Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

20 серпня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання за нею права власності на 1/4 частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Буди, вул. Чернишевського, № 2, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 1/4 частина житлового будинку № 2 по вул. Чернишевського в смт. Буди Харківського району Харківської області належала покійній бабусі [PERSON], яка померла 14.08.1995, на підставі договору купівлі-продажу, який був втрачений.\~Покійна бабуся\~проводила реконструкції\~та прибудови\~у своїй\~частині житлового\~будинку та\~їх узаконювала.\~Позивач та\~її покійна\~мати проживали\~разом із\~бабцею [PERSON]\~до дня\~її смерті,\~тож покійна\~мати,\~як спадкоємець\~першої черги,\~фактично прийняла\~спадщину шляхом\~вступу у\~володіння частиною\~житлового будинку.\~Позивач прийняла\~спадщину після\~смерті матері,\~шляхом подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~до нотаріальної\~контори.\~Оскільки,\~оригінал договору\~купівлі-продажу\~будинку не\~зберігся,\~право власності\~не було\~зареєстроване,\~внаслідок чого\~нотаріусом було\~відмовлено у\~вчиненні нотаріальних\~дій щодо\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом,\~тож позивач\~не має\~можливості оформити\~право власності\~на спадкове\~майно, тому змушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 19 грудня 2018 року о 10 год. 30 хв. 14 лютого 2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій вона просить суд встановити факт права власності [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку № 2 по вул. Чернишевського в смт. Буди Харківського району, Харківської області, на момент її смерті та визнати за позивачем право власності на вказану частину житлового будинку, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. 19 грудня 2018 року представником позивача було подано до суду клопотання про витребування з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області відомостей щодо звернення із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON], а також про складання ними заповітів та на чиюсь користь. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року клопотання про забезпечення доказів задоволено, витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 14 серпня 1995 року, та [PERSON], померлої 09 березня 2014 року, які на момент смерті були зареєстровані по вул. Чернишевського, б. 2 в смт. Буди Харківського району Харківської області, а також про складання [PERSON] та [PERSON] заповітів та на чию користь. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21 березня 2019 року об 11 год. 30 хв. Позивачем та її представником подано до суду заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, пожали до суду заяви, в яких позов визнали, проти задоволення позовних вимог не заперечували,\~просили судрозглянути справу за їхньої відсутності. Представником третьої особи Служби у справах дітей Харківського району Харківської області подано до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника служби. Інших клопотань та заяв від учасників до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON], народилась 03 травня 1988 року, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-ВЛ № 408496. [PERSON] 10 червня 2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Януш», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 320948. Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, даних будинкової книги та інформації виконавчого комітету Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 25.04.2018 № 581-582, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 30.01.1964 до дня смерті 09.03.2014, разом з донькою [PERSON] та матірю [PERSON]. Також, в спірному будинку була зареєстрована з 17.06.1954 та проживала до дня смерті 14.08.1995 [PERSON]. [PERSON] померла 14 серпня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 350462. За життя [PERSON] 27 січня 1995 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Будянської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області за реєстровим № 22, яким анулювала заповіт, посвідчений від її імя виконкомом Будянської селищної ради народних депутатів 26 лютого 1993 року за реєстром № 18 та усе своє майно, яке може належати їй на день смерті заповіла своїй онуці [PERSON]. Випискою з рішення № 12 виконавчого комітету Будянської селищної ради Харківського району Харківської області УССР від 16.04.1954 підтверджується факт втрати документів купчої на квартиру, належності займаної квартири [PERSON]. Актом від 30.07.1964, складеним техніком Люботинського БТІ, виявлені зміни у домоволодінні № 2 по вул. Чернишевського в смт. Буди Харківського району Харківської області, належному [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які полягали у знесенні сараїв та обкладенні будинку цеглою. Висновком комісії Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 07.04.1955 № 9 закріплено право користування земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Буди, вул. Чернишевського, 2, за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Актом від 18.01.1978 на підставі рішення виконавчого комітету Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.10.1977 № 1385 було введено в експлуатацію самовільні прибудови д житлового будинку, літні кухні та господарські сараї, побудовані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 25.05.2015 № Е-1667 повідомлено, що право власності на житловий будинок № 2 по вул. Чернишевського в смт. Буди Харківського району Харківської області за архівними матеріалами станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано: 1/4 частина за [PERSON], 1/4 частина за [PERSON], 1/4 а [PERSON], право власності на 1/4 частину житлового будинку не зареєстровано. Правовстановлюючі документи на імя [PERSON] та [PERSON] відсутні. Рішенням виконкому Будянської селищної ради депутатів трудящих від 07.06.1955 за вказаним житловим будинком, користувачами якого були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 1200,00кв.м., але за [PERSON] не зареєстровано в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. [PERSON] була одним з користувачів та змовників проведення технічної інвентаризації. Прибудови та зведені господарчі будівлі було прийнято в експлуатацію на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав станом на 11.02.2019 співвласниками спірного житлового будинку є [PERSON] 2/8 частин, [PERSON] 1/4 частина, [PERSON] 1/4 частина, [PERSON] 2/8 частин. [PERSON] мати позивача, померла 09 березня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 435240. 08 січня 2016 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 525233. Після смерті [PERSON] 16 серпня 2014 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] відкрито спадкову справу № 706/2014, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.08.2014 № 38146887. Листом від 16.09.2014 № 02.14 державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] повідомлено спадкоємця [PERSON] про неможливість оформлення спадщини після смерті матері [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на житловий будинок № 2 по вул. Чернишевського в смт. Буди Харківського району Харківської області, не було здійснено реєстрацію права власності до 01.01.2013, рекомендовано звернутися до суду. Листом від 10.01.2019 № 49/02.14 Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області повідомила, що після померлої 14 серпня 1995 року [PERSON], яка була зареєстрована на час смерті смт. Буди, вул. Чернишевського, буд. № 2, Харківського району Харківської області та померлої 09 березня 2014 року [PERSON], яка була зареєстрована на час смерті в смт. Буди, вул. Чернишевського, буд. № 2 Харківського району Харківської області з заявами про прийняття, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація про посвідчення заповітів від імені померлих [PERSON] та [PERSON] відсутня. Свідоцтво про право на спадщину держнотконтора не видавала. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 4, ст. 86 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно ст.\~12,\~ст.\~13,\~ст.\~19,\~ст.\~49,\~ст.\~50,\~ст.\~55\~Закону України\~«Про власність»,\~введеного в\~дію з\~15.04.1991\~Постановою Верховної\~Ради УРСР\~від 26.03.1991\~N\~885-XII,\~громадянин набуває\~права власності\~на майно,\~одержане внаслідок\~успадкування або\~укладення інших\~угод,\~не заборонених\~законом.\~Об'єктами\~права приватної\~власності є\~зокрема жилі\~будинки. Громадяни мають право відчужувати належне їм майно. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Обовязкова державна реєстрація права власності не була передбаченими цими нормативними актами. Отже, після укладення договору купівлі-продажу частини житлового будинку [PERSON] набула право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку. Після смерті своєї бабусі [PERSON] частину житлового будинку № 2 по вул. Чернишевського в смт. Буди Харківського району Харківської області успадкувала за заповітом онука [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння нерухомістю, оскільки була зареєстрована у вказаному будинку та постійно проживала в ньому разом з [PERSON] до дня її смерті. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.\~ст.\~1268-1270,\~1272ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу- 6 місяців з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона\~зобов'язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] дійсно купила 1/4 частину житлового будинку № 2 по вул. Чернишевського в смт. Буди Харківського району Харківської області, та володіла своєю частиною цього будинку, що було підтверджено наданими суду письмовими доказами, а також з урахуванням того, що позивач, постійно проживала з покійними бабусею та батьками до дня їх смерті і була зареєстрована з ними за однією адресою, звернулася із заявою до органів нотаріату про прийняття спадщини після смерті матері, дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері, оскільки батько позивача помер у 2016 році, що було доведено наданими суду доказами у їх сукупності, тож суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved