Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

21.03.2018 року позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом (за право представлення) по вул. Дениса-Лева Іванцева,\~32, в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовував тим, що станом на 01.07.1990 року за вищевказаною адресою проживали його бабуся [PERSON], [INFO], та мати [PERSON], [INFO], та їм на праві власності, по 1/2 частці кожному, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою. 25.04.1994 року померла бабуся [PERSON], а 06.04.2017 року померла мати [PERSON] (батько [PERSON], [INFO], помер ще 15.08.1979 року). Після смерті бабусі та матері відкрилася спадщина на все належне їм на день смерті майно. Позивач вступив в управління спадковим майном бабусі в порядку спадкування за правом представлення, так як прямим спадкоємцем після смерті бабусі мав би бути його батько [PERSON], однак він помер швидше від бабусі. Також позивач прийняв спадщину після смерті матері, так як проживав разом з нею в господарстві на день смерті (на час відкриття спадщини) і проживає по даний час. В нотаріальному порядку йому відмовлено в оформленні спадщини, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння. У звязку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. Дениса-Лева Іванцева, 32, в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом (за правом представлення) після смерті бабусі [PERSON] та законом після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача Делівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає та просив справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 1 Делівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 4/0230 від 08.02.2018 року станом на 01.07.1990 року за [PERSON], [INFO], (бабуся позивача) та [PERSON], [INFO], (мати позивача) значилось господарство особовий рахунок № 70, розташоване в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 10). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 22.02.2018 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1968 року по 1990 рік (а.с. 5-7). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по 1/2 частках кожному, належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Дениса-Лева Іванцева, 32, в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області. Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] народився 21.03.1968 року та його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). 29.05.1958 року [PERSON] (батько позивача) уклав шлюб із [PERSON] і після укладення шлюбу останній присвоєно прізвище «Юїч», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 19). Згідно копії свідоцтва про народження батька позивача [PERSON] народився 21.09.1938 року і його батьками були [PERSON] та [PERSON] (бабуся позивача) (а.с. 18). 15.08.1979 року [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). 25.04.1994 року померла [PERSON] (бабуся позивача), що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавців [PERSON] (бабуся позивача), для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно довідки Делівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 164 від 02.03.2018 року (а.с. 9) після смерті [PERSON] (бабася позивача) в управління спадковим майном (1/2 частки домоволодіння) вступив [PERSON] (позивач), який проживав разом з [PERSON], проводив її похорон і вели спільне господарство (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] (бабуся позивача) спадщину за законом - за правом представлення прийняв онук [PERSON] (позивач), оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (довідка Делівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 164 від 02.03.2018 року (а.с. 9)), тоді як його батько: [PERSON], помер ще до моменту відкриття спадщини, а саме: 15.08.1979 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 94/2018 від 19.03.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (бабуся позивача) (а.с. 40-51), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті [PERSON] (бабуся позивача), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. 06.04.2017 року [PERSON] (мати позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно довідки Делівської сільської ради Тлумацького району Івано-Фанківської області № 164 від 02.03.2018 року (а.с. 9) спадщину за законом після смерті [PERSON] (мати позивача) прийняв її син [PERSON] (позивач), оскільки був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. Згідно спадкової справи № 93/2018 від 19.03.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (мати позивача) (а.с. 31-39), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON]І, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. Дениса-Лева Іванцева, 32, в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом (за правом представлення) після смерті бабусі [PERSON] на належну їй 1/2 частку домоволодіння та в порядку спадкування законом після смерті матері [PERSON] на належну їй 1/2 частку домоволодіння. Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами після смерті [PERSON] (бабуся позивача) та на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами після смерті [PERSON] (мати позивача), оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове майно, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дії, виданих приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 274/02-31 від 20.03.2018 року та № 273/02-31 від 20.03.2018 року (а.с. 16, 17). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 995,92 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1266, 1268 ЦК України,

Outcome: approved