Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

21 лютого 2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1990. Рішенням суду від 19.11.2018 шлюб розірвано. Під час шлюбу до моменту його припинення сторони побудували житловий будинок [ADDRESS] та придбали земельну ділянку для будівництва та обслуговування цього житлового будинку. У добровільному порядку дійти згоди щодо поділу вищевказаного нерухомого майна, набутого ними за час зареєстрованого шлюбу, яке є їх спільною сумісною власністю, вони не можуть. З урахуванням викладеного позивачка просила суд поділити житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, розміром 0,25 га, визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки. 03 квітня 2019 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду зустрічний позов залишено без розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. В установлено, що 02 червня 1990 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.11.2018 шлюб між сторонами розірвано. Згідно погосподарської книги сторонами у 1996 році було побудовано житловий будинок. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований 05.02.2018 за [PERSON] . Тобто сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за час спільного проживання. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Враховуючи наведене, суд, на підставі доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині поділу житлового будинку з урахуванням того, що спірний будинок придбаний під час перебування сторін у шлюбі, тому є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу шляхом виділу кожному з подружжя по 1/2 ідеальної частки, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована відповідачем. Земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , не підлягає розподілу, оскільки сторонами не надано докази, що підтверджують право власності на земельну ділянку. За таких обставин,

Outcome: partial