Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

20 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати на навчання в сумі 35216,30 грн. на користь Сумського медичного коледжу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 11 серпня 2010 року зарахований на бюджетну форму навчання до Сумського медичного коледжу за спеціальністю «Медико-профілактична справа», в зв'язку з чим між сторонами було укладено типову угоду про підготовку фахівців з вищою освітою [NUMBER] від 30 січня 2012 року, за умовами якої відповідач зобов'язується після закінчення вищого навчального закладу та одержання відповідної кваліфікації прибути на місце направлення у державному секторі народного господарства і відпрацювати за направленням не менше трьох років. 28 лютого 2013 року [PERSON] отримав диплом молодшого спеціаліста з кваліфікацією «фельдшера санітарного» та йому було видано направлення на роботу до КУ «Сумська міська дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» на посаду сестра медична, відповідач фактично пропрацював там лише до 31 серпня 2013 року, звільнившись за власним бажанням. Позивач просить стягнути з відповідача кошти в сумі 35 216,30 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, але до суду не з'явився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що наказом директора Сумського медичного коледжу від 11 серпня 2010 року за № 120-у абітурієнт [PERSON] був зарахований до складу студентів вказаного навчального закладу на бюджетну форму навчання за спеціальністю 5.12010103 «Медико-профілактична справа» (а.с.14-15). 30 січня 2012 року між Сумським медичним коледжем - комунальним закладом Сумської обласної ради та [PERSON] укладена типова угода [NUMBER] про підготовку фахівців з вищою освітою (а.с.16). Згідно з умовами цієї угоди, Вищий навчальний заклад зобов'язався забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою за спеціальністю «Медико-профілактична справа» згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити фахівця місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де той зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років. У свою чергу, студент [PERSON] зобов'язався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідно кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки «1201 Медицина. 5.12010103 Медико-профілактична справа»; після закінчення вищого навчального закладу прибути за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Також в угоді зазначено, що вона набрала чинності з моменту підписання і діє до 31 березня 2016 року (а.с.16). Наказом від 28 лютого 2013 року за № 24-у по комунальному закладу Сумської обласної ради - Сумському медичному коледжу у зв'язку із закінченням вказаного навчального закладу за спеціальністю «Медико-профілактична справа» [PERSON] було присвоєно кваліфікацію фельдшера санітарного, видано диплом молодшого спеціаліста та відраховано з коледжу у зв'язку з закінченням навчання (а.с.17-19). 28 лютого 2013 року [PERSON] отримав повідомлення № 4 про направлення на роботу до Сумської міської дитячої клінічної лікарні «Святої Зінаїди» на посаду медичної сестри школи (а.с.20-21). 31 серпня 2013 року [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням, в зв'язку з зарахуванням на денну форму навчання (а.с.22). Відповідно до інформації комунального закладу Сумської обласної ради - Сумського медичного коледжу вартість витрат, пов'язаних із навчанням відповідача, становить 35216,30 грн. (а.с.30, 31-32, 33-35). Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст.52 Закону України «Про освіту», яка втратила чинність у зв'язку із набранням законної сили Законом України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VІІ, однак була чинною на момент вступу відповідача на навчання до коледжу, тобто на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», який втратив чинність на підставі Постанови КМУ № 216 від 15 квітня 2015 року, але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Отже, аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що передбачені сторонами у справі зобов'язання мали виконуватись ними належним чином відповідно до умов укладеної Типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, тобто, після закінчення вищого навчального закладу за передбаченою у договорі спеціальністю випускник за здобутою кваліфікацією за кошти державного чи місцевого бюджетів направлявся на роботу за місцем призначення, де мав відпрацювати не менше трьох років. Зі свого боку учбовий заклад свої зобов'язання за цією угодою виконав лише в частині підготовки фахівця, а саме: [PERSON] отримав диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю «Медико-профілактична справа» і здобув кваліфікацію фельдшера санітарного. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] після закінчення Сумського медичного коледжу за спеціальністю «Медико-профілактична справа» здобув кваліфікацію фельдшера санітарного, отримавши диплом молодшого спеціаліста, але був направлений на роботу за кваліфікацією сестра медична дитячої поліклініки у школу № 7 м. Суми, тобто, мав приступити до роботи, що фактично і зробив, за іншою кваліфікацією, що свідчить про невиконання умов договору щодо працевлаштування фахівця відповідно до здобутої кваліфікації з боку медичного коледжу. Про різницю вимог до кваліфікацій фельдшера санітарного та сестри медичної дитячої поліклініки, в тому числі і стосовно їх спеціальності, так як у першому випадку - це «медико-профілактична справа», а в другому - «сестринська справа», «лікувальна справа» або «акушерська справа», зазначено у довіднику кваліфікаційних характеристик професій, працівників, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 березня 2002 року № 117, з відповідними змінами і доповненнями. Суд не приймає до уваги доводи позивача, що відповідно до листа №11.02-07/21 від 09 лютого 2012 року Міністерства охорони здоров'я України Сумський медичний коледж мав право направити молодшого спеціаліста з медичною освітою за спеціальністю «Медико-профілактична справа» (санітарний фельдшер), який закінчив вищий навчальний заклад України у 1996 році і пізніше на посаду сестри медичної, крім сестер медичних операційних, сестер-медичних-анестезистів та сестер медичних станцій швидкої та невідкладної медичної допомоги (а.с.105), оскільки даний лист не являється нормативно-правовим документом, а носить рекомендаційний характер щодо прийому на роботу спеціалістів з медичною освітою та щодо внесення коректив до плану підготовки фахівців у вищих навчальних закладах. Крім того, такі дії суперечать вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору про підготовку фахівця з вищою освітою. Доводи представника позивача не свідчать про те, що позов має бути задоволений, так як не вказують на наявність порушень з боку відповідача стосовно неналежного виконання умов договору, оскільки матеріалами справи доведено, що саме медичний коледж порушив умови договору щодо працевлаштування відповідача, за здобутою ним кваліфікацією. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed