Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

20.11.2014 р. позивач в особі Харківського національного університету імені [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], в якому просив стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4000,68 грн. з урахуванням індексів інфляції за період з 01.02.2011 р. по 30.11.2011 р. та сплачений університетом судовий збір в сумі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заборгованість у відповідача виникла в період, коли будинок за адресою вул. Отакара Яроша, 16-А знаходився на балансі університету і відповідачу надавались університетом комунальні послуги. У відповідача утворилась заборгованість. Незважаючи на неодноразові вимоги позивача щодо погашення заборгованості за житловокомунальні послуги, відповідач дотепер оплату заборгованості не здійснив, у звязку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні уповноважений представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. 08.04.2015 р. в судовому засіданні представником позивача було подано заяву про збільшення ціни позову до 5162,75 грн. з урахуванням індексів інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України згідно з розрахунками, які додавались до заяви. 29.04.2015 р. представником позивача заявлено клопотання про повернення позивачу переплаченої суми судового збору, яка складає 121,80 грн. у звязку з тим, що при перерахуванні судового збору для подання позовної заяви, університетом не було враховано суму судового збору, сплаченого при поданні до [PERSON] заяви про видачу судового наказу. 17.06.2015 р. в судовому засіданні представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог та залучення до участі у справі співвідповідачів згідно з якою залучено співвідповідачами по справі: [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], та у звязку з цим позивачем зазначено стягнути солідарно з відповідачів на користь Харківського національного університету імені [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 5162,75 грн. з урахуванням індексів інфляції та трьох процентів річних. Відповідач, який також представляв інтереси співвідповідачів з позовом не погодився, 27.01.2015 р. подав заперечення на позовну заяву, в яких посилався на те, що з ним не було укладено договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення і тому він не повинен оплачувати ці послуги, зазначив, що університет повинен довести своє право на надання житлово-комунальних послуг , а також 27.01.2015 р. подав заяву про застосування позовної давності до частки вимог позивача і просив відмовити в позові. Заслухавши представника позивача, відповідача, який представляв інтереси співвідповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Харківського національного університету імені [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судовим розглядом справи встановлено, що відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають в будинку за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 16-А в квартирі №5 загальною площею 43,4 кв.м. Згідно з довідкою позивача до 01.12.2011 р. зазначений будинок знаходився на його балансі та позивачем надавались відповідачу житлово-комунальні послуги. Відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради від 09.11.2011 р. № 811 та повідомлення до АВІЗО, 30.11.2011 р. будинок за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 16-А передано до комунальної власності. За період з 1.02.2011 р. по 30.11.2011 р. у відповідачів утворилась заборгованість перед університетом за житлово-комунальні послуги. Сума заборгованості з урахування індексів інфляції та трьох процентів річних складає 5162,75 грн. В тому числі: -квартплата - 470,00 грн. -теплопостачання 774,40 грн. -електроенергія 381,03 грн. -гаряча вода 1100,25 грн. -холодна вода 442,83 грн. -водовідведення 202,10 грн. -сума інфляції 1364,51грн. -три проценти річних 427,63 грн. Заборгованість підтверджується розрахунками боргу за житлово-комунальні послуги з Додатками № 1,2,3. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що університет неодноразово звертався до Відповідачів з вимогами про погашення заборгованості, зокрема про це свідчать такі документи: копія листа університету до [PERSON] від 24.01.2013 р. № 0103/20, яким відповідач повідомлявся про стан його заборгованості; акт від 25.11.2013 р., складений працівниками університету, які за місцем проживання відповідачів намагались ознайомити їх із заборгованістю за житлово-комунальні послуги. Вищевказані докази свідчать про те, що відповідачам надавались університетом житлово-комунальні послуги, проти чого відповідач, який представляє інтереси співвідповідачів, не заперечує, оскільки частково здійснював їх оплату, вони мали заборгованість перед університетом за ці послуги і знали чи могли знати про наявність в них заборгованості, але до теперішнього часу її не оплатили. З доводами про несплату співвідповідачами вказаного боргу у звязку з не укладанням з ними договорів про надання житлово-комунальних послуг неможна погодитись виходячи з наступного. Відповідно до п.1, 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наймач (власник квартири) зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Проте не укладення відповідачами з позивачем письмово договору, яке має місце між сторонами у справі, не звільняє від обовязку плати за надані комунальні послуги, оскільки фактично позивачем надавалися відповідачам житлово-комунальні послуги. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заява відповідача про застосування до частки позовних вимог строку позовної давності не може бути задоволена судом виходячи з наступного. Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги 20.11.2014 р. У відповідності до ст. 119 ЦПК України додатком № 8 до позовної заяви університету було додано копію ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.05.2014 р. про скасування судового наказу від 21.01.2014 р. Відповідно до ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 цього кодексу. Згідно зі ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості. Відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК позовна заява щодо вимог, визначених в ч.1 ст.96 цього кодексу, може бути подана тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Судом встановлено, що позивач 12.12.2013 р. подавав заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги до [PERSON] У звязку з вищевказаним, враховуючи, що Цивільний процесуальний кодекс встановлює особливий порядок стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд прийшов до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх прав ще 12.12.2013 р., при поданні ним заяви про видачу судового наказу, тому період з 01.02.2011 р. по 30.11.2011 р., за який нараховано позивачем заборгованість відповідачу, не виходить за межі трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, для предявлення позову. Таким чином суд вважає законними вимоги позивача, викладені в його позовній заяві, про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 5162,75 грн. з урахуванням індексів інфляції та трьох процентів річних. На підставі ст. 66,67,68 ЖК України, ст.. 20,24 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved