Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

20 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з посиланням на ст.ст.391,1172 ЦК України і ст.ст.116,125-126 ЗК України просив винести судове рішення, яким 1) скасувати державний акт серії ЯЕ №706001, виданий 12 листопада 2008 року на ім’я [PERSON], на право власності на земельну ділянку, яка розташована у с.Приморське Новоазовського району Донецької області по вул.Пролетарській,16-а, кадастровий номер 1423682200:01:000:0459, зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010816400251; 2) скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010816400251; 3) скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім’я [PERSON], яка розташована у с.Приморське Новоазовського району Донецької області по вул.Пролетарській,16; 4) скасувати державну реєстрацію земельної ділянки на ім’я [PERSON], яка розташована у с.Приморське Новоазовського району Донецької області по вул.Пролетарській,16, і зареєстрована в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; 5) зобов’язання скасування державних актів та державної реєстрації покласти на Відділ держземагентства у Новоазовському районі Донецької області; 6) зобов’язати приватне підприємство «Новоазовський земельно-кадастровий центр» виготовити технічну документацію з врахуванням виявлених помилок за кошти приватного підприємства «Новоазовський земельно-кадастровий центр». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 листопада 2007 року він звернувся до Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області (далі за текстом – сільрада) з заявою про передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого у Новоазовському районі у с.Приморське по вул.Пролетарській,16-а. Рішенням сільради від 05 грудня 2007 року №У/9-129 йому і відповідачу у справі [PERSON] передані у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельні ділянки площею відповідно 0,11га по вул.Пролетарській,16-а і 0,1667 га по вул.Пролетарській,16 у с.Приморське. На підставі зазначеного рішення сільради приватне підприємство «Новоазовський земельно-кадастровий центр» (далі за текстом – ПП «Новоазовський ЗКЦ») розробило йому, позивачу, техдокументацію зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер якої 1423682200:01:000:0459. 12 листопада 2008 року на підставі зазначених документів відділ земельних ресурсів у Новоазовському районі Донецької області підготовив на його, [PERSON], ім’я державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,11 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №706001 датований 12 листопада 2008 року і зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010816400251. На підставі рішення сільради від 05 грудня 2007 року відповідачу у справі [PERSON] також виданий був державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1667 по вул.Пролетарській,16 у с.Приморське Новоазовського району. Під час користування зазначеними земельними ділянками у нього і відповідача [PERSON] виник спір щодо порядку користування належними їм земельними ділянками, бо графічне відображення їх земельних ділянок в державних актах не відповідає фактичній конфігурації та межам земельних ділянок. При розробленні техдокументації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку на його, позивача, ім’я відділом земельних ресурсів у Новоазовському районі допущено помилку у конфігурації земельної ділянки та встановленні її меж із земельною ділянкою [PERSON], що виражається у накладенні межі земельної ділянки, що належить йому, від точки Б до точки В на частину житлового будинку відповідача [PERSON], а також межа його земельної ділянки від точки Г до точки А не охоплює частину його жилого будинку та господарської споруди. Зазначені помилки були виявлені під час складання повторної тахеометричної зйомки в 2013 році. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 (далі за текстом – Інструкція), право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом. Згідно п.1.15 Інструкції розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб’єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт або територіальні органи земельних ресурсів. Згідно Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка затверджена наказом Держкомзему від 22 червня 2009 року №325, організацію робіт з видачі державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою у разі виявлення землевласником (землекористувачем) у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок, втраті (пошкодженні) державного акта, у разі добровільної заміни державного акта на право приватної власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування землею), здійснюють Головне управління Держкомзему в м.Києві та Севастополі, управління (відділи) Держкомзему у районах (містах), міжміські, міжрайонні, міськрайонні управління (відділи) Держкомзему. Суд 22 травня 2014 року своєю ухвалою за клопотанням представників позивача залишив без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині покладення на Відділ держземагентства у Новоазовському районі Донецької області зобов’язання скасування державних актів та державної реєстрації (а.с.92;131-132). У судове засідання позивач надав заяву з клопотанням про розгляд справи в його відсутність за присутності його представників (а.с.79). У судовому засіданні представники позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.47,80-86) і адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги на а.с.45-46, підтримали позовні вимоги [PERSON] з зазначених у позові підстав, просили задовольнити їх в повному обсязі, бо не з вини позивача виникла накладка частини земельної ділянки [PERSON] в декілька сантиметрів на кут жилого будинку позивача, що не дає позивачу можливості обслуговувати жилий будинок. Представник відповідача – ПП «Новоазовський ЗКД» [PERSON], яка діє на підставі довіреності на а.с.78, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], пояснивши суду, що тільки у 2013 році при здійсненні тахеометричної зйомки з’ясувалося, що йде накладення земельних ділянок суміжних землевласників [PERSON] і [PERSON]. Задоволення позовних вимог [PERSON] не потягне за собою порушення прав і інтересів суміжного землевласника [PERSON], бо площа її земельної ділянки не зміниться. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги до неї [PERSON] не визнала і просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, при цьому пояснивши суду, що вона на законних підстав прийняла у дар належний її покійній матері жилий будинок, розташований у с.Приморське по вул.Пролетарській,16, вона на законних підставах отримала відповідне рішення Виноградненської сільради і отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. При цьому вона надавала до сільради акт погодження меж земельної ділянки, яка їй належить, і тому вона не за яких обставин не визнає право [PERSON] на скасування її державного акту на право власності на її земельну ділянку і його державної реєстрації. Представник третьої особи – сільський голова [PERSON] не заперечував проти позову, при цьому просив суд зважити при прийнятті рішення на те, що в разі позитивного для позивача судового рішення [PERSON] ніколи не погодить нові межі своєї земельної ділянки. Третя особа [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], бо вважає, що особисто ним, [PERSON] і відповідачем у справі [PERSON] права і інтереси [PERSON] як власника земельної ділянки не порушувалися і не порушуються. При цьому третя особа [PERSON] пояснив суду, що він є господарем жилого будинку, розташованого у с.Приморське по вул.Пролетарській,17. Цей будинок він отримав у спадщину після смерті свого батька у 1998 році. Існуючі зараз межі його і [PERSON] земельних ділянок утворилися історично. Між його батьком і матір’ю [PERSON], а також [PERSON] – дідом позивача у справі - земельних спорів ніколи не виникало. На даний час земельна ділянка, виділена для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, ним, [PERSON], не приватизована з-за наявності цього спору. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір’ю [PERSON], третьої особи у справі, проживає вона разом з сином по вул.Пролетарській,17 у с.Приморське Новоазовського району. Чоловік її помер у 1998 році, після смерті чоловіка у спадок жилий будинок отримав їх син [PERSON]. Земельна ділянка на даний час у них не приватизована, бо розпочала спір про межі земельної ділянки мати позивача у справі, яка почала викликати землевпорядні комісії з сільради. Землевпорядна комісія приїздила до них тричі, ніяких порушень не виявила. Особисто їх, [PERSON], комісія не зобов’язувала будь-що робити з приводу користування земельною ділянкою. Суд, вислухав у судовому засіданні представників позивача і третьої особи, відповідача, третю особу, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, в тому числі в оригіналі погосподарські книги сільради щодо площі земельних ділянок домоволодінь №№16,16-а і 17 по вул.Пролетарській у с.Приморське Виноградненської сільради Новоазовського району, технічні паспорти на домоволодіння за зазначеними адресами, дав оцінку добутим у сукупності доказам, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.12 Земельного кодексу України (далі за текстом – ЗК України), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить поряд з іншими передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу; організація землеустрою; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв’язку з переходом права власності на будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об’єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно ч.3 ст.415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Ці норми Цивільного кодексу України кореспондуються з частинами 1 і 6 ст.120 Земельного кодексу України (далі за текстом – ЗК України), згідно яких у разі набуття права власності на будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об’єкти. До особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв’язку з набуттям права власності на ці об’єкти. Згідно ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ст.40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Відповідно до ст.116 Земельного Кодексу України (далі за текстом – ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об’єкти, які підлягають приватизації, відбувається у порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно 78 ЗК України право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об’єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель та споруд. Згідно ст.79-1 ЗК України, яка набрала чинності 07 серпня 2011 року, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об’єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно ч.2 статей 90 і 95 ЗК України порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом До обов’язків власників земельних ділянок і землекористувачів, серед інших, відноситься обов’язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (ч.1 ст.91 і 96 ЗК України). Згідно вимог ст.ст.81,125 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов’язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судом встановлено у судовому засіданні, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 05 листопада 1993 року є власником жилого будинку і господарських споруд до нього №16-а по вул.Пролетарській у с.Приморське Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, який на час дарування був розташований на земельній ділянці Виноградненської сільради (а.с.18-19). Договір дарування жилого будинку зареєстрований у Волноваському БТІ 27 січня 1994 року (а.с.20). З генерального плану на а.с.21, який був судом оглянутий в судовому засіданні в оригіналі під час дослідження інвентарної справи на будинок №16-а по вул.Пролетарській у с.Приморське, судом встановлено, що на час складання техдокументації 11 липня 2006 року загальна площа земельної ділянки по вул.Пролетарській у с.Приморське, власник [PERSON], становить 1150 кв.м, з них під будівлями – 151,0 кв.м, в тому числі під жилими – 82,5 кв.м, під не жилими – 68,5 кв.м. Судом встановлено, що рішенням Виноградненської сільради №У/9-129 від 05 грудня 2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для обслуговування жилого будинку і господарських споруд з земель жилої і громадської забудівлі сільської ради» [PERSON] передана у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд земельна ділянка, розташована на території Виноградненської сільради по вул.Пролетарській,16-а у с.Приморське площею 0,11 га, а [PERSON] – у с.Приморське по вул.Пролетарській,16 площею 0,1667 га (а.с.14). З пояснень в судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, а також копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №706001 від 12 листопада 2008 року судом встановлено, що на підставі рішення Виноградненської сільради №У/9-129 від 05 грудня 2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,11 га, яка розташована по вул.Пролетарській,16-а у с.Приморське, цільове призначення якої – для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. З плану меж земельної ділянки [PERSON] судом встановлено, що власниками і користувачем суміжних земельних ділянок є відповідач у справі [PERSON] і треті особи Виноградненська сільрада і [PERSON] (а.с.25,25,зворот). З копії акту від 30 листопада 2007 року без номеру судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] погодили межі земельних ділянок з [PERSON] (а.с.24). З копії договору дарування від 04 червня 2002 року судом встановлено, що [PERSON] є власницею жилого будинку з господарськими спорудами до нього по вул.Пролетарській,16 у с.Приморське, які розташовані були на той час на землях Виноградненської сільради. Зазначений договір зареєстрований у Новоазовському БТІ 04 червня 2002 року (а.с.69). З копії акту від 26 листопада 2007 року без номеру судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] погодили межі земельних ділянок з [PERSON] без будь-яких застережень (а.с.70). З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №706639 від 09 червня 2008 року судом встановлено, що на підставі рішення Виноградненської сільради №У/9-129 від 05 грудня 2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1667 га, яка розташована по вул.Пролетарській,16 у с.Приморське, цільове призначення якої – для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. З плану меж земельної ділянки [PERSON] судом встановлено, що власниками суміжних земельних ділянок є позивач у справі [PERSON], третя особа Виноградненська сільрада і [PERSON] (а.с.64). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом судом встановлено, що після смерті свого батька [PERSON] у грудні 1998 року став власником жилого будинку №17 по вул.Пролетарській у с.Приморське. [PERSON] будинок розташований був на землях Виноградненської сільради (а.с.74). З пояснень третьої особи [PERSON] судом встановлено, що земельна ділянка [PERSON] ним до цього часу не приватизована. З плану-схеми, складеного на підставі тахеометричної зйомки в с.Приморське домоволодінь [PERSON] і [PERSON], який не містить дати його складання, судом встановлено, що має місце накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] (а.с.88). З акту землевпорядної комісії Виноградненської сільради від 04 жовтня 2012 року судом встановлено, що членами комісії було здійснено обстеження земельної ділянки [PERSON] по вул.Пролетарській,16-а у с.Приморське, в ході якого було встановлено, що тверді межові знаки в кількості шести встановлені, розміри земельної ділянки відповідають зазначеним в держакті (а.с.93). З даних погосподарських книг Виноградненськї сільради (а.с.91-99;125-130), оригінали яких оглянуті були у судовому засіданні, і довідок сільради на а.с.100-101 судом встановлено, що площа присадибної земельної ділянки при домоволодінні [PERSON] – батька третьої особи [PERSON] – становила 0,25 га у 1961, а станом на 1963 рік – 0,22 га; площа присадибної земельної ділянки при домоволодінні [PERSON] – діда позивача [PERSON] – з 1958 року становила 0,25 га, на даний час її площа 0,11 га; площа земельної ділянки при домоволодінні [PERSON] становить за даними по господарських книг 0,16 га. Проаналізувавши добуті судом докази і дав їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що з боку відповідачів [PERSON] не має місця порушення законних прав позивача у справі. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Державні акти про право власності на земельні ділянки [PERSON] і [PERSON] видані на підставі рішення Виноградненської сільради №У/9-129 від 05 грудня 2007 року. Тобто, суд приходить до висновку, що сторони у справі – фізичні особи – є власниками присадибних земельних ділянок на підставі рішення сільради, яке ніким не визнане незаконним, не скасоване і не визнане таким, що втратило чинність, і державних актів на земельні ділянки, які видані їм на підставі зазначеного рішення сільської ради у передбаченому законом порядку. У судовому засіданні представники позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON], посилалися, перед усім, на план-схему, складену у 2013 році на підставі тахеометричної зйомки. Після роз’яснень судом положень статей 10-11 ЦПК України в судовому засіданні щодо доведення перед судом переконливості доказів представники позивача заявили суду, що необхідності в проведенні будь-яких судових експертиз нема. На думку суду, план-схема тахеометричної зйомки, яка не має даних про дату її складення, не є доказом порушення відповідачем у справі [PERSON] прав і інтересів позивача як власника земельної ділянки, у зв’язку з чим суд приходить до висновку у відмові в задоволенні позовних вимог позивача у зв’язку з недоведеністю позовних вимог. При цьому суд відзначає, що посилання позивача на Інструкцію про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка затверджена наказом Держкомзему від 22 червня 2009 року №325, є при вирішенні даного спору неспроможнім, оскільки власник земельної ділянки виявив технічні помилки в державному акті на землю, але при цьому існує спір з іншими власниками і користувачами суміжних земельних ділянок.

Outcome: dismissed