Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

20.04.2015 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом, в якому просить винести рішення, яким виключити відомості про нього, як про батька, з актового запису за №23, зробленого у Книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 07.10.2005 року про народження [PERSON], що народилася [INFO] у [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 10.08.2003 року одружився із відповідачкою і спільно проживав до 28.07.2009 року. За час шлюбу у відповідачки народилися дочки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося і 28.07.2009 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15.02.2008 року, він сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, з приводу чого між ним та відповідачкою часто виникають суперечки. В кінці жовтня 2014 року під час однієї з таких суперечок, відповідачка повідомила, що він не є біологічним батьком дочки - [PERSON], після чого у нього виникли сумніви щодо його батьківства, так як він пригадав, що в період можливого зачаття дитини він знаходився на тимчасових заробітках за межами області. В подальшому він перестав визнавати себе рідним батьком [PERSON] та сплачувати аліменти на її утримання. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 07.10.2014 року (а.с.15), підтримали заявлені вимоги, зсилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили постановити рішення, яким виключити відомості про [PERSON], як про батька, з актового запису про народження [PERSON], що народилася [INFO] у [PERSON], а також стягнути судові витрати. Суду пояснили, що позивач та відповідачка за час перебування в зареєстрованому шлюбі неодноразово сварилися та проживали окремо. У 2005 році вони також після сварки проживали приблизно два місяці окремо, проте, позивач відвідував доньку [PERSON], приходив до відповідачки. Коли відповідачка повідомила позивачеві, що вагітна, то вони знову почали проживати однією сім'єю. Після народження доньки [PERSON] позивач та відповідачка разом зареєстрували дитину, при цьому відповідачка не повідомила позивача про те, що він не є батьком дитини. У 2008 році з позивача на користь відповідачки на утримання дітей було стягнуто аліменти, які він сплачував по мірі можливості, у зв'язку із чим виникла заборгованість по аліментах. Між позивачем та відповідачкою неодноразово виникали суперечки з приводу сплати аліментів і в одній із таких суперечок, що сталася в жовтні 2014 року позивачка повідомила позивача, що він не є біологічним батьком доньки [PERSON], що до цього йому не було відомо і що змусило [PERSON] звернутися із позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що позивач [PERSON] дійсно не є біологічним батьком дитини - [PERSON], не дивлячись на те, що записаний батьком в свідоцтві про народження дитини та в актовому записі про народження дитини, оскільки в 2005 році вона та відповідач протягом двох місяців проживали окремо, хоча і перебували в зареєстрованому шлюбі, і вона в цей період мала інтимні відносини з іншим чоловіком, котрий і є батьком дитини. Тому вона згодна на виключення відомостей про позивача, як про батька, із актового запису про народження її дочки [PERSON]. Вважає, що немає необхідності проведення судової генетичної експертизи, оскільки вона визнає, що позивач не є батьком її доньки [PERSON]. Проте, заперечує щодо стягнення з неї на користь позивача сплаченого ним при зверненні в суд судового збору. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Джуринської сільської ради Яковишена В.І. вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідачка визнала позов та від проведення генетичної експертизи відмовляється. Виконкомом Джуринської сільської ради зроблено актовий запис про народження [PERSON] на підставі заяви обох батьків, ніхто із батьків не висловлював заперечень при реєстрації народження дитини щодо запису їх батьком та матір'ю. Представник третьої особи - відділу ДРАЦСу Шаргородського РУЮ в судове засідання не з'явився, але від начальника відділу надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу ДРАЦСу у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання, при розгляді спору покладається на вирішення суду (а.с.26). Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив факт, що [INFO] [PERSON] народила дитину: дочку [PERSON], про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень виконкому Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №23 07.10.2005 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). В зазначеному актовому записі та свідоцтві про народження дитини [PERSON] записана матір'ю, а [PERSON] - батьком дитини - [PERSON] (а.с.6), що відповідає вимогам ст.122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина народжена в шлюбі [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано 10.08.2003 року виконавчим комітетом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, а розірвано 28.07.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7). Також, судом встановлено, що на час реєстрації народження дитини позивач [PERSON] не мав заперечень щодо запису про нього, як про батька, в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження [PERSON], оскільки відповідачка запевнила останнього, що він є біологічним батьком дитини, що стверджував представник позивача в судовому засіданні, та не заперечила відповідачка. Сумніви щодо батьківства виникли у позивача під час однієї із суперечок з відповідачкою, що мала місце в жовтні 2014 року, під час якої остання заявила, що він не є біологічним батьком дочки - [PERSON], у зв'язку із чим він звернувся із відповідним позовом до суду. На момент оспорювання батьківства дитина - [PERSON] повноліття не досягла (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз доказів, встановлених обставин та показань сторін у їх сукупності переконує суд у тому, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 12.05.2015 року позов визнала. Від проведення судово-медичної генетичної експертизи крові відповідачка [PERSON] відмовилася, зсилаючись на те, що позов визнає, оскільки позивач дійсно не є біологічним батьком дитини [PERSON], у зв'язку із чим вважає проведення експертизи необов'язковим та недоцільним, про що надала суду заяву (а.с.30). Оскільки судово-медична експертиза крові необхідна для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною [PERSON] і від участі в експертизі відмовилася відповідачка [PERSON], яка визнала позов, то суд визнає факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та свідоцтві про народження батьком, тобто [PERSON], та дитиною - [PERSON]. Відтак, судом встановлено, що позивач не є батьком дитини, народженої [PERSON] [INFO]. Встановленому судом факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин. Ст.ст.121, 122, 136 СК України встановлено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. На підставі ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до роз'яснень, що місяться в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не є батьком [PERSON], то позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved