Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

1 вересня 2020 року заявник звернулася до суду з зазначеною вище заявою, посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає сама у житловому будинку по [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності. Протягом 2019-2020 років її бувший чоловік [PERSON] , з яким вона 30 червня 2000 року розірвала шлюб, систематично вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство. Як вдень, так і вночі він приходить до її будинку, вибиває двері та вікна, ображає нецензурною лайкою. Лише у 2020 році вона 13 разів зверталася на спецлінію 102 ГУ НПУ в Київській області з повідомленням про домашнє насильство з боку [PERSON] , внаслідок чого його двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Застосовані заходи не дали бажаного результату, він продовжує вчиняти свої протиправні дії, які виражаються у незаконному проникненні до її помешкання та садиби, погрозах заподіяння тілесних ушкоджень у разі її звернення до правоохоронних органів. Оскільки вона постійно зазнає домашнього насильства з боку [PERSON] , тому просить видати обмежувальний припис щодо нього на строк до 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, поклавши на нього наступні обов`язки: заборонити перебування в місці її проживання, наближення на 50 м до її місця проживання або перебування та інших місць частого відвідування нею, особисто та через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали частково, відмовившись від вимоги щодо покладення обов`язку на [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати заявницю, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заінтересована особа заяву визнав повністю. В судовому засіданні заявник та її представник надали пояснення, які повністю відтворюють зміст заявлених вимог. В судовому засіданні заінтересована особа пояснив, що він дійсно приходить до колишньої дружини, оскільки любить її. Двері не виламував проте замок розпилював. Двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства щодо заявниці. Обіцяє у подальшому обходити її садибу стороною та взагалі не приїздити у село. Оцінюючи кожен аргумент, наведений заявником, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , де зареєстрована та постійно проживає одна (а.с.10, 11-15, 17 - довідка, копії технічного паспорта на будинок та свідоцтва право на спадщину за заповітом). 30 червня 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу). Із наданої довідки Згурівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції вбачається, що у 2020 році [PERSON] 13 разів зверталася на спецлінію 102 ГУ НПУ в Київській області з повідомленням про домашнє насильство з боку її колишнього чоловіка [PERSON] (а.с.8). 5 червня 2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] як особу, яка притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.9 - копія постанови). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є цей Закон, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 Закону). Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 Закону). Відповідно до ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема на колишнє подружжя. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить зокрема обмежувальний припис стосовно кривдника (ст. 24 Закону). Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Заслухавши пояснення учасників справи та представника заявниці, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши наявні ризики, з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення частково шляхом видачі обмежувального припису кривднику, поклавши на нього наступні обов`язки: заборонити наближатись на 50 метрів до місця проживання (перебування), оскільки в судовому засіданні доведено вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо його колишньої дружини [PERSON] . Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави. Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України). На підставі ч. 1 ст. 27 Закону повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України щодо обставин домашнього насильства з боку [PERSON] з метою взяття його на профілактичний облік та проведення профілактичної роботи. У задоволенні інших вимог вбачається за необхідне відмовити, зокрема щодо встановлення такого заходу тимчасового обмеження, запропонованого заявником, як заборона [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] , оскількитакий захід не передбачений ч. 2 ст. 26 Закону, а учасники справи разом не проживають, та наближення до інших місць частого відвідування заявником, оскільки заявник не конкретизувала перелік таких місць. На підставі викладеного,

Outcome: partial