Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

21 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від 11.06.2005 року. За час шлюбу сторони придбали квартиру №[ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0625 га (кадастровий номер 1221481500:01:09261282, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Волоське, Садівниче товариство «Ягідка» треста «Дніпробудмеханізація»), автомобіль марки «KIA» 2004 року випуску (реєстраційний номер [NUMBER]), металевий гараж, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Гавриленка, 4А. Тепер відповідачка заперечує право позивача на це майно, що стало причиною його звернення до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, земельну ділянку та гараж, визнання за позивачем права власності на автомобіль у цілому (а.с.а.с. 2 13). У судовому засіданні позивач, його представник підтримали заявлений позов, пояснивши, що за час шлюбу сторони придбали квартиру, земельну ділянку, автомобіль та гараж. Відповідачка перешкоджає позивачеві у користуванні автомобілем, і позивач просить суд відійти від рівності часток, визнавши його право на автомобіль в цілому. Відповідачка, її представник у суді заперечували проти позову, пояснивши, що квартира була придбана у порядку приватизації, і позивач є власником 1/4 її частини, право власності на гараж дотепер ні за ким не зареєстроване, а підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль без стягнення на користь відповідачки половини його вартості немає. Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що 11.06.2005 року між сторонами було укладено шлюб. Шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Лихівської селищної ради Пятихатського району Дніпропетровської області (актовий запис №5) (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.а.с. 17, 18). За час шлюбу сторони придбали наступне майно: -квартиру №[ADDRESS] у порядку приватизації, у якій взяли участь сторони та їхні діти (свідоцтво про право власності на житлове приміщення у гуртожитку від 25.09.2017 року, видане згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.09.2017 року №688) (а.с.а.с. 21 24); -автомобіль марки «KIA SORENTO» 2004 року випуску (реєстраційний номер [NUMBER], кузов №KNEJC523845270894, свідоцтво про реєстрацію серії СХО №914854), зареєстрований 24.12.2016 року на імя позивача (а.с. 29); -земельну ділянку площею 0,0625 га (кадастровий номер 1221481500:01:09261282, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Волоське, Садівниче товариство «Ягідка» треста «Дніпробудмеханізація») за договором купівлі-продажу від 17.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану на імя відповідачки (а.с. 49). Відповідно до частини 1 статті 60, статті 63 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення містить у собі частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Згідно з частиною 1 статті 61 СК обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, крім виключених з цивільного обігу. Ураховуючи положення приведених норм, суд вважає, що право спільної сумісної власності сторін, безумовно, поширюється на спірні квартиру, земельну ділянку й автомобіль. Вони були придбані під час шлюбу, не є речами індивідуального користування, що є підставою для такого висновку суду. У відповідності з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами, встановленими частиною 1 статті 71 СК, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Предметом поділу згідно з позовною заявою є лише придбаний під час шлюбу автомобіль. При цьому позивач просить суд відійти від рівності сторін і визнати за ним право власності на автомобіль у цілому. Частинами 2, 3 статті 70 СК визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Між тим, позивач у поданій заяві не навів жодного доводу, що підпадає під диспозицію приведеної вище норми. Відтак, підстав для застосування до спірних правовідносин правил частин 2, 3 статті 70 СК суд не знаходить, і вважає за необхідне задовольнити позов частково, визнавши за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину спірного автомобіля. Ураховуючи той факт, що земельна ділянка була придбана під час шлюбу, а також позиції сторін з цього приводу, суд вважає за необхідне визнати за ними право спільної сумісної власності на цю земельну ділянку. Що стосується спірної квартири, то суд вважає позов у цій частині безпідставним, оскільки згідно зі свідоцтвом про право власності вона належить чотирьом особам (сторонам та їхнім дітям) на праві спільної часткової власності, отже, за загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 357 ЦК, кожному співвласникові квартири належить по 1/4 її частині. Позов у частині визнання за сторонами права власності на металевий гараж не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт його придбання. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеній частині позову підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 841,06 грн.

Outcome: partial