Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

21.05.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Заводського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про зняття арешту з майна. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі є власниками квартири за адресою: м.\~Запоріжжя, вул. Історична, б. 29, кв. 35. Державним виконавцем Заводського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції у виконавчому проваджені про стягнення з відповідачів заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг 30.03.2005 р. було накладено арешт та оголошено заборону відчуження зазначеної вище квартири. У звязку із погашенням боргу, виконавче провадження було закрито, але питання зняття арешту державним виконавцем вирішено не було. На теперішній час відповідач позбавлений можливості самостійно зняти арешт з нерухомого майна, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені через сплив строку їх зберігання. Враховуючи викладене, позивачі просять суд постановити рішення, яким зняти арешт з належної їм квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Історична, б. 29, кв. 35. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], повідомлені у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявились, надали письмові заяви про підтримку позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] до судового засідання не зявилась, про час та місце його проведення повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримку позовних вимог про зняття арешту з майна, заявлених [PERSON] Представник відповідача, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, в судове засідання не зявився. Від нього надійшла заяви про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідач не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності № 1133 від 30.08.1994 р., виданого виконавчим комітетом Заводської районної ради народних депутатів квартира за адресою: м.\~Запоріжжя, вул. Історична, б. 29, кв. 35 належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). З інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 02.05.2015 р. вбачається наявність обтяження нерухомого майна за зазначеною вище адресою у виді арешту, накладеного постановою ДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя серії АМ № 665230 від 03.03.2005 р. (а.с. 10). Під час розгляду справи було встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.\~Запоріжжя від 28.01.2004 р. з позивачів на користь КП «ВРЕЖО-4» було стягнуто заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам у розмірі 2138,19 грн. та державне мито 51 грн., справа № 2-618/04 (а.с. 26). На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у Заводському відділі Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. 30.03.2005 р. державним виконавцем вказаного відділу було винесено постанову АА №\~775189 про арешт майна боржників та оголошено заборону відчуження квартири [ADDRESS]. З повідомлень, наданих відповідачем під час розгляду справи вбачається, що виконавче провадження про стягнення з позивачів на користь КП «ВРЕЖО-4» заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам було закрито через погашення боржниками суми боргу. Але питання зняття арешту з майна боржників, державним виконавцем вирішено не було. Надати матеріали виконавчого провадження відповідачем не представилось можливим, оскільки його було знищено у 2009 році через сплив строку зберігання. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №\~606-XIV в редакції, діючий на час розгляду справи (надалі Закон №\~606-XIV). Предметом заявленого позову є зняття арешту майна боржників та оголошення заборони на його відчуження. Предявлення вказаного позову передбачено нормою ч. 5 ст.\~60 Закону №\~606-XIV за відсутністю посилання на строк звернення до суду з таким позовом. Отже, оскільки позивачем не оскаржується певне рішення відповідача, а заявлені вимоги спрямовані на зміну правового режиму майна боржників, судом встановлено, що позивачами не пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). За приписами ст. 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Згідно з ч. 1 ст.11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Стаття 52 Закону № 606-XIV, в тому числі, містить наступні приписи: 1.\~Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. 2.\~Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. ‹…›. 3. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Як вже зазначалось, протягом здійснення виконавчого провадження постановою державного виконавця було накладено арешт на майно боржників та оголошено заборону відчуження квартири. Вимогами п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; Наслідки завершення виконавчого провадження встановлені ст. 50 Закону № 606-XIV. Частиною 1 вказаної статті Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Судом встановлено, що відповідач позбавлений можливості вирішити питання зняття арешту з майна позивачів через утилізацію матеріалів виконавчого провадження. З наведених обставин вбачається, що спір у цій справі виник через утилізацію матеріалів виконавчого провадження, у звязку з чим відповідач не мав можливості самостійно вирішити питання зняття арешту з квартири боржників. Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду справи, незважаючи на прийняття відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження, арешт з майна позивачів не знятий. Отже, в розумінні частини 1 статті 50 Закону № 606-XIV виконавче провадження відносно позивачів не є завершеним через відсутність всіх правових наслідків, передбачених вказаною нормою. З огляду на такі обставини суд враховує, що питання зняття арешту з майна врегульовано ч. 4 ст. 60 Закону № 606-XIV, вимогами якої встановлено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи викладене, позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Усуваючи розбіжності у серії та номері постанови про арешт майна від 30.03.2005\~р., суд виходить з того, що нотаріусом під час внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було зроблено описку у зазначені серії та номеру постанови державного виконавця. Наданий позивачам нотаріусом примірник копії постанови про арешт майна, що був підставою внесення відомостей до Реєстру, містить відомості про її серію АА та номер 775189, що підтверджує факт допущення описки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved