overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

21 жовтня 2014 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 03 березня 2008 року. Посилався на те, що 03 березня 2008 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 4800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 13935 грн. 18 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 4802 грн. 49 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 5324 грн. 56 коп., заборгованість пені та комісії за користування кредитом - 2668 грн. 36 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 639 грн. 77 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні, у разі невяки відповідача у судове засідання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду , заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 03 березня 2008 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 4800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 13935 грн. 18 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 4802 грн. 49 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 5324 грн. 56 коп., заборгованість пені та комісії за користування кредитом - 2668 грн. 36 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 639 грн. 77 коп. Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

21 жовтня 2014 року представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 41295,69 гривень за кредитним договором та 412,96 гривень судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився; на адресу суду направив заяву в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань чи заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 05 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], було укладено договір № Б/Н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15000 гривень. В силу укладеного кредитного договору відповідач мав виконати взяті на себе зобов'язання про погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, також врегульовано ст. 1054 ЦК України. Однак відповідач, порушуючи умови договору, не виконував свої зобов'язання належним чином. Станом на 07.09.2014 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 41295,69 грн., а саме: - заборгованість по тілу кредиту 27976,00 грн.; - прострочене тіло кредиту 10127,04 грн.; - заборгованість по відсоткам 0,00 грн.; - заборгованість за комісіями 750,00 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки він ґрунтується на законних підставах. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

21 жовтня 2014 року у суд з позовною заявою звернулась [PERSON], яка просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 600 гривень щомісячно. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі та мають повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання та перебуває на її утриманні. Син потребує матеріальної допомоги, адже навчається на денній формі і не має змоги влаштуватись на роботу. Натомість відповідач має можливість надавати таку допомогу. Позивач в судовому засіданні зменшила позовні вимоги: просить ухвалити рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина по 400 гривень щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позов у зменшених позовних вимогах визнав. Згідно з частиною 4 статті 174 (Цивільного процесуального кодексу України -- далі ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК) визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з частиною 1 статті 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно з статтею 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а розмір заявлених вимог відповідає принципам справедливості, розумності та пропорційності. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 88 ЦПК судові витрати у формі судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

21 жовтня 2015 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.10.2013 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 31.08.2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 23\~809,41 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення, а справу просиву розглянути за її відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 2013 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300 грн на платіжну картку типу «Універсальна» зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходилась вищезазначена сума грошових коштів. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує. Внаслідок цього, станом на 31 серпня 2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 23\~809,41 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 13\~481,73 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 8 217,71 грн; -заборгованість за пенею та комісією 500 грн; -штраф (процентна складова) 1 109,97 грн; -штраф (фіксована сума) 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не оспорює нарахований Банком борг, то суд вважає його безспірним та таким, що підлягає стягненню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

21 жовтня 2015 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою, в якій просив визнати за його матір»ю [PERSON] право власності на 46/100 ч. житлового будинку з надвірними будівлями №38 по вул. Балтійській в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON]. Визнати за ним, [PERSON], право власності на ті ж самі 46/100 ч. житлового будинку літ. «А-1» (прибудова а, а1; ганок а2; з надвірними будівлями: сарай літ. «Б»; вбиральня літ. «Е, Ж»; льох літ. «К, И»; огорожа №1,2; хвіртка №3,4 по вул.. Балтійській, 38 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON]. В обгрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] послався на те, що після смерті своєї матері [PERSON], померлої 25 листопада 2014 р. він звернувся до Другої харківської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, 46/100 ч. житлового будинку №38 по вул.. Балтійська в м. Харкові. Дане майно перейшло матері після смерті її матері [PERSON], згідно ст.429 ЦК України (в редакції 1922 р.). У вказаному спадковому житловому будинку [PERSON] була зареєстрована ще за життя бабусі [PERSON], на час смерті бабусі і до дня своєї смерті, але свідоцтво про право на спадщину не оформила. У 1949 р. мати зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище. 21 травня 1976 р. батько помер. Мати померла 25 листопада 2014 р.. Другою харківською державною нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв»язку з тим, що після смерті його матері вказані 46/100 ч. житлового будинку не було належним чином зареєстровані в органах, які на той час здійснювали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання представник позивача зявився. Відповідачка [PERSON] та представники 3-х осіб: Харківської міської ради, Другої харківської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомлені, до суду не прибули та надали до суду письмові прохання слухати справу за їх відсутністю ( а. с. 42 46, 48). Відповідачка проти задоволення позову не заперечувала. Просить розглянути справу за її відсутністю ( а. с. 50). З урахуванням викладеного суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

21 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що на початку вересня 2015 року він звернувся до приватного нотаріуса Фесенка А.О. з метою посвідчення договору дарування частки трикімнатної квартири [ADDRESS]. Однак приватним нотаріусом йому було відмовлено у зазначені родинних зв'язків у договорі, оскільки не підтверджено факт родинних відносин заявника з [PERSON], у зв'язку з чим він просить встановити факт родинних відносин, а саме - що [PERSON], [INFO], є його матір'ю. Заявник у судове засідання не з'явився, подав заяву про підтримання своїх вимог та розгляд справи у його відсутність. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що 01 лютого 1992 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 01 лютого 1992 року (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (російською) (а.с.6). Як вбачається зі свідоцтв про право на спадщину за законом, спадкоємцями після смерті [PERSON], який помер [INFO] є його дружина - [PERSON], [INFO], та сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10,11,13). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником 1/3 частки квартири по [ADDRESS] (а.с.12). Висновком Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції у Сумській області №30-02.1-87 [PERSON] повідомлено про неможливість внесення змін до актового запису про народження №01 від 1 січня 1993 року, і зв'язку з ненадходженням актового запису про народження матері дитини (а.с.14). Листом приватного нотаріуса №507/01-16 від 12 жовтня 2015 року [PERSON] відмовлено у посвідченні договору дарування у зв'язку з тим, що не підтверджено факт родинних відносин (а.с.15). Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

21 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 16 серпня 2011 року, мотивуючи тим, що не знаходять спільної мови з більшості питань ведення спільного господарства, внаслідок чого виникають постійні сварки. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення, а також просила надати їй дошлюбне прізвище. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2011 року. Від вказаного мають дитину, сина [PERSON], [INFO]. Сторони пояснили, що вони проживають окремо з 2014 року. Причиною цього є те, що вони не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету та в відношеннях один до одного. Відповідач проживає спільно з іншою жінкою. Примирення між собою категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

21 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Полонської міської ради (далі [PERSON]), в якому вказує, що 16 березня 2015 року померла її мама [PERSON] яка залишила заповіт на користь позивачки. Позивачка через сильні душевні коливання та складний фінансовий стан не змогла звернутися до нотаріуса в шестимісячний строк з дня смерті матері. Інших спадкоємців після смерті мами немає. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В суді позивачка доводи позову підтримує, уточнила позовні вимоги додатковий строк визначити тривалістю три місяці і пояснила, що батько з мамою розірвали шлюб, а інших спадкоємців першої черги нема. Вона попустила строк звернення до нотаріуса декілька днів. [PERSON] [PERSON] не заперечує проти позову. Державний нотаріус [PERSON] подала заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON], яка мала на праві власності житловий будинок, померла 16 березня 2015 року. За життя заповіла все своє майно позивачці. Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає. Доводи позову узгоджуються з письмовими доказами рішенням суду про право власності [PERSON] на житловий будинок та інвентарною справою на цей будинок, свідоцтвом про смерть та свідоцтвом по розірвання шлюбу [PERSON], свідоцтвом про народження позивачки, заповітом [PERSON] на користь позивачки, паспортом позивачки, довідки ЖЕКу про проживання [PERSON] та зареєстрованих з нею осіб. Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки [PERSON] пропустила строк звернення до нотаріуса незначну кількість днів. Дану обставину суд вважає поважною причиною пропуску строку на звернення про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

21 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, де зазначила, що 03 червня 2015 року її батько [PERSON] помер та був похований в м. Брянка, Луганської області. 09 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брянського міського управління юстиції у Луганській області було видано свідоцтво про смерть її батька [PERSON] на підставі лікарського свідоцтва про його смерть від 08.06.2015 року. Після чого заявник з вказаними документами звернулася до Пенсійного Фонду Орджонікідзевського району м. Харкова з проханням виплати заборгованості по пенсії батька та виплати на поховання. Однак, їй було відмовлено у вказаних виплатах, оскільки зазначене свідоцтво про смерть не є документом підтверджуючим факт смерті її батька, оскільки відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської області знаходилися на тимчасово неконтрольованій території та видані на цій території після 01.12.2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Заявник просила суд встановити факт смерті [PERSON], який помер 03.06.2015 року в м. Брянка Луганської області. Представники заявника та зацікавленої особи просили в письмових заявах на адресу суду слухати справу у їх відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Цивільно процесуального Кодексу України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до п.6 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту що має юридичне значення. Відповдно до ч.1 ст.57, ч. 1 ст.58 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для справи. Належними є докази, що містят інформацію щодо предмету спору. Судом встановлено, що 03 червня 2015 року [PERSON] помер та був похований в м. Брянка Луганської області. Зазначений факт підтверджується даними вказаними в лікарському свідоцтві про смерть № 96 від 08.06.2015 року, де вказано, що [PERSON], [INFO], адреса проживання [INFO] помер 03 червня 2015 року вдома від серцевої недостатності.(а.с.9), копією свідоцтва про смерть [PERSON], виданого 09.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брянського міського управління юстиції у Луганській області Брянка.(а.с.12). Суд на підставі ст.57, 58 ЦПК України зазначені докази визнає належними, оскільки вони містять інформацію що до предмету спору. Інших доказів заявник надати не може, а суд не може іх витребувати в порядку ч.2 ст.235 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved