Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

20 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 07 серпня 2004 року у виконкомі Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою - [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №10. Від даного шлюбу народились дві дитини: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сім'я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, однак надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили. Просили розгляд справи провести у їх відсутність. В судове засідання відповідачка та її представник не з'явилася, однак надали письмову заяву в якій просили слухати справу у їх відсутність, проти позову не заперечували. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 07 серпня 2004 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження, видане виконкомом Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №10 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5) та дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у зв'язку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, малолітні діти після розірвання шлюбу залишається з матір'ю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам малолітніх дітей, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved