Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

21.11.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що не перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі та має спільну дитину, сина [PERSON] , який перебуває на її утриманні. В призначене судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх присутності, за замістом яких позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що є усі підстави для прийняття визнання позову відповідачем, та задоволення позовних вимог, оскільки це не порушує прав та законних інтересів інших осіб та не суперечить чинному законодавству. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 15 січня 2015 року (а.с.5). Та обставина, що дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідно до вище вказаних вимог чинного законодавства позивач має право на отримання від відповідача аліментів на утримання дітей, а відповідач, за своїм сімейним та матеріальним станом, який є особою працездатного віку, повністю визнав заявлені змінені позовні вимоги, може сплачувати аліменти в визначеному позивачем розмірі - 1/4 частини його заробітку (доходу). За змістом ст.191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, 50% судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів (384 гривні 20 копійок), від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved