Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

1. Позивач звернулась до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 31.01.2014 року належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до позовної заяви, за вищевказаною адресою зареєстрований та проживає відповідач. 23.10.2013 року відповідач без згоди колишнього власника [PERSON], на підставі довіреності від 14.09.2012р. зареєстрував себе у жилому приміщенні та самовільно вселився, однак в родинних стосунках з позивачем не перебував та не був членом її сімї. Крім того, позивач вказує, що в довіреності від 14.09.2012р., яка була підписана колишнім власником [PERSON], відповідачу не було надано повноважень щодо проведення та взяття на реєстраційний облік будь-яких осіб. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою звільнити жиле приміщення та виселитися в добровільному порядку, проте останній не відреагував. Позивач вважає, що у зв'язку з перебуванням на реєстраційному обліку та незаконному проживанні відповідача у вищевказаній квартирі, вона не може в повній мірі реалізувати свої права як власника щодо користування та розпорядження майном, сплачує комунальні послуги у збільшеному розмірі, вимушена проживати за іншою адресою. У зв'язку з наведеним, просила визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]; усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом виселення [PERSON], [INFO] без надання іншого жилого приміщення. 2. Позивач та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в позовному обсязі, просили суд позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Позивач надала згоду на ухвалення заочного рішення. 2.1. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заперечення, відповідно яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти задоволення позову у зв'язку з необґрунтованістю. Також вказав, що на момент придбання у дар квартири позивач знала, що у ній проживає та зареєстрований відповідач. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. 2.2. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву, якою просив справу розглянути без їхньої участі. 3. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, суд встановив: - позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 31.01.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстр.№85; - право власності на вищевказане майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2014р., виданого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON]; - відповідач по справі зареєстрований за адресою [ADDRESS], даний факт підтверджується довідкою №418 від 11.02.2014р., виданою КП «Дніпровський»; - відповідач зареєстрований та проживає в спірній квартирі, однак не є власником зазначеного житла та членом сімї позивача, знятися з реєстраційного обліку не має наміру; - на неодноразові звернення позивача з вимогою звільнити належне їй жиле приміщення в добровільному порядку, відповідач не відреагував; - наявність реєстрації відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає власнику розпоряджатися та користуватися жилим приміщенням та змушує позивача сплачувати додаткові витрати за комунальні послуги. 4. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового колесу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 5. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд вважає їх законними та обґрунтованими, оскільки позивач на законних підставах набула у приватну власність майно, а відповідач не має на нього будь-яких майнових прав та при цьому перебуває у ньому на реєстраційному обліку, чим чинить позивачу перешкоди у здійснені права власності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Вимоги про усунення перешкод позивачу у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення знайшли своє підтвердження, у зв'язку з тим, що позивач є власником жилого приміщення та має намір за призначенням використовувати належне їй майно. Однак, відповідач проживає в спірній квартирі, добровільно не звільняє належне позивачу майно та не знімається з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, що порушує право позивача як власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на те, що відповідач не є та ніколи не був членом сімї позивача, проте зареєстрований у спірній квартирі, це не створює будь-яких обов'язків перед ним для позивача, який на законних підставах набув у приватну власність майно. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 6.

Outcome: approved