Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

21.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до малолітньої [PERSON], в інтересах якої дії [PERSON], треті особи міськрайонне управління Держгеокадастру у м. Красному Лимані та Краснолиманському районі Донецької області, Донецька обласна військово-цивільна адміністрація, про визнання в порядку спадкування права на земельну частку(пай) в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановлений спосіб, позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю і суду пояснив, що позивач [PERSON] являється дочкою, а відповідач [PERSON] правнучкою [PERSON], якій на підставі сертифікату серії ДН № 00501101, виданого Краснолиманською міською радою Донецької області 24.03.1997 року, належала земельна частка(пай) із земель КСП Україна Краснолиманського району Донецької області площею 8,7 умовних кадастрових га, на яку вона залишила заповіт на користь позивача, посвідчений 17.12.2002 року секретарем виконкому Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області. В 2003 році [PERSON] реалізувала своє право на отримання частини вказаної земельної ділянки в натурі, здавши відповідному органу разом з заявою про виділення земельної частки(паю) в натурі сертифікат серії ДН № 00501101 на земельну частку(пай) із земель КСП Україна Краснолиманського району Донецької області площею 8,7 умовних кадастрових га. У звязку з чим їй було видано державний акт на право власності на частину земельної частки(паю) - земельну ділянку площею 4,8195 га(ріллю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 1423056400:04:000:0052 серія ДН № 020360. А в частині пасовищ площею 1,9184 умовних кадастрових га та сіножатей площею 2,6035 умовних кадастрових га держаний акт не видавався, але рішенням Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області від 24.04.2003 року № 33 було передано вказану земельну частку (пай) як [PERSON] так і відповідні частки іншим 261 бувшим членам КСП «Україна» у спільну часткову власність. 22.04.2013 року [PERSON] померла, а позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказані земельні частки(паї) у звязку з тим, що після видачі державного акту навіть на частину земельної частки(паю) право на всю земельну частку(пай) припиняється, правовстановлюючий документ(сертифікат) відсутній. Крім того, позивач [PERSON] являється дочкою, а відповідач [PERSON] правнучкою [PERSON], якому на підставі сертифікату серії ДН № 0051224, виданого Краснолиманською міською радою Донецької області 27.05.1997 року, належала земельна частка(пай) із земель КСП Україна Краснолиманського району Донецької області площею 8,7 умовних кадастрових га. В 2003 році [PERSON] також реалізував своє право на отримання частини вказаної земельної ділянки в натурі, здавши відповідному органу разом з заявою про виділення земельної частки(паю) в натурі сертифікат серії ДН № 0051224 на земельну частку(пай) із земель КСП Україна Краснолиманського району Донецької області площею 8,7 умовних кадастрових га. У звязку з чим йому було видано державний акт на право власності на частину земельної частки(паю) - земельну ділянку площею 4,7255 га(ріллю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 1423056400:04:000:0051 серія ДН № 020359. А в частині пасовищ площею 1,9184 умовних кадастрових га та сіножатей площею 2,6035 умовних кадастрових га держаний акт не видавався, але рішенням Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області від 24.04.2003 року № 33 було передано вказану земельну частку (пай) як [PERSON] так і відповідні частки іншим 261 бувшим членам КСП «Україна» у спільну часткову власність. 16.04.2003 року [PERSON] помер, а позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказані земельні частки(паї) у звязку з тим, що після видачі державного акту навіть на частину земельної частки(паю) право на всю земельну частку(пай) припиняється, правовстановлюючий документ(сертифікат) відсутній. Спадкове майно у спадщину фактично прийняла [PERSON], після смерті якої спадкоємцями за законом у рівних частках являються позивач та відповідач. Тому просив визнати за позивачем право за заповітом на земельну частку (пай) площею 2,6035 умовних кадастрових гектара(сіножаті) та 1.9184 умовних кадастрових гектара(пасовища), розташовані на території Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, що залишилися після смерті [PERSON], яка померла 21 квітня 2013 року. А також визнати за позивачем право за законом на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 2,6035 умовних кадастрових гектара(сіножаті) та 1.9184 умовних кадастрових гектара(пасовища), розташованих на території Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, що залишилися після смерті [PERSON], яка померла 21 квітня 2013 року, успадковані нею після смерті [PERSON], який помер 16 квітня 2003 року, які складатимуть відповідно 1.30175 та 0,9592 умовних кадастрових гектара. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була попереджена належним чином, позовні вимоги визнала повністю, просила справу розглянути без її участі. Представник третьої особи Донецької обласної державної адміністрації про час та місце розгляду справи також був повідомлений, в судове засідання не з»явився. Представник третьої особи міськрайонного управління Держгеокадастру у м. Красному Лимані та Краснолиманському районі Донецької області [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ДН № 0051101, виданого Краснолиманською міською радою Донецької області 24.03.1997 року, належало право на земельну частку (пай) площею 8,7 умовних кадастрових га, у тому числі ріллі, сіножатей та пасовищ, яка перебувала у колективній власності КСП Україна, розташована на території Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області за межами населеного пункту (а.с.64,82-83). 17.12.2002 року секретарем виконкому Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області було посвідчено заповіт [PERSON] на вказану земельну ділянку на користь позивача(а.с.66,68). Рішенням Ямпільської селищної ради № 33 від 24.04.2003 року частина вказаної земельної частки(паю) рілля площею 4, 8195 га була передана [PERSON] у власність, на підставі якого 06.06.2003 року їй було видано державний акт про право власності на вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 1423056400:04:000:0052 серії ДН № 020360, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 64. А в частині пасовищ площею 1,9184 умовних кадастрових га та сіножатей площею 2,6035 умовних кадастрових га держаний акт не видавався, але рішенням Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області від 24.04.2003 року № 33 було передано вказану земельну частку (пай) як [PERSON] так і відповідні частки іншим 261 бувшим членам КСП «Україна» у спільну часткову власність. (80-84). 21 квітня 2013 року [PERSON] померла і, враховуючи заповіт від 17.12.2002 року, після її смерті на вказану земельну частку пай залишився єдиний спадкоємець позивач, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, отримала свідоцтво про право на частину спадщини за законом та на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21.01.2014 року на частину спадщини за заповітом на підставі рішення суду земельної ділянки(ріллі) площею 4, 8195 га, яка являлася частиною частки(паю) площею 8,7 умовних кадастрових га. На інше майно за законом спадкоємцями в рівних частках є позивач та відповідач, які теж прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину на інше майно, за виключенням залишку земельної частки(паю) - а.с.66,68,88-89,107. А також, [PERSON] на підставі сертифікату серії ДН № 0051224, виданого Краснолиманською міською радою Донецької області 27.05.1997 року, належала земельна частка(пай) площею 8,7 умовних кадастрових га, у тому числі ріллі, сіножатей та пасовищ, яка перебувала у колективній власності КСП Україна, розташована на території Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області за межами населеного пункту (а.с.65,75-79). В 2003 році [PERSON] також реалізував своє право на отримання частини вказаної земельної ділянки в натурі, здавши відповідному органу разом з заявою про виділення земельної частки(паю) в натурі сертифікат серії ДН № 0051224 на земельну частку(пай) із земель КСП Україна Краснолиманського району Донецької області площею 8,7 умовних кадастрових га. У звязку з чим було видано державний акт на право власності на частину земельної частки(паю) - земельну ділянку площею 4,7255 га(ріллю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 1423056400:04:000:0051 серія ДН № 020359. А в частині пасовищ площею 1,9184 умовних кадастрових га та сіножатей площею 2,6035 умовних кадастрових га держаний акт не видавався, але рішенням Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області від 24.04.2003 року № 33 було передано вказану земельну частку (пай) як [PERSON] так і відповідні частки іншим 261 бувшим членам КСП «Україна» у спільну часткову власність(а.с. 75-79). 16.04.2003 року [PERSON] помер, після смерті якого на все спадкове майно, у тому числі і на вказану земельну частку (пай) залишився один спадкоємець [PERSON], яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, отримала свідоцтво про право на частину спадщини за законом, у тому числі земельної ділянки(ріллі) площею 4,7255 га, яка являлася частиною частки(паю) площею 8,7 умовних кадастрових га (а.с.67,71,107). Позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] за законом в рівних частках з відповідачем, і за заповітом одноособово в порядку ст.ст.1267-1269 ЦК України та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом(а.с.107). В той же час, постановою державного нотаріусу від 12.12.2014 року позивачу відмовлено у посвідченні свідоцтва про право на спадщину як за заповітом так і за законом на земельні частки паї (сіножаті та пасовища), що залишилися після смерті [PERSON] та [PERSON] відповідно пасовища 0,9592 умовних кадастрових га та сіножатей площею 1,30175 умовних кадастрових га і пасовищ площею 1,9184 умовних кадастрових га та сіножатей площею 2,6035 умовних кадастрових га у зв»язку з тим, що вказані частки паї в натурі на місцевості не виділялися, правовстановлюючий документ на них відсутній(а.с.73). Відповідно до п. 216 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, єдиним правовстановлюючим документом на земельну ділянку являється лише державний акт про право власності на таку, бо згідно п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку(пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами і є дійсними при реалізації права на відведення земельної частки(паю) в натурі(на місцевості) та видачі їм державних актів на право власності на землю. Але той факт, що спадкодавці як на момент смерті так і до теперішнього часу мають право на вказані земельні часткик(паї), в судовому засіданні підтверджено копіями рішення Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області № 33 від 24.04.2003 року, копією проекту організації території земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що передаються в приватну власність власникам сертифікатів на право на земельну частку(пай) із земель КСП «Україна» Краснолиманського району Донецької області(а.с.75-84, 153-193). Суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника. Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Положеннями статей 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов»язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. В обґрунтування та роз»яснення вказаних норм права існує ряд законів та підзаконних актів, які регулюють порядок та наслідки переходу права власності на земельні ділянки та на земельні частки(паї) в разі смерті їх власників. Так відповідно до статті 3 Указу Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» зазначено, що право на земельну частку(пай) може бути об»єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, тощо. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)» від 05.06.2003 року передбачено, що документами, які посвідчують право на земельну частку(пай), окрім сертифіката на право на земельну частку(пай) також є свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договорі купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку(пай), рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Відповідно до абзацу другого п.6 Указу Президенту України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» після видачі громадянам державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку(пай) повертається до районної державної адміністрації. Саме тому, після видачі спадкодавцям [PERSON] 06.06.2003 року державного акту серії ДН № 020360, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 64, про право власності лише в частині ріллі розміром 4,8195 га на частину земельної частки(паю) розміром 8,7 умовних кадастрових га, та [PERSON] 14.10.2003 року державного акту серії ДН № 020359, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 65, про право власності лише в частині ріллі розміром 4,7255 га на частину земельної частки(паю) розміром 8,7 умовних кадастрових га, сертифікати серії ДН № 0051224 та серії ДН № 0051101 про право на земельну частку (пай) площею 8,7 умовних кадастрових га кожного, у тому числі ріллі, сіножатей та пасовищ, які перебували у колективній власності КСП Україна, у них були вилучені. Відповідно до роз»яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що при вирішення спору про спадкування права на земельну частку(пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку(пай). В той же час надані сторонами докази свідчать про те, що такі сертифікати існували і існують, право на земельну частку(пай) спадкодавців не припинено(а.с.64,65,77-79,82-84). Крім того, не зважаючи на те, що суд аналізує норми права, які регулюють право власності на земельну ділянку, в той же час, враховуючи вимоги ст. 125 ЗК України, яка визначає момент виникнення права власності на земельну ділянку та користування такою, суд вважає, що їх застосування можливо за аналогією при вирішенні спірних правовідносин, бо такий висновок ґрунтується на вимогах ст.11 ЦК України. Тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогам законодавства та наданих беззаперечних доказах, але вказане право позивача не визнається. У звязку з тим, що позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити право на спадкове майно в звязку з припиненням чинності сертифіката з моменту видачі на частину земельної частки(паю) державного акту про право власності на землю, відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Враховуючи те, що відповідно до ст. 1267 ЦК України частки позивача та відповідача на земельну частку (пай), успадковану [PERSON] після смерті [PERSON], в частині сіножатей площею 2,6035 умовних кадастрових гектара та 1.9184 умовних кадастрових гектара(пасовища) є рівними, суд вважає її позовні вимоги в частині визнання за нею права на земельну часту (пай) в частині сіножатей площею 1,30175 умовних кадастрових гектара та пасовища площею 0,9592 умовних кадастрових гектара, у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на які було відмовлено нотаріусом, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З цих же підстав, враховуючи те, що земельна частка (пай), яка належала [PERSON] на підставі сертифікату серія ДН № 0051101, прийнята позивачем у спадщину на підставі заповіту спадкодавця, посвідченого 17.12.2002 року, суд вважає її позовні вимоги в частині визнання за нею права на земельну часту (пай) в частині сіножатей площею 2,6035 умовних кадастрових гектара та 1.9184 умовних кадастрових гектара(пасовища), у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на які було відмовлено нотаріусом, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання права на спадкове майно обґрунтовані та підлягають задоволенню бо таке право на спірні земельні частки(паї) належало спадкодавцям і перейшло до позивача відповідно до закону, що беззаперечно знайшло підтвердження при розгляді справи по суті.

Outcome: approved