Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

21.11.2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ПП [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобовязання відповідача повернути земельну ділянку, яка перебуває в оренді за спірним договором. В обґрунтування заявлених вимог, позивачка вказала, що у власності її батька [PERSON] перебувала земельна ділянка, загальною площею 27,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Ще за життя батько уклав договір оренди вищевказаної земельної ділянки з ПП [PERSON] 01.09.2006 року терміном на 5 років. Після його смерті, що мала місце 15.06.2009 року, на підставі заповіту вона успадкувала вказану земельну ділянку площею 13,58 га та оформила свої спадкові права, отримавши відповідний державний акт на землю, серії ЯИ №701980 від 11.05.2010 року і мала намір, після завершення строку дії вищевказаного договору, обробляти успадковану земельну ділянку самостійно, про що вона заздалегідь попередила ПП [PERSON] відповідним листом. Однак, у липні 2012 року вона дізналася про використання належною їй земельною ділянкою відповідачем ПП [PERSON] на умовах договору оренди, укладеним між ним та її батьком [PERSON] ще за життя останнього - 01.05.2009 року, терміном на 10 років. Вважає, що договір оренди земельної ділянки укладений 01.05.2009 року між [PERSON] та ПП [PERSON] є недійсним з тих підстав, що поставлений в договорі підпис від імені орендодавця виконаний не її батьком, а іншою людиною. Окрім того, в спірному договорі відсутня низка істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема, в ньому не міститься положення щодо обєкта оренди (місця розташування земельної ділянки), а також умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Тому посилаючись на вказані обставини, просила визнати вищезазначений договір оренди земельної ділянки недійсним та зобовязати відповідача повернути вказану земельну ділянку і стягнути з останнього судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, заявлений позивачкою позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання на виклик суду не зявився. Направлену ним заяву про необхідність відкладення справи через його захворювання, суд розцінює як безпідставне затягування розгляду справи, зважаючи на те, що судову повістку він отримав заздалегідь ще 06.03.2014 року, про що свідчить відповідна розписка, а відтак, останній мав достатньо часу уповноважити свого представника на ведення вказаної справи замість нього у суді. При цьому, суд приймає до уваги також на тривалий розгляд цієї справи, яка неодноразово відкладався в тому числі і за численними клопотанням відповідача. При судових розглядах справи, що мали місце у попередніх судових засіданнях, відповідач предявлені до нього вимоги не визнав і пояснив, що договір оренди землі був підписаний 01.05.2009 року між ним та [PERSON] за взаємною згодою сторін. Останній, наприкінці квітня 2009 року, в знак погодження вказаних орендних відносин, отримав від нього наперед орендну плату в розмірі 2000 грн., при цьому дружина орендодавця [PERSON] в день підписання її чоловіком спірного договору оренди отримала також наперед в рахунок орендної плати за вказаним договором оренди 1600 грн., які їй були потрібні на лікування свого чоловіка, а впродовж 2009-2011 років отримувала замість чоловіка оренду плату, як в грошовій так і в натуральних формах, що підтверджується відповідними відомостями та видатковими касовими ордерами, тобто теж була обізнана про наявність нових договірних правовідносин між її чоловіком та ним проти яких не заперечувала. Доповнив, що відомості (істотні умови) щодо місця розташування земельної ділянки містяться в акті приймання-передачі земельної ділянки, підписаного сторонами, а істотні умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, передбачені у додатку до спірного договору за № 1 від 01.05.2009 року, що також підписаний за взаємною згодою сторін. Тому, посилаючись на вказані обставини, відповідач просив предявлений до нього позов залишити без задоволення. Суд, вислухавши доводи представника позивача, вивчивши заперечення відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходе наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Громадянин [PERSON], являвся власником земельної ділянки загальною площею 27,16 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 01 вересня 2006 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки № 100, терміном на 5 років, який скасований із державної реєстрації 04.05.2009 року за взаємною згодою сторін. При цьому, 01.05.2009 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] було укладено два нових договори оренди землі. Зокрема, розділивши вказану вище земельну ділянку на дві рівних частини, вони уклали договір оренди землі площею 13,58 га, що зареєстрований Новобузьким районним відділом Центру ДЗК 26.10.2009 року за № 040949305835 та договір оренди землі площею 13,83 га, зареєстрованим за № 040949305827, кожен з яких укладений терміном на 10 років і сторони підписали відповідний акт примання передачі (а.с. 9, 83). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 099511, виданого виконавчим комітетом Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області 16.06.2009 року громадянин [PERSON] помер 15 червня 2009 року у віці 58 років в с. Новохристофорівка Новобузького району Миколаївської області. 17.12.2009 року дочка спадкодавця [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 13,5800 га. 19.05.2010 року їй було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ВИ № 701983. Як встановлено в судовому засіданні, позивачкою оскаржується дійсність саме договору оренди землі площею 13,58 га, укладеного між вищевказаними сторонами 01.09.2009 року, що зареєстрований 26.10.2009 року за р./№ 040949305827, оскільки саме вказану земельну ділянку нею було успадковано після смерті батька. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. В силу ч.1 ст.14 указаного Закону договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. Зокрема, в силу вимог ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім цього, згідно ст.16 Закону України „Про оренду землі укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Разом з тим, в судовому засіданні не доведено, що [PERSON], як власник земельної ділянки, давав свою згоду на укладення цього договору оренди землі з ПП [PERSON] та підписував зазначений договір. Так, як вбачається з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 30.12.2013 року за № 1436, підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у спірному договорі оренди земельної ділянки від 01.05.2009 року виконаний не ним, а іншою особою. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, підпис від імені орендодавця вчинений не ним, а іншою особою без дотримання положень ст. 207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей 244, 245 ЦК України. Отримання [PERSON] за життя, а після смерті, його дружиною, орендної плати за землю, після укладення спірного договору, не може бути достатнім доказом того, що власник земельної ділянки погодився укласти договір оренди саме на тих умовах, які зазначені в спірному договорі. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору, текст договору оренди землі було підписано від імені орендодавця сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, неможна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визначення спірного договору недійсним. Водночас, не заслуговують на увагу та є безпідставними доводи представника позивача щодо відсутності у спірному договорі необхідних істотних умов, насамперед, не зазначення в договорі опису обєкта оренди (місце розташування земельної ділянки) та умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, оскільки такі обставини, були передбачені відповідними додатками до договору за № 1 та № 2 (акт приймання передачі земельної ділянки, що надається в оренду). Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання договору оренди землі від 01.05.2009 року недійсним, саме з підстав відсутності волевиявлення орендодавця під час укладення цього договору, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню. При цьому, вимоги позивачки про повернення їй земельної ділянки, що є наслідком застосування недійсності цього правочину, також підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені останньою при зверненні до суду судові витрати, зокрема, витрати на оплату судового збору, зі ставками чинними у 2012 році, у розмірі 107,70 грн. за задоволення позову про визнання правочину недійсним та витрати на оплату проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи у розмірі 1234,80 грн. Водночас, судовий збір, у розмірі 214,60 грн., оплату якого за предявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, яка судом задоволена, позивач не здійснив, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved