Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

20.02.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись з даним позовом до суду та просять розірвати договір оренди земельної ділянки, стягнути заборгованість по орендній платі, індекс інфляції та 3 % річних. Позов мотивований тим, що 03.03.2011 року між відповідачем та [PERSON], спадкоємцями якої відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом № 193 та № 196 від 03.02.2017 року є позивачі, було укладено договір оренди земельної ділянки, який 29.06.2011 року зареєстровано відділом Держкомзему у Хмільницькому районі Вінницької області за № 052480004001909 щодо оренди земельної ділянки загальною площею 3,2060 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, що належала [PERSON] згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області. Відповідно до п. 13.8 договору оренди земельної ділянки регламентовано перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 вказаного договору оренди, відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату за кожен рік користування земельною ділянкою в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року. Пунктом 4.2 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахування індексації на дату її виплати. Відповідно до даних розрахунків заборгованість по орендній платі становить: за 2014 рік - 3369,83 грн., за 2015 рік - 5312,73 грн, а всього 8682,56 грн., а також інфляційні - 2712,69 грн., 3% річних - 361,00 грн. Враховуючи невиплату орендної плати в повному обсязі за вищевказані роки невиконання відповідачем умов законодавства та умов договору позивачі просять розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.03.2011 року та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 11756,25 грн., а також судові витрати. Позивачі та їх представник у судове засідання не з'явилися. Від представника позивачів надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Поділля Агроінвест» надав суду заяву із проханням розглядати справу у його відсутність та зазначає, що позов в частині стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 8682,56 грн. визнає в повному обсязі, в решті позовних вимог просить відмовити. 20.03.2017 року від відповідача надійшло письмове заперечення в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію, тим що фактично відповідач виплатив позивачам орендну плату в сумі 4433 грн., таким чином, заборгованість з 2014 по 2015 становить 8682,56 грн. Зважаючи на це відповідач зазначає, що часткова не виплата орендної плати не є істотним порушенням умов договору та достатньою підставою для його розірвання. Також відповідач не вбачає систематичності порушення умов договору. В п. 4.7 договору встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки визначені цим договором, справляється пеня в розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за період, за який нараховується пеня, відповідач вважає, що не можна одночасно застосовувати штраф, пеню та 3% річних з інфляційними витратами за одне порушення грошового зобов'язання, а тому просить відмовити в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних. У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно змісту договору оренди від 03.03.2011 року, свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 03.02.2017 року, на підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Хмільницькою районною державною адміністрацією [PERSON] належала на праві приватної власності, земельна ділянка площею 3,2060 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Вищевказану земельну ділянку [PERSON] згідно договору оренди земельної ділянки укладеного 03 березня 2011 року та зареєстрованого 29.06.2011 року Відділом Держкомзему у Хмільницькому районі Вінницької області за № 052480004001909 передала в оренду строком на десять років ЗАТ «Поділля» правонаступником якого в процесі реорганізації є ТОВ «Поділля Агроінвест». Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом № 193 та № 196 від 03.02.2017 року, [PERSON] та [PERSON] належить по ? ідеальної частки вищезазначеної земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до п. 4.1. та 4.3. договору оренди землі відповідач зобов'язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 31 грудня кожного року. Однак в порушення умов договору відповідач систематично ухилявся від виплати орендної плати в розмірі зазначеному в договорі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість: за 2014 рік - 3369,83 грн., за 2015 рік - 5312,73 грн, а всього 8682,56 грн. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-146цс12, систематичність несплати орендної плати є підставою для розірвання договору оренди. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Таким чином твердження відповідача, що у разі застосування судом вимог ст. 625 ЦК України, товариство буде нести подвійну відповідальність за неналежне виконання умов договору оренди земельної ділянки, є безпідставним. Таким чином у зв'язку з несвоєчасним виконання грошових зобов'язань відповідач має сплатити: по заборгованості за 2014 рік - 3% річних в сумі 202,00 грн. по заборгованості за 2015 рік - 3% річних в сумі 159,00 грн.. Разом з цим по заборгованості за 2014 рік - знецінення боргу в зв'язку з інфляцією (індекс інфляції за 2015 рік становить 143,3%) складає 2056,05; по заборгованості за 2015 рік - знецінення боргу в зв'язку з інфляцією (індекс інфляції за 2016 рік 112,4%) становить 656,64 грн. Всього за 2014-2015 роки заборгованість складає 11756,25 грн. Зважаючи на те, що відповідно до свідоцтв про спадщину за законом, позивачі успадкували по ? ідеальної частки земельної ділянки, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів половину загального розміру заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджений розмір судових витрат. Відповідно до квитанції № 141 від 16.02.2017 року судовий збір в сумі 1280 грн. було сплачено позивачем [PERSON], а тому підлягає стягненню в повному обсязі на її користь.

Outcome: approved