Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

21.06.2016р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди одного із батьків та дозволу на оформлення документів, мотивуючи свої вимоги наступним: [INFO] у них з відповідачем народилась донька [PERSON]. Позивач має намір тимчасово виїхати за кордон України разом з дитиною для відпочинку та оздоровлення. Крім того, позивач [PERSON] має намір виїзжати на територію підконтрольну Україні з дитиною, що потребує дозволу батька. Позивач [PERSON] проживає на території проведення АТО, де тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства Юстиції України, тому позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на вивезення дитини за кордон. Позивач [PERSON] просила суд надати їй дозвіл на виїзд доньки [PERSON] за кордон без дозволу батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття та дозволити їй оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої [PERSON] за межі України до досягнення нею повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, у позовній заяві просила суд провести розгляд даної справи без її участі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився про час дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного: Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.8) [PERSON] народилась [INFO], її батьками є: батько: [PERSON], а матір'ю - [PERSON], актовий запис № 256, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міського управління Юстиції у Луганській області. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру СБУ № 415ог від 12.06.2015 року, вимоги, встановлені правилами перетинання Державного кордону громадянами України, розповсюджуються і на порядок в»їзду на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16 річного віку. Згідно п. 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон, і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з змінами, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] у письмовій заяві, наданій суду, визнав позовні вимоги, з метою повного захисту прав і інтересів малолітньої [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. При постановленні цього рішення суд також враховує, що позивач [PERSON] проживає на тимчасово окупованій території України та не має можливості отримати нотаріально завірений дозвіл на вивезення дитини. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved