Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

1 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що шлюб з відповідачем зареєстрований 2.09.2014 року Половецькою сільської радою Радехівського району Львівської області. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку. Подружні стосунки належно не склалися, постійно виникають сварки, непорозуміння. Позивач зраджує подружню вірність. З огляду на наведення, зрозуміла, що жити в шлюбі не може. Вважає, що примирення між ними є неможливим. Просить розірвати шлюб між відповідачем [PERSON] зареєстрований 2.09.2014 року Половецькою сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис №4. Після реєстрації розірвання шлюбу просить присвоїти прізвище [PERSON]. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, на примирення не погоджується, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.7). Тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив позивач та відповідач. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] 2.09.2014 року Половецькою сільської радою Радехівського району Львівської області, актовий запис за № 4 (а.с.4) Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ №213736 від 2.12.2009 року. (а.с.6) Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сімя фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сімї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог про присвоєння їй прізвища «Дячок», то такі на думку суду є безпідставними, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 551 гривень 20 копійок та відповідно до постанови п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року, достягнути із позивача в дохід держави судовий збір за вимогу про присвоєння їй прізвища [PERSON] ( якщо у в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (п.10 ч.1 ст.80 ЦПК), при цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами ).

Outcome: partial