Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

20.11.2018 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач згідно рішення ради народних депутатів перезаключила договір найму жилого приміщення в п. Новодонецьке по вул. Сонячній (Чапаєва)[ADDRESS]. При цьому, за вказаною адресою зареєстрований [PERSON], який є її онуком, але з 2011 він виїхав на навчання у м. Донецьк та змінив місце свого проживання. Разом з тим, послався на те, що на теперішній час відповідач не проживає за вказаною адресою та його місце проживання позивачу невідомо. Позбавлення права користування житлом необхідно позивачу для подальшого зняття відповідача з реєстрації місця проживання, внаслідок чого він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 05.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №227/5107/18, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 09\~січня 2019\~року о\~10:00\~год., в яке викликано учасників справи. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги\~підтримала у\~повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за місцем реєстрації його місця проживання, однак доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Рішенням виконавчого комітету Новодонецької селищної ради народних депутатів від 22.02.1995 року №20 про переукладення договору найму житлового приміщення, копя якого додана до позовної заяви, дозволено переукласти договір найму житового приміщення в селищі Новодонецьке по вул. Чапаєва І-І на імя [PERSON] з її матері [PERSON], яка померла 27.11.1994 року. Відповідно до копії особового рахунку [PERSON] від 16.11.2018 року №02-26/1442на квартиру [ADDRESS], відкритого на підставі рішення №20 від 22.02.1995 року, у даній квартирі з 23.05.2013 року зареєстрований онук основного квартиронаймача [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою підтверджується також відповіддю виконавчого комітету Новодонецької селищної ради м. Добропілля. При цьому, з акту від 30.10.2018 року, складеного головою ОСББ «Явір» вбачається, що [PERSON] , 1997 рок ународження, не проживає в [INFO], з серпня місяця 2007 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою місця реєстрації з 2007 року. Отже, судом встановлено, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з серпня 2007 року. В силу того, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, справа № 21-1438а15, та від 01 березня 2016 року, справа № 825/1335/13-а. Відповідно до\~ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно\~ст.72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Позивачем доведено, що відповідачь не мешкає в житловому приміщенні, за адресою: смт Новодонецьке, вул. Сонячна (Чапаєва)[ADDRESS], з 2007 року, тому він повинен бути визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені законодавством строки. Таким чином,\~суд вважає\~позовні вимоги\~позивача обґрунтованими,\~доведеними та\~такими,\~що підлягають\~задоволенню.

Outcome: approved