Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

21 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду із позовом, у якому просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету на її користь шкоду, завдану незаконними діями органів прокуратури, втрачений заробіток за час відсторонення її від посади начальника управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в сумі 312 865,10 грн. та моральну шкоду відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» в сумі 2 000 000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що 19 серпня 2006 року старшим ОВС прокуратури міста Києва Білим О.В відносно неї було порушено кримінальну справу. Постановою старшого слідчого прокуратури м. Києва Білого О.В, від 22 серпня 2006 року [PERSON] було відсторонено від посади начальника управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. На підставі даної постанови Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації від 29.08.2006 року № 280-к, позивача було відсторонено від займаної посади без збереження заробітної плати. 11 травня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 386 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади керівників державних органів та їх апарату, інших державних службовців строком на 3 роки з позбавленням 13 рангу державного службовця. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року позивача визнано невинною в пред'явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 386 КК України та виправдано за відсутністю в діянні складу злочину, який залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2015 року 07 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до Прокуратури м. Києва із заявою про відшкодування втраченого заробітку, проте відповіді не отримала. За час відсторонення позивача від роботи за період з 29.08.2006 року по 19.12.2014 року втрачений заробіток складає 312 856,10 грн., який [PERSON] просить стягнути з відповідача у зв'язку з незаконними діями працівників прокуратури. Крім того, позивач вказує, що внаслідок відсторонення її від займаної посади та застосованого запобіжного заходу підписки про невиїзд, вона зазнала великих моральних страждань, внаслідок чого погіршився стан її здоров'я, що в свою чергу призвело до значних витрат на лікування, що примусило її продати квартиру. Враховуючи характер моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв»язків, що вимагає від неї великих зусиль для відновлення здоров»я розмір морального відшкодування вона оцінює у 2000 000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просила позов задовольнити. Додатково повідомила, що розмір морального відшкодування нею визначено виходячи із немайнових втрат, яких вона зазнала у зв'язку із незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності, перебуванні в психоемоційному напруженні протягом тривалого часу, душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї та членів її сім»ї, які разом з нею переносили емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови її життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від неї додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль. Крім того, зазначила, що під час даного судового розгляду на її заяву про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів прокуратури від 07.10.2015 року, надійшла відповідь із Прокуратури м. Києва, зі змісту якої вбачається, що з питань відшкодування шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів та суду їй потрібно звернутись до суду. Представник прокуратури м. Києва Горіна Р.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити посилаючись на доводи викладені в письмових запереченнях, зокрема на те, що позивачем не було дотримано визначеного законом порядку звернення про стягнення розміру шкоди завданої незаконними діями Прокуратури м. Києва, а тому позовні вимоги стосовно стягнення втраченого заробітку, на її думку, не підлягають задоволенню. У задоволенні вимог моральної шкоди, представник прокуратури просить відмовити посилаючись на їх необґрунтованість. Представник відповідача - Головне Управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав до суду заперечення проти позову, виходячи зі змісту яких у задоволенні позову просив відмовити. Зокрема зазначив, що позивачем не обґрунтовано розмір морального відшкодування та враховуючи факт, що спірні правовідносини виникли виключно між позивачем і Прокуратурою м. Києва, не визнає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з державного бюджету. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника відповідача прокуратури м. Києва - Горіну Р.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19 серпня 2006 року старшим в ОВС Прокуратури міста Києва Білим О.В. було порушено кримінальну справу відносно [PERSON], [PERSON] за ч. 2 ст. 368 КК України (а.с.53). Постановою старшого слідчого Прокуратури міста Києва [PERSON] від 22 серпня 2006 року [PERSON] відсторонено від посади начальника управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. (а.с.31.). Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації від 29.08.2006 року № 280-к на підставі постанови прокуратури м. Києва від 22.08.2016 року відповідно до ст. 147 КК України [PERSON] було відсторонено від посади начальника управління освіти Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації у зв'язку із притягненням її до кримінальної відповідальності без збереження заробітної плати (а.с. 32). Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 11 травня 2010 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва, залишеним без змін апеляційним судом м. Києва, [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 386 КК України та призначено їй із застосуванням ст.ст.54, 77 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади керівників та заступників керівників державних органів та їх апарату, інших державних службовців, на яких законами або іншими нормативно-правовими актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій, строком на 3 роки з позбавленням 13 рангу державного службовця без конфіскації майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2011 року, вказані судові рішення скасовано, кримінальну справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року [PERSON] визнано невинною в пред'явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 386 КК України та виправдано за відсутністю в діянні складу злочину. Запобіжний захід щодо [PERSON], підписку про невиїзд - скасовано. Постанову про відсторонення [PERSON], від посади начальника управління освіти Дніпровської районної у м. Києві адміністрації від 22 серпня 2006 року - скасовано. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2015 року виправдувальний вирок залишено без змін. (а.с. 33 - 80). Відповідно до п. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2, п.п. 1, 5 ст. 3 Закону від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; моральна шкода. За даними розрахунку Управління освіти Дніпровської РДА м. Києва № 2475 від 28.09.2015 року та № 2520 від 05.10.2015 року середньої заробітної плати [PERSON], правильність якого перевірена судом, за час відсторонення позивача від посади начальника управління освіти Дніпровської районної у м. Києві адміністрації, тобто за період з 22.08.2006 року по 19.12.2014 року сума втраченого заробітку становить 312 865,10 грн. ( а.с. 22-29). Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача - Прокуратури м. Києва Горіної Р.М., що позивачем недотримано визначеного Законом порядку стягнення розміру завданої незаконними діями відповідача шкоди, що на її думку, являється підставою для відмови у стягненні втраченого заробітку, оскільки: відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо їх захисту. Статтею 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. За частиною 3 статті 1 Закону від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно із частинами 2, 3 ст. 13 Закону від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до керівних роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) від 31 березня 1995 року №4 у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015» рік із змінами внесеними Законом України від 17 вересня 2015 року N 704-VIII «Про внесення змін», розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2015 року становить 1378,00 грн. З огляду на період перебування [PERSON] під слідством та судом (з 19.08.2006 року по 08.04.2015 року) розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 97349,00 грн. (1378,00 грн. х 70 місяців 20 днів); однак, зважаючи на те, що унаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності її було відсторонено від посади, позбавлено 13 рангу державного службовця, у [PERSON] погіршився стан здоров'я, що вимагає від неї зусиль для його відновлення, а також враховуючи, що вона зазнала інших негативних впливів, відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 100 000,00 грн. Щодо заперечень відповідача - Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві, то слід зазначити, наступне. Статтею 56 Основного Закону, передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Враховуючи, що позивачем доведено заподіяння їй майнової та моральної шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, вирішуючи питання розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд виходить із положень частин 2, 3 ст. 13 Закону від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування немайнової шкоди. Таким чином, із Головного Управління Державної Казначейської служби України у м. Києві підлягає стягненню на користь [PERSON] за рахунок Державного бюджету України 312 865,10 грн. заробітку за час відсторонення позивача від посади начальника управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та 100 000,00 грн. моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: partial