Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

20 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання. Позов обґрунтувала тим, що вона з 2015 року є інвалідом другої групи за загальним захворюванням довічно, її джерелом доходу є соціальна допомога, якої не вистачає на придбання ліків, продуктів харчування, для забезпечення її життєвих потреб. Вона знаходиться у тяжкому матеріальному становище, оскільки будинок, в якому проживала у 1998 році згорів. Позивач зазначає, що відповідач є працездатною особою, однак відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу своїй матері, а тому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 30% від усіх його доходів. Жодних доповнень, уточнень до позовних вимог стороною позивача не було подано. 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України\~«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно пунктом 9 частини 1\~Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами\~Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року. Позивач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Також зазначила, що повнолітня дочка позивача [PERSON], [INFO], яка проживає у Республіці Білорусь, надає добровільну допомогу на утримання позивача. Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності сторони позивача за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився. Згідно з частиною7\~статті 76 ЦПК України (в редакції на час звернення до суду з позовом)\~та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка була ратифікована Україною 10 листопада 1994 року, розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, 03 квітня 2017 року Старовижівський районний суд Волинської області області звернулися з відповідним судовим дорученням до Міністерства юстиції України з метою його передачі до компетентного органу Російської Федерації про надання правової допомоги, а саме для вчинення окремих процесуальних дій та вручення документів відповідачеві у справі [PERSON] Відповідно до протоколу судового засідання Талдомського районного суду Московської області Російської Федерації від 19 липня 2017 року, [PERSON] було вручено копію позовної заяви з доданими до неї документами та допитано з питань, визначених ухвалою суду. На запитання суду, відповідач пояснив, що позов не визнав, виплачувати аліменти у заявленому у позові розмірі не має можливості, оскільки має на утриманні дружину [PERSON], [INFO] та трьох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На час проведення судового засіданні відповідач офіційно не працевлаштований, регулярні джерела доходів відсутні. Згоден на розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2\~статті 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач є матірю відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (аркуш справи 36). На момент звернення до суду [PERSON] є непрацездатною особою, з 2015 року отримує державну соціальну допомогу як інвалід ІІ групи довічно (аркуш справи 6-9). Місце проживання відсутнє, будинок, в якому проживала та була зареєстрована [PERSON] згорів (аркуш справи 10). \~Стаття 51 Конституції України визначає, повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. \~Статтею 202 СК України\~передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Пунктом 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано розяснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до частини 3 статті 75 СК України\~непрацездатною вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Таким чином, суд оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини: позивач є непрацездатною особою, отримує незначну соціальну допомогу, має двох повнолітніх дітей: сина [PERSON] відповідача по справі та дочку [PERSON] Дочка в добровільному порядку надає допомогу матері, [PERSON] жодної допомоги по утриманню матері не надає. Відповідач [PERSON] є працездатним, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Оскільки відповідач не надав доказів, які свідчили про неможливість виконання обов'язку по утриманню матері та надання їй допомоги в добровільному порядку, доказів про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов'язків до досягнення відповідачем повноліття, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та часткового їх задоволення. \~\~\~\~ Відповідно до\~статті 205 СК України\~суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно з частиною 1\~статті 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього\~Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Таким чином, суд, застосовуючи аналогію закону, а саме положення\~статті 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб позивача, можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів - 30% від суми всіх доходів відповідача є завищеним, оскільки відповідач не має регулярного доходу, має на утриманні інших осіб, а також ту обставину, що позивач має двох повнолітніх працездатних дітей, на яких однаково покладається обовязок по утриманню непрацездатної матері, суд вважає, що достатнім буде розмір аліментів 1/5 частки заробітку з усіх видів доходу відповідача. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 \~Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2\~статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що \~ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, \~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Отже, з урахуванням зазначених вимог закону, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 427 (чотириста двадцять сім) гривень. Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, та

Outcome: partial