Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

20.09.2012 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що на підставі наказу генерального директора СП «Донбас-Ліберті»№ 330-к від 25.09.2007р. [PERSON] працював на посаді начальника метизного виробництва і в його обов'язки входили організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а саме здійснення керівництва виробничо-господарською діяльністю ввіреного йому виробництва. Згідно пп. 4.1, 4.2, 4.4 посадової інструкції начальник метизного виробництва несе відповідальність за облік, рух та збереженість товарно-матеріальних цінностей, за стан обліку товарно-матеріальних цінностей та документації на виробництві, а також за заподіяння матеріальної шкоди підприємству. В період часу з 01.01.2008р. по 01.09.2008р. [PERSON], неналежно виконуючи свої посадові обов'язки внаслідок недобросовісного ставлення до них, не перевірив дані, наведені в матеріальних звітах по метизному виробництву, що потягло за собою необґрунтоване списання металлу, а саме, в липні, серпні 2008 року в кількості 27,502 тонн на загальну суму 204014,54 грн., чим спричинив підприємству матеріальну шкоду. Постановою Харцизького міського суду від 21.12.2011 року кримінальна справа у відношенні [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України була закрита на підставі п.«г» ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року, але при цьому встановлено, що саме винні дії [PERSON], які виразились у халатному ставленні до своїх посадових обов'язків, стали причиною нанесення підприємству матеріального збитку у розмірі 204014,54 грн. Питання відшкодування нанесеного підприємству матеріального збитку під час розгляу кримінальної справи не вирішувалось. Тому відповідно до ст.134, 135-1 КЗпП України просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, спричинену підприємству, в розмірі 204 014,54грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити, додатково пояснила, що свої позовні вимоги вони ґрунтують саме на п.1 ст.134 КЗпП - працівник несе повну матеріальну відповідальність за спричинену шкоду, оскільки з ним укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Але відомості про укладання між підприємством та [PERSON] договору про повну матеріальну відповідальність у позивача відсутні, натомість у них є договір про колективну відповідальність працівників метизного виробництва. Але питання про стягнення шкоди з інших осіб ними не ставилось і не ставиться. Хоча неможна достовірно стверджувати, що дії третіх осіб - інших відповідальних осіб метизного виробництва - не сприяли виникненню цієї шкоди. Розмір шкоди підтверджується актом ревізії по підприємству від 25.07.2011р. При цьому, первоначально матеріальна шкода була виявлена в ході інвентаризації, проведеної підприємством самостійно ще в 2009р., після чого і була порушена кримінальна справа відносно [PERSON] Цивільний позов в межах кримінальної справи не вирішувався. До суду з цим позовом вони звернулись після закінчення розгляду кримінальної справи в 2012р. Також вказала, що територія підприємства завжди була огороджена забором, сигналізації немає, є служба охорони, яка контролює схоронність підприємства на його території. Про факти крадіжки майна з підприємства їй нічого невідомо. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що він працював на підприємстві позивача начальником метизного виробництва з 2007 по 2009р. В 2007р. між адміністрацією та колективом метизного виробництва було укладено договір про колективну матеріальну відповідальність, договір про повну матеріальну відповідальність з ним окремо не укладався. Кожного місяця відповідальними особами метизного виробництва - це чотири майстри, заступник начальника та він, як начальник, складали звіт про рух металу по виробництву. Бланк звіту заповнювався спочатку майстрами на підставі первинних документів про отримання металу від каморника і про передачу виготовленої продукції. Потім звіт перевірявся заступником начальника виробництва, в безпосередні обов'язки якого входив контроль за рухом металу, його переміщенням, запуском у виробництво. І тільки потім звіт підписувався ним як начальником виробництва. При підписанні він обмежувався тільки перевіркою математичних операцій при складанні даних звіту, правильністю розрахунків, оскільки звіркою даних звіту з первинними документами, списанням металу займався бухгалтер, який підписував також цей звіт. Крім нього, його підписували начальник виробничого відділу, технічного відділу. Він як начальник не мав права списання металу. Територія підприємства була огороджена забором, але в ньому були великі дири і винести або перекинути що-небудь за територію було не проблемою, враховуючи, що метал, а також виготовлена продукція знаходилась на відкритому просторі, не в складах, ніхто його не охороняв. При цьому, 27 тонн металу, які йому вміняють, це значна кількість, майже дві машини, вивезти метал за територію підприємства, щоб це ніхто не помітив, та ще й одній людині, нереально. Крім того, ніяких крадіжок металу з підприємства зафіксовано не було. В липні 2008р. він зібрався у відпустку і у зв'язку з цим була проведена інвентаризація, в результаті якої станом на 11.08.2008р. була виявлена нестача металу десь 400кг. В серпні 2008р. він був у відпустці і ніяких звітів за цей період не підписував. В 2009р. він повідомив керівництво,що має намір звільнитися, і тоді йому повідомили, що на його виробництві є нестача металу 27 тонн, стали розбиратися, була заведена кримінальна справа тільки відносно нього, хоча підприємство зверталось із заявою до прокуратури відносно чотирьох посадових осіб метизного виробництва. Обвинувальний вирок відносно нього постановлений не був, кримінальна справа закрита у зв'язку з амністією. Розмір шкоди встановлений так і не був, при цьому, по матеріалам кримінальної справи він був спочатку 165тис.грн., а потім став 204 тис.грн. Апеляційний суд при скасуванні першого вироку вказав, що необхідно було провести ревізію по усьому підприємству, оскільки за спірний період були виявлені як нестача, так і надлишки, зокрема, на їх виробництві - нестача, а на виробництві нестандартного обладнання - надлишки, що могло мати місце в результаті невірного списання металу каморником, вільного неконтрольованого переміщення металу між складом та виробництвами. Але така ревізія проведена не була. Тому вважати, що шкода дійсно наявна на підприємстві, неможливо. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених відповідачем, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами. Згідно ст..130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідн ст..131 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно ст..134КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Ст.. 135-1 КЗпП передбає випадки, коли з працівником укладається письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, а ст.. 135-2 - випадки, коли настає колективна (бригадна) матеріальна відповідальність . При цьому, остання запроваджується при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність. Згідно ст.. 135-3 КЗпП розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Згідно ст..137 КЗпП суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Згідно ст..138 КЗпП для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст..233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. В п. 3 постанови Пленуму ВСУ №14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні питання про покладання матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, підлягають -наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. А згідно п.20 вказаної постанови - чи дотриманий вланиском чи уповноженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. При цьому, днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Суд встановив, що позивач є юридичною особою, діє на підставі Статуту і основними напрямами його господарської діяльності є виготовлення труб та фітингів для труб із сталі, меблів для офісів та підприємств торгівлі, матраців, інших меблів, дроту та виробів з нього, поролону цвяхів та інших металовиробів (арк.22-49 т.2) Відповідач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з позивачем, зокрема з 01.08.2007р. по 11.12.2009р. займав посаду начальнику метизного виробництва СП «Донбас-Ліберті» (арк.72-73 т.2) 28.09.2007р. між позивачем як власником та колективом метизного виробництва було укладено договір № 297/2007 про колективну матеріальну відповідальність, згідно якого колектив бере на себе відповідальність за збереження матеріальних цінностей, що використовуються в процесі виробництва і несе матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену крадіжкою, нестачею, умисним знищенням чи пошкодженням матеріальних цінностей, що підтверджено інвентаризаційним документами (п.11 р.4), притягнення колективу до відповідальності здійснюється після доскональної перевірки виникнення шкоди з урахуванням письмових пояснень членів колективу, а при необхідності - висновків спеціалістів (п.12 р.4), розмір шкоди визначається у відповідності до ст.. 135-3 КЗпП, порядок відшкодування регулюється діючим законодавством (п.14 р.4). Договір підписаний [PERSON]. [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк.. 55-57 т.1) Згідно посадової інструкції начальника метизного виробництва, затвердженої генеральним директором СП «Донбас-Ліберті» 15.02.2008р., він зобов'язаний організовувати планування, облік, складання та своєчасне подання звітності про виробничу діяльність (п.2.2), контролювати своєчасне та якісне проведення інвентаризації основних та зворотніх засобів (п.2.7) і несе відповідальність за облік, рух та схоронність товарно-матеріальних цінностей (п.4.1), за стан обліку товарно-матеріальних цінностей і документації на виробництві (п.4.2), за вчинення правопорушень, спричинення матеріальної шкоди підприємству, несе відповідальність в межах, визначених трудовим. Кримінальним і цивільним законодавством України (п.4.4) (арк.66-67 т.2) Згідно посадової інструкції заступника начальника метизного виробництва, затвердженої генеральним директором СП «Донбас-Ліберті» 15.02.2008р., він зобов'язаний здійснювати контроль за забезпеченням матеріальними та енергетичними ресурсами, раціональним використанням сировини, палива, матеріалів (п.2.2), виявляти, попереджати та усувати причини порушень процесу виробництва (п.2.3), організовувати оперативний облік руху продукції по місцях, виконання виробничих завдань (п.2.7), контролювати роботу майстрів (п.2.9) і також несе відповідальність за неналежне виконання своїх обов'язків в межах, визначених трудовим. Кримінальним і цивільним законодавством України (п.4.1, 4.4) (арк..68-69 т.2) Згідно посадової інструкції майстра затвердженої генеральним директором СП «Донбас-Ліберті» 15.02.2008р., він зобов'язаний аналізувати результати виробничої діяльності, забезпечувати правильність та своєчасність оформлення первинних документів (п.2.11) і несе відповідальність за облік надходження, руху та збереження товарно-матеріальних цінностей (п.4) (арк..70-71 т.2) 29.09.2009р. позивач звернувся до прокуратури м.Харцизька з заявою про притягнення до відповідальності посадових осіб метизного виробництва - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до відповідальності за спричинену матеріальну шкоду в результаті нестачі металу в кількості 27,502 тонн на суму 204 014,54грн. (арк..52 т.2) Підставою для звернення стали матеріали перевірки виробничих звітів по метизному виробництву. Зокрема, згідно акту від 07.04.2009р. в ході проведеною комісією підприємства перевіркою виявлено розходження даних виробничих звітів та даними, що містяться в приходних та видаткових первинних документах, за 9 місяців 2008р. в кількості -26,204тн., та необґрунтоване списання в серпні та вересні 2008р. 27,502тн. металу на загальну суму 204 014,54грн. (арк..54-57 т.2). Постановою прокурора м.Харцизька від 29.09.2009р. порушено кримінальну справу за фактом розтрати чужого майна посадовими особами метизного виробництва СП «Донбас-Ліберті» за ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України (арк.. 51 т.2). Постановою ст.слідчого прокуратури м.Харцизька від 22.12.2009р. склад злочину за даною кримінальною справою перекваліфіковано на ч.2 ст.367 КК України (арк..64 т.2). На підставі постанови ст.слідчого прокуратури м.