Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

21.12.2020 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування збитків та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2020 року у Інтернет магазині ([INFO] ) вона придбала « Дизайнерський Стелаж в стилі Лофт. Код RV436 » у кількості дві штуки. Вартість товару складає 16 000 грн. за одну штуку або 32 000 грн. за замовлення. 02.09.2020 року представником постачальника товар було доставлено. Залишок вартості 16 000 грн. та вартість доставки 700 грн. було сплачено позивачем готівкою без надання жодних фіскальних чеків або інших документів (втім відповідач та представник постачальника не спростовують факт оплати). В момент доставки представнику постачальника позивачем зауважено, що конструкція виглядає нестійкою і може бути небезпечною для використання. На що представник постачальника їй порекомендував прикріпити стелажі до стіни. На її зауваження, що це не передбачалось в жодному описанні товару, було запропоновано «якось підперти». Оскільки доставка відбувалась в пізній вечірній час, з боку позивачки було вирішено спробувати розібратися з можливістю стабілізації конструкції наступного дня. На наступний день позивачка порівняла при денному світлі доставлений товар із зображенням на сайті і переконалась, що цей товар є принципово іншим. 06.09.2020 року позивачка зв`язалась з представником постачальника та повідомила про виявлені недоліки, а саме невідповідність товару зображенню та нестійкість конструкції. Представник постачальника запропонував їй усунути нестійкість але не переробити всю конструкцію. Протягом очікування відповіді, для забезпечення безпеки а також для запобіганню пошкодження підлоги та стін позивачем було наклеєно меблеві наклейки. 13.09.2020 року позивач отримала відповідь, що представник постачальника готовий забрати товар для усунення недоліків та 15.09.2020 року товар був забраний та пообіцяли виконати зворотню доставку 16-17.09.2020 року. 28.09.2020 позивачка повторно звернулась до представника постачальника щодо доставки товару та пообіцяли доставити товар до 30.09.2020 року. Проте 30.09.2020 року доставки не відбулось чоловік позивача зателефонував до представника постачальника та повідомив, що оскільки усунення недоліків не відбулось протягом 28 днів з моменту повідомлення про це, вони вимагають усунення всіх недоліків або розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених коштів, на що отримали пропозицію доставити той самий товар з додатковими елементами. 01.10.2020 року позивач направила відповідачу лист-претензію. Протягом очікування відповіді представник постачальника зв`язувався з чоловіком позивачки та запитував чи не змінили вони свою думку та чи не готові прийняти товар, що не відповідає зображенню, на що чоловік позивачки надав відмову. 24.10.2020 року позивачкою отримано відповідь від відповідача на лист-претензію. Товар позивачці так і не був доставлений. Враховуючи викладені факти просить суд стягнути з відповідача на її користь сплаченої за товар неналежної якості грошової суми в розмірі 32 000 грн., стягнути вартість доставки 700 грн., стягнути відшкодування завданої їй моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., стягнути з відповідача неустойку за неусунення недоліків у встановлений термін в розмірі 29 440 грн. 23.12.2020 року ухвалою суду справу передано на розгляд з Дніпровського районного суду м. Києва до Святошинського районного суду м. Києва (а.с.29-30). 16.01.2021 року справа надійшла до Святошинського районного суду м. Києва (а.с.34) Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, справу передано головуючій судді Шум Л.М. (а.с. 35). 04.02.2021 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 37). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Встановлено, що 22.08.2020 року [PERSON] придбала у Інтернет магазині ([INFO] ) « Дизайнерський Стелаж в стилі Лофт. Код RV436 » у кількості дві штуки. Вартість товару складає 16 000 грн. за одну штуку або 32 000 грн. за замовлення. Оплатила за вказаний товар 16 000 грн., що підтверджується Дублікатом квитанції №0.0.1812135166.1 (а.с.11). 02.09.2020 року вказаний товар був доставлений позивачці. 15.09.2020 року вказаний товар був забраний у позивачки для усунення недоліків. 30.09.2020 року чоловік позивачки звернувся до представника постачальника з вимогою повернення грошових коштів за товар та розірвання договору купівлі-продажу. 01.10.2020 року позивачка звернулась до відповідача з Листом-претензією з вимогою усунення недоліків протягом 14 днів або повернення коштів (а.с.12-14). 23.10.2020 року від відповідача надійшла відповідь на претензію, в якій зазначено, що позивачку повідомляли про особливості конструкції при замовленні та те що вони кріпляться до стіни. 28.09.2020 року позивачку повідомили по телефону, що дообладнання на її прохання виконано. 30.09.2020 року позивачка по телефону повідомила відповідача про те, що конструкції були подарунком і зараз вони їй не потрібні і попросила повернути кошти. Відповідач повідомив позивачку, що з моменту покупки сплинило 14 днів, вона користувалась конструкціями та не зберегла товарний вид, наклеївши наліпки на обидві конструкції і тому повернення коштів не можливе (а.с. 15). У пунктах 41-42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №331/5054/15-ц (провадження №14-164цс19) зроблено висновок, що відповідно до частини першої і третьої ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Отже у законодавстві України щодо регулювання договору роздрібної купівлі-продажу встановлений пріоритет ЦК України перед актами законодавства про захист прав споживачів. У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10.10.2018 року у справі №362/2159/15-ц (провадження 61-28712св18) зроблено висновок по застосуванню частини третьої ст. 698 ЦК України та вказано, що законодавець встановив пріоритет ЦК України в регулюванні договору роздрібної купівлі-продажу; у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережних продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 30 вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 709 ЦК України продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено умови, за яких споживач має право на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, а саме за умови виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків в товарі, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи. Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причині при цьому наділений хоча б однією з нижче наведених ознак: він взагалі не може бути усунений; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Таким чином, ознакою суттєвого недоліку - є сукупність вказаних вище обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачем разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Судом встановлено, що у товарі відсутні істотні недоліки, які виникли з вини відповідача, при цьому позивачем не надано належних та достовірних відомостей щодо наявності таких недоліків. Однак, позивач скористався своїм правом передбаченим ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», про обмін товару належної якості на аналогічний у продавця. Продавець погодився внести запропоновані покупцем зміни за власний рахунок, проте покупець після внесення цих змін відмовився отримувати товар належної якості. Підстави для розірвання договору та повернення грошових коштів, в розумінні ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні та є такими що не доведені належними доказами, в розумінні ст. 81 ЦПК України. Посилання позивача на те, що конструкція, яку вона отримала не відповідає зображенню, судом не приймається до уваги, оскільки позивачем не надано доказів зазначеного, а долучено лише фотографії, з яких не можливо встановити цю не відповідність. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги про розірвання договору є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, а тому вимоги щодо стягнення коштів, штрафних санкцій, моральної шкоди також не підлягають задоволенню, як такі, що є похідними від первісних вимог. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved