Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

21 грудня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом скасування рішення дисциплінарної палати від 05 серпня 2015 року № 229/ДПР-15 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження. Свої позовні вимоги мотивував тим, що у зв'язку зі здійсненням захисту у кримінальному провадженні [PERSON] з боку іншого підозрюваного [PERSON] була подана скарга до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, за результатами розгляду якої на позивача було накладено стягнення у вигляді попередження. Вказане рішення, на думку позивача, є незаконним, оскільки прийняте з порушенням встановленої процедури: скаргу подано [PERSON], проте фактично в інтересах його захисника адвоката [PERSON], рішення прийнято без належного повідомлення позивача про час і місце розгляду скарги, документ, на підставі якого позивача притягнули до дисциплінарної відповідальності, дисциплінарна палата не досліджувала. Крім того, зазначені в рішення посилання на Правила адвокатської етики не мають жодного відношення до обставин, щодо яких прийнято рішення. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року у відкритті провадження було відмовлено через непідсудність справи, оскільки оскарження рішень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури здійснюється в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, вказано, що оскільки позивач ставить питання про захист його саме цивільного права, то висновок про неможливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства є помилковим. В ході судового розгляду позивач надав уточнену позовну заяву, свої вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом скасування рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи належним чином. Разом з тим відповідачем направлено клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначено, що спори між адвокатом та органом адвокатського самоврядування з приводу притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, тому розгляд їх в цивільному процесуальному порядку є неможливим. На підтвердження свого клопотання відповідач послався на правову позицію Верховного Суду України з цього приводу, висловлену в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2750цс15. Судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки вказане питання вже було предметом розгляду і з цього приводу Апеляційний суд Дніпропетровської області постановив ухвалу про можливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства. Крім того, в своєму позові [PERSON] ставить питання не лише про скасування рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а й про захист цивільного права, тому ці вимоги мають бути розглянуті по суті. Оскільки відповідач висловився по суті позовних вимог, вважаючи їх такими, що не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, відсутні підстави для заочного розгляду справи навіть незважаючи на відсутність представника відповідача в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач має право на здійснення адвокатської діяльності на підставі свідоцтва від 15 вересня 2014 року № 2848 (а.с.10 на зв.). В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальна справа № 1/205/04/15 відносно [PERSON], обвинуваченого за ст. 296 ч. 2 КК України та [PERSON], обвинуваченого за ст. 296 ч. 4, ст. 121 ч. 2, ст. 122 ч. 1 КК України. Захист підозрюваного [PERSON] здійснює адвокат [PERSON], захист підозрюваного [PERSON] здійснює позивач. Підозрюваним [PERSON] подано до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області скаргу на дії [PERSON],на думку скаржника, він вчиняє дії, що порушують порядок судового засідання, використовує незаконні та неетичні засоби, вдається до позапроцесуального спілкування з потерпілою та свідками з метою схилити їх до давання необхідних показань. Рішенням дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року № 229/ДПР-15 на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Підставою для накладення стягнення в рішенні зазначено використання [PERSON] в судовому засіданні документів на підтвердження інформації, яка не відповідала дійсності, а саме акту про те, що в період з 13 по 17 квітня 2015 року адвокат [PERSON] знаходились у Дніпропетровську, хоча фактично в цей час вона перебувала у м. Севастополі. Вказане є порушенням п. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 7, 12, 43 45, 52 Правил адвокатської етики (а.с. 9). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом. Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України. Згідно ч. 1 ст. 34 вказаного Закону підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому згідно п. 3) ч. 2 вказаної статті дисциплінарним проступком адвоката є, зокрема, порушення правил адвокатської етики. Відповідно до ст. 36 вказаного Закону право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Згідно ч. 1 ст. 41 вказаного закону за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Рішення дисциплінарної палати приймається більшістю голосів від її загального складу, крім рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, яке приймається двома третинами голосів від її загального складу. Рішення у дисциплінарній справі має бути вмотивованим. Рішення відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності мотивоване з посиланням на п. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 7, 12, 43 45, 52 Правил адвокатської етики. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов'язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики. Чинна редакція Правил адвокатської етики затверджена Установчим з'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року на підставі п. 3 ч. 7 ст. 54, абз. 15 п. 5 Перехідних положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно ст. 7 Правил адвокатської етики у своїй професійній діяльності адвокат зобов'язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, дотримуючись чинного законодавства Укра-їни, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності. Адвокат не може давати клієнту поради, свідомо спрямовані на полегшення скоєння правопорушень, або іншим чином зумисно сприяти їх скоєнню його клієнтом або іншими особами. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам. У своєму приватному житті адвокат також зобов'язаний дотримуватися закону, не вчиняти правопорушень і не сприяти зумисно їх скоєнню іншими особами. Відповідно до ст. 12 Правил адвокатської етики всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. Адвокат зобов'язаний виконувати законні рішення органів адвокатського самоврядування, прийняті в межах їх компетенції, що не виключає можливості критики останніх та їх оскарження у встановленому законом порядку. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження права особи на захист, професійних прав адвокатів, незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності Згідно ст. 43 Правил адвокатської етики представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов'язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог цих Правил, не виявляти неповаги до суду (суддів), поводитись гідно і коректно. В ході судового розгляду справи адвокат не повинен: намагатися вплинути на рішення (вирок) суду позапроцесуальними засобами; робити свідомо неправдиві заяви стосовно фактичних обставин справи; подавати суду завідомо неправдиві докази або свідомо брати участь в їх формуванні; посилатися в суді на завідомо неправдиві або завідомо викривлені фактичні обставини, або обставини, що завідомо не стосуються предмета спору; або на подані клієнтом докази, стосовно яких йому відомо, що вони є неправдивими, або докази, отримані з порушенням положень цих Правил; а також на особисту обізнаність з обставинами справи, а у виступі в судових дебатах - крім того, на обставини, які не були предметом дослідження під час судового провадження (щодо яких адвокатом не заявлялися клопотання, спрямовані на доказування таких обставин) за винятком загальновідомих фактів; порушувати порядок у судовому засіданні, припускатись сперечань з судом та висловлювань, що принижують честь і гідність суду або інших учасників процесу. Схиляння адвокатом підзахисного, сторін в процесі та свідків до давання завідомо неправдивих пояснень та показань або експертів до надання завідомо неправдивих висновків - категорично забороняється. Відповідно до ст. 45 Правил адвокатської етики представляючи адвокат не повинен повідомляти сторонам та іншим учасникам судового провадження свідомо неправдиву інформацію стосовно фактичних обставин справи, суті закону, обсягу прав та обов'язків сторін, або іншим чином намагатися схилити їх до зміни їх позиції, свідчень, здійснення інших дій, в яких зацікавлений його клієнт. Адвокат повинен уникати позапроцесуального спілкування по суті справи, що є предметом судового розгляду, з учасниками провадження, які не є його клієнтами, і має здійснювати таке лише у формах та з метою, що не суперечить чинному законодавству та цим Правилам і лише у випадках, коли це є необхідним для належного виконання доручення. Адвокат має поважати процесуальні права адвоката, що представляє іншу сторону, і не вдаватись до дій, які грубо порушують останні. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи. Згідно ст. 52 Правил адвокатської етики адвокат не повинен допускати стосовно іншого адвоката: висловлювань, що принижують його честь та гідність, завдають шкоди його діловій репутації, нетактовних та принизливих висловів; поширення свідомо неправдивих відомостей про нього; спроб схилити клієнта іншого адвоката до розірвання з ним договору про надання правової допомоги; спілкування з клієнтом іншого адвоката без згоди останнього з приводу доручення, яке їм виконується; намагань схилити до укладення договору про надання правової допомоги особу, що прийшла до іншого адвоката (адвокатського бюро, адвокатського об'єднання); навмисного введення іншого адвоката в оману стосовно справи, в судовому розгляді якої вони обидва беруть участь, щодо місця і часу проведення судових засідань, результатів розгляду справи судами різних інстанцій, наявності доказів (і намірів їх представити), які в дійсності не існують, намірів свого клієнта, які стосуються предмета спору та ведення справи, умов мирової угоди, що пропонується. Як вбачається з рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвока-тури Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року обставини, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не пов'язані з підривом авторитету адвокатської професії, неналежним виконанням обов'язків, невиконанням рішень органів адвокатського самоврядування, наданням неправомірних порад клієнту, проявом неповаги до суду, порушенням порядку судового засідання або невиконанням процесуальних обов'язків. Що ж стосується повідомлення суду про інформацію щодо присутності адвоката [PERSON] в м. Дніпропетровську, то слід відзначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 67 Правил адвокатської етики при застосуванні дисциплінарних стягнень за порушення Правил адвокатської етики та/або Професійних етичних (деонтологічних) норм поведінки адвокатів іноземної держави (у випадках, передбачених цими Правилами), що діють в країнах в яких такі адвокати мають право здійснювати адвокатську діяльність дисциплінарні органи адвокатури України мають виходити із загальних засад юридичної відповідальності, зокрема повинні застосовувати дисциплінарні стягнення лише за винні порушення. Щодо відносин дисциплінарної відповідальності адвокатів діє презумпція невинуватості. Як видно з постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року у справі № 1/205/04/15 твердження в судовому засіданні [PERSON] про присутність 15 квітня 2015 року адвоката [PERSON] зроблені на підставі акту, складеного певними особами, при цьому судом відмовлено у залученні цього документу до матеріалів справи. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони дійсно впевнені, що бачили адвоката [PERSON] в Апеляційному суді Дніпропетровської області в м. Дніпропетровську в день, коли вона мала бути у відрядженні, та повідомили про це [PERSON] Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] свідомо надав суду неправдиву інформацію і допустив винне порушення Правил адвокатської етики, оскільки він мав підстави довіряти наданій йому третіми особами інформації. Інших підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в рішенні дисциплінарної палати від 05 серпня 2015 року не вказано. В той же час, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту його прав, суд відзначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачають способи захисту цивільних прав та інтересів, таки чином передумовою застосування способів захисту, визначених у цих статтях, є порушення саме цивільних прав особи чи її інтересів. Відповідно до ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 270 Цивільного кодексу України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Згідно ст. 271 Цивільного кодексу України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Перелік особистих немайнових прав також визначений Главами 21 та 22 Цивільного кодексу України. В той же час, згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Таким чином, право на здійснення адвокатської діяльності не є особистим немайновим правом, яке захищається Цивільним кодексом України, а є професійним правом особи, яка добровільно обрала відповідний вид діяльності та у встановленому законом порядку набула правовий статус адвоката. Порядок реалізації та захисту професійних прав адвокатів визначається Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 42 якого, зокрема, передбачає право адвоката оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-2750цс15, таке оскарження здійснюється в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до ч. 5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Оцінюючи ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року, якими відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позовом [PERSON] про скасування рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року з мотивів його непідвідомчості адміністративним судам, суд виходить з того, що ці ухвали постановлені до прийняття Верховним Судом України постанови від 27 січня 2016 року, якою визначено підвідомчість даної категорії справ. При цьому, позивач не позбавлений права звернутись до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на відповідні ухвали окружного та апеляційного адміністративного судів та з клопотанням про поновлення строку їх оскарження. Водночас у задоволенні позову про відновлення становища, яке існувало до порушення права, слід відмовити, оскільки у ньому, через процесуальну невизначеність, яка існувала на момент пред'явлення позову, був обраний неналежний спосіб захисту професійних прав позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України у зв'язку з повною відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed