Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

21 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенка Т.О. та ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, в якому просить: визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на приміщення трансформаторної підстанції за адресою: [ADDRESS] від 16 грудня 2016 року, індексний номер 32976538, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенком Т.О. та скасувати державну реєстрацію права власності і запис про неї за №18086033 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на приміщення трансформаторної підстанції за адресою: [ADDRESS] за ПАТ «Черкасиобленерго» проведену державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенком Т.О. на підставі рішення від 16 грудня 2016 року, індексний номер 32976538. Позов обґрунтовує тим, що на підставі акту приймання-здачі від 12 квітня 2003 року арбітражний керуючий ВАТ «Смілянський завод «Металіст» Пащенко О.О. передав, а виконуючий обов`язки голови Правління ВАТ «Смілянський завод «Металіст» Колесник A.B. прийняв майно, яке залишилось внаслідок реалізації ліквідаційної маси банкрута, а саме: -\~ будівлю адміністративного корпусу інв. №010001; -\~ будівлю виробничого корпусу №1, інв. №010002; -\~ будівля парової котельні, інв. №01009; -\~ ворота в`їздні металеві, інв. №02001; -\~ трансформаторну підстанція ТП-119, інв. №041369; -\~ під`їздні шляхи (замощення), інв. №020007. Рішенням Черкаської обласної ради від 24 квітня 2003 року № 8-9 вказане майно вирішено передати з комунальної власності Черкаської облдержадміністрації в комунальну власність територіальної громади м. Сміла. Рішенням Смілянської міської ради від 19 червня 2003 року №9 вирішено прийняти у комунальну власність міста Сміла майно ВАТ «Смілянський завод «Металіст». На підставі актів-приймання передачі від 01 липня 2003 року вказане майно, включаючи спірну трансформаторну підстанцію, передано на баланс відділу комунальної власності та господарського аналізу виконавчого комітету Смілянської міської ради. 02 вересня 2005 року виконавчий комітет Смілянської міської ради видав на вказаний об`єкт нерухомого майна свідоцтво про право власності, зареєстроване в Смілянському виробничому підрозділі ЧООБТІ за реєстровим №414. Згідно договору купівлі-продажу комунального майна посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. 07 жовтня 2005 року за реєстровим №5153, представництво Фонду державного майна України м. Сміла зобов`язалось на підставі акта приймання-передачі передати у власність ТОВ «СТРОЙ-KA» частину нежитлових будівель по [ADDRESS] , до складу якого входить цех по виготовленню посуду\~ під літ. «В-1вв1» загальною площею 2778,9 кв.м. За актом №5 передачі цілісного майнового комплексу колишнього заводу « [INFO] », який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від 11 жовтня 2005 року продавець передав, а покупець прийняв наступне майно: будівлю виробничого корпусу (цех по виготовленню посуду) «В-1вв1», площею 2731,70 кв.м; приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 кв.м; ворота виїздні металеві; ворота в`їздні. Згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. 03 жовтня 2007 року зареєстрованого за реєстровим № 7736 ТОВ «СТРОЙ-KA» продало, а [PERSON] купила частину комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду, загальною площею 2778,9 кв.м, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . В подальшому належному позивачу об`єкту нерухомого майна присвоєна нова адреса - [ADDRESS] . Згідно акта передачі частини комплексу нежитлових будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] від 04 жовтня 2007 року, складеного відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2007 року у\~ власність позивача перейшло наступне майно: будівля виробничого корпусу (цех по виготовленню посуду) «В-І вв», площею 2 731,70 кв.м, ворота виїздні металеві, ворота в`їздні та в тому числі спірне приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 кв.м. 16 грудня 2007 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради позивачу було видано свідоцтво про право власності на цех по виготовленню посуду під літ. «В-І вв1» площею 2 778,9 кв.м. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за позивачем в Реєстрі прав на нерухоме майно 18 січня 2008 року. Позивач зауважує, що згідно інвентаризаційної справи і експлікації внутрішніх площ будівлі під літ. «В-І» площа цеху посуду становить 2 778,9 кв.м включаючи площу 47,2 кв.м спірної трансформаторної підстанції. Позивач вказує\~ що 18 листопада 2016 року на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенка Т.О., індексний номер 32976538, право власності на належне їй приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 кв.м. було зареєстровано за ПАТ «Черкасиобленерго». При цьому, на підставі довідки управління архітектури від 04 серпня 2008 року №18 право власності було зареєстроване на вказаний об`єкт нерухомого майна за новою адресою, а саме: [ADDRESS] . На думку позивача, спірне рішення прийняте державним реєстратором з порушенням законодавства, оскільки заявлений на реєстрацію об`єкт є частиною іншого об`єкта нерухомого майна, право власності на який вже зареєстровано за нею. Право власності на спірний об`єкт нерухомого майна набуто нею на законних підставах, а саме відповідно до договору купівлі-продажу і свідоцтва про право власності. Реєстрація права власності проведена відповідно до вимог законодавства, чинного на час такої реєстрації, яке не вимагало подальшої додаткової реєстрації права власності за нею в новому Реєстрі. Відтак, позивач вважає, що відповідно до вимог ч. 3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на спірний об`єкт нерухомого майна набуте нею у 2007 році визнається дійсним і обов`язку реєструвати таке речове право у створеному з 01 січня 2013 року Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не передбачено. На переконання позивача, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний був перевірити всю можливу інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації за різними особами. Проте, оскаржуваним рішенням державного реєстратора від 16 грудня 2016 року №32976538 за ПАТ «Черкасиобленерго» зареєстровано право власності на трансформаторну підстанцію ТП- 119, інв. №041369, що є частиною будівлі цеху по виготовленню посуду під літ. «В-І вв1» загальною площею 2 778,9 кв.м за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку раніше зареєстроване за позивачем. Отже, на думку позивача, державним реєстратором не дотримано вимог чинного законодавства при перевірці поданих заявником документів, у зв`язку з чим рішення від 16 грудня 2016 року індексний №32976538 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна вважає протиправним. При цьому, зазначила, що спірний об`єкт нерухомості не є новоствореним майном, виділу або поділу об`єкту нерухомого майна за адресою [ADDRESS] не проводилось, тому, на її думку, на підставі вказаного рішення державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенка Т.О. позивача протиправно позбавлено права власності на належну їй частину об`єкту нерухомого майна. Позивач також вказує, що в кінці 2013 року про своє право власності на будівлю трансформаторної станції з наявним у ній обладнанням заявило ПАТ «Черкасиобленерго» з посиланням на те, що трансформаторний пункт ЗТП №119 відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Черкасиобленерго», затвердженого заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України від 02 квітня 2003 року, згідно з наказом №124 від 19 липня 1995 року про створення «Черкасиобленерго» було передано у власність енергопостачальнику. Листом виконавчого комітету Смілянської міської ради від 19 серпня 2014 року позивача повідомлено, що згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради №1199 від 25 грудня 2008 року «Про затвердження порядку надання та зміни адресної нумерації об`єктам нерухомості м.Сміла», чергового адресного плану міста, будівлі ЗТП №119, що знаходиться на території колишнього заводу « [INFO] » за адресою [ADDRESS] , призначено адресу: [ADDRESS] . На звернення позивача до виконавчого комітету Смілянської міської ради про скасування пункту в рішенні виконкому від 25 грудня 2008 №1199 «Про затвердження Порядку надання та зміни адресної нумерації в м. Сміла» щодо помилкового призначення нової адреси трансформаторній\~ підстанції №119, листом від 28 липня 2015 року [PERSON] повідомлено, що в у вказаному рішенні виконавчого комітету прописаний загальний порядок надання адрес, що діє на території міста і пункту про призначення адреси трансформаторній підстанції по [ADDRESS] в даному рішенні не зазначено. Крім того повідомлено, що ТП №119 була призначена адреса довідкою\~ управління архітектури з урахуванням представленого Смілянським РЕМ Переліку будинків і трансформаторних підстанцій, які знаходяться на балансі ВАТ «Черкасиобленерго» та закріплені за Смілянським РЕМ. Таким чином, оскільки рішення про призначення адреси ТП №119 не приймалося та в зв`язку з тим що довідка носить інформаційний характер, скасувати її рішенням сесії міської ради неможливо. Позивач також вказує, що незважаючи на зміст довідки Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста №18\~ від 04 серпня 2008 року, в якій зазначено, що спірний об`єкт нерухомого майна, а саме приміщення трансформаторної підстанції №119, що знаходиться на балансі ВАТ «Черкасиобленерго», якому призначено адресу: [ADDRESS] , вбудований в належну [PERSON] будівлю, державний реєстратор не перевірив обсяг зареєстрованого за позивачем права власності на будівлю цеху по виготовленню посуду під літ. «В-І вв1»» загальною площею 2778,9 кв.м за адресою: [ADDRESS] і не встановив чи входить спірний об`єкт до складу належного позивачу майна. За припущенням позивача, ПАТ «Черкасиобленерго» зверталося до Смілянського відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» з проханням провести технічну інвентаризацію трансформаторної підстанції, проте отримало відповідь про те, що вказаний об`єкт нерухомого майна проінвентаризовано та на нього оформлені правовстановлюючі документи на іншу особу. В зв`язку з цим, до 2013 року ПАТ «Черкасиобленерго» було позбавлено можливості провести технічну інвентаризацію спірного майна. Починаючи з 2013 року проведення інвентаризації було дозволено приватним особам. Тому позивач має припущення, що ПАТ «Черкасиобленерго» звернулось до приватної особи, яка виготовила інвентарну справу не маючи архіву і даних про перебування спірного майна у власності позивача. В зв`язку з наявністю інвентарної справи в Смілянському відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» позивач вважає, що інші суб`єкти господарювання не мали права проводити інвентаризацію належного їй майна. Вважає, що на підставі незаконно проведеної інвентаризації і незаконно виданої довідки про присвоєння належному позивачу об`єкту нерухомого майна іншої адреси ПАТ «Черкасиобленерго» порушивши право власності [PERSON] , здійснило реєстрацію права власності за собою. При цьому зауважує, що передача спірного майна ПАТ «Черкасиобленерго» відбулась незаконно оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна не належав Міністерству енергетики та вугільної промисловості, а перебував у Черкаській обласній комунальній власності. Перелік нерухомого майна, затверджений 02 квітня 2003 року заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України Тітенком С.М. є одностороннім документом, при тому, що передача майна ПАТ Черкасиобленерго не підкріплена доказами належності спірного об`єкта нерухомості до державної власності станом на момент такої передачі. Позивач вказує, що такі висновки узгоджуються із висновками викладеними в постанові Вищого господарського суду України від 05 лютого 2015 року по справі № 5011-41/11385-2012. Крім цього позивач зазначила, що положеннями ст.1 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» від 09 липня 2010 року №2480-ІУ визначено, що трансформаторна підстанція - це електрична установка відкритого або закритого типу, призначена для розподілу або перетворення електричної енергії. Згідно з пунктом 1.2. постанови Національної комісії регулювання електроенергетики від 12 червня 2008 року №691 «Про затвердження Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», трансформаторна підстанція - це електрична підстанція, призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів. Відповідно до пп. 14.1.15 п.14.1 ст. 15 Податкового кодексу України, будівлі - це земельні поліпшення, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче- огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності. Отже, з аналізу вищенаведених правових норм позивач зробила висновок, що трансформаторна підстанція є обладнанням, а не будівлею чи спорудою. Зауважила, що законодавством не передбачено, що невід`ємною частиною трансформаторної підстанції є будівля або приміщення, в якому розташоване обладнання трансформаторної підстанції. На підставі наведеного позивач переконана, що трансформаторна підстанція не є нерухомим майном, відповідно, не могла бути передана ПАТ «Черкасиобленерго» як «будівля». Отже, Перелік в якому зазначається статус трансформаторної підстанції не відповідає визначенню «будівлі» на законодавчому рівні. Також позивач вказує, що згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17 серпня 2000 року №507 такої споруди як «вбудована будівля трансформаторної підстанції» законодавством не передбачено. Позивач також зазначила, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року, залишеним в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, їй відмовлено у задоволенні позову до виконавчого комітету Смілянської міської ради та ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання права власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна). Тому, обравши інший спосіб захисту свого порушеного права, позивач\~ у квітні 2020 року звернулась до суду із вказаним позовом та просить скасувати державну реєстрацію права власності на спірне приміщення трансформаторної підстанції. Представник позивача [PERSON] адвокат Терещенко С.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач 1 - державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенко Т.О. в судове засідання не з`явився, однак в надісланому на адресу суду 15 травня 2020 року відзиві на позовну заяву, заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що такі вимоги є безпідставними. Так, у вказаному відзиві відповідач державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенко Т.О. пояснив, що позивач у своїй позовній заяві як на підставу поставлену на вирішення суду вимог, зазначає, що згідно договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. 03 жовтня 2007 року за реєстровим №7736 ТОВ «СТРОЙ -КА» продало, а [PERSON] купила частину комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За цим договором була відчужена частина комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду під літ. «В-I вв» площею 2778,9 м.кв. Згідно акта передачі частини комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від 04 жовтня 2007 року у її власність перейшло наступне майно: будівля виробничого корпусу (цех по виготовленню посуду) «В-I вв-1», площею 2731,70 м.кв.; приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 кв.м.; ворота виїздні металеві; ворота в`їзні. Вказаному майну була присвоєна адреса: [ADDRESS] . 16 грудня 2007 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради Куценко Н.К. було видано свідоцтво про право власності на цех по виготовленню посуду під літ. «В-І вв-1» площею 2778,9 м.кв. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за [PERSON] в Реєстрі прав на нерухоме майно 18 січня 2008 року. Позивач зазначає, що як їй стало відомо, що 18 листопада 2016 року на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенка Т.О., індексний номер 32976538, право власності на належне їй приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 м.кв. було зареєстровано за ПАТ «Черкасиобленерго». При цьому, на підставі довідки управління архітектури від 04 серпня 2008 року №18 право власності було зареєстроване на вказаний об`єкт нерухомого майна за новою адресою, а саме: [ADDRESS] . Позивач вважає, що спірне рішення прийняте державним реєстратором з порушенням законодавства, оскільки заявлений на реєстрацію об`єкт є частиною іншого об`єкта нерухомого майна, право власності на який вже зареєстрований за нею. Посилаючись на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач вважає, що державним реєстратором не дотримано вимог чинного законодавства при перевірці поданих заявником документів, у зв`язку з чим рішення від 16 грудня 2016 року індексний номер №32976538 про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна є протиправним. Відповідач [PERSON] вважає, що вищевказані доводи позивача є хибними та такими, що не ґрунтуються на доказах, які додані до позовної заяви. Так, жодного доказу прийняття ним - як державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, оскаржуваного рішення, позовна заява та додані до неї письмові докази не містять. На думку відповідача - державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенка Т.О., позивач [PERSON] при складанні даної позовної заяви та ставлячи на вирішення суду зазначені вимоги, які містять конкретні відомості щодо індексного номеру рішення та запису про реєстрацію права власності, особи, якою прийнято оскаржуване рішення, та особи, яка набула права власності на майно, за результатами прийняття оскаржуваного рішення,\~ достовірно мала в наявності докази, які підтверджують вказані відомості, однак з невідомих причин такий доказ у передбачений законом строк без поважних причин не подала. Відтак, вважає, що позивачем не надано доказів прийняття ним - як державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, оскаржуваного рішення, порушення ним прав, свобод чи законних інтересів позивача, а відтак і не доведено належними доказами обставини, на які позивач посилається, як на підставу заявлених вимог. Ненадання вищевказаного доказу позбавляють суд об`єктивної можливості достовірно встановити особу, яка прийняла оскаржуване рішення, а також особу, яка набула право власності на майно, на підставі вказаного рішення, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідач - державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Т.О. вказує, що нормами чинного дійсно передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації. Разом з тим, за обставин, які відкладені у позовній заяві, державний реєстратор зобов`язаний був перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , як на таке, речові права на яке підлягали державній реєстрації, при цьому підстави для перевірки наявності або відсутності вже зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , були відсутні, оскільки речові права на дане майно не підлягали державній реєстрації. Будь-яких доказів, які свідчать про не проведення державним реєстратором, передбаченим чинним законодавством України, дій, які передували державній реєстрації права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , до позовної заяви не додано, в зв`язку з чим твердження позивача про невиконання державним реєстратором вказаних дій, відповідач [PERSON] вважає виключно припущенням позивача. При цьому, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації не наділений повноваженням перевіряти відповідність рішення уповноваженого на те органу про присвоєння адресної нумерації та визначення адреси нерухомого майна, вимогам чинного законодавства. Таким чином, на думку відповідача державного реєстратора Миколенка Т.О., позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що спірне рішення державного реєстратора прийнято не у відповідності до вимог законодавства України, в зв`язку з чим скасуванню не підлягає. Відповідач [PERSON] також зауважив, що у позовній заяві позивач, на його думку, навмисно не зазначила дати, коли їй стало відомо про прийняте оскаржуване рішення, з метою уникнення нею негативних для себе наслідків. Так, у\~ позовній заяві позивач вказує, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року, залишеним в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, їй відмовлено у задоволенні позову до виконавчого комітету Смілянської міської ради та ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання права власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна)». В мережі Інтернет на офіційному веб-порталі Судової влади України за веб- адресою сторінки http://court.gov.ua/ відповідачем державним реєстратором Миколенком Т.О. отримано інформацію, яка перебуває у вільному доступі, про те, що в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа №703/3695/16-ц, провадження №2/703/20/19 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради та ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання права приватної власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна). Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року вирішено - у задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради та ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання права приватної власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна) - відмовлено. Згідно вищевказаного рішення, судом встановлено, що під час судового засідання, яке відбулося 15 лютого 2017 року під головуванням судді Калашника В.П., в якому приймали участь як позивач [PERSON] , так і її представник [PERSON] , до матеріалів цивільної справи, за клопотанням представника відповідача - ПАТ «Черкасиобленерго», приєднано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №76071431 від 16 грудня 2016 року. Згідно вказаного витягу, 18 листопада 2016 року право приватної власності на будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за ПАТ «Черкасиобленерго». Складова частина об`єкта нерухомого майна - трансформаторна підстанція №119 (ЗТП-119), А-1. Підставою виникнення права власності зазначено: довідка №18, видана 04 серпня 2008 року управлінням архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста; наказ №31, виданий 17 лютого 1995 року Міністерством енергетики та електрифікації України; акт приймання - передачі нерухомого майна, перелік нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству, виданий 02 квітня 2003 року Мінпаливенерго України. Таким чином, ПАТ «Черкасиобленерго» 18 листопада 2016 року набуло право власності на будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаним рішенням суду від 22 серпня 2019 року встановлено, що приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить [PERSON] , та приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить ПАТ «Черкасиобленерго», є одним і тим же приміщенням. Таким чином, як зауважує відповідач [PERSON] , стороні позивача з 15 лютого 2017 року достовірно було відомо, що спірне майно з 18 листопада 2016 року на праві приватної власності належить ПАТ «Черкасиобленерго». Таким чином, на переконання відповідача державного реєстратора Миколенка Т.О., та відповідно до положень ч.4 ст.83 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, враховуючи, що позивачу [PERSON] з 15 лютого 2017 року достовірно було відомо про прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення та проведення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі даного рішення, відтак позивач [PERSON] довідалася про порушення свого права за даним позовом 15 лютого 2017 року. Відповідач [PERSON] вважає, що позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом лише 21 квітня 2020 року було пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), передбачений ст.257 ЦК України, який закінчився 15 лютого 2020 року, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. Клопотання про застосування строку позовної давності також було окремо подано відповідачем [PERSON] 15 травня 2020 року. На підставі викладеного, відповідач державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенко Т.О. просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача [PERSON] на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним в зв`язку з розглядом справи в розмірі 5000 гривень. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» Нечипоренко В.Ф. у судовому засіданні та у відзиві поданому на адресу суду 20 травня 202о року позовні вимоги не визнав та зазначив, згідно з наказом про створення відкритого акціонерного товариства від 19 липня 1995 року за №124 Мінпаливенерго України під час корпоратизації в 1995 році для формування статутного фонду Відкритого акціонерного товариства, передано у власність ВАТ «Черкасиобленерго» нерухоме майно в тому числі приміщення ЗТП-119 в м. Сміла. Відповідно до чергового плану міста та проведення впорядкування адресної нумерації, приміщення трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), яка знаходиться на балансі ПАТ «Черкасиобленерго» розміщена по [ADDRESS] вбудована в будівлі ФОП [PERSON] , призначено адресу [ADDRESS] . ПАТ «Черкасиобленерго» надало підтвердження, щодо права власності на нерухоме майно приміщення ЗТП-119 за адресою [ADDRESS] інв. №75000738 та електрообладнання даної ЗТП, яке складається з двох трансформаторів Т-1 ТМ - 400 кВа інв. №67615806, Т-2 ТМ - 400 кВа інв. №67615807, а також кабельної лінії КЛ 10кВ від ТП 67-ТП119 за інв.№63366. За Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 16 грудня 2016 року єдиним власником будівлі трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), за адресою [ADDRESS] , є ПАТ «Черкасиобленерго». Згідно з Наказом про створення Відкритого акціонерного товариства від 19 липня 1995 року за №124 Мінпаливенерго України, за актом приймання передачі від Мінпалевенерго України було передано ВАТ «Черкасиобленерго» 1532 об`єкта по всім районам та містам Черкаської області, в тому числі і будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119) в м. Сміла, тобто вона не була виключенням як один об`єкт, а передавалась разом з іншими об`єктами. З часу прийняття у власність дана будівля разом з обладнанням використовується виключно за призначенням, з 1995 року проводяться як контрольно-технічні огляди так і капітальні роботи пов`язанні з обслуговуванням електротехнічного обладнання та належного його використання з метою надійного електропостачання споживачам електричної енергії. Від ЗТП-119 заживлено 7 юридичних споживачів електричної енергії у тому числі і позивача - [PERSON] . З кожним споживачем окремо укладені договірні відносини. Закрита трансформаторна підстанція (далі ЗТП-119) включає в себе приміщення, так як обладнання, яке складається з двох трансформаторів Т-1 ТМ - 400 кВа інв.№67615806, Т-2 ТМ - 400 кВа інв.№67615807 експлуатується виключно в закритих приміщеннях, відтак невід`ємною частиною трансформаторної підстанції є будівля або приміщення, в якому розташоване обладнання трансформаторної підстанції, яке не експлуатується на зовні. Отже, наведене свідчить, що ЗТП-119 - це закрита трансформаторна підстанція, яка є будівлею із встановленим електрообладнанням, тому і зареєстровано на праві приватної власності за юридичною особою ПАТ «Черкасиобленерго». На підставі наведеного, представник відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» вважає\~ позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та безпідставними, оскільки право власності на ЗТП-119 було набуто ПАТ «Черкасиобленерго» на підставі акту приймання - передачі. Крім того вказує, що Мінпаливенерго передало ПАТ «Черкасиобленерго» майно, яке перебувало у його власності. Акт приймання - передачі є первинним документом, в якому зазначений номер трансформаторної підстанції. На даний час наявна інвентарна справа на спірне майно, технічна документація на будівлю та на обладнання, яке перебуває в ній, що стало підставою для державної реєстрації 18 листопада 2016 року права власності на нього за ПАТ «Черкасиобленерго». Спірним майном ПАТ «Черкасиобленерго» в особі Смілянського міського району електричних мереж користується з 90-х років, обладнання є діючим і до даного часу, ним забезпечуються потреби юридичних осіб - споживачів електричної енергії. Перешкод щодо вільного доступу до спірного майна з боку позивача не було і на даний час немає. ПАТ «Черкасиобленерго» користується спірним майном по даний час, обслуговує його та утримує у належному стані, та являється єдиним оператором системи розподілу електроенергії в м. Сміла. На виконання Указу Президента України від 15 червня 1993 року №210/93 Міністерством палива та енергетики України прийнято наказ від 19 липня 1995 року №24 про створення Відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго». Відповідно до ст.12 Закону України «Про господарські товариства» від 19 вересня 1991 року №1576-ХІІ, який був чинний на момент створення ВАТ «Черкасиобленерго», передбачалося, що товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Згідно Переліку нерухомого майна, що передається у власність відкритому акціонерному товариству, який затверджено Заступником державного секретаря Мінпаливенерго України 02 квітня 2003 року у власність ВАТ «Черкасиобленерго» передано певну сукупність майна, до складу якого зокрема віднесено ЗТП-119 в м. Сміла, що знаходиться за вказаною адресою в м. Сміла. Після проведення впорядкування адресної нумерації у місті Сміла, приміщенню ЗТП-119 присвоєно адресу: [ADDRESS] . Таким чином, вказана трансформаторна підстанція належить ПАТ «Черкасиобленерго» на праві приватної власності. На даний час ЗТП №119 з відповідним обладнанням (2 трансформатори: Т-1 ТМ-400 кВа, інв. №67615806 та Т-2 ТМ -400 кВа інв. №67615807 та кабельна лінія КЛ 10 кВ від ТП 67-ТП119 інв. №63366) є складовою єдиної інженерної інфраструктури, що забезпечує постачання електричної енергії належної якості у м. Сміла. Враховуючи вищевикладене, твердження позивача про те, що згадана трансформаторна підстанція належить їй, на думку представника відповідача ПАТ «Черкасиобленерго», є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Отже, вказане майно Мінпаливенерго передало у власність ВАТ «Черкасиобленерго» відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Черкасиобленерго», затвердженого заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України С.М. Тітенком 02 квітня 2003 року, згідно з наказом про створення Відкритого акціонерного товариства від 19 липня 1995 року №124. Тобто, будівля ЗТП №119 м. Сміла з інвентарним номером 00738 була передана у власність ВАТ «Черкасиобленерго» раніше, ніж [PERSON] у 2007 році придбала нежитлову будівлю - цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Таким чином, ПАТ «Черкасиобленерго» 18 листопада 2016 року набуло право власності на будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), на законних підставах, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містяться відомості про те, що 18 листопада 2016 року державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенком Т.О. зареєстровано право власності за ПАТ «Черкасиобленерго» на трансформаторну підстанцію №119 (ЗТП- 119), площею 55,44 кв.м. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952- IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак, враховуючи, що ПАТ «Черкасиобленерго» набуло право власності на спірне приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119 у спосіб та у порядку, передбаченому законодавством України, відтак і володіє вказаним майном на законних підставах. На підставі вищевикладеного, на думку представника відповідача ПАТ «Черкасиобленерго», підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності на приміщення трансформаторної підстанції повністю відсутні. Як на окрему підставу для відмови у задоволенні позову [PERSON] , представник відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» Нечипоренко В.Ф. також посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. Так, останній зазначив, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року по цивільній справі №703/3695/16-ц, №2/703/20/19 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради та ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання права приватної власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна), вирішено\~ у задоволенні позову [PERSON] - відмовити. При цьому, згідно вищевказаного рішення, судом встановлено, що під час судового засідання, яке відбулося 15 лютого 2017 року до матеріалів цивільної справи, за клопотанням представника відповідача - ПАТ «Черкасиобленерго», приєднано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №76071431 від 16 грудня 2016 року. Таким чином, з 15 лютого 2017 року стороні позивача достовірно було відомо, що спірне майно з 18 листопада 2016 року на праві приватної власності належить ПАТ «Черкасиобленерго». Враховуючи, що позивач [PERSON] довідалася про порушення свого права за даним позовом 15 лютого 2017 року, строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), передбачений ст.257 ЦК України, закінчився 15 лютого 2020 року, тоді як остання звернулася до суду із вказаним позовом лише 21 квітня 2020 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України, строку позовної даності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного представник відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» Нечипоренко В.Ф. просив у задоволенні позову [PERSON] до державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенка Т.О. та ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора відмовити в повному обсязі. У поданій на адресу суду 10 червня 2020 року відповіді на відзив державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенка Т.О., позивач вказує, що оспорюване рішення прийняте державним реєстратором з порушенням законодавства, оскільки заявлений на реєстрацію об`єкт є частиною іншого об`єкта нерухомого майна, право власності на який вже було зареєстровано за нею, посилаючись на те, що вона на підставі свідоцтва про право власності є власником цеху по виготовленню посуду площею 2 778,9м. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за нею в Реєстрі прав на нерухоме майно 18 січня 2008 року та згідно інвентаризаційної справи і експлікації внутрішніх площ будівлі під літ. В-І площа цеху посуду становить 2 778,9кв.м включаючи площу 47,2 кв.м спірної трансформаторної підстанції. Тобто позивач вказує, що державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенком Т.О. допущена подвійна реєстрація права власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна за різними суб`єктами права, що є грубим порушенням Конституції України, Цивільного кодексу України, ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, позивач зауважує, що факт прийняття державним реєстратором спірного рішення був встановлений рішенням Смілянського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року, яке позивачем було оскаржене в апеляційному і касаційному порядку. Вказана справа розглядалася з жовтня 2016 року. Позивач зазначила, що перебування справи №703/3695/16-ц у провадженні Смілянського міськрайонного суду, вчинення позивачем під час її судового розгляду передбачених законом дій, які є добросовісними та правомірними, виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі іншого додаткового позову, тощо. Відтак позивач вважає, що нею не пропущений строк позовної давності та з огляду на дійсне порушення її прав та законних інтересів, складність у визначенні правильного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах, тривалістю розгляду справи судовими інстанціями, просить прийняти до уваги вчинення нею реальних дій, направлених на захист своїх інтересів та визнати причини пропуску нею позовної давності поважними. Крім того позивач вважає, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. 19 серпня 2020 року відповідач державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенко Т.О. подав до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких зазначив, що позивач [PERSON] в поданій позовні заяві та відповіді на відзив зазначає, що вона на підставі свідоцтва про право власності є власником цеху по виготовленню посуду під літ. «В-І вві» площею 2778,9 кв. м Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за нею в Реєстрі прав на нерухоме майно 18 січня 2008 року. Згідно інвентаризаційної справи і експлікації внутрішніх площ будівлі під літ. «В-І» площа цеху посуду становить 2778,9 м.