Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

20.02.2019 р. позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2018 р. за нею визнано право власності на: 1/20 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 66/1000 частин нежитлового приміщення, підвалу літ.А-14, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/15 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791, кадастровий номер 2320983200:01:015:0016; 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784, кадастровий номер 2320983200:01:015:0017. Належне їй на праві власності майно позивач зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно з довідками про вартість майна, складеними спеціалізованою установою ТОВ «Укрспецекспертиза», загальна вартість належного їй майна становить 96 089,60 грн., з яких: вартість 1/20 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] складає 19 000 грн.; вартість 66/1000 частин нежитлового приміщення, підвалу літ.А-14, розташованого за адресою: [ADDRESS] , прим.169 становить 50 930,40 грн.; вартість 1/15 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 8000 грн.; вартість 1/15 частини земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, кадастровий номер 2320983200:01:015:0016 становить 9079,60 грн.; вартість 1/15 частин земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784, кадастровий номер 2320983200:01:015:0017 - 9079,60 грн. Право власності на зазначене майно визнане після смерті [PERSON] за позивачем, як спільне сумісне майно та як спадкове майно, а за відповідачами та третьою особою, як спадкове майно. Рішенням від 13.09.2018 р. за [PERSON] визнано право власності на наступне майно: на 1/20 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 11/1000 частин нежитлового приміщення, підвалу літ.А-14, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/15 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791, кадастровий номер 2320983200:01:015:0016; 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784, кадастровий номер 2320983200:01:015:0017. Позивачу не відомо чи отримали відповідачі свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , однак в силу положень ч.5 ст.1268 ЦК України, вони мають право кожен на наступне майно: : по 1/20 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; по 11/1000 частин нежитлового приміщення, підвалу літ.А-14, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; по 1/15 частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; по 1/15 частині земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, кадастровий номер 2320983200:01:015:0016; по 1/15 частині земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, кадастровий номер 2320983200:01:015:0017. З часу набуття права власності на майно, вона позбавлена можливості користуватись та володіти ним через перешкоди з боку відповідачів та через те, що її частка не виділена в натурі. Відповідачі одноособово користуються та володіють всім вищепереліченим майном. Зважаючи на те, що спільне з відповідачами користування належними їй частками нерухомого майна не можливе, позивач просить виділити належну їй частку у нерухомому майні та припинити спільну часткову власність. За позовом [PERSON] , посилаючись на ст.ст.358, 364 ЦК України, просить виділити їй в натурі відокремлений об`єкт нерухомості із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинити право спільної часткової власності на нього та визнати за нею право особистої приватної власності на нежитлове приміщення № 169 підвалу (літ. А-14), у складі: кімната № 1, площею 27,7 кв.м.; душова № 2, площею 3,0 кв.м.; санвузол № 3, площею 1,6 кв.м., загальною площею за внутрішніми замірами 32,3 кв.м., що становить 11/100 частин нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14), яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартістю 84 884,00 грн.; виділити їй в натурі та визнати за нею право особистої приватної власності на 83/100 частини земельної ділянки, площею 4,5398 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, кадастровий номер 2320983200:01:015:0017, варістю 11 304,10 грн., всього на суму 96 188,10 грн.; припинити її право власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у спільній частковій власності: на 1/20 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 1/15 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, кадастровий номер 2320983200:01:015:0016; 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, кадастровий номер 2320983200:01:015:0017. Ухвалою від 27.03.2010 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.04.2019 р. 25.04.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 21.05.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні та за клопотанням відповідача. 21.05.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 25.06.2019 р. за клопотанням відповідача на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 25.06.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 23.07.2019 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України. 23.07.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 24.09.2019 р. за клопотанням позивача на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 24.09.2019 р. підготовче судове засідання було відкладено на 08.10.2019 р. за клопотанням позивача на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 08.10.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 01.11.2019 р. через перебування судді у відпустці за раніше відпрацьований вихідний день. 01.11.2019 р. закрито підготовче провадження, призначено судове засідання на 03.12.2019 р. 03.12.2019 р. розгляд справи відкладено на 18.03.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 18.03.2020 р. розгляд справи відкладено на 26.05.2020 р. за заявою позивача та через перебування судді в нарадчій кімнаті. 26.05.2020 р. розгляд справи відкладено на 17.08.2020 р. за клопотанням представника відповідача на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 17.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 06.10.2020 р. за клопотанням позивача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 06.10.2020 р. розгляд справи відкладено на 11.12.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні у складі колегії суддів. 11.12.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 21.12.2020 р. перед судовими дебатами. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та в уточненому позові (т.1 а.с.171-173), а також відповіді на відзив (т.1 а.с.90-93). Відповідач [PERSON] та її представник просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві (т.1 а.с.62-66) та письмових поясненнях (т.2 а.с.71-72). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Суд розглянув справу за відсутності відповідачів на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON] та їх представників, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2018 р. у справі № 336/4340/17, пр. 2/336/168/18 за [PERSON] , як за співвласником, визнано право власності на 11/200 частин нежилого приміщення, підвалу літ. А-14, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на: 1/20 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 11/1000 частин нежилого приміщення, підвалу літ. А-14, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; на 1/15 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791; 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784. Згаданим рішенням визнано за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності: на 1/20 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; на 11/1000 частин нежилого приміщення, підвалу літ. А-14, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; на 1/15 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; на 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791, що зареєстрований на ім`я [PERSON] в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 22.06.2001 року за № 1122; на 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784, що зареєстрований на ім`я [PERSON] в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 22.06.2001 року за № 1123 (т.1 а.с.18-23). Право власності позивача на згадані об`єкти нерухомості зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (т.1 а.с.24, 25, 26, 27, 28). Спадкоємцями першої черги, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , окрім [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , є відповідачі по справі. Зазначене встановлено рішенням суду від 13.09.2018 р., а також підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (т.1 а.с.113-164). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на положення ст.ст.358, 364 ЦК України, за змістом яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст.358 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ст.364 ЦК України). Ст.264 ЦПК України визначає питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, зокрема, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Аналізуючи наведені вище положення діючого законодавства, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачами, не можуть бути застосовані положення ст.ст.358, 364 ЦК України, оскільки [PERSON] , в розумінні згаданих норм, не заявляє вимог, як співвласник, про виділ в натурі її частки в майні. Інші докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, як то висновки експертиз щодо вартості майна, не впливають на висновки суду з підстав, що наведені вище. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed