Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

20 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 15.07.2006 року у виконавчому комітеті Лавківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 04. Позовні вимоги мотивує тим, що протягом останніх шести років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, оскільки в них різні характери, різні погляди на життя. Протягом останніх п`яти років, а саме з травня 2014 року не живуть однією сім 'єю та не ведуть спільне господарство , мають окремий бюджет. Від даного шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. З огляду на досвід, який є в суспільстві , проживання дитини саме матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Саме тому, просить визначити місце проживання дітей її місцем проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час місце розгляду справи повідомлялася належними чином, проте від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали цивільної справи № 303/1668/18, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 15.07.2006 року у виконавчому комітеті Лавківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 04( а.с 9). Від даного шлюбу у сторін народились [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, протягом останніх шести років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, оскільки в них різні характери, різні погляди на життя. Протягом останніх п`яти років, а саме з травня 2014 року не живуть однією сім 'єю та не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет, а шлюб носить лише формальний характер. За таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням думки позивача слід залишити їй прізвище « [PERSON] ». Що стосується позовної вимоги позивача про визначення місця проживання дітей, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вищевказаних правових норм суд може визначити місце проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків у разі спору між ними щодо цього питання. Всупереч вимогам ст.ст. 12,13 ЦПК України, згідно із якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, позивачем не було доведено порушення її прав та прав неповнолітніх дітей щодо місця їх проживання, а відтак відсутні підстави для задоволення цієї позовної вимоги . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 768,4 гривень.

Outcome: approved