кв. включаючи площу 47.2 м.кв. спірної трансформаторної підстанції. Проте, як стало їй відомо, 18 листопада 2016 року на підставі рішення державного реєстратора, індексний номер 32976538 право власності на належне їй приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 кв.м було зареєстровано за ПАТ «Черкасиобленерго». Оспорюване рішення, на її думку, прийняте державним реєстратором з порушенням законодавства, оскільки заявлений на реєстрацію об`єкт є частиною іншого об`єкта нерухомого майна, право власності на який вже було зареєстровано за нею. Тобто, державним реєстратором, на її думку, допущена подвійна реєстрація права власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна за різними суб`єктами права, що є грубим порушенням Конституції України. Відповідач [PERSON] вказує, що вищевказані доводи позивача є безпідставними, такими, що не відповідають дійсності, суперечать матеріалам цивільної справи, та направлені на введення суду в оману, а також відображають виключно бажані для позивача обставини, за дійсні. Так, позивач [PERSON] , з метою уникнення негативних для неї наслідків та послідовності викладених нею обставин, які нібито свідчать про порушення державним реєстратором Миколенком Т.О. чинного законодавства України, навмисно не зазначає адресу приміщення, право власності на яке зареєстроване за нею, та адресу приміщення, право власності на яке зареєстровано оскаржуваним рішенням. Вищевказані адреси є різними, оскільки приміщення, яке на праві власності належить позивачу, знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а приміщення, право власності на яке зареєстровано оскаржуваним рішенням, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відтак, підстави для перевірки наявності або відсутності вже зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , були відсутні, оскільки речові права на дане майно не підлягали державній реєстрації. Будь-яких доказів, які свідчать про не проведення державним реєстратором, передбаченим чинним законодавством України, дій, які передували державній реєстрації права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , до позовної заяви не додано, в зв`язку з чим твердження позивача про невиконання державним реєстратором вказаних дій є виключно його припущенням. При цьому, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації не наділений повноваженням перевіряти відповідність рішення уповноваженого на те органу про присвоєння адресної нумерації та визначення адреси нерухомого майна, вимогам чинного законодавства. Реєстрація права власності за ПАТ «Черкасиобленерго» відбулася на підставі довідки управління архітектури від 04 серпня 2008 року №18, відповідно до якої, фактично спірна трансформаторна підстанція знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких доказів, які свідчать про присвоєння вказаній трансформаторній підстанції, станом на день прийняття оскаржуваного рішення, адреси: [ADDRESS] , позивачем не надано та матеріали справи не містять. Таким чином, відповідач [PERSON] вважає безпідставними доводи позивача з приводу того, що державним реєстратором допущення подвійна реєстрації права власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна за різними суб`єктами права є. Крім того, відповідач - державний реєстратор Миколенко Т.О. наполягав на застосуванні до заявлених [PERSON] позовних вимог строку позовної давності, відмовивши у задоволенні позову з цих підстав, оскільки позивач [PERSON] довідалася про порушення свого права за даним позовом 15 лютого 2017 року, відтак строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, передбачений ст.257 ЦК України, закінчився 15 лютого 2020 року, тоді як дана позовна заява подана нею до суду лише 21 квітня 2020 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України, строку позовної давності. Таким чином, вважає, що доводи позивача [PERSON] про те, що нею не пропущено строк позовної давності не відповідають дійсності. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року вирішено - у задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради та ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання права приватної власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна) - відмовлено. Вказаним рішенням суду позивачу [PERSON] фактично роз`яснено спосіб захисту порушеного права, яким вона у визначений законом строк позовної давності не скористалась, прийнявши рішення відстоювати позовні вимоги у задоволенні яких було відмовлено, в зв`язку з чим доводи позивача щодо складності у визначенні правильного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах та тривалість розгляду вищевказаної цивільної справи судовими інстанціями, не є поважними причинами пропуску позовної давності. Сам по собі факт першочергово невірно обраного способу захисту не є поважною причиною пропуску позовної давності. Відповідач [PERSON] також вказує, що позивачем не надано жодного доказу, який свідчить про неможливість подання до суду даної позовної заяви з 15 лютого 2017 року, при цьому захист своїх прав у судовому порядку у інший спосіб, не перешкоджав її зверненню до суду з даним позовом у межах строку позовної давності. Відтак, підстави для визнання поважними причин пропущення позовної давності відсутні, а наведені позивачем [PERSON] доводи з даного приводу підлягають залишенню без уваги. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] відповідач [PERSON] також послався на висновки, викладені у\~ постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження №11-377апп18), відповідно до якої спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Крім того, у справі №359/267/18 (провадження № 61-17143св19) з подібними вимогами Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у спорі за позовом іпотекодателя про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі іпотечного застереження державний реєстратор не є належним відповідачем (постанова від 25 березня 2020 року). Відтак, державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Т.О. вказує, що він не є належним відповідачем у даній справі, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим 1.М. 03 жовтня 2007 року за реєстровим №7736 ТОВ «СТРОЙ -КА» продало, а [PERSON] купила частину комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За цим договором була відчужена частина комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду під літ. «В-I вв» площею 2778,9 кв. м (а.с. 9). Згідно акта передачі частини комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від 04 жовтня 2007 року у власність [PERSON] перейшло наступне майно: будівля виробничого корпусу (цех по виготовленню посуду) «В-I вв-1», площею 2731,70 м.кв.; приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 кв.м.; ворота виїздні металеві; ворота в`їзні (а.с. 10). Вказаному майну була присвоєна адреса: [ADDRESS] . 16 грудня 2007 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради Куценко Н.К. було видано свідоцтво про право власності на цех по виготовленню посуду під літ. «В-І вв-1» площею 2778,9 м.кв. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за нею в Реєстрі прав на нерухоме майно 18 січня 2008 року (а.с. 13). Позивачу стало відомо, що 18 листопада 2016 року на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Т.О., індексний номер 32976538, право власності на належне їй приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 м.кв. було зареєстровано за ПАТ «Черкасиобленерго». При цьому, на підставі довідки управління архітектури від 04 серпня 2008 року №18 право власності було зареєстроване на вказаний об`єкт нерухомого майна за новою адресою, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідност.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.7 ч.1 ст.92 Конституції України,\~ правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно ст. 41 Конституції України, держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 9 Конституції України передбачено, що міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Так, відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Вказані положення конкретизовані у практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV застосовуються судами як джерело права. Так, у рішенні по справі «Україна-Тюмень» проти України» (Заява № 22603/02) від 22 листопада 2007 року ЄСПЛ дійшов висновку, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави\~ мають\~ право\~ здійснювати\~ контроль\~ за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство\~ права,\~\~ один\~\~ з\~\~ фундаментальних\~\~ принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом всіх статей [PERSON] (див. рішення у справах «Амюр проти Франції» (Amuur v. France) від 25 червня 1996, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, pp. 850-51, параграф 50; «[PERSON] Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), N 25701/94, параграф 79, ECHR 2000-XII; та «Малама проти Греції» (Malama\~\~ v.\~\~ Greece),\~ N\~ 43622/98,\~ параграф\~ 43, ECHR 2001-II). В подальшому ЄСПЛ прийшов до висновку, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з\~ дотриманням\~ «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, Series A no. 52, p. 26, параграф 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване\~ пропорційне\~ співвідношення\~ між\~ засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос Компанія Навієра та інші проти Бельгії» (Pressos Compania\~ Naviera S.A. and Others v. Belgium), від 20 листопада 1995 року, Series A no. 332, p. 23, параграф 38). Як вбачається з листа №03/12-6108 від 15 листопада 2013 року направленого Міністерством енергетики та вугільної промисловості України на адресу [PERSON] , останню повідомлено, що відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність відкритому акціонерному товариству «Черкасиобленерго», затвердженого 02 квітня 2003 року заступником державного секретаря Мінпаливенерго України Тітенком С.М. згідно з наказом про створення\~ Відкритого акціонерного товариства № 124 від 19 липня 1995 року Мінпаливенерго передає у власність ВАТ «Черкасиобленерго» серед іншого, нерухоме майно позиція 292 в зазначеному переліку «Здание ЗТП № 119г. Смела» з інвентарним номером 007738, розміщене за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). Листом №03/12-6816 від 09 грудня 2013 року Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило [PERSON] , що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України розглянуло її звернення від 06 листопада 2013 року щодо підстав передачі у власність ВАТ «Черкасиобленерго» трансформаторної підстанції ЗТП №119, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зазначило, що вказане майно Мінпаливенерго передало у власність Відкритому акціонерному товариству «Черкасиобленерго» відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству «Черкасиобленерго», затвердженого заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України С.М. Тітенком 02 квітня 2003 року, згідно з наказом про створення Відкритого акціонерного товариства від 19 липня 1995 року №124. Тобто, будівля ЗТП №119 м. Сміла з інвентарним номером 00738 була передана у власність ВАТ «Черкасиобленерго» раніше, ніж вона придбала у 2007 році нежитлову будівлю цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, питання щодо встановлення права власності на нерухоме майно будівлю ЗТП №119, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , потребує вирішення у судовому порядку (а.с.32). Листом №03/32-3206 від 19 травня 2014 року Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило [PERSON] про те, що трансформаторний пункт ЗТП №119 (інвентарний номер 00738) відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Черкасиобленерго», затвердженого заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України Тітенком С.М. 02 квітня 2003 року згідно з наказом від 19 липня 1995 року №124 про створення ВАТ «Черкасиобленерго», був переданий у власність енергопостачальника. Тобто, будівля ЗТП №119 м. Сміла з інвентарним номером 00738 була передана у власність ВАТ «Черкасиобленерго» раніше, ніж вона придбала у 2007 році нежитлову будівлю цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, доведено до її відома, що згідно з рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 25 грудня 2008 року №1199 «Про затвердження порядку надання та зміни адресної нумерації об`єктам нерухомості м. Сміла», чергового адресного плану міста, будівлі ЗТП №119, що знаходиться на території колишнього заводу « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , призначено адресу: [ADDRESS] (довідка управління архітектури від 04 серпня 2008 року). Окремо проінформовано, що у неї відсутні документи, які підтверджують право власності на зазначений трансформаторний пункт. Право власності на будівлю (споруду) не є документом, що підтверджує право власності на ЗТП № [NUMBER] (а.с.38-39). Таким чином, будівля ЗТП №119 м. Сміла з інвентарним номером 00738 була передана у власність ВАТ «Черкасиобленерго» раніше, ніж придбала [PERSON] у 2007 році нежитлову будівлю - цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Крім того, як вбачається з договору купівлі - продажу частини комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду від 03 жовтня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за №7736, а також акту передачі частини комплексу нежитлових будівель - цех по виготовленню посуду від 04 жовтня 2007 року, не передано приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119 а також не передано технічне обладнання, яке розташоване в ньому. При цьому, будь-яких доказів набуття права власності на технічне обладнання, яке розташоване в приміщенні трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , а також, що технічне обладнання є невід`ємною частиною вказаного приміщення, до матеріалів позовної заяви позивачем не надано. Позивач вважає, що спірне рішення прийняте державним реєстратором з порушенням законодавства, оскільки заявлений на реєстрацію об`єкт є частиною іншого об`єкта нерухомого майна, право власності на який вже зареєстрований за нею. Посилаючись на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач вважає, що державним реєстратором не дотримано вимог чинного законодавства при перевірці поданих заявником документів, у зв`язку з чим рішення від 16 грудня 2016 року індексний номер №32976538 про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна є протиправним. Вищевказані доводи позивача є хибними та такими, що не ґрунтуються на доказах, які додані до позовної заяви. Так, відповідно до п.5 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Враховуючи зазначену норму чинного ЦПК України, яка є обов`язковою для виконання позивачем, [PERSON] зазначаючи у своїй позовній заяві, що 18 листопада 2016 року на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Т.О., індексний номер 32976538, право власності на належне їй приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 м.кв. було зареєстровано за ПАТ «Черкасиобленерго», та ставлячи на вирішення суду вимоги про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення, зобов`язана була зазначити у позовній заяві доказ, який підтверджує дану обставину. Згідно п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] зазначає, що доказами якими вона обґрунтовує позовні вимоги і які можуть бути використані судом є додані до позовної заяви документи. Оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви та завірено адвокатом відповідність оригіналу, знаходяться у неї. Оригінали інших документів доданих до позовної заяви, проте не завірених адвокатом у неї відсутні. Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 та ч.2 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, чинним ЦПК України чітко визначений строк подачі позивачем доказів, які підтверджують викладені у позовній заяві обгрунтування та вимоги, яким є - разом з позовною заявою. Згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, обтяжень такого права проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта. Відповідно до п.п.1-4 ч. 3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Згідно ч. 8 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Таким чином, вищевказаними нормами чинного передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації. Разом з тим, за обставин, викладених у позовній заяві, державний реєстратор зобов`язаний був перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , як на таке, речові права на яке підлягали державній реєстрації, при цьому підстави для перевірки наявності або відсутності вже зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , були відсутні, оскільки речові права на дане майно не підлягали державній реєстрації. Будь-яких доказів, які свідчать про не проведення державним реєстратором, передбаченим чинним законодавством України, дій, які передували державній реєстрації права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , до позовної заяви не додано, в зв`язку з чим твердження позивача про невиконання державним реєстратором вказаних дій є припущенням. При цьому, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації не наділений повноваженням перевіряти відповідність рішення уповноваженого на те органу про присвоєння адресної нумерації та визначення адреси нерухомого майна, вимогам чинного законодавства. Таким чином, реєстрація права власності за ПАТ «Черкасиобленерго» відбулася на підставі довідки управління архітектури від 04 серпня 2008 року №18, відповідно до якої, фактично спірна трансформаторна підстанція знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких доказів, які свідчать про присвоєння вказаній трансформаторній підстанції, станом на день прийняття оскаржуваного рішення, адреси: [ADDRESS] , позивачем не надано та матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що спірне рішення державного реєстратора прийнято не у відповідності до вимог законодавства України, в зв`язку з чим скасуванню не підлягає. Питання щодо правомірності набуття ПАТ «Черкасиобленерго» права власності на спірне приміщення трансформаторної підстанції вже було предметом розгляду Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в справі №703/3695/16-ц за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради та Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання права приватної власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року у задоволенні вказаного позову [PERSON] відмовлено (а.с. 114-124). Постановою Черкаського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради та Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання права приватної власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна) залишено без змін (а.с. 125-128). Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради та Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання права приватної власності на приміщення та технічні засоби, що є невід`ємною частиною приміщення (майна) відмовлено в зв`язку з з тим, що вказана касаційна скарга було подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню (а.с. 131-133). Згідно вищевказаного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року, судом встановлено, що\~ під час судового засідання, яке відбулося 15 лютого 2017 року під головуванням судді Калашник В.П., в якому приймали участь як позивач [PERSON] , так і її представник [PERSON] , до матеріалів цивільної справи, за клопотанням представника відповідача - ПАТ «Черкасиобленерго», приєднано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №76071431 від 16 грудня 2016 року. Згідно вказаного витягу, 18 листопада 2016 року право приватної власності на будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго». Складова частина об`єкта нерухомого майна - трансформаторна підстанція №119 (ЗТП-119), А-1. Підставою виникнення права власності зазначено: довідка №18, видана 04 серпня 2008 року управлінням архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста; наказ №31, виданий 17 лютого 1995 року Міністерством енергетики та електрифікації України; акт приймання - передачі нерухомого майна, перелік нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству, виданий 02 квітня 2003 року Мінпаливенерго України. Таким чином, ПАТ «Черкасиобленерго» 18 листопада 2016 року набуло право власності на будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Судом у вищевказаному рішенні від 22 серпня 2019 року також встановлено, що приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить [PERSON] , та приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить ПАТ «Черкасиобленерго», є одним і тим же приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.5 ст.83 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 та ч.6 ст.82 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що ПАТ «Черкасиобленерго» набуло право власності на приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , у спосіб та у порядку, передбаченому законодавством України, відтак і володіє вказаним майном на законних підставах. На підставі вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Щодо заяви відповідача державного реєстратора Миколенка Т.О. та представника відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» Нечипоренка В.Ф. про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення у повному обсязі, суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності в частині позовної вимоги про визнання незаконним та скасування присвоєння адреси управлінням архітектури виконавчого комітету Смілянської міської ради. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, відтак понесені нею судові витрати при зверненні з даним позовом до суду з відповідачів стягненню також не підлягають.\~\~

Outcome: dismissed