Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому зазначила, що 11.01.1995 вона одружилась із відповідачем. Від спільного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. У квітні 2009 року шлюб між сторонами розірвано. З часу розірвання шлюбу дитина знаходиться на повному утриманні позивача, у зв'язку із чим, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на доньку [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн (але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дочкою повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання своєї дочки, крім того, він є приватним підприємцем і має значний дохід. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Свої заперечення обґрунтував тим, що він, хоча і зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак, доходів не отримує, про що надав суду відповідну довідку, а тому не має змоги сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем. На утримання дочки він надає кошти по мірі можливості, час від часу купуючи їй одяг та продукти. Окрім того, відповідач пояснив, що він є працездатною, фізично особою, інших осіб, яких він за законом зобов'язаний утримувати, окрім дочки [PERSON], у нього немає. Також відповідач зазначив, що на даний час він лікується, у зв'язку із чим, не може утримувати свою доньку. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано з 29.04.2009 року, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Дочка сторін проживає із матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідки, виданої виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 5761 від 17.11.2014 р. (а.с. 7). Відповідач у судовому засіданні визнав, що він є працездатною особою, приватним підприємцем, стабільної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, натомість, час від часу купує їй одежу та інші речі, інших осіб, яких за законом він зобов'язаний утримувати, відповідач не має. Позивач зазначені факти підтвердила, а відтак, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дочки. Суд не приймає до уваги надану відповідачем довідку про доходи, видану Шаргородським відділенням Жмеринської ОДПІ, з якої вбачається, що за період з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року відповідач доходу не отримував, оскільки це не звільняє його від передбаченого Законом обов'язку по утриманню своєї дочки. Також суд не бере до уваги посилання відповідача на поганий стан здоров'я, який начебто заважає йому заробляти кошти на життя, адже відповідач на підтвердження своїх слів не надав жодного доказу та не просив суд надати йому час для подання додаткових доказів. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються наведеними нижче нормами права. Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 182, 184, 191 СК України передбачено, що у разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскільки право позивача та її неповнолітньої дитини на матеріальне утримання з боку батька порушено, то воно підлягає судовому захисту. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатною особою, інших осіб, яких він за законом зобов'язаний утримувати у відповідача немає, хоча відповідач і зареєстрований підприємцем, проте, як вбачається із матеріалів справи стабільного доходу він не має. Доказів, які б свідчили про те, що за станом здоров'я він не може працювати, відповідач суду не надав, а тому він має усі можливості матеріально утримувати свою дочку, що є його обов'язком відповідно до ст. 180 СК України. За таких обставин суд вважає, що розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивача на дочку, повинен бути визначений у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн, щомісячно, починаючи з 20.11.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст. 191 СК України, до досягнення дочкою повноліття. Отже, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мали тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. На переконання суду вимога позивача про мінімальний розмір аліментів, тобто 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не може бути задоволена, оскільки визначення аліментів у твердій грошовій сумі, виключає сплату аліментів у меншому розмірі. Підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial