаж квартири неповнолітньому, що відповідало вимогам ст. 13 ЦК України в редакції 1963 року. Таким чином, сторони виконали всі умови для купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона продала, а інша сторона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS]. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі - продажу №14276 від 15.05.1996 року ніким не спростовані, свідчать про те, що батько позивачки по справі є добросовісним набувачем вказаної квартири, оскільки придбав її відповідно до діючого законодавства: уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачу вартість квартири. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При таких обставинах суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу квартири слід визнати дійсним. Крім того, позивачем було заявлено вимогу щодо поновлення їй строку позовної давності, оскільки про обставини даної справи їй стало відомо лише у вересні 2013 року. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності,порушене право підлягає захисту. На підставі викладеного й

Outcome: approved