Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

20 червня 2018 року позивач звернулась із позовом до відповідачів, яким в остаточній редакції, просила усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом виселення їх з квартири [ADDRESS]. Вказувала на те, що їй належить 2/3 частки та відповідачу [PERSON] - 1/3 частка квартири [ADDRESS]. Відповідачем [PERSON], без згоди позивача, було вселено до квартири [PERSON] разом з її родиною, які фактично позбавили позивача права проживання, вигнавши її з квартири та позбавивши усіх її речей. В подальшому позивач намагалася, але не змогла потрапити до квартири. Вказані обставини чинять перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належним її майном. Згідно наданих відповідачем [PERSON] пояснень вбачається, що він є співвласником спірної квартири та на підставі Договору оренди здає свою частку квартири в найм [PERSON], що виключає самовільне вселення останньої до квартири. На теперішній час Договір між сторонами не розірвано, через що відповідач [PERSON] має право проживати у квартирі, власниками якої є сторони. В зв'язку з цим будь-які правові підстави для виселення відповідачів відсутні. Стосовно себе відзив не надав. 25.06.2018 року Ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Світанок-87» вважала, що позов підлягає задоволенню . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Судом, на підставі наданих доказів, встановлені такі фактичні обставини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22.01.1999 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказана квартира є однокімнатною, загальною площею 30,7 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. Відповідно до Договору про визначення розміру часток від 04.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковою Л.Є., сторони між собою домовилися щодо розміру ідеальних часток в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, виділено ідеальні частки кожному по 1/3. Відповідно до Договору Дарування частки квартири, від 12.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковою Л.Є., [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS], що належала йому на праві Свідоцтва про право власності на житло від 22.01.1999 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 04.05.2018 року, [PERSON] належить 1/3 частка в праві власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовою О.С. 23.03.2018 року. Таким чином, позивачу належить - 2/3 частки квартири, а відповідачу [PERSON] 1/3 частка квартири [ADDRESS]. 30.03.2018 року [PERSON] вселив у спірну квартиру [PERSON] із родиною, без згоди [PERSON] 31.03.2018 року за зазначеною адресою, у зв'язку з постійними криками в квартирі, сусідкою [PERSON] було викликано наряд поліції, яким цей факт було зафіксовано. [PERSON] та її родина, від часу проживання у квартирі, почали руйнувати її, викидали з вікна меблі позивача та її особисті речі. [PERSON] замінив вхідні двері та не дав ключі від них позивачу. Позивач та мешканці будинку неодноразово звертались із заявами до правоохоронних органів про те, що в квартирі [ADDRESS] проживають невідомі особи, які постійно порушують громадський порядок. [PERSON] неодноразово зверталась із заявами до Інгульського ВП, в результаті яких проводилась перевірка вказаних фактів. Згідно відповіді Інгульського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївської області від 04.05.2018, вбачається, що працівниками поліції проведена профілактична бесіда з мешканцями даної квартири з приводу зазначених фактів. Відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2018 року [PERSON] вселено до квартири [ADDRESS]. В межах виконання вказаного судового рішення під час виходу державного виконавця від 16.10.2018 року за адресою спірної квартири: [ADDRESS], встановлено, що боржник - [PERSON] у квартирі відсутній. Двері квартири були вирвані та відсутні, будь-яке майно в квартирі відсутнє. Також державним виконавцем було забезпечено безперешкодне входження позивача до приміщення. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частин першої та другої статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, показаннями свідків і висновками експертів. Згідно долучених позивачем до матеріалів справи фотографій вбачається, що у квартирі на час вселення позивача (16.10.2018 року) [PERSON] не проживав, оскільки вона знаходиться в незадовільному стані (вибиті двері, відсутність меблів, зірвані шпалери тощо). З огляду на викладене та приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] є власником 1/3 частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] та на цей час у неї не проживає, суд не вбачає підстав для його виселення. Стосовно вимог про виселення відповідача [PERSON], суд виходить з такого. 30.03.2018 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди 1/3 частки у квартирі [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] отримала у користування вказану частку квартири для власного проживання та проживання членів її родини. Проте вказаний договір не можна вважати таким, що надає право користування приміщенням [PERSON] із родиною, оскільки він укладений без відома та згоди позивача - співвласника, отже не може вважатись таким, що відповідає вимогам закону. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: approved