Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

19 серпня\~ 2020 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 21 жовтня 1979 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Неповнолітніх дітей не мають. На даний час сторони припинили спільно вести господарство і відновлювати шлюбні стосунки позивач не бажає, в зв`язку із чим прохає суд даний шлюб розірвати та звільнити їх обох від сплати судових витрат, оскільки позивач [PERSON] є інвалідом ІІ-ої групи, а відповідач [PERSON] - інвалідом І-ої групи. Ухвалою суду від 26 серпня\~ 2020 року провадження по даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов прохала задовольнити. Відповідач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла телефонограма, в якій він не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 21 жовтня 1979 року у Золотарівській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області, актовий запис №11, між [PERSON] ( до шлюбу [PERSON] ), [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб. Позивач, [PERSON] , є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідач, [PERSON] , є особою з інвалідністю І групи. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. В зв`язку з вище викладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а сторони не бажають продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, в зв`язку з чим, шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище [PERSON] . Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Статтею 141 ЦПК України визначено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки в даній справі обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, то витрати по сплаті по справі судового збору слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved