Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

20.07.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення на її користь з [PERSON] грошових коштів. В обґрунтування позову зазначила, що у 1997 році висилала із Італії грошові кошти у розмірі 600 доларів США доньці відповідачки [PERSON], також у 2000 році давала [PERSON] грошові кошти у розмірі 400 доларів США через ПАТ «Приватбанк». На підставі зазначеного звернулася до суду та просить суд ухвалити рішення яким зобовязати відповідачку [PERSON] повернути їх зазначені грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, або повернення коштів замінити пропискою її в квартирі, що належить відповідачці або ж замінити повернення коштів шляхом зобовязання відповідачки [PERSON] погасити борги за комунальні послуги замість [PERSON] перед КП ЖЕО 31, зазначила, що повернення коштів можливо також замінити актом купівлі продажу однієї з кімнат у належній відповідачці [PERSON] квартирі . В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] категорично заперечувала проти задоволення позовних вимоги та зазначила що грошові кошти у зазначеному розмірі від [PERSON] не отримувала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі суд дійшов наступного висновку. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст.213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. З обставин, викладених позивачкою [PERSON] у позовній заяві відносно надання родині відповідачки [PERSON] грошових коштів у загальному розмірі 1000 доларів США у період 1997 по 2000 роки (згодом [PERSON] уточнила суму і зазначила, що вона складає 1300 доларів США) за правовою природою правовідносин на думку суду відносяться до договору позики. Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми позивачка. Стаття 218 Цивільного кодексу України передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. На підтвердження позовних вимог [PERSON] надала до позову лише ксерокопію письмових пояснень свідка. Взагалі засобами доказування обставин, що є підставами вимог та заперечень сторін цивільного процесу, серед іншого можуть в деяких випадках у якості доказів може бути показання свідків , однак у цивільному процесуальному законодавстві чітко визначено правовий статус цих осіб та визначено процедуру їх допиту безпосередньо в судовому засіданні із обовязковим складанням ними присяги. За статтею 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. За таких обставин суд не має можливості зарахувати у якості належних доказів надання грошових коштів письмові пояснення свідка, що містяться у матеріалах справи. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . Статтею 64 передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. До того ж твердження позивачки [PERSON] про факт пересилання нею грошових коштів із Італії через ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтверджено належним чином банківськими документами (квитанціями тощо). Із письмових пояснень [PERSON] що містяться в матеріалах справи також зазначено, що зазначену раніше суму грошових коштів вона у 1997 -1999 році надавала матеріальну допомогу [PERSON] добровільно на користь своєї племінниці (онуки відповідачки) Яни на придбання їй речей, витрат на школу та інше що може також відноситись до інших правовідносин, а саме до дарування або ж пожертви які не передбачають обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Отже, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення зазначених коштів є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні будь які докази отримання відповідачкою [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 1300 доларів США за договором позики. Згідно ст. 118 ЦПК України Позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою, однак на думку суду позовні вимоги [PERSON] щодо заміни факту повернення коштів на прописку в квартирі відповідачки або ж заміни факту повернення коштів шляхом зобовязання відповідачки [PERSON] погасити борги за комунальні послуги замість [PERSON] перед КП ЖЕО 31, або ж актом купівлі продажу однієї з кімнат у належній відповідачці [PERSON] квартирі також не підлягають задоволенню через недоведеність позивачкою [PERSON] підстав стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 1 300 доларів США і тому суд вважає їх безпідставними та неналежним способом захисту цивільного права.

Outcome: dismissed