Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

19 травня 2014 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання та просив стягнути на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат за період навчання у сумі 23 916,67 гривень та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ № 69 дск від 22 липня 2006 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (КНУВС) з 01.09.2006 року. 29.11.2007 року між КНУВС (правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ»), комплектуючим органом - ГУМВС України в м. Києві та відповідачем [PERSON] було укладено договір №Кв-72 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким [PERSON] навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, зобов'язалася відпрацювати за місцем розподілу не менше трьох років, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Так, відповідно до умов зазначеного договору у період навчання з 01.09.2006 року по 18.06.2010 року у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідач перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг та отримувала освітні послуги. Згідно наказу КНУВС від 18.06.2010 року № 463 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору, відповідач була направлена для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано у повному обсязі. Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 29.09.2010 року № 945 о/с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого нею рапорту за власним бажанням (тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання), чим порушені умови договору, а саме трирічний термін обов'язкового перебування відповідача після закінчення навчання на службі в органах внутрішніх справ. У відповідності із затвердженим статутом, НАВС є державним вищим навчальним закладом. Укладений з відповідачем [PERSON] договір від 29.11.2007 року №Кв-72 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, зобов'язує її у разі звільнення з органів внутрішніх справ після навчання до закінчення встановленого 3-річного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком (п. 2.3.6. Договору). Відповідач [PERSON] була звільнена з органів внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, а тому не виконала умови договору про підготовку фахівця. Таким чином, у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору від 29.11.2007 року №Кв-72 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ за період навчання з 01.09.2006 року по 18.06.2010 року рахується заборгованість на загальну суму 23 916,67 грн., яка складається з: 10 060,45 грн. - грошове забезпечення; 3 361,44 грн. - продовольче забезпечення; 1 101,19 грн. - речове забезпечення; 9393,59 грн. - вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Відповідач була ознайомлена із сумою витрат на її навчання, додатково вона була повідомлена листом про необхідність їх повернення, проте кошти станом на день звернення до суду до академії не надходили. На підставі наведеного, представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне зворотнє повідомлення відділення поштового зв'язку, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 46). Проте, в матеріалах справи міститься заява, згідно якої представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити та розглянути справу без його участі (а.с. 7). Відповідач, будучи повідомленою належним чином про місце, день та час судового розгляду справи, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання у відповідності до вимог ЦПК України, про що свідчить відповідний конверт відділення поштового зв'язку, що повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», який міститься в матеріалах справи (а.с. 47), в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до довідки, наданої Адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в м. Києві від 30.05.2014 року, відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], вказаною позивачем у позовній заяві, була знята з реєстрації 13.05.2014 року (змінила прізвище на [PERSON]) та зареєстрованою не значиться (а.с. 43). За приписами ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також, відповідно до ч. 5 п. 2 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином ( ч. 5 п. 3 ст. 74 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням того, що відповідач є належним чином повідомленою про місце, день та час судового розгляду, клопотань від відповідача до суду про відкладення розгляду справи та розгляд справи у її відсутність не надходило, судом відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, про що не заперечував представник позивача. Суд, врахувавши заяву представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши та проаналізувавши наявні в справі докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Розпорядженням КМУ №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» від 27.08.2010 року Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (НАВС) (а.с. 29). Тому відповідно до вищезазначеного розпорядження Національна академія внутрішніх справ є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ № 69 дск від 22 липня 2006 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (КНУВС) з 01.09.2006 року (а.с. 14). 29.11.2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України в м. Києві та відповідачем [PERSON] було укладено договір №Кв-72 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с. 12-13), згідно з умовами якого [PERSON] навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, зобов'язалася відпрацювати за місцем розподілу не менше трьох років, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Згідно наказу КНУВС від 18.06.2010 року № 463 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста відповідного зразка (а.с. 15). Таким чином, позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки за період з 01.09.2006 року по 18.06.2010 року дії договору №Кв-72. Відповідно до Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Так, з матеріалів справи встановлено, що після здобуття [PERSON] вищої освіти відповідно до умов договору, її направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві. Однак наказом № 945 о/с ГУ МВС України в м. Києві від 29.09.2010 року відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого нею рапорту за власним бажанням (а.с. 18), чим остання порушила умови договору, а саме трирічний термін обов'язкового перебування після закінчення навчання на службі в органах внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.3.6 Договору, якщо особа звільняється з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, зобов'язана відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.1 Договору визначено, що підставою відшкодування фактичних ви трат на підготовку є звільнення з ОВС за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно з п. 3.2 Договору відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання є підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку. Відповідно до п. 4.1 даного договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно п. 4.2 Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Ст. 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Будучи пов'язаними саме взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання або змінювати його умови. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 29.11.2007 року між КНУВС (правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ»), комплектуючим органом - ГУМВС України в м. Києві та відповідачем [PERSON] було укладено договір №Кв-72 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно п.2.1.3. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150 виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. На підтвердження використаних відповідачем послуг за навчання, згідно з умовами договору від 29.11.2007 року №Кв-72 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, представник позивача надав до суду довідку про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] за період навчання з 01.09.2006 року по 18.06.2010 року, в якій зазначена загальна сума витрат - 23 916,67 грн. (а.с. 19, 20), яка складається з: 10 060,45 грн. - грошове забезпечення; 3 361,44 грн. - продовольче забезпечення (а.с. 22); 1 101,19 грн. - речове забезпечення (а.с. 21); 9393,59 грн. - вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (а.с. 23). Постановою кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 затверджено Порядок відшкодування особам витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Однією із підстав відшкодування витрат є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим продовольчим, речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплата комунальних послуг і вартість спожитих енергоносіїв (п. 2). Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовуються у порядку, визначеному законодавством. Пунктом 6 Постанови КМУ № 313 та п. 4.4 Договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з її навчанням, ця сума стягується у судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача задоволені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що відповідач порушила умови договору № Кв-72 від 29.11.2007 року про підготовку фахівця у КНУВС, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved