Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

20.08.2013 року комітет захисту прав споживачів та розвитку малого і середнього бізнесу Нововодолазького району Харківської області (далі по тексту - КЗПСРМСБ) та мешканець Золочівського району [PERSON] спільно звернулись до суду з вище зазначеним позовом і просили суд: - визнати дії публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк» (далі по тексту - ПАТ «УніКредит Банк») в застосуванні нечесної підприємницької практики, у виді приховуваного збільшення процентної ставки по договорах кредиту - протиправними, щодо невизнаного кола споживачів і зобов'язати припинити ці дії; - зобов'язати ПАТ «УніКредит Банк» відповідно до п.9 ч.1 ст. 25 ЦПК України довести рішення суду через засоби масової інформації до відома споживачів у місячний строк; - визнати умови договору № S11-00000000011320 «Кредит на Авто» від 18.02.2008 року з додатками № 1 та № 2 недійсними з моменту укладання і такими, що були вчинені в наслідок введення в оману позивача та стягнути судові витрати . В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 18.02.2008 року між [PERSON] та ПАТ «УніКредитБанк» був укладений кредитний договір № S11-00000000011320 «Кредит на Авто» відповідно до якого позивач отримав кредит на загальну суму 120 000 грн. під 13,5 % річних. [PERSON] підписав договір кредиту та додатки до нього роздруковані посадовою особою банку, яка завірила його, що додатки відображають справедливу картину та відповідають дійсності погашення кредиту. Однак, на думку позивача він був введений в оману працівниками банку, оскільки банк рекламує одну проценту ставку і прописує її в договорі, а потім виготовляються додатки, які не відповідають попередній домовленості, при цьому замовчує деякі умови розрахунків процентів та застосовує збільшену процентну ставку. Позивачі вказують, що лише 12.08.2014 року, коли [PERSON] звернувся до КЗПСРМСБ, він зрозумів всі наслідки підписаного договору і незаконність дій банку і звертається до суду з таким позовом. Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17 березня 2014 року позовні вимоги задоволені. Суд вирішив: - визнати дії публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк» (далі по тексту - ПАТ «УніКредит Банк») в застосуванні нечесної підприємницької практики, у виді приховуваного збільшення процентної ставки по договорах кредиту - протиправними, щодо невизнаного кола споживачів і зобов'язати припинити ці дії; - зобов'язати ПАТ «УніКредит Банк» відповідно до п.9 ч.1 ст. 25 ЦПК України довести рішення суду через засоби масової інформації до відома споживачів у місячний строк; - визнати умови договору № S11-00000000011320 «Кредит на Авто» від 18.02.2008 року з додатками № 1 та № 2 недійсними з моменту укладання і такими, що були вчинені в наслідок введення в оману позивача та стягнути судові витрати. (а.с.92-96). Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 16.05.2014 року заява ПАТ «Укрсоцбанк» про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с.122-123). В апеляційній скарзі представник ПАТ«Укрсоцбанк» - Щербак О.А. просить скасувати вище вказане рішення, вважаючи його необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначає, що суд першої інстанції не вказав у своєму рішенні, яка саме інформація не була надана, була замовчана або прихована відповідачем від позивача при укладанні кредитного договору. При введені іншою стороною в оману при укладанні правочину повинна бути наявною така ознака, як навмисність введення стороною в оману іншу сторону щодо обставин, які мають істотне значення, і зміст яких визначено в ч.2 ст.229 ЦК України. Оспорюваний кредитний договір містить всі істотні умови, які сторони погодили своїми підписами. Так, п.1.1. кредитного договору передбачає суму та валюту кредиту - 120 000 грн. 00 коп., строк кредитування - 18.02.2013 року, та сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних. Посилання у рішенні на те, що проценти за користування кредитними коштами щомісячно збільшуються не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до п. 2.3. укладеного сторонами кредитного договору повернення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником рівними частинами (ануїтетними платежами). Платежі на рівні щомісячних внесків направляються на погашення кредиту, а саме: основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці терміну кредитного договору за умови виконання зобов'язання позичальником заборгованість повністю погашається. Умови повернення кредитних коштів, порядок розрахунків чітко прописано у додатках № 1 та № 2 до кредитного договору. Стосовно того, що відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, сума щомісячної сплати процентів у деякі місяці не зменшується, а збільшується, то дане обумовлено тим, що проценти нараховуються за кожен день місяця, а у місяців різна кількість днів. Цим і пояснюється незначні відмінності у щомісячних сумах процентів. Крім того, відповідно до п. 6.2. кредитного договору позичальник підтвердив те, що не має жодних претензій до банку з приводу повноти та зрозумілості умов кредитування та те, що дані умови були повідомлені йому попередньо. Апелянт вважає, що позивач не надав жодного доказу того, що Відповідач порушив його права, як споживача. Вказує, що [PERSON] отримав те, на що розраховував - отримав у власність кредитні кошти, за рахунок цих коштів задовольнив свої особисті потреби, а отже неможливо погодитись із тим, що умови кредитного договору є дискримінаційними по відношенню до позичальника. Представник банку апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити. Позивач, представник будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судові засіданні апеляційної інстанції не з'явився. Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заяви осіб, які не є стороною, не мають повноважень сторони чи іншої особи, що бере участь у справі, про зайнятість у інших справах не є підставою для відкладення розгляду справи. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється ніким із сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що 18 лютого 2008 року між «Унікредит Банк ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і [PERSON] було укладено договір № S11-00000000011320 «Кредит на Авто», згідно якого [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру у використання грошові кошти у сумі 120 000 грн. зі сплатою 13,5% річних на 5 років зі строком остаточного погашення Кредиту не пізніше 18 лютого 2013 року. Приймаючи 17.03.2014 року заочне рішення про задоволення позову та визнання недійсним укладений шість років тому кредитний договір Золочівський районний суд Харківської області виходив з того, що банк ввів [PERSON] в оману, так текст договору і додатки до договору, які були надані працівниками банку для підпису [PERSON] були оформлені таким чином, що він повинен був оплачувати за кредит і фактично сплачував не в сумі 13,5% річних, як було зазначено в кредитному договорі, а значно більше. Обгрунтовуючи заочне рішення суд вказував, що неозброєним оком видно про зростання суми процентів кожного місяця, коли навпаки сума процентів при сплаті кожного місяця тіла кредиту повинна зменшуватися. Однак з таким вирішенням спору колегія суддів погодитися не може і вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з підстав, передбачених п.п.3,4 ст.309 ЦПК України, з огляду на наступне. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана справа до таких випадків відношення не має. Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним з підстав його укладення під впливом обману, позивач, з огляду на вказані вище засади змагальності, зобов'язаний довести шляхом надання належних та допустимих доказів, що при укладенні кредитного договору 18.02.2008 року працівники банку навмисно ввели його в оману щодо обставин укладення кредитного договору, які мають істотне значення. Позивач, зважуючи на приписи ст.230 ЦК України, має довести, що при наданні інформації про умови надання кредиту з боку працівників банку мало місце заперечення наявності обставин, які могли б перешкодити укладенню договору, або що вони замовчували їх існування. Разом з тим, з витребуваних від банку за клопотанням позивача матеріалів кредитної справи, в тому числі і копії кредитного договору, вбачається, що позичальник [PERSON] перед укладенням договору отримав попередньо від Банку інформацію щодо умов кредитування та орієнтовну сукупну вартість для кредитів та придбання автотранспортних засобів і не має жодних претензій до банку з приводу їх повноти та зрозумілості. Договір і додаток №1 до нього з детальним описом графіку платежів з розбивкою по місцях та відповідною датою внесення платежів, внесків, %, розміру комісії, оплати кредиту та залишку підписані сторонами договору (а.с.24-29, 30-31, 79-80). З поданої [PERSON] заявки на отримання кредиту та інформації про заявника вбачається, що [PERSON] є керівником фермерського господарства, має вищу освіту, раніше (2006-2007р.р.) отримував кредити в інших банківських установах, тобто не відноситься до соціально незахищених представників населення, які мають обмежений рівень освіти, не вміють читати текст, рахувати гроші. Крім того, обґрунтованими є посилання апелянта на ту обставину, що при вирішенні питання отримання кредиту [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування і вони його влаштовували, бажані грошові кошти він отримав, частково виконував передбачені умовами договору зобов'язання і лише після набрання законної сили судового рішення про стягнення з нього заборгованості та його примусового виконання вирішив оспорити кредитний договір. Вказані обставини, в частині послідовності розвитку подій виникнення спору підтверджуються і змістом позовної заяви. Таким чином, заочне рішення від 17.03.2014р. підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Outcome: dismissed