Харцизька від 24.12.2009р. [PERSON] притягнутий в якості обвинуваченого за ст. 367 ч 2 КК України. Згідно цієї постанови [PERSON] обвинувачувався у халатності при виконанні своїх посадових обов'язків, а саме не перевірці даних в звітах по метисному виробництві за період з 01.01.2008р. по 01.09.2008р., що потягло безпідставне списання металу в кількості 26,204тн. на загальну суму 161 988,15грн. (арк.65 т.2). Вироком Харцизького міського суду від 02.12.2010р. [PERSON] був засуджений за ст. 367 ч 2 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 1 рік, без штрафу, із звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15.02.2011р. вказаний вирок суду скасований і кримінальна справа направлена на додаткове розслідування, зокрема з підстав не встановлення органом досудового слідства точної кількості нестачі, його виду, вартості, незьясування за рахунок чого на метизному виробництві за вказаний період має місце як нестача, так і надлишки, і вказано на необхідність проведення ревізії фінансової діяльності СП «Донбас-Ліберті» (арк. 47-49 т.1). В ході додаткового досудового слідства була проведена позапланова ревізія фінансово-господарської діяльності СП «Донбас-Ліберті» за період з 01.01.2008р. по 01.11.2008р., за результатами якої складено акт № 29-26/015 від 25.07.2011р. Згідно вказаного акту в результаті ревізії встановлено порушення фінансової дисципліни з понаднормового списання металу у період з 01.08.2008р. по 30.09.2008р., що призвело до завищення виробничих запасів у звіті ф.1 «Баланс» за 2008р. рядку 100 на суму 204 014,54грн., що є порушенням п.1 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (арк.74-76 т.2) На підставі постанови ст.слідчого прокуратури м.Харцизька від 05.08.2011р. [PERSON] притягнутий в якості обвинуваченого за ст. 367 ч 2 КК України. Згідно цієї постанови [PERSON] обвинувачувався у халатності при виконанні своїх посадових обов'язків, а саме не перевірці даних в звітах по метизному виробництві за період з 01.01.2008р. по 01.09.2008р., що потягло безпідставне списання металу в кількості 27,502тн. на загальну суму 204 014,54грн. (арк.78-79 т.2). Постановою Харцизького міського суду від 21.12.2011 року кримінальна справа відносно [PERSON] за ст.. 367 ч.2 КК України закрита, останній звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку із застосуванням до нього ЗУ «Про амністію в 2011р.» Вказана постанова набрала законної сили 29.11.2011 року і нею встановлено, що [PERSON] , будучи начальником метизного виробництва СП «Донбас-Ліберті», тобто посадовою особою, в службові обов'язки якого, відповідно до посадової інструкції входить організація планування, обліку, складання і своєчасного надання звітності про виробничу діяльність підрозділу, здійснення контролю за дотриманням нормативу запасів товарно-матеріальних цінностей, а також контроль за своєчасним і якісним проведенням інвентаризації основних та оборотних засобів під час виконання своїх владних, організаційно - розпорядчих функцій, в період часу з 01.01.08 з 01.09.08р. в порушення п.п.4.1, 4.2, 4.4 посадової інструкції неналежно виконуючи свої посадові обов'язки через несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість виконати свої обов'язки належним чином, не перевірив дані, зазначені в матеріальних звітах па метизному виробництву, що потягло за собою безпідставне списання металу в кількості 27,502 тонн (в серпні 2008р. - 9,776 тонн на загальну суму 61317,19 грн., в вересні 2008р. - 17,726 тонн на загальну суму 108694,93 грн.) (арк. 4-6 т.1) Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суд, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду даного позову не встановлено та не підтверджено факт заподіяння неправомірними винними діями відповідача матеріальної шкоди позивачу, її наявність саме в тому розмірі, що визначений позивачем. Докази на підтвердження того, якими саме діями відповідача підприємству спричинено матеріальну шкоду, в чому саме вона полягає та який її розмір, позивач суду не надав. Так, суд враховує, що відповідач був звільнений від кримінальної відповідальності за ст. 367 ч 2 КК України у зв'язку з амністією, тобто з нереабілітуючих підстав, у зв'язку з чим не звільняється від обов'язку по відшкодування шкоди, завданої злочином. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, що випливають з кримінального провадження, повинні доказуватися відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України в загальному порядку, в т.ч. і підстави для відшкодування шкоди - наявність такої шкоди, протиправність дій заподіювача, причинний зв'язок між ними, винність особи та розмір шкоди. В даному випадку винесення постанови про закриття кримінальної справи не є підставою, яка звільняє сторони від обов'язку доказування вищевказаних істотних для справи обставин відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, оскільки дана постанова не виключає наявність вини для покладання на особу відповідальності за спричинену шкоду. Вказана постанова є одним із доказів, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом за правилами, встановленими ЦПК України, в сукупності з іншими доказами. Посилання позивача тільки на вказану постанову суду як на підставу стягнення з відповідача матеріальної шкоди, спричиненої підприємству, суд вважає безпідставним. Згідно постанови про закриття кримінальної справи від 21.11.2011р. [PERSON] обвинувачувався в тому, що він в період часу з 01.01.2008р. по 01.11.2008р. допустив халатність при виконанні своїх посадових обов'язків, яка виразилась в тому, що він неналежним чином перевірив дані виробничих звітів по метизному виробництву, що в свою чергу потягло безпідставне списання в серпні та вересні 2008р. металу в кількості 27,502тн. на загальну суму 204 014,54грн., чим спричинив підприємству матеріальну шкоду на вищевказану суму. В той же час посилань на те, чи винен [PERSON] в скоєнні даного кримінального злочину вказана постанова суду не містить. Виходячи зі змісту даної постанови, вбачається, що у вину [PERSON] ставилося допущення халатності, а саме неналежна перевірка ним даних виробничих звітів, що потягло безпідставне списання металу. При цьому, в судовому засіданні сторони не оспорювали того факту, що у складанні цих звітів приймали участь і інші відповідальні особи - майстри, заступник начальника виробництва на підставі прибуткових та видаткових первинних документів. Ці звіти підписувались начальниками виробничого та технічного відділів, бухгалтером і саме бухгалтером перевірялись усі дані цих звітів та їх підтвердження первинними документами і здійснювалось списання металу. В обов'язки начальника виробництва, визначені його посадовою інструкції, не входило списання матеріалів, сировини тощо, він лише зобов'язаний був організовувати облік та зберігання товарно-матеріальних цінностей, контролювати стан ведення документації. Суд вважає, що халатність в діях [PERSON], в якій він звинувачувався в межах кримінальної справи, ще не є безспірною підставою для стягнення матеріальної шкоди, оскільки шкода може бути спричинена спільними діями кількох осіб, які можуть бути притягнути до кримінальної відповідальності кожний окремо в індивідуальному порядку. Притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності не виключає можливість спричинення шкоди спільними діями кількох осіб. В судовому засіданні сторони не оспорювали того факту, що посадові обов'язки усіх відповідальних осіб метизного виробництва - начальника виробництва, його заступника, майстрів, були взаємопов'язаними та узгодженими. Представник позивача в судовому засіданні не виключала можливість спричинення матеріальної шкоди підприємству внаслідок дії і інших відповідальних осіб метизного виробництва. Це в свою чергу узгоджується з заявою СП «Донбас-Ліберті» до прокуратури м.Харцизька про протиправні дії працівників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та висновками, викладеними в акті перевірки від 07.04.2009р., згідно яким метал був списаний за звітами, які підписані в серпні 2008р. - [PERSON] та [PERSON], в вересні 2008р. - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, це узгоджується і з встановленням колективної відповідальності працівників метизного виробництва за спричинену матеріальну шкоду, договір про яку наявний в матеріалах справи, і що не оспорювалось сторонами в судовому засіданні. Встановлення такої відповідальності було пов'язано з тим, що мало місце спільне виконання працівниками виробничих завдань, спільне використання металу, його зберігання, рух, зокрема, в силу непереривності виробничого процесу, роботи по змінах, за які відповідав один з чотирьох майстрів, у зв'язку з чим неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника. Але питання про покладання відповідальності за спричинену матеріальну шкоду на інших відповідальних осіб метизного виробництва позивачем не піднімалось і ніколи не вирішувалось, відповідний цивільний позов ним не заявлявся. Також суд враховує, що згідно акту ревізії від 25.07.2011р., який був покладений в основу обвинувачення [PERSON] за ст. 367 ч 2 КК України, встановлено порушення фінансової дисципліни з понаднормового списання металу, але доказів на підтвердження того, що в обов'язки [PERSON] входили будь-які повноваження, пов'язані з дотриманням фінансової дисципліни, суду не надано і за матеріалами кримінальної справи йому в обвинувачення не ставилося порушення фінансової дисципліни. Таким чином, на думку суду, немає підстав вважати, що матеріальна шкода, про стягнення якої просить позивач, настала безпосередньо в результаті протиправних винних дій відповідача [PERSON] Відповідні докази суду не надані. А постанова суду від 21.11.2011р. не є тим доказом, який підтверджує протиправність дій відповідача і його винність саме в спричиненні матеріальної шкоди. Також суду не представилось можливим достовірно встановити в чому саме полягала шкода і в якій конкретній обстановці вона заподіяна, оскільки надані суду докази містять суперечливі дані. Так, згідно постанови про притягнення в якості обвинуваченого, постанови суду про закриття кримінальної справи шкода спричинена безпідставним списанням металу в кількості 27,502тн. Згідно акту перевірки від 07.04.2009р. встановлена як нестача металу в кількості 26,204тн., так і необґрунтоване списання металу в кількості 27,502тн. Згідно заяви до прокуратури м.Харцизька від 29.09.2009р. 27,502 тн. металу становлять нестачу. Згідно акту ревізії від 25.07.2011р. вартість 27,502тн. безпідставно списаного металу в сумі 204 014,54грн. становить завищення виробничих запасів у звіті ф.1 «Баланс» за 2008р. Позовні вимоги позивач ґрунтує на тому, що шкоди завдано внаслідок безпідставного списання металу, але позивач не вказав, ніяким чином не обґрунтував як саме безпідставне списання металу спричинило шкоду, зокрема, чи потягло воно виникнення нестачі металу або інші негативні наслідки майнового характеру. Суду не надано доказів на підтвердження того чи наявний цей метал на виробництві, чи відсутній, чи був він викрадений, що є на думку суду, суттєвим для встановлення наявності негативних наслідків та віднесення їх до прямої дійсної шкоди, під якою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати (п.4 постанови Пленуму ВСУ №14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»). Також в наданих суду доказах містяться суперечливі дані щодо періоду неналежного виконання [PERSON] своїх посадових обов'язків, що потягло безпідставне списання металу. Так, згідно постанови про притягнення в якості обвинуваченого, постанови суду про закриття кримінальної справи халатність з боку [PERSON] мала місце в період з 01.01.2008р. по 01.11.2008р., в той же час безпідставне списання металу на загальну суму 204 014,54грн. мало місце в серпні та вересні 2008р. Згідно акту ревізії від 25.07.2011р. понаднормове списання металу також мало місце з 01.08.2008р. по 30.09.2008р. Згідно позовної заяви безпідставне списання металу мало місце в липні, серпні 2008р. При цьому, ніяких доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав, в судовому засіданні представник позивача не могла пояснити ці протиріччя. При постановленні рішення суд враховує, що позивач не довів суду розмір спричиненої матеріальної шкоди. Так, він просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, спричинену безпідставним списанням в липні, серпні 2008р. металу в кількості 27,502 тн. на загальну суму 204 014,54грн., посилаючись при цьому на акт ревізії від 25.07.2011р.. Але вказаний акт ревізії стосується періоду серпень, вересень 2008р., тому не може бути належним доказом на підтвердження розміру матеріальної шкоди. Крім того, акт від 25.07.2011р. складений в результаті проведення вибіркової інвентаризації по метизному виробництву, в той час, коли при скасуванні вироку суду від 02.12.2010р. і направленні кримінальної справи відносно [PERSON] на додаткове розслідування апеляційним судом Донецької області вказувалось на необхідність проведення ревізії фінансово-господарської діяльності усього підприємства з метою встановлення виду, розміру матеріальної шкоди, оскільки за період з 01.01.2008р. по 01.10.2008р. на підприємстві мались як залишки, так і нестача металу. Але така ревізія проведена не була. Також суд враховує, що згідно постанови про закриття кримінальної справи від 21.11.2012р. в серпні 2008р. мало місце безпідставне списання металу в кількості 9,776тн. на суму 61 317,19грн., а в вересні 2008р. - 17,726тн. на суму 108 694,93грн., а загалом 27,502тн. на загальну суму 204 014,54грн., в той час, коли в результаті математичного складання кількості металу та його вартості буде становити 27,502тн. (9,776тн. + 17,726тн.) і 170 012,12грн (61 317,19грн. + 108 694,93грн.). Розмір шкоди в сумі 204 014,54грн. ніякими доказами не підтверджений, відповідного розрахунку цієї суми суду не надано. При постановленні рішення суд не приймає до уваги посилання позивача як на підставу покладання на відповідача повної матеріальної відповідальності на підставі п.1 ст. 134 КЗпП у зв'язку з укладанням між ними договору про повну матеріальну відповідальність, оскільки судом було достовірно встановлено, що такого договору між сторонами укладено не було, навпаки в матеріалах справи міститься договір про колективну матеріальну відповідальність відповідальних осіб метизного виробництва, згідно якого відшкодування шкоди, спричиненої колективом, здійснюється шляхом її розподілу між членами колективу пропорційно місячної тарифної ставки (посадового окладу) та відпрацьованому часу за період останньої інвентаризації до дня спричинення шкоди. Але, як з'ясовано в судовому засіданні, питання про колективну матеріальну відповідальність позивачем не ставилось, інші особи в якості відповідачів до справи не залучались, позови до них не заявлялись, а суд відповідно до ст. 11 ЦПК України повинен розглядати справу в межах заявлених вимог і не має право самостійно змінювати відповідача або залучати співвідповідача. Таким чином, суд вважає, що позивач, як власник підприємства, в порушення вимог ст. 138 КЗпП України не довів суду наявність умов для покладання на працівника матеріальної відповідальності за спричинену матеріальну шкоду, передбачених ст. 130 КЗпП, зокрема, наявність прямої дійсної шкоди, її розмір, спричинення шкоди в результаті протиправних винних дій працівника і межі його відповідальності, у зв'язку з чим відсутні підстави для покладання на відповідача обов'язку відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 204 014, 54грн., яка заявлена позивачем. Також при постановленні рішення суд вважає необхідним вказати на те, що позивач в порушення вимог ч.3 ст. 233 КЗпП України звернувся до суду з даним позовом поза межами встановленого цією статтею 1-річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди . Враховуючи, що днем виявлення шкоди є день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником, а днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, - день підписання відповідного акта або висновку, беручи до уваги, що первоначально безпідставне списання металу, з яким позивач пов'язує виникнення матеріальної шкоди, було встановлено в результаті самостійного проведення підприємством внутрішнього аудита (перевірки), що було оформлено актом від 07.04.2009р., суд вважає, що днем виявлення шкоди в даному випадку слід вважати саме 07.04.2009р. і відповідно 1-річний строк звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої підприємству працівником, спливає 07.04.2010р. Але позивач звернувся до суду з даним позовом 20.09.2012р., клопотання про поновлення строку звернення до суду не заявляв, ніяких причин пропуску цього строку не вказав, їх поважність не обґрунтував і в судовому засіданні такі причини не були встановлені. Навпаки судом встановлено, що після виявлення спричинення матеріальної шкоди в результаті протиправних дій посадових осіб метизного виробництва в квітні 2009р. позивач в вересні 2009р. звернувся до прокуратури м.Харцизька з метою притягнення їх до кримінальної відповідальності, була порушена кримінальна справа, яка знайшла своє остаточне вирішення лише 21.11.2011р., але цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в межах кримінальної справи не вирішувався. У зв'язку з чим ці обставини не можуть свідчити про поважність причин пропуску встановленого законом строку звернення до суду з цим позовом. Суд враховує, що строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП застосовується незалежно від наявності заяви сторін і якщо строк звернення до суду був пропущено без поважних причин, в позові може бути відмовлено з цих підстав. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed