Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом. В якому просить судвизнати за нею право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову позивач зазначила, щозгідно до ордеру на житлове приміщення № 1252 від 28 липня 1968 року надано [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON] , [PERSON] право на зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Вона є онукою [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є її батьком та дядьком. [PERSON] в 1992 році померла, а свідоцтва про смерть у неї не збереглось. [INFO] помер її дядько [PERSON] , [INFO] помер батько [PERSON] . Вона в квартирі проживає з червня 2012 року. 07 липня 2021 року звернулась до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста із заявою про реєстрацію місця проживання, але їй було відмовлено через відсутність згоди власника житла та документи. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судовому засіданні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові. Представник відповідача Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Представник Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міська Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилась, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, надала відзив в якому зазначила, що позивачу була надана вмотивована відповідь на звернення позивача до них, а також вони мають бути третьою особою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її невісткою та вона зареєстрована в її квартирі, але проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . На даний час їй потрібно продати квартиру, а тому невістці не має де бути зареєстрованою. З її сином стосунки у позивача не склались, але вона має дружні стосунки з невісткою. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що він є колишнім чоловіком позивача. Його колишня дружина проживала та проживає за адресою: [ADDRESS] з 2012 року. 3. Процесуальні дії по справі. 04 серпня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 04 серпня 2020 року ухвалою суду витребувані докази. 19 листопада 2021 року ухвалою суду призначено справу до розгляду по суті. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.21), шлюб в 2001 році було розірвано, також позивач уклала шлюб з [PERSON] 29 листопада 2003 році та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.8) шлюб розірвано. Як вбачається з ордеру № 1252 від 03 липня 1968 року [PERSON] бабці позивача надано право на зайняття квартири [ADDRESS] та її члена сім`ї, а саме: [PERSON] - син та [PERSON] - син(а.с.15). Згідно до свідоцтв про смерть, [PERSON] [INFO] помер, та [PERSON] помер [INFO] (а.с.16,17). Як вбачається з актів про проживання від 26 лютого 2014р., 29 листопада 2016 р. та 17 листопада 2021 р. позивач в квартирі [ADDRESS] проживає без реєстрації з 2012 року (а.с.11,12,79). Судом встановлено, що позивач [PERSON] весь час проживання в квартирі сплачувала комунальні послуги за користування квартирою, що підтверджується квитанціями (а.с.59-78). 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені ЖК Української РСР. Згідно ст.61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до норм ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За вимогами ст. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно п.15 постанови Пленум Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно правового висновку Верховного Суду України, визначеного у постанові від 11 липня 2012 року по справі № 6-60цс12, з урахуванням положень статей 64, 65 ЖК у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1 і 2 ст.64 ЖК). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Так, у рішенні ЄСПЛ у Справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) у п. 40 зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги). П.41. зазначеного рішення - Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). У п. 42 Рішення - Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Згідно до ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилогоприміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У відповідності до ч. 2 ст. 106 ЖК Української РСР, у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 6. Висновки суду. На підставі вищенаведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів, а також враховуючи те, що позивач [PERSON] постійно проживає і користується, як член родини особи, якій видано ордер на зайняття приміщення, квартирою [ADDRESS] , також вона не має у власності або користуванні іншого житла, а тому, виходячи зі змісту ст. 47 Конституції України, ч. 1 ст. 64, ч. 2 ст. 65, ст. 106 ЖК Української РСР, за період майже 10 років, набула право на користування спірної квартирою, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. 7.Розподіл судових витрат. Підлягає стягненню з відповідачів судовий збір в сумі по 454 грн. з кожноговідповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved