Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

20 серпня 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою, в якій просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.08.2004 року № 4734, реєстраційний номер обтяження - 12427006 зареєстрованого 17.08.2004 року реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, та на підставі постанови ВДВС Овідіопольського РУЮ № АВ № 998434 від 20.08.2004 року, реєстраційний номер обтяження - 12743665 зареєстрованого 02.09.2004 року реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області, на яку, відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2004 року по справі 2-1016/2004, з метою захисту майнових прав неповнолітньої [PERSON] встановлено заборону щодо відчуження відповідачем, [PERSON] нерухомого майна на час перебування дитини під опікою до досягнення нею повноліття та накладено арешт: реєстраційний номер обтяження - 12427006 зареєстрованого 17.08.2004 року реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, та на підставі постанови ВДВС Овідіопольського РУЮ № АВ № 998434 від 20.08.2004 року, реєстраційний номер обтяження - 12743665 зареєстрованого 02.09.2004 року реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про підтримання позову, та розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Так судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області, на яку, відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2004 року по справі 2-1016/2004, з метою захисту майнових прав неповнолітньої [PERSON] встановлено заборону щодо відчуження відповідачем, [PERSON] нерухомого майна на час перебування дитини під опікою до досягнення нею повноліття та накладено арешт: реєстраційний номер обтяження - 12427006 зареєстрованого 17.08.2004 року реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, та на підставі постанови ВДВС Овідіопольського РУЮ № АВ № 998434 від 20.08.2004 року, реєстраційний номер обтяження - 12743665 зареєстрованого 02.09.2004 року реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора. Відповідно до листа Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт, на даний час знищено за терміном зберігання, згідно Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 та Закону України «Про виконавче провадження». Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як закріплено ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Приписами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача зареєструвати своє право власності в установленому порядку на вищевказану квартиру Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстав для продовження обтяження на майно не вбачається, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved