Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

20.06.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку та на об'єкти завершеного будівництва, посилаючись на те, що її баба - відповідачка [PERSON] має на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та приватизовану земельну ділянку площею 0.40 гектарів в межах згідно з планом , що розташовані за адресою: [ADDRESS]. При виготовленні технічного паспорта на вказаний житловий будинок виявилося, що об'єкти завершеного будівництва, а саме: житлова прибудова літ. «А1-1», веранда літ. «б1», гараж літ. «Д» не зареєстровані в Департаменті ДАБІ у Полтавській області. В даний час [PERSON] відмовляється від житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,40 гектарