Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. У березні 2021 до суду звернувся [PERSON] в інтересах якого діяла представник [PERSON] . Позивач в обґрунтування позову зазначив, що на підставі заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2012 року був виданий виконавчий лист №2-6766/12, в подальшому у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві (наразі - у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №39473873 зі стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 8 140 411,39 грн. за кредитним договором №380/882/06-Пі від 27.06.2006 року. 23.08.2013 в межах даного виконавчого провадження було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. 15.06.2016 було повернуто виконавчий документ стягувачу та припинено чинність арешту майна боржника, однак запис про зняття арешту внесений не був, чим продовжується порушення прав позивача на його майно. Крім того, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2017 було скасовано заочне рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист №2-6766/12 та було відкрито виконавче провадження №39473873. Тому позивач звернувся до суду з вимогою про зняття арешту з всього нерухомого майна [PERSON] , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 23.08.2013 року в межах виконавчого провадження №39473873, номер запису про обтяження №2291335. 2. Процесуальні дії по справі. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2021 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.25-26). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання, до справи було залучено ПАТ «Укрсоцбанк» - стягувача у виконавчому провадженні №39473873, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с.38-39). У судове засідання відповідач, третя особа не з`явилися, заяв та клопотань суду не направляли, були повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми поштовими повідомленнями (а.с.44,45). 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №39473873 зі стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 8 140 411,39 грн. за кредитним договором №380/882/06-Пі від 27.06.2006 року. Зазначене виконавче провадження здійснювалось на підставі виконавчого листа №2-6766/12, виданого на підставі заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2012 року (а.с.7-8). 23.08.2013 постановою державного виконавця Мурихіна С.В. в межах даного виконавчого провадження було накладено арешт на все нерухоме майно боржника (а.с.33-35). 15.06.2016 постановою державного виконавця Подпоріна Р.О. було повернуто виконавчий документ стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відмова стягувача від майна боржника) та припинено чинність арешту майна боржника (а.с.9). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2017 у справі №753/20747/17 було скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2012 у цивільній справі №2-6766/12 (а.с.11). Як вбачається з інформаційної довідки №246552322 від 02.03.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.12-14) арешт нерухомого майна [PERSON] , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 23.08.2013 року в межах виконавчого провадження №39473873, номер запису про обтяження №2291335 не знятий. У листі від 05.03.2021 вих.№39473873/6 відповідач зазначив, що матеріали виконавчого провадження №39473873 знищені, механізму та порядку зняття арешту в такому випадку чинним законодавством не передбачено. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно положень ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно положень ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Після повернення виконавчого листа стягувачеві у 2016 році, відповідач зазначив про припинення чинності арешту, накладеного в межах виконавчого провадження №39473873, однак жодних дій щодо внесення відповідних записів до реєстру не вчинив, арешт не зняв, що безумовно порушує право власності позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про зняття арешту з майна, підлягає задоволенню. Іншого способу у позивача захистити свої права, крім судового, у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження, немає. А тому суд дійшов висновку, що накладений арешт порушує права позивача як власника майна, докази непогашених боргів за виконавчими провадженнями відсутні, отже, майно підлягає звільненню з-під арешту. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 908,00 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією №04-420483/1 від 04 березня 2021 року (а.с. 6). Пред`явлений ним позов задоволений. З огляду на це, суд вважає, що з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved