Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

21 жовтня 2014 р. [PERSON] звернувся до Городоцького районного суду з позовом до Державного територіального - галузевого об'єднання «Львівська залізниця», третя особа Відокремлений підрозділ «Локомотивного депо Львів-Захід ДТГО «Львівська залізниця» про скасування наказів відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід» - філії ДТГО «Львівська залізниця», поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В обгрунтування своїх вимог позивач послався на те, що працював у відповідача на посаді помічника машиніста тепловоза. 14.09.2014 р. був відсутнім на роботі з дозволу одного із керівників депо ([PERSON].) 29.09.2014 р. начальником відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід» [PERSON] було винесено накази № С-5/438 від 24.09.3014 р. та № 516/ОС від 29.09.2014 р. про його звільнення з посади помічника машиніста тепловоза за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпПУ). Вважав вищезазначені накази незаконними, прийнятими з порушенням норм трудового законодавства, формальними та такими, що не відповідають дійсності з наступних підстав. Як зазначено в наказах «звільнити з роботи 24.09.2014 р.», проте з 19.09.2014 р. по 24.09.2014 р. він перебував у відпустці без збереження заробітної плати, крім того 27 та 28 вересня 2014 р. був допущений до роботи, тобто наказ від 24.09.2014 р. № С-5/438 від 24.09.2014 р. суперечить наказу № 516/ОС від 28.09.2014 р. Вказує, що 14.09.2014 р. йому було проведено заміну, жодних шкідливих наслідків підприємство не зазнало, вважає, що можливо було застосувати до нього інші дисциплінарні стягнення такі як догана або депреміювання. Тому, вимушений звернутись до суду щодо скасування вказаних вище наказів та поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку. Ухвалою Городоцького районного суду від 17.11.2014 р. третьою стороною притягнуто [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з мотивів викладених у позовній заяві. [PERSON] не заперечуючи факту відсутності 14.09.2014 р. на роботі суду пояснив, що 13.09.2014 р. попросив про заміну на 14.09.2014 р. Письмову заяву не писав, натомість дозвіл на вихідний отримав з умовою підтвердження поважності щодо його заміни. Крім того, погано себе почував. У медичну установу залізниці не звертався, викликав медпрацівника сільської амбулаторії. Також погодився з тим, що профспілковим комітетом йому було надано час для подання доказів поважності не виходу на роботу 14.09.2014 р. Оскільки йому було відомо про заміну 13.09.2014 р. на роботу він не вийшов, підтверджуючих документів поважності не виходу не надав, 29.09.2014 р. його було звільнено з роботи за прогул 14.09.2014 р. Визнаючи свою формальну вину, покликається на те, що адміністрація не увійшовши в його становище, застосувала до нього крайню міру дисциплінарного стягнення, при цьому не врахувала що він за весь час роботи не притягувався до відповідальності, характеризується позитивно, у сім'ї є єдиним годувальником, умислу на прогул не мав, за той день він не отримав зарплати, зриву поставок не було, завчасно повідомив про заміну. Після прийняття наказу про звільнення 24.09.2014 р. його було допущено до роботи 27 та 28 .09. 2014 р. При прийнятті рішення просив врахувати обставини та відсутність в нього умислу на прогул. Представник відповідача та третьої особи, позов не визнав. Зазначив, що позовні вимоги є необгрунтовані і задоволенню не підлягають. Вважає, що під час розірвання трудового договору відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства щодо звільнення працівників на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ. Суду пояснив, що [PERSON] звільнено за прогул, за відсутність на роботі 14.09.2014 р., який особисто у поясненнях вказував, що причиною неявки його на прийняття локомотиву є його виклик до слідчого відділення. Позивачу було надано час з 19 по 29.09.2014 р. для спростування не виходу на роботу 14.09.2014 р. Відтак, [PERSON] не підтвердив поважність відсутності на роботі 14.09.2014 р. і на підставі розпорядження № 516/ОС від 29.09.2014 р. був звільнений з роботи 29.09.2014 р. Медичну довідку сільської амбулаторії, яку надав позивач у судовому засіданні просив не брати до уваги, оскільки до 29.09.2014 р. [PERSON] не покликався на наявність медичної довідки. За такого в адміністрації відповідача виникає сумнів щодо її правдивості. Разом з тим, представник відповідача та третьої особи не заперечив, що 14.09.2014 р. на прохання [PERSON] було проведено йому заміну, невихід його на роботу не вплинув на графік поїздів, також підтвердив, що 26, 27 та 28.09.2014 р. позивач в порядку робочого графіка виходив на роботу. Третя особа [PERSON] в судове засідання не явився, причину неявки суду не повідомив. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що [PERSON].14.09.2014 р. був відсутнім на роботі. Позивач в усній формі просив провести йому заміну, він зобов'язувався надати доказ поважності причини не виходу на роботу. Протягом трьох днів такого не підтвердив і був звільнений за прогул. Ствердили, що [PERSON] є порядним та відповідальним працівником, характеризується виключно з позитивної сторони, раніше не притягувався до відповідальності, оскільки 14.09.2014 р. йому була організована заміна, локомотивному депо не було завдано шкоди. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд установив. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 08.04.2011 року і працював на посаді помічника машиніста (а.с.7). Встановлено, що 14.09.2014 р. [PERSON] був відсутнім на роботі (а.с.64,68). Згідно наказу № 516/ ОС від 29.09.2014 р. [PERSON] звільнений за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпПУ) (а.с.6,7). Зазначеному Наказу (розпорядженню) передував Наказ № С-5/438 від 24.09.2014 р. «Про звільнення з роботи» за допущений 14.09.2014 р. прогул без поважних причин помічника машиніста тепловоза [PERSON] (а.с.70,72). Відповідно до вимог п.4 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення, як догана або звільнення. Згідно ст. 148 ч.1 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Статею 149 ч.1 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду показав, що на засіданні первинної профспілкової організації локомотивного депо Львів - Захід було підтримано пропозицію членів профкому про надання [PERSON] можливості підтвердити доказами відсутність на роботі 14.09.2014 р., та повідомлено останнього, що в противному випадку буде звільнений за прогул. Таке підтверджено протоколом № 70 від 19.09.2014 р. та поясненнями [PERSON] (а.с.36,37,64). Відповідно, позивач не надав відповідачу належних доказів поважних причин відсутності на роботі 14.09.2014 р. і таке потягнуло за собою його звільнення. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Постановляючи рішення, суд не приймає доводи позивача та його представника, що поважність не виходу на роботу [PERSON] є завчасне ним повідомлення про заміну, та дозвіл на таке [PERSON], який на той час виконував обов'язки заступника начальника депо з експлуатації, оскільки позивач сам зобов'язувався надати доказ поважності не виходу на роботу (а.с.64), крім того як пояснив у суді [PERSON], він провів заміну з тією ж умовою, що Горак невихід на роботу підтвердить належним документом. Також суд, відхиляє довідку (а.с. 53) надану позивачем в судовому засіданні 02.12.2014 р, так як він, невихід на роботу 14.09.2014 р., спростував у мотивувальній частині позовної заяви і на викладені в ній обставини посилався в ході розгляду справи. Отже, суд вважає, що в діях [PERSON] 14.09.2014 р. мав місце факт не виходу на роботу, наявні підстави невиходу доказами не підтвердив і в суді таких не добуто. Разом з тим, суд при прийнятті рішення враховує роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р., де п. п.22,24 передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 КЗпПУ, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1),148,149 КЗпПУ правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. З досліджених доказів вбачається, що позивач раніше не порушував трудову дисципліну, характеризується позитивно (а.с.10), шкода ним депо не заподіяна, після невиходу на роботу 14.09.2014 р. в подальшому був допущений до роботи у вересні 2014 р. (26, 27, 28 ) (а.с.62), таке свідчить про довіру з боку відповідача до [PERSON] З огляду на вищенаведене, враховуючи пом'якшуючі обставини вини [PERSON], та те, що законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, суд вважає, що в даному разі необхідно виходити з конкретних обставин, проте адміністрація державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» застосувала крайню міру стягнення до позивача, такого як звільнення. З урахуванням наведеного, дисциплінарне стягнення застосоване до [PERSON] у виді звільнення є незаконним, накази № с-5/438 від 24.09.2014 р. та № 516 /ОС від 29.09.2014 р. про звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України підлягають скасуванню, а [PERSON] поновленню на роботі. При визначенні середньомісячного заробітку, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. А відтак, суд бере виплати заробітної плати позивача за останні два повні відпрацьовані ним календарні місяці його роботи, що передували звільненню (а.с.39). Середньоденний заробіток позивача становить 232 грн. 50 коп. ( з/п за липень 2014 р. - 4290 грн .+ з/п за серпень 2014 р. - 6171 грн. = 10461 ділимо на 45 робочих днів за ці місяці). Для визначення суми за час вимушеного прогулу, середній заробіток множимо на дні вимушеного прогулу (232,5 х на 64 дні ), за які відповідач повинен оплатити позивачу, як за час вимушеного прогулу до дня ухвалення рішення (з 29.09.2014 р. по 26.12.2014 р.) і розмір такої складає 14878 грн. без урахування податку та інших платежів. Суд не покладає стягнення на начальника депо [PERSON], оскільки не вбачає в його діях умислу, дача згоди на звільнення [PERSON] розглядалась профспілковою організацією локомотивного депо «Львів-Захід». Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved