Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

21.02.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом в якому просив визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем [PERSON] у письмовому зверненні на ім'я голови Богуславської міської ради від 08.09.2017 року, за вхідним № 1020, про чисельні порушення [PERSON], як секретарем Богуславської міської ради, Регламенту ради, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», норм депутатської етики та неналежної підготовки роботи комісій та сесій ради, зобов'язати спростувати поширену неправдиву інформацію про чисельні порушення Регламенту ради, ЗУ «Про місцеве Самоврядування в Україні», норм депутатської етики та неналежної підготовки роботи комісій та сесій ради, шляхом реєстрації на сесію Богуславської міської ради письмового звернення, та оприлюднення її на сесії ради та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Свій позов мотивує тим, що на підставі рішення Богуславської міської ради від 03.03.2017 року №333-18- VII його було обрано на посаду секретаря Богуславської міської ради Київської області. 08.09.2017 року за вхідним №1020 на ім'я голови Богуславської міської ради Дяченка В.М. було подано письмове звернення голови депутатської фракції політичної партії «Всеукраїнське Об'єднання «Батьківщина» [PERSON] з вимогою невідкладного внесення на розгляд наступної чергової сесії Богуславської міської ради питання звільнення секретаря міської ради у зв'язку з чисельними порушеннями ним Регламенту ради, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», норм депутатської етики та неналежної підготовки роботи комісій та сесій ради. Звернення підписали ще 11-ть депутатів міської ради, чотири з яких у той же день відкликали свій підпис під зверненням шляхом подачі заяви на ім'я міського голови. Дане письмове звернення було розглянуте особисто міським головою Дяченком В.М. із залученням спеціаліста з юридичних питань міськвиконкому, про що свідчить власноручно накладена ним відповідна резолюція. За наслідками розгляду зазначеного звернення [PERSON] було направлено письмову відповідь про включення до порядку денного чергової 29-ї сесії міської ради питання звільнення секретаря міської ради (вихідний №2030 від 13.09.2017 року). Розпорядженням міського голови Дяченка В.М. від 13.09.2017 №23 «Про скликання 29-ї сесії Богуславської міської ради» було скликано сесію для розгляду порядку денного, до якого було включене і питання дострокового припинення повноважень секретаря міської ради на підставі звернення голови депутатської фракції ВО «Батьківщина». Під час пленарного засідання 29-ї сесії Богуславської міської ради, яка відбувалася 25.09.2017 року, після прийняття порядку денного за основу, [PERSON], як ініціатор розгляду питання дострокового припинення повноважень секретаря міської ради [PERSON], зняв його з розгляду мотивуючи це недостатністю депутатських голосів у його підтримку. У зв'язку з серйозністю звинувачень з боку [PERSON] у чисельних порушеннях і не надання ним при цьому жодних підтверджуючих фактів, позивач письмово звернувся до депутатської комісії з питань реалізації ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», прав і свобод людини, законності і правопорядку, регламенту, депутатської етики, інформації Богуславської міської ради з вимогою проведення перевірки та спростування безпідставних звинувачень. Однак, провести перевірку комісія не змогла через відверте ігнорування [PERSON] вимоги депутатської комісії про надання будь-яких підтверджуючих документів чи інших доказів вчинення позивачем порушень закону та моральних норм. На засідання регламентної комісії, призначеної на 29.09.2017 року та на 04.10.2017 року, [PERSON] не з'являвся. У рекомендації комісії зазначено про доцільність заслуховування депутата [PERSON] на пленарному засіданні сесії міської ради з приводу обґрунтованості ним офіційного звернення про правові підстави дострокового припинення повноважень секретаря міської ради [PERSON], що зробити стало не можливим. На останні сесії міської ради (31, 32, 33) [PERSON] перестав приходити без повідомлення причини, що також унеможливило отримання від нього інформації про факти, викладені ним у зверненні від 08.09.2017р. Таким чином, [PERSON] свідомо поширив серед депутатів та населення міста і району не достовірну інформацію про ніби - то чисельні порушення позивачем ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Регламенту ради, норм депутатської етики та неналежної підготовки роботи комісій і сесій ради. Поширення цієї недостовірної інформації негативно вплинуло на стосунки позивача з колегами на роботі та підірвало авторитет серед депутатів міської ради, працівників міської ради і членів виконавчого комітету, а також жителів міста, які почали формувати негативну оцінку ділових та професійних якостей позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав а у своїх поясненнях послався ст. 40 Конституції України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до яких усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, тобто він, як голова депутатської фракції політичної партії «Всеукраїнське Об'єднання «Батьківщина»» в Богуславській міській раді 7-го скликання Київської області реалізовував конституційне право, а не поширював недостовірну інформацію. Свідок [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони згідні з позицією [PERSON], відповідача по справі, оскільки на їхню думку [PERSON], позивач по справі, не в повній мірі належно виконував свої службові обов'язки. В судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. На підставі рішення Богуславської міської ради від 03.03.2017 року № 333-18- VII позивача, [PERSON], було обрано на посаду секретаря Богуславської міської ради Київської області. 08.09.2018 року, за вхідним № 1020, на ім'я голови Богуславської міської ради Київської області надійшло звернення [PERSON], як голови депутатської фракції політичної партії «Всеукраїнське Об'єднання «Батьківщина»» про чисельні порушення [PERSON], як секретарем Богуславської міської ради, Регламенту ради, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», норм депутатської етики та неналежної підготовки роботи комісій та сесій ради з вимогою внесення на розгляд наступної чергової сесії Богуславської міської ради питання звільнення секретаря міської ради у зв'язку з вищенаведеними обставинами. Звернення підписали 11-ть депутатів міської ради, чотири з яких у той же день відкликали свій підпис під зверненням шляхом подачі заяви на ім'я міського голови. [PERSON] було направлено письмову відповідь про включення до порядку денного чергової 29-ї сесії міської ради питання звільнення секретаря міської ради (вихідний №2030 від 13.09.2017 року). Розпорядженням міського голови Дяченка В.М. від 13.09.2017 №23 «Про скликання 29-ї сесії Богуславської міської ради» було скликано сесію для розгляду порядку денного, до якого було включене і питання дострокового припинення повноважень секретаря міської ради на підставі звернення голови депутатської фракції ВО «Батьківщина». Під час пленарного засідання 29-ї сесії Богуславської міської ради, яка відбувалася 25.09.2017 року, після прийняття порядку денного за основу, [PERSON], як ініціатор розгляду питання дострокового припинення повноважень секретаря міської ради [PERSON], зняв його з розгляду мотивуючи це недостатністю депутатських голосів у його підтримку. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ч. 2 та 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст. 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст.30 ЗУ «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції (зокрема, п. 46 рішення від 08.07.1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до ч. 4 та 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, беручи до уваги ту обставину, що позивач на момент звернення [PERSON], відповідачем по справі, працював на посаді секретаря Богуславської міської ради Київської області, тобто був відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості, судження, висловлені відповідачем з приводу позивача не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями. При цьому суд також враховує, що останнім не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків та дискредитує його, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Понесені судові витрати позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed