Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

20 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлової квартири [ADDRESS], який було укладено 13.12.2016 року між ним та відповідачем та про визнання за ним права власності на зазначену квартиру. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що придбавши 13.12.2016 року квартиру у відповідача за договором купівлі - продажу, який було укладено в простій письмовій формі, він повністю розрахувався за придбане майно, про що свідчить відповідна розписка, яка є складовою та невід'ємною частиною договору, а відповідач передала йому майно, ключі та всі правовстановлюючі документи на квартиру, про що свідчить додаток № 1 до договору купівлі- продажу, акт прийому-передачі квартири. При цьому позивач домовився з відповідачем, що протягом 1-го календарного місяця з дати підписання договору, але не пізніше 12 січня 2017 року, буде проведено нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі - продажу , оскільки на момент укладення договору здійснити нотаріальне посвідчення правочину за місцем його вчинення , а саме у м. Луганськ, було неможливим у зв'язку з тимчасовим припиненням доступу користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 « Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції». Однак, згідно із цим наказом, нотаріусам інших районів Луганської області було надано право на здійснення нотаріальних дій, в тому числі стосовно нерухомого майна, розташованого та тимчасово окупованій території. Тому 10 січня 2017 року він зателефонував відповідачу і запропонував здійснити посвідчення договору купівлі - продажу в будь - якому місті Луганської області на підконтрольній українській владі території , на що остання повідомила, що для перетинання лінії розмежування скінчився строк дії перепустки, і що для її поновлення необхідно два тижні. По спливу 2-х тижнів він знову зателефонував відповідачу з вимогою нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу на підконтрольній українській владі території, але відповідач знову ухилилась від його посвідчення пославшись на погіршення здоров'я і попросила надати час до 07 лютого 2017 року. Зателефонувавши відповідачу 07.02.2017 року остання відповіла, що виїзд до органів нотаріату, розташованих на території України пов'язаний з перетином лінії розмежування, що створює загрозу для її життя та здоров'я і в якості прикладу привела події, що трапились в кінці січня 2017 року в м. Авдіївка Донецької області при цьому наголосила, що вона вже не є власницею квартири, що квартира знаходиться у його користуванні, що вона отримала за неї гроші і не розуміє чому позивач наполягає саме на нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу. Тому позивач змушений звернутись за до суду. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позов підтримує, просить його задовольнити. Від представника відповідача також надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що сторони скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, які містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 02 серпня 2004 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Сухановим В.І., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно в МКП « БТІ» м. Луганськ від 20.05.2005 року, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна , відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження та у державному реєстрі іпотек стовно зазначеної квартири відсутні ( а.с, а.с.15-16, 35). 13.12.2016 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з другої укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] у простій письмовій формі, згідно умов якого [PERSON] продала та передала: квартиру, ключі і всі правовстановлюючі документи на квартиру, а [PERSON] купив зазначену квартиру за ціною 48.000 гривень прийнявши її разом із ключами та правовстановлюючими документами (а.с., а.с.12-14). Позивач зазначає в позовній заяві, що при укладенні зазначеного вище договору купівлі - продажу вони з відповідачем домовились в усній формі , що протягом 1-го календарного місяця з дати підписання договору, але не пізніше 12 січня 2017 року вони нотаріально посвідчать укладений договір . Однак відповідач всіляко ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири про що свідчать ті факти, що позивач тричі телефонував відповідачу з пропозицією виїхати на підконтрольну українській владі територію для посвідчення договору у нотаріуса, але відповідач спочатку пояснила, що у неї закінчився термін перепустки для перетинання лінії розмежування і їй потрібний час для поновлення цього терміну, потім вона послалась на погане самопочуття, а вже втретє взагалі відмовилась виїздити на підконтрольну українській владі територію через постійні обстріли, які загрожують її життю та здоров'ю. Відповідно ч. 4, 5 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати за рішенням суду. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд приходить до висновку, що відповідач, як продавець, та позивач, як покупець, 13 грудня 2016 року дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення їх було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Сторони мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що вони виконали свої обов'язки: відповідач передала квартиру позивачу, а також ключі, правовстановлюючі документи, отримала гроші за продану квартиру; позивач в свою чергу прийняв квартиру, ключі, правовстановлюючі документи та сплатив за неї гроші відповідачу. Дане підтверджується укладеним між ними договором купівлі-продажу у простій письмовій формі з додатками до нього: розпискою про передачу грошей та актом приймання-передачі квартири. Позивач не ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, навпаки, тричі звертався до відповідача з вимогою з'явитися до нотаріуса на підконтрольну українській владі територію та посвідчити договір належним чином - нотаріально, а відповідач ухиляється від прибуття до нотаріуса з наведених вище обставин, що унеможливлює посвідчити нотаріально укладений договір. Таким чином, наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13.12.2016 року, який укладено між позивачем та відповідачем дійсним. Оскільки суд прийшов до висновку про визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири то є також підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]. Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Під час подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн, що підтверджується квитанцією від 16.02.2017 року №0.0.707769512.1 (а.с.26). Так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі ст.ст.11,15,16, 203, 220, 328,334, 626.627, 655, 657 ,

Outcome: approved