Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

21.03.2016 позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про визнання за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3220886000:03:001:0784, площею 0,0390 га, для ведення садівництва, що знаходиться в садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що придбала земельну ділянку за особисті кошти, отримані від продажу належної їй на праві власності квартири. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] позов не визнає та стверджує, що майже всі грошові кошти, які були отримані від продажу належної позивачу квартири вона розмістила в один з інвестиційних фондів Приватного акціонерного товариства «Кінто, ЛТД». Він зазначає, що займався підприємницькою діяльністю, а позивач не працювала, отримані від продажу належної їй квартири витратила за своїм розсудом, але не на придбання зазначеної спірної земельної ділянки. Він звертає увагу суду що на спірній земельній ділянці при її купівлі вже знаходився садовий будинок, який складався з двох кімнат, та що не можливо було придбати їх за зазначену в договорі суму 32310 гривень. Він стверджує, що саме він займався пошуком дачі, домовився із власницею земельної ділянки про її купівлю та дав позивачу для придбання земельної ділянки та садового будинку 20000 доларів США. В своїх запереченнях відповідач також звертає увагу, що провів роботи по облаштуванню садового будинку: приєднано до газу, куплений газовий конвектор, озеленення території, висадка дерев, будівництво приміщення під садовий інвентар, господарського блоку, туалетної кімнати, літнього душу, укладення бетонних кілець для антисептика, завезення меблів, човна, здійснення внутрішнього оздоблення, прокладення електричної проводки,- що в подальшому дозволило позивачу здавати садовий будинок в оренду в літній час з 1 червня по 1 жовтня за 5000 грн., починаючи з 2010 року. Він зазначає, що враховуючи всі проведені ним роботи, позивач в 2014 році зверталась із заявою до голови садового товариства «Факел», в якій просила передати земельну ділянку відповідачу. Він стверджує, що позивач будь-якими способами намагається забрати у відповідача все майно та грошові кошти, в тому числі зверталась до нього з позовами про стягнення аліментів і додаткових витрат на дітей, хоч проживає з дітьми в одній з ним квартирі, подарованій їм його матірю. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Сторонам та їх представникам судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2000 року по 20 лютого 2015 року, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.6). За змістом долученого до матеріалів справи Договору від 01 квітня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим №7н-11033, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 23.04.1992 року у реєстрову книгу №860 (а.с.10), позивач [PERSON], на той момент [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії IV-БК №282387, виданим 29 липня 1988 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м.Києва (а.с.8) та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-БК №136111, виданим 16 липня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м.Києва (а.с.9), придбала у [PERSON], в особі її повіреного [PERSON], квартиру №250 в будинку ЖСК «Авіатор» по проспекту Павла Тичини, 21 в м.Києві. Встановлено, що 22 серпня 2007 року позивач продала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], продаж якої здійснений за 590850 гривень , що за курсом НБУ (5,05) станом на 22.08.2007 року становить 117000 доларів США, які подавець отримала від покупця під час підписання цього договору (а.с.11). В судовому засіданні також встановлено, що 12 вересня 2007 року на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий №4754, позивач [PERSON] купила земельну ділянку кадастровий номер 3220886000:03:001:0784, площею 0,0390 га, для ведення садівництва, що знаходиться в садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, та належала продавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №611142, виданого Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області 08.08.2005 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землею та на право постійного користування землею , договорів оренди землі за №1228. Згідно з п.2 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, продаж земельної ділянки здійснюється за 32310 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю під час підписання цього договору. За змістом п.13 Договору купівлі-продажу земельної ділянки право власності на земельну ділянку виникає у покупця на підставі цього Договору, після одержання покупцем документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації у відповідності із ст.ст.125,126 Земельного кодексу України. Факт укладення договору також підтверджується витягом з Дердавного реєстру правочинів №4595981 від 12.09.2007 року, наданого приватним нотаріусом [PERSON], яка нотаріально посвідчила вищевказаний [PERSON] купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.13). Встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку позивач не отримувала, а право власності за позивачем [PERSON] на спірну земельну ділянку було зареєстровано 18.01.2016 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер :4754, виданого 12.09.2007, видавник: [PERSON], приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер :27899241 від 22.01.2016 державного реєстратора [PERSON] Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №52027148 від 25.01.2016 (а.с.14). Таким чином, право власності за позивачем на спірну земельну ділянку було зареєстровано після розірвання шлюбу з відповідачем. Встановлено, визнано сторонами, що відповідачем до цього часу дійсність вищезазначеного Договору купівлі продажу земельної ділянки від 12.09.2007 року, на підставі якого за позивачем було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, а також право власності позивача на земельну ділянку в судовому порядку не оспорювалось. Як встановлено в судовому засіданні, враховуючи, що [PERSON] купівлі продажу земельної ділянки від 12.09.2007 року реєстровий №4754 (а.с.12) був укладений позивачем [PERSON] під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], право власності позивача на земельну ділянку не визнається, заперечується відповідачем. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Перевіряючи заперечення відповідача, що спірне майно було набуте під час шлюбу та є спільною власністю подружжя, судом встановлено наступне. Так, відповідачем не надано будь-якого належного і допустимого доказу на спростування того факту що продаж спірної земельної ділянки був здійснений за вказану в договорі сумі 32310 гривень (а.с.12). В тому числі не надано доказів того, що на придбання земельної ділянки відповідачем було передано позивачу зазначену ним у своїх запереченнях суму 20000 доларів США. Натомість, з досліджених в судовому засіданні відповідей ПрАТ «КІНТО» та ТОВ «КІНТО Лтд» (а.с.127,130) встановлено, що ТОВ «КІНТО Лтд», що діяло в інтересах ТОВ «КІНТО Інвест», з [PERSON] було укладено договори-купівлі продажу : №330ЛТД-Б від 02.10.2007 р. щодо придбання 13 простих іменних акцій ПАТ «ЗНКІФ «Синергія -4», №3370ЛТД-Б від 03.10.2007р. щодо придбання 2 простих іменних акцій «ЗНКІФ «Синергія-4», №4714ЛТД-Б від 15.11.2007р. щодо придбання 6 простих іменних акцій ПАТ «ЗНКІФ «Синергія-5», на підставі яких [PERSON] було сплачено у касу ТОВ «КІНТО ЛТД»: 02.10.2007 150442,11грн., 03.10.2007р. 23446,62 грн., 15.11.2007р. 60300,00грн. 03.10.2007р.-28432,69грн., - що в своїй сукупності становить 262621 грн. 42коп. З пояснень відповідача встановлено, що факт придбання позивачем зазначених іменних сертифікатів за кошти, отримані позивачем від продажу належної їй квартири, ним не оспорюється. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що їй, як матері позивача було відомо, що отримані від продажу квартири кошти її дочка витратила на купівлю дачі в Бориспільському районі, ремонт квартири, в якій її дочка з дітьми та відповідачем проживали та проживають на даний час та на придбання акцій. Встановлено, що показання свідка не суперечать встановленим в судовому засіданні вищенаведеним фактичним обставинам справи, а отже не викликають сумнівів у суду в їх правдивості та обєктивності. Таким чином встановлено, що заперечення відповідача, що позивач витратила кошти на власні потреби та не мала достатніх коштів для придбання спірної земельної ділянки, ним не доведені та спростовуються вищевказаними дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі яких встановлено, що позивач мала достатньо коштів, отриманих нею від продажу належної позивачу на праві власності квартири для придбання спірної земельної ділянки . Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, відповідно до вимог п.п.1,3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Наведене дає суду підстави зробити висновок, що майно, набуте за кошти, які отримані одним із подружжя від продажу майна, яке було набуте ним, або нею до шлюбу, є також особистою приватною власність чоловіка або дружини. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власність позивача, оскільки була придбана позивачем за кошти, отримані від продажу набутої нею до шлюбу з відповідачем квартири, про що свідчить як сам факт продажу квартири, так і значна сума отриманих нею від продажу квартири коштів, а також короткий проміжок часу, що пройшов з моменту продажу квартири (22.08.2007) до моменту придбання позивачем спірної земельної ділянки (12.09.2007). При цьому суд також враховує, що доказів того, що позивач витратила отриману нею від продажу квартири значну суму коштів (590850грн., що за курсом НБУ станом на 22.08.007 р становила 117000 доларів США) на інші потреби, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. А також враховує, що відповідачем повністю визнано, та підтверджується документально, що в жовтні-листопаді 2007 року позивач частину власних коштів, отриманих від продажу належної їй квартири, інвестувала їх у купівлю цінних паперів, при цьому судом встановлено, що витрачена позивачем сума коштів на придбання іменних акцій «ЗНКІФ «Синергія-4» (262621,42грн.) не позбавляла її можливості здійснити купівлю спірної земельної ділянки. Суд також враховує, що наданий відповідачем [PERSON] купівлі-продажу квартири від 09 грудня 2002 року, відповідно до якого він та [PERSON] здійснили відчуження належної їм на праві власності квартири в [ADDRESS] (а.с.135-136), на підтвердження заперечень відповідача, що ці кошти були втрачені ним в інтересах сімї, суд вважає недостатнім доказом для встановлення факту, що спірна земельна ділянка була придбана за спільні кошти подружжя, враховуючи, що за змістом договору купівлі-продажу (а.с.135-136) двома продавцями було отримано 13100 гривень, продаж здійснений у 2002 році, тобто задовго до придбання спірної земельної ділянки та за значно меншу суму, від тієї, за яку була придбана земельна ділянка. Не спростовують вищенаведених висновків суду і усі інші надані відповідачем докази, які, хоч і свідчать про здійснення відповідачем господарської діяльності, але не підтверджують розмір отриманих ним доходів у 2007 році. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи здійснюється судом в межах заявлених позовних вимог і на підстав наданих суду доказів. Так, доказів того, що було зареєстровано право власності на садовий будинок, який, як визнано сторонами, знаходився на момент купівлі-продажу спірної земельної ділянки на цій ділянці, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Доказів того, що за час шлюбу збільшилась вартість придбаного позивачем нерухомого майна суду не надано, а також відповідачем не заявляється відповідних зустрічних позовних вимог. Щодо інших доказів, наданих відповідачем на підтвердження тих обставин, що позивач здавала в оренду садовий будинок (а.с.86), а також, що позивачем була підписана але не подана заява без дати на імя голови садового товариства «Факел», в якій просила передати земельну ділянку відповідачу (а.с.87) суд вважає такими, що не спростовують вищенаведених висновків суду щодо визнання спірної земельної ділянки особистою приватною власністю позивача. Надані відповідачем докази на підтвердження факту звернення позивача з позовами про стягнення аліментів на дітей та додаткових витрат (а.с.90-95), а також інші докази звернень до органів поліції: відповідача з приводу знищення майна позивачем та позивача з приводу втрати картки «ПриватБанку», - суд вважає неналежними доказами у справі, які не стосуються предмету спору. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.(а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved