Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

21.03.2018 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрзалізниця» (далі - відповідач) про визнання бездіяльності останнього, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не надав відповідь на його заяву від 12.01.2018р., направленої засобами електронного зв'язку на електронну адресу відповідача, чим порушив вимоги ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Ненадання відповіді відповідачем завдало позивачу моральних страждань, у зв'язку з цим просить компенсувати йому моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. Ухвалою судді від 26.03.2018 р. у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с.6). 05.04.2018 р. учасникам справи направлено копія ухвали судді від 26.03.2018 р. про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками відповідачу. (а.с. 8-9). Повідомленням суду від 25.05.2018 р. учасникам справи повторно повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 13). У позовній заяві позивач просив суд про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без його участі. Від представника відповідача 20.09.2018 р. до суду надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, у яких він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на офіційному сайті ПАТ «Українська залізниця» чітко зазначено адреси електронної пошти для звернення громадян, а саме: з питань обслуговування на залізничному транспорті (e-mail: service@uz.gov.ua); з питань правопорушень з боку залізничників (e-mail: anticor@uz.gov.ua). Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви позивач [PERSON] звернувся не за належною адресою ПАТ «Українська залізниця». Позивачем не надано жодного належного доказу, що підтверджує надіслання звернення на визначені адреси електронної адреси відповідача, а тому відсутні підстави стверджувати про допущення відповідачем бездіяльності щодо ненадання позивачу відповіді на його звернення від 12.01.2018р. /а. с. 14-15/. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян України» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. На підставі наявних в матеріалах справи даних судом встановлено, що 12.01.2018 р. позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «Укрзалізниця» із заявою шляхом направлення останньої на електронну пошту відповідача, а саме: uz@uz.gov.ua. Ідентифікатор повідомлення CAPJBr3uDVVZkS=UUV2-LEcH-8-tLhe=j+MPVQq+XTFksaGrcNA@mail.gmail.com (а.с.3). Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян України» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). Разом з тим, позивач [PERSON] звернувся із заявою від 12.01.2018 р. за електронною адресою відповідача - uz@uz.gov.ua. Відповідно до даних офіційного сайта ПАТ «Українська залізниця» - www.uz.gov.ua електронна адреса відповідача - uz@uz.gov.ua (на котру було направлене звернення позивача) створена винятково для ділового листування, звернення громадян за цієї адресою не розглядаються. На офіційному сайті ПАТ «Українська залізниця» - www.uz.gov.ua чітко зазначено адреси електронної пошти для звернення громадян, а саме: з питань обслуговування на залізничному транспорті (e-mail: service@uz.gov.ua); з питань правопорушень з боку залізничників (e-mail: anticor@uz.gov.ua). Вказана інформація є загальнодоступною та розміщена на сайті ПАТ «Українська залізниця» за адресою: www.uz.gov.ua. Разом з тим, направлення звернення не за тією адресою, не є підставою для відмови у розгляді такого звернення відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про звернення громадян». Так, відповідно до ч. 3 ст. 7 вказаного Закону якщо питання, порушені в одержуваному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами звернення, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Проте, вказаних положень Закону відповідач не дотримався, не розглянув звернення по суті та не перенаправив його за електронною адресою чи відповідній уповноваженій особі для розгляду, встановивши самостійно, при цьому, порядок направлення звернень громадян за відповідними електронними адресами для зручності. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання бездіяльності щодо не розгляду звернення позивача неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - розглянути таке звернення відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян». Крім того, обґрунтовуючи позов, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. Так, відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян України» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо завдання позивачу моральної шкоди. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, в чому вона проявилась. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи зі встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями чи бездіяльністю відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за дві вимоги немайнового характеру (визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії), що складає 1 409 грн. 60 коп. компенсується за рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial