Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

21.10.2015 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дітину та розподіл майна подружжя. В обґрунтування свого позову зазначила, що з відповідачем [PERSON], позивач [PERSON] зареєструвала шлюб 31.01.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актвий запис №56. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Батьком дитини в актовому записі про народження записаний відповідач. Дитина перебуває на утриманні матері, всі комунальні послуги та забезпечення життя дитини покладені на позивача. Також 17.11.2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просить суд розподілити майно: автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] в 2007 році за 58029 грн. 45 коп., право власності на автомобіль було оформлено на чоловіка оскільки на той час у подружжя були добрі сімейні стосунки; холодильник за 1500 грн.; морозильна камера за 2000 грн.; пральна машина 2185 грн.; вбудована кухня 6500 грн.; вбудована газова плита за 2750 грн.; вбудована електродуховка 3700 грн.; вітальня 3300 грн.; бойлер для підігріву води 1000 грн.; вбудована шафа 15500 грн.; кутовий диван 7000 грн.; акваріум з підставкою за 3000 грн.; канапе 1450 грн.; телевізор 7500 грн.; музичний центр 1500 грн.; кондиціонер 2360 грн.; підвісні стелі для квартири відповідача за адресою [ADDRESS] - 3900 грн. Загальна сума - 123174 грн. 45 коп. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, у зв'язку з чим позивач крім аліментів просить суд з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини збільшити її частку при розподілі майна до 2/3 частини. В судове засідання представник позивача та позивач не з'явилася, надала суду заяву в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримав, стосовно аліментів вказав про те, що він офіційно працевлаштований та надав на підтвердження довідку. Щодо розподілу майна надав суду свої пояснення, вважав, що майно необхідно розподілити іншим чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, дійшов до наступного. 31.01.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актвий запис №56 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Батьком дитини в актовому записі про народження записаний відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. На даний час сторони проживають окремо, а їх спільна дитина проживає разом з позивачкою. Спільне життя подружжя не склалося через те, що сторони мають різні погляди на життя та поняття шлюбних відносин. Сімейно-шлюбні стосунки вони припинили в 2015 року, проживають окремо. Згідно зіст. 24 СК Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на утримання дитини, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів,так і дитини, враховує її вік та потреби і вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог, тому позовні вимоги про стягнення аліментів щомісячно, підлягає задоволенню, в той час як встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на одну особу віком від 6 до 18 років становить 1 531 гривня. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дітей, так і відносно відповідача, сторонами не надано, як не надано доказів існування у відповідача інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що сторонами під час шлюбу придбано наступне майно: автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] в 2007 році за 58029 грн. 45 коп., право власності на автомобіль було оформлено на чоловіка оскільки на той час у подружжя були добрі сімейні стосунки; холодильник за 1500 грн.; морозильна камера за 2000 грн.; пральна машина 2185 грн.; вбудована кухня 6500 грн.; вбудована газова плита за 2750 грн.; вбудована електродуховка 3700 грн.; вітальня 3300 грн.; бойлер для підігріву води 1000 грн.; вбудована шафа 15500 грн.; кутовий диван 7000 грн.; акваріум з підставкою за 3000 грн.; канапе 1450 грн.; телевізор 7500 грн.; музичний центр 1500 грн.; кондиціонер 2360 грн.; підвісні стелі для квартири відповідача за адресою [ADDRESS] - 3900 грн. Загальна сума - 123174 грн. 45 коп. Суд приймає до уваги той факт, що основним джерелом доходу в сім'ї була [PERSON], що підтвердили показання свідків, які в судовому засіданні пояснили наступне. Свідок [PERSON] надала суду свої пояснення, а саме те, що вона є донькою позивачки, на протязі всього життя [PERSON] є джерелом доходу в сім'ї. В квартирі було зроблено капітальний ремонт, здебільшого відповідач майже не працював, сім'ю забезпечувала [PERSON] Свідчення [PERSON] підтвердила свідок [PERSON], яка також вказала, що відповідач в 2015 році з дітьми переїхала до орендованої квартири, з собою забрала лише особисті речі. Також вказала,що дійсно основним джерелом доходу були саме кошти, які отримувала [PERSON] , а [PERSON] не працював, тому позивач була єдиним джерелом доходу в їх сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України вбачається, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони не домовилися щодо частки у вищезазначеному майні. Відповідно до положень ч. 1ст. 71 СК України вбачається, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2ст. 71 СК України). ч.2, 3 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майнасудможе відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільнемайно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд бере до уваги той факт, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, не виконує свої обов'язки по утриманні дитини. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. З врахуванням вищевикладеного, аналізуючи правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем суд, вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання за позивачем право власності на автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] в 2007 році за 58029 грн. 45 коп.; морозильну камеру вартістю 2000 грн.; вітальню вартістю 3300 грн.; канапе вартістю 1450 грн. А за відповідачем визнати право власності на: холодильник вартістю 1500 грн.; пральна машина вартістю 2185 грн.; вбудована кухня вартістю 6500 грн.; вбудована газова плита вартістю 2750 грн.; вбудовану електродуховку вартістю 3700 грн.; бойлер для підігріву води вартістю 1000 грн.; вбудовану шафу за 15500 грн.; кутовий диван вартістю 7000 грн.; акваріум з підставкою вартістю 3000 грн.; телевізор вартістю 7500 грн.; узичний центр вартістю 1500 грн.; кондиціонер вартістю 2360 грн.; підвісні стелі вартістю за 3900 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial