Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

21.11.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с.№3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.11.2019р. позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовчого засідання (а.с.№14). В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 27.05.2017р. в Центральному районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 253. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами були припинені більше ніж півтора роки назад. Причиною припинення стали різні погляди на сімейне життя та обов`язки, через що виникали постійні сварки та сторони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного. Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Дитина проживає разом із матір`ю, відповідач сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду. Спору з приводу поділу майна у сторін немає. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. До суду 28.11.2019р. надійшла заява від позивачки, в якій вона повідомила суду, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинила в червні 2018р. та просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. №21). В підготовче засідання 18.12.2019р. позивачка не з`явилася. Разом з позовною заявою від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с.№12). Відповідач в підготовче засідання 18.12.2019р. надав заяву, в якій визнав заявлені позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення, зазначив, що шлюбно-сімейні відносини були припинені в червні 2018р. через різні погляди на життя, сім`ю та виховання дитини, через що виникали постійні суперечки. Вважав за недоцільне надання строку на примирення, просив винести рішення за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№22). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 27.05.2017р. сторони зареєстрували шлюб в Центральному районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 253 (а.с.№6). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.№7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, через що виникали постійні сварки та сторони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. Спорів з приводу поділу майна у сторін немає, дитина проживає разом з позивачкою та батько дитини сплачує аліменти на її утримання. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з червня 2018р., більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачці 50% від сплаченого при подачі позову судового збору по квитанції №МР_АВ060786КVА_10273963 від 18.10.2019р. в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с.№2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачці 50% сплаченого судового збору, а саме в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с.№2). На підставі викладеного,

Outcome: approved