Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

20.05.2015 року до суду надійшов вищевказаний позов, вимоги якого неодноразово уточнювались у процесі розгляду справи і в якому позивач, посилаючись на порушення своїх трудових прав, щодо не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, просив стягнути з відповідача: 2772 грн. 85 коп. - компенсації за невикористану відпустку, 5461 грн. 67 коп. - оплати по листам непрацездатності: серія АГІ № 093853 і серія АГЛ № 058534 та 20000 грн. - у відшкодування моральної шкоди, яка виражається в позбавленні його сім'ї фінансової спроможності та погіршанні стану здоров'я. Позивач у судове засідання не з'явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача позов не визнав. Представник третьої особи вважає позовні вимоги в частині стягнення оплати лікарняних листів безпідставними, а що ж до вирішення іншої частини позовних вимог, то представник третьої особи, поклався на розсуд суду. Представники відповідача і третьої особи, не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності позивача. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті за відсутності позивача. Вислухавши пояснення представників відповідача і третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії статуту відповідача, його попереднє найменування було: Республіканське вище училище фізичної культури. Відповідно до наявних у матеріалах справи, копії наказу директора РВУФК від 13.03.2015 року № 83-к і копії витягу з трудової книжки позивача, останнього було звільнена з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Як вказує позивач, з ним не був своєчасно проведений остаточний розрахунок при звільненні та йому не були виплачені компенсація за невикористану відпустку та не було проведено оплати по двох лікарняних листах. Згідно зі ст. ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Та обставина, що за повідомленням третьої особи, два спірні листи непрацездатності, були оформленні лікарями з порушення відповідної інструкції по оформленню лікарняних листів, не є правовою підставою для порушення прав позивача на отримання оплати лікарняних листів непрацездатності. Не проведенням оплати лікарняних вплинуло і на правильність визначення розміру компенсації за невикористану відпустку. Наведений позивачем у позові і перевірений судом, математичний розрахунок компенсації за невикористану відпустку та розмір оплати лікарняних, ніким по справі, конкретними правовими доказами, не спростовувався. Вищевикладене дає правові підстави для висновку, що з позивачем при звільненні, не був своєчасно проведений розрахунок. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача: 2772 грн. 85 коп. - компенсації за невикористану відпустку та 5461 грн. 67 коп. - оплати по листам непрацездатності: серія АГІ № 093853 і серія АГЛ № 058534, суд вважає обґрунтованими. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що невиплатою відповідачем компенсації за невикористану відпустку та не проведенням оплати двох листів непрацездатності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Наявність вини відповідача в порушенні трудових прав позивача, судом встановлена. Що ж до розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідача, обставин заподіяння моральної шкоди, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача у зв'язку з порушенням її трудових прав, суд вважає, що 5000 грн., є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позов частково задовольняється, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, розмір судового збору суд визначає із розміру задоволених позовним вимог майнового і немайнового характеру.

Outcome: partial