Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

20.05.2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку належить на праві власності буд. [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 15.05.2020 року №355, у вказаному вище будинку є зареєстрованим з 03.04.2009 року брат [PERSON] , 1958 року народження, який у будинку не проживає понад три роки, про що складеного Акт встановлення фактичного місця проживання від 15 травня 2020 року представниками виконавчого комітету Зайцівської сільської ради та сусідами домогосподарства. [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , не сплачує комунальні послуги, в утриманні будинку участі не приймає, особистих його речей у будинку немає. Сторони не мають зв`язку між собою, адреса проживання [PERSON] , позивачу [PERSON] невідома. Реєстрація відповідача за вказаною адресою створює їй, як власнику, перешкоди у вільному розпорядженні і користуванні нерухомим майном. У зв`язку із викладеним, позивач [PERSON] просить суд, на підставі ст. 405 ЦК України, визнати [PERSON] , 1958 року народження, таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву про підтримання позовних вимог, відсутність заперечень проти заочного розгляду справи та розгляд справи без її присутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності, відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Монич М.Ю., що встановленого із копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.4). У вказаному будинку є зареєстрованим [PERSON] , але фактично з 2017 року він за адресою: [ADDRESS] , не проживає, відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 15.05.2020 року та акту встановлення фактичного місця проживання громадянина [PERSON] (а.с.9,10) Відповідач є братом позивача [PERSON] . Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Окрім того, положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (Постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року №521/17805/16-ц). У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Згідно ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, як колишнього члена сім`ї власника, створює позивачу [PERSON] перешкоди у розпорядженні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved