Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

20 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власне належним майном - квартирою [ADDRESS], визнання відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є єдиним власником квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі окрім нього та членів його сім'ї зареєстрований також відповідач [PERSON], який не є членом його сім'ї та фактично не проживає за даною адресою з червня 2017 року, проте реєстрація в квартирі позивача тягне за собою нарахування комунальних послуг. Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України. Треті особи [PERSON], представник виконавчого комітету Покровської районної у місті ради до судового засідання не з'явились, кожен окремо подали до суду письмові заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належать квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.8-9,11) Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 15.11.2018 за №16668, за адресою: м. Кривий Ріг, квартира [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14) Згідно акту, посвідченого директором ТОВ «Житлокомцентр» від 15.11.2018 року, за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] в будинку [ADDRESS], [PERSON], [INFO], не проживає з червня 2017 року (а. с. 15). Статтею 41 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що відповідач не є членом сім'ї власника житла та позивачем доведено про не проживання відповідача за місцем реєстрації понад один рік без поважних причини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved