Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

20.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15000,00 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 29.04.2014 року між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладеного договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АІ/0571969, відповідно до якого забезпечувалася цивільно-правова відповідальність водія, який керував автомобілем «Chevrolet Tacuma», д.н.з. [NUMBER]. Також зазначає, що 28.11.2014 року о 19 год. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet Tacuma», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ 21113», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 28.11.2014 року за ст. 124, ч.2 ст. 130 КУпАП, було визнано [PERSON] На підставі заяви потерпілого про виплату страхового відшкодування, після аналізу всіх наданих документів, позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі в сумі 15000,00 грн. Посилається, що відповідач не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів, а також керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, а тому після виплати страхового відшкодування на користь [PERSON], як потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що представник позивача позов підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно з ст. 4 Закону України «Про страхування» страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень ст.ст. 1187 ЦК України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що 29.04.2014 року між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладеного договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0571969, відповідно до якого в період з 01.05.2014 року по 30.04.2015 року забезпечувалася цивільно-правова відповідальність водія, який керував автомобілем «Chevrolet Tacuma», д.н.з. [NUMBER] (а.с.23). Також судом встановлено, що 28.11.2014 року о 19 год. 00 хв. на 85 км. Автомобільної догори Київ-Вишгород-Десна-М01 у Козелецькому районі Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet Tacuma», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ 21113», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 28.11.2014 року за ст. 124, ч.2 ст. 130 КУпАП, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки без оплатного вилучення транспортного засобу. Дана постанова набрала законної сили 19.02.2015 року (а.с.46-47). Згідно з постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 2.9 (а), п.12.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] в тому, що він спричинив ДТП, що сталася 28.11.2014 року, доведена та доказуванню не підлягає. Вбачається, що 01.12.2014 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та 10.02.2015 року звернувся із заявою про страхове відшкодування (а.с.24-26). Згідно заяви на виплату страхового відшкодування, угоди про розмір страхового відшкодування від 19.02.2015 року, розрахунку страхового відшкодування, страхового акту №ЦВ/14/1669 від 26.02.2015 року, позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі - [PERSON] в сумі 15000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9925 від 26.02.2015 року (а.с.48-51). Згідно п.38.1.1 ст.38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього Закону. Підпунктом 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено обов'язок водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідачем не надано доказів в підтвердження звернення до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомлення про ДТП, що мала місце 28.11.2014 року та з наявних матеріалів не вбачається виконання відповідачем даних вимог закону. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Як випливає зі ст.58,57 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, певні обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто письмовими доказами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім того, згідно з п.38.1.1 ст.38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, який виплатив страхове відшкодування має право подати регресний позов, до страхувальника або водія забезпеченого т.з., який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував т.з. у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року, яка набрала законної сили було встановлено, що [PERSON] керував автомобілем марки «Chevrolet Tacuma», д.н.з. [NUMBER], у стані алкогольного сп'яніння. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved