Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

1.Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», «Приватбанк», Банк) звернулося до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 16 грудня 2019 року. Ухвалою від 23 грудня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі. Постановлено розглянути справу 18 лютого 2020 року з повідомленням сторін. Позивачем разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника Банку. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , яка належним чином сповіщена про час і місце розгляду справи, не повідомила про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подала. Ухвалою від 18 лютого 2020 року постановлено провести заочний розгляд цієї справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. 2.Стислий виклад позиції позивача. АТ КБ «Приватбанк» свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та 18 квітня 2007 року підписала заяву, згідно з якою отримала у Банку кредит у розмірі 21600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відносини між Банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг (далі - Договір), можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження з питань банківського обслуговування через вебсайт банку або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які є публічною офертою, АТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. При укладенні Договору сторони керувались положеннями цивільного законодавства, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Банк використав своє право на зміну умов договору: з 01 вересня 2014 року змінив відсоткову ставку до 34,8 % річних, із 01 квітня 2015 року - до 43,2 % річних. З 01 вересня 2015 року впроваджено зміни в Умови надання банківських послуг, у частині нарахування відсотків, а саме відповідно до пункту 2.1.1.3.1 клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, у тому числі за рахунок кредитного ліміту. Із 01 квітня 2019 року впроваджено зміни в Умови надання банківських послуг у частині нарахування відсотків, а саме: відповідно до пункту 2.1.1.2.12 у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту, які відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлюється за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84 % -- для картки «Універсальна gold». Овердрафт (пункт 1.1.1.44 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу відповідно до пункту 1.1.1.60 Договору, який розраховується у процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. Пунктом 2.1.1.3.1 Договору передбачено можливість погашення кредиту та процентів двома шляхами: внесення клієнтом коштів у готівковій і безготівковій формі у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок; договірним списанням, яке здійснює Банк з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту. Відповідач порушує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 18 листопада 2019 року має заборгованість перед Банком на суму 30077,42 гривень, з яких 11488,30 - заборгованість за тілом кредиту; 1332,70 - заборгованість за простроченими відсотками; 15347,97 - нарахована пеня; 500 - штраф (фіксована частина); 1408,45 - штраф (процентна складова). Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921 гривня, пов`язані з оплатою судового збору. У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 4, 207, 509, 526, 527, 530, 599, 610, 617, 634, 638, 642, 1054 ЦК. 3.Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подала. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно із заявою від 18 квітня 2007 року [PERSON] отримала у «Приватбанку» кредитну карту. Відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилися з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, а її заява разом з вищеперерахованим є договором про надання банківських послуг. У заяві серед іншого вказано наступне: тип карти - 545708295; валюта - гривня; строк дії -- 04/09; тип кредитного ліміту -- фінансовий; сума кредитного ліміту - 250 гривень; базова процентна ставка - 22,8 %; розмір комісії з кредитного обслуговування - 1 % від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту - відповідає терміну дії картки; порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і списанням коштів з дебетної карки. Банком у вигляді таблиць подано розрахунок заборгованості за договором від 18 квітня 2007 року, укладеним між «Приватбанком» та [PERSON] , станом на 18 листопада 2019 року. Згідно із вказаним розрахунком відповідач користувалася коштами Банку. Заборгованість становить 30077,42 гривень, з яких 11488,30 - заборгованість за тілом кредиту; 1332,70 - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 15347,97 - пеня, 1908,45 гривень - штрафи. Позивачем також подано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» (ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https:// privatbank.ua/terms/). Зазначений витяг зокрема містить пункти, які наведені судом у стислому викладі позиції позивача. 5. Норми права, які застосував суд. Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції держава захищає права споживачів. Частиною першою статті 1 ЦК встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 ЦК засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі статтею 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Частиною першою статті 634 ЦК встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла у момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України зокрема зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. 6.Мотиви суду щодо позовних вимог. У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд констатує, що позивачем не надано доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомилася та розуміла [PERSON] при підписанні заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку», зокрема про розмір та види неустойки у випадку порушення строків погашення заборгованості тощо. Також не надано доказів того, що відповідач ознайомилась із змінами в Умови надання банківських послуг та Тарифи Банку, якими збільшувалась відсоткова ставка. Банк не вказав якою кредитною карткою користувалася відповідач. У заяві, яка підписана відповідачем, вказано: тип карти - [NUMBER] ; валюта - гривня; строк дії -- 04/09; тип кредитного ліміту -- фінансовий; сума кредитного ліміту - 250 гривень; базова процентна ставка - 22,8 %; розмір комісії з кредитного обслуговування - 1 % від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту - відповідає терміну дії картки; порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і списанням коштів з дебетної карки. З поданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] користувалася коштами Банку, розмір кредитної заборгованості (тіло кредиту) станом на 18 листопада 2019 року становить 11488,30 гривень. Заборгованість за відсотками у відповідача відсутня. Разом з тим, Банком зазначено про нарахування 15347,97 гривень пені, 1332,70 гривень заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно статті 625, та 1908,45 гривень штрафів. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, яку ухвалено з приводу подібних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, Велика Палата Верховного Суду погоджується, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство та правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Підлягають стягненню з відповідача у користь позивача 11488,30 гривень фактично отриманої суми кредитних коштів, що становить тіло кредиту. Між тим, не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення пені, штрафів та прострочених відсотків. Зупиняючись на питанні наявності підстав для стягнення 1332,70 гривень заборгованості за простроченими відсотками, суд звертає увагу, що з поданого Банком розрахунку неможливо зрозуміти яким чином нараховувалась ця складова заборгованості. Крім цього, у позовній заяві згадана сума зазначена як «заборгованість за простроченими відсотками», а в таблиці-розрахунку - як «заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно статті 625». Отже, суд вважає позовні вимоги у цій частині недоведеними. 7.Питання розподілу судових витрат. Позивач при поданні позову сплатив 1921 гривню судового збору. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем в цілому пред`явлено до стягнення 30077,42 гривень, з яких судом стягнуто з відповідача 11488,30 гривень, що становить 38,2 %. Отже, з відповідача у користь позивача пропорційно підлягає стягненню 733,82 гривні судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: partial