Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 12 вересня 1998 року, та стягувати аліменти на користь позивача на утримання сина, [INFO], у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення суду. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Сухорукова ». На обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, на грунті чого виникають сварки. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження \~сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. Відповідач є батьком дитини, працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не прибула, згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовну заяву підтримала і не заперечує проти ухвалення заочного рішення /ас. 27/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною пятою статті 74 ЦПК України /ас. 16, 25-26/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Відповідно до положень частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України / далі ЦПК України / особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України, за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень частини першої статті 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За матеріалами справи судом встановлено, що сторони з 12 вересня 1998 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадського стану Краснопільського району Сумської області, актовий запис за № 64, в сімї 23 серпня 1999 року народився син [PERSON], проживає при матері [PERSON]; батько дитини [PERSON] є особою працездатного віку, за даними позивача працює помічником лісничого Краснопільського райдержлісгоспу /копії ас.4-6/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 113, 115, 141, 180-183, 191 \~Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Так, відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Отже, суд знаходить, що у суді знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. \~\~ Відповідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON], яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, прізвище «Сухорукова». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 1531 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років - не менше 459,30 грн. / 30 % від 1531 грн./. Отже, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітнього сина, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статтей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статтей 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 20 липня 2016 року. Відповідно до статті 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 551 грн. 20 коп. та 551 грн. 20 коп. в доход Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved