Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

21.08.2020 року позивач [PERSON] звернулася, через засоби поштового зв`язку, до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10 серпня 2017 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передала йому грошові кошти в сумі 5800 доларів США, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути [PERSON] борг до 10 серпня 2018 року та сплатити 20% річних. На сьогоднішній день відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув. Оскільки строк погашення боргу за договором позики сплив 10.08.2018 року, позивач неодноразово просила [PERSON] повернути борг, але кожного разу отримувала відмову. 22 січня 2020 року [PERSON] направила [PERSON] письмову вимогу про повернення грошових коштів, отриманих ним за договором позики, в строк до 20 лютого 2020 року. Відповідач вимогу проігнорував та не повернув борг. Двадцять відсотків річних позивач розраховує за наступною формулою: 5800 доларів США (сума боргу) х 20% річних (в період з 10.08.2017 року по 09.08.2020 року) : 365 (кількість днів в одному році) х 1095 (кількість днів прострочення)=3480,00 доларів США. Три проценти річних позивач розрахувала, виходячи з наступного: 5800 доларів США (сума боргу) х 3% річних (з 10 серпня 2018 року по 20 січня 2020 року) : 365 (кількість днів в одному році) х 1095 (кількість днів прострочення)=522 долари США. Згідно з довідкою АТ Державний ощадбанк України курс долара США на 06 серпня 2020 року складає 27,70 грн. за 1 долар США. Після перерахунку заборгованості відповідача, сума основного боргу 5800 доларів США дорівнює 160660 грн. 00 коп., 20 % річних у сумі 3480, 00 доларів США = 96396 грн. 00 коп.; 3% річних у сумі 522 долари США =14459 грн. 40 коп. Тобто, загальна суми заборгованості становить 271515 грн. 40 коп. В зв`язку із викладеним, посилаючись на ст. ст. 1046-1049 ЦК України, позивач [PERSON] просить суд стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] грошові кошти за договором позики у сумі 5800 доларів США доларів США, що еквівалентно 160660 грн. 00 коп.; 20 річних у сумі 3480 доларів США, що еквівалентно 96396 грн. 00 коп.; три відсотки річних у сумі 522 долари США, що еквівалентно 14459 грн. 40 коп., а також сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 2715 грн. 16 коп. До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, але до початку його проведення надав суду письмове заперечення в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме заперечує проти стягнення 20% річних у сумі 93696 грн. 00 коп., що дорівнює 3480,00 доларам США, оскільки розписка не є письмовою формою договору позики і не змінює її. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми є лише борговим документом, що підтверджує укладення договору позики. В іншій частині позовні вимоги визнає та просить суд розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Статтею 1046\~ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений\~законом\~розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Матеріалами справи встановлено, що 10 серпня 2017 року між [PERSON] з однієї сторони (позикодавець) та [PERSON] , з іншої сторони (позичальник), укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 5800 доларів США, зі сплатою 20 % річних, яку зобов`язався повернути 10 серпня 2018 року (а.с.9). Оскільки сторони дійшли спільної згоди про те, що грошові кошти будуть перебувати у користуванні відповідача визначений період часу і встановили строк їх повернення, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та умови її повернення. Відповідно дол ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З наданої суду копії розписки, вбачається домовленість сторін про сплату позичальником на користь позикодавця 20% річних від суми позики, яка становить 5800 доларів США. Позивач вважає, що стягненню з відповідача підлягає 3480 доларів США, за період з 10 серпня 2017 року до 09 серпня 2020 року, що є 20% від суми отриманої [PERSON] позики, однак з таким розрахунком суд не погоджується, оскільки строк повернення позики сплив 10.08.2018 року, тому стягненню з відповідача підлягає сума 20% річних виходячи із наступного розрахунку: 5800 доларів США (сума боргу) х 20% річних : 365 календарних днів х 365 календарних днів (в період з 10.08.2017 року до 09.08.2018 року)=1160 доларів США. Згідно ст.\~625\~ЦК України,\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В частині вирішення питання судом про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних, внаслідок неналежного виконання позичальником [PERSON] взятих на себе грошових зобов`язань, суд не погоджується із позицією позивача, що розрахунок процентів слід проводити в період з 10 серпня 2018 року, оскільки безпосередньо порушення [PERSON] строку виконання грошового зобов`язання перед позикодавцем [PERSON] відбулося з дня наступного за кінцевою датою, визначеною як повернення позики, тобто з 11 серпня 2018 року до 20 січня 2020 року, що є датою, визначеною позивачем у розрахунку строку до якого слід проводити розрахунок трьох процентів річних. У процесуальному порядку, що встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений можливості виходити за межі пред`явлених позовних вимог позивача. Тому, суд вважає, що розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми боргу позичальника слід проводити так: 5800 доларів США (сума боргу) х 3% річних (в період з 11.08.2018 року до 20.01.2020 року):365 днів х 527 днів=251 долар США 23 центи. Звертаючи увагу на те, що позовні вимоги стосуються стягнення суми позики, 20% річних та трьох процентів\~річних від\~простроченої суми\~боргу, в іноземній валюті, суд вказує на наступне. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому\~Основний Закон\~не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або\~законом\~чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене\~законом\~чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року №464/3790/16-ц, зроблено висновок про те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З огляду на викладене, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення із\~ [PERSON] на користь позивача боргу, 20% річних та трьох процентів\~річних від\~простроченої суми у валюті, визначеній договором. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. З огляду на встановлені обставини у справі, а також на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вищевказаним договором позики, відсутність належних доказів про спростування даної обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем [PERSON] вимог, але позов підлягає частковому задоволенню, оскільки суд вважає, і вказав про це вище, що вимоги про стягнення 20% річних та трьох процентів річних від простроченої суми з боржника підлягають стягненню за іншим періодом, відмінним від того, що був наданий суду позивачем-позикодавцем. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки загальна сума стягнутих коштів складає 7211,23 доларів США, що еквівалентно 199751 грн. 07 коп., тому судовий підлягає стягненню в сумі 1992 грн. 51 коп. На підставі\~викладеного,\~ст.\~ст.\~192,\~524,\~533,\~625,\~1046,\~1047,\~1048,\~1049\~ЦК України,\~ст.ст.\~12,\~13,\~81,\~141,\~259,\~247,\~263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial