Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

20.02.2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. звернулось до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за №3278 та визнання право власності на спірний обєкт за банком. Пред'явлені позовні вимоги мотивовані тим, що за рішенням від 20.11.2014 року призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіну М.А., при проведенні перевірки укладених правочинів банком останньою було встановлено нікчемність договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за №3278, оскільки правочин здійснено за суттєво заниженою ціною без здійснення розрахунку за договором /а.с.49-52/. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, наполягавши на застосуванні до правовідносин, що склались між сторонами виключно норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», підтвердив викладені у позовній заяві обставини, просив задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача не визнав позов у судовому засіданні, категорично ствердив про дотримання усіх істотних умов сторонами при укладенні оспорюванного правочину, просив відмовити у його задоволенні. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,59 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що 15.03.2011 року між TOB «Електротех» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» укладено договір про погашення боргу, за умовами якого товариство передало банку в рахунок погашення боргу належні йому на підставі договору підряду №с 16/02 від 16 лютого 2005 року з TOB «Столична будівельно-інвестиційна компанія» майнові права на квартири в будинку [ADDRESS], на виконання якого сторонами 03.09.2013 року було підписано відповідний акт приймання-передачі. 18.09.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою A.B. та зареєстрованим в реєстрі за №3278. Згідно п. 3.1 Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1926 265,00 грн. Пунктом 3.4 Договору передбачено що своїм підписом під цим договором продавець підтверджує, що зазначена в договорі ціна відповідає його волевиявленню, є остаточною і змінам не підлягає, повністю його задовольняє, умови договору є для нього вигідними, не пов'язані зі збігом важких для нього обставин, які б могли бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. 18.09.2014 року між сторонами підписано акт приймання-передачі до зазначеного договору (а.с. 15). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст. 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів, цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України ). Встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши надані ними докази, які мають юридичне значення, суд приходить до висновків щодо відсутності правових підстав визнання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу нікчемним. Суд критично відноситься щодо тверджень представника позивача в обґрунтування наявності підстави для визнання оспорюваного договору нікчемним вимоги п. З ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вказаним положенням Закону врегульовано, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. Судом встановлено та не оспорюється представником позивача, що ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» віднесений до категорії неплатоспоможних на підставі постанови Правління НБУ № 733/БТ від 20.11.2014 року, тоді як договір купівлі-продажу з [PERSON] був укладений 18.09.2014 року. Тобто до віднесення банку до категорії неплатоспоможних, а за п. З ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин має бути вчинений уже неплатоспроможним банком. Інших підстав для визнання оскаржуваного договору купівлі-продажу нікчемним позивачем зазначено не було. Протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду належних та допустимих доказів, які би містили інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження наявності підстави для визнання оспорюваного договору нікчемним, а відтак у задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed