Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

20.06.2017 року [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, в обґрунтування позову зазначає: що з 27.01.2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року. В період шлюбу, по договору купівлі-продажу від 28.03.2001 року на ім'я відповідачки була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS]. Враховуючи викладене, просить визнати зазначену квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним та відповідачкою право власності по 1/2 частці квартири. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала в повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, враховуючи положення ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 27.01.2007 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який був розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.12.2016 року, що підтверджується копією рішення суду. (а.с. 11). Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2011 року, [PERSON], отримала у власність квартиру № [ADDRESS], та відповідно до п.8 даного договору, придбання квартири вчиняється за письмовою згодою чоловіка покупця - [PERSON](а.с.10). Згідно звіту про оцінку майна від 12.06.2017 року, ринкова вартість спірної квартири складає - 156 749,00 грн. (а.с. 12-16). В свою чергу, відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення щодо майна, набутого за час шлюбу, містить ч. 3 ст. 368 ЦК України. Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 ст. 70 СК України, передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення щодо рівності часток у спільній сумісній власності містить ч. 2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до п.п. 22 - 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СКУ, ч. 3 ст. 368 ЦКУ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦКУ можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, в тому числі грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 174 ЦПК України) Проаналізувавши надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та положення наведених вище норм матеріального права та ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Виходячи з того, що спірне нерухоме майно, було набуте [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, а право спільної сумісної власності подружжя призюмується, суд приходить до висновку, що спірна квартира, є спільною сумісною власністю подружжя та

Outcome: approved