Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

20.08.2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» м. Дніпропетровськ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачкою кредитного договору № б/н від 03.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак у порушення умов договору відповідачка зобов'язання за цим договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 02.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 27157 грн. 41 коп., яка складається з: - 11175, 75 грн. - заборгованість за кредитом - 12862, 26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом - 1350,00 грн. - заборгованість за пенею та комісії - 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина ) - 1269, 40 грн. - штраф (процентна складова) У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитом в розмірі 27157 грн. 41 коп. та судові витрати. Представник позивача Сафір Ф.О., що діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечуючи того факту що в неї існує заборгованість перед баком, не погодилася з нарахованими сумами, зокрема вона не визнала позов в частині нарахування суми процентів, та збільшення кредитного ліміту, зазначивши, що договору на підвищення кредитного ліміту вона не укладала з банком. Пояснила також, що дійсно має кредитну картку Приват Банку і користується нею. Зазначила, що до подій пов'язаних з АТО вона постійно брала кредитні кошти та повертала їх банку, однак після цих подій вона залишилась без роботи, а потім вийшла на пенсію, розмір якої складає 949 грн. 00 коп. На теперішній час змоги на погашення нарахованої заборгованості вона не має. Представник відповідача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг в судовому засіданні з вимогами банку не погодився, пояснивши що оскільки додаткова угода до кредитного договору на збільшення кредитного ліміту між позивачем та відповідачкою не підписувалась, то така додаткова угода є нікчемною. В задоволенні позову просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку існуючим в справі доказам, встановив наступне. В судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачкою кредитного договору № б/н від 03.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак у порушення умов договору відповідачка зобов'язання за цим договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 02.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 27157 грн. 41 коп., яка складається з: - 11175, 75 грн. - заборгованість за кредитом - 12862, 26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом - 1350,00 грн. - заборгованість за пенею та комісії - 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина ) - 1269, 40 грн. - штраф (процентна складова) В судовому засіданні відповідач та представник відповідача не заперечували факту отримання [PERSON] кредитних коштів, користування ними та наявності заборгованості. Однак не погодилися з розрахунком процентів та заперечували проти збільшення в односторонньому порядку кредитного ліміту за договором, оскільки додаткова угода на збільшення кредитного ліміту між [PERSON] та банком не підписувалась. Однак суд не приймає заперечення відповідачки та представника відповідача до уваги з огляду на наступне. Так в заяві позичальника, завіреній особистим підписом відповідачки [PERSON] зазначено, що відповідачка згодна, що ця заява разом із запропонованими Приват Банком Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між нею та Банком Договір надання банківських послуг (а.с.7). Таким чином, підписуючи заяву позичальника [PERSON] була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовій формі. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг - після отримання Банком від Клієнта необхідних документів а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг - підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта відносно прийняття будь якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Приймаючи до уваги, що між відповідачкою та Банком було укладено Договір згідно якого відповідачка погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а згідно п. п. 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що підписанням даного договору [PERSON] надала свою безумовну згоду на прийняття чи зміну будь якого розміру Кредитного ліміту, суд приходить до переконання, що банком рішення про зміну кредитного ліміту за кредитним договором було прийнято у відповідності до укладеного договору. У зв'язку з чим заперечення відповідачки та її представника в цій часині судом не приймаються та вважаються неспроможними. Заперечення відповідачки щодо необґрунтованості розміру нарахованих процентів суд також не приймає до уваги та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. У відповідності зі ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 28 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснив, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг банк має право зміну Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника, при цьому Банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта про це на умовах зазначених в п. 1.1.3.1.9. зокрема шляхом використання функції СМС повідомлення. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав від Клієнта повідомлення про незгоду з даними змінами то вважається, що клієнт приймає нові умови. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що їй дійсно неодноразово надходили смс повідомлення про зміну процентної ставки по договору, однак жодних повідомлень на адресу банку про свою незгоду з такими змінами відповідачка не відправляла та не заявляла будь яким іншим способом. Аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що банком була дотримана процедура зміни процентної ставки відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг підписаних сторонами. Таким чином дослідивши матеріали справи,суд погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом, оскільки він не суперечить умовам та правилам надання банківських послуг укладеним між сторонами. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак в порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст.629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 271 грн. 57 коп., також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved