Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

21 липня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким [PERSON], визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати Відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області зняти [PERSON], 1993 року народження, з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що він є наймачем жилого приміщення за адресою: [ADDRESS], яке знаходиться в комунальній власності Одеської територіальної громади. У вказаному домоволодінні крім нього зареєстровані два його сина [PERSON], 1984 року народження та [PERSON], 1982 року народження, а також син доньки брата (внучатий племінник) [PERSON] 1994 року народження. Проте, фактично, відповідач у зазначеному житловому приміщенні з моменту здійснення реєстрації не проживав, своїх речей не завозив, житловим приміщенням не користувався, у зв`язку з чим позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснив, що по вині відповідача він несе додаткові витрати по утриманню житла, тому реєстрація відповідача по його адресі створює додаткові незручності. Матеріально позивачу дуже важко утримувати житловий будинок і сплачувати комунальні послуги за людину, яка в ній не проживає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Представник третьої особи Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Клопотань та заяв про відкладання розгляду справи до суду не надав. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивачів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є наймачем жилого приміщення за адресою: [ADDRESS], яке знаходиться в комунальній власності Одеської територіальної громади. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЖК Української РСР предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний житловий будинок. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 7859 від 06.09.2010 року у вищевказаному житловому будинку зареєстровані: позивач [PERSON], два його сина [PERSON], 1984 року народження та [PERSON], 1982 року народження, а також син доньки брата (внучатий племінник) [PERSON] 1994 року народження. Відповідно до пояснень позивача, відповідач [PERSON] по спірній адресі не проживає з дня реєстрації, витрати по утриманню житлової площі не несе, про що свідчить довідка від 27 квітня 2015 року видана ОСНК «Люстдорф» в місті Одесі. Позивач пояснив в судовому засіданні, що відповідач не несе ніяких обов'язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, проте за комунальні послуги (воду, тепло, каналізацію і т.д.) позивачу нараховують витрати із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Згідно ст. 167 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до п. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Пунктом 3 даної статті передбачений вичерпний перелік випадків відповідно до яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, проте жоден із яких не можливо віднести до відповідачів. Отже, через те, що відповідач [PERSON] понад шість місяців не проживає у спірній квартирі, житловою площею не цікавиться його слід визнати такими, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Також згідно Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ від 26.05.2001 року, розділ «Житлове право», пунктом 13 роз'яснено, що особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування найманим ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» якою передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 3 ЦПК України). При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованим та підлягають частковому задоволенню, зважаючи на те, що суд не може зобов'язувати третіх осіб виконувати будь-які дії. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 321, ст. 391, ст. 405 ЦК України та ст. 72, ст. 156 ЖК України, ст. 7. Закону України «Про свободу у пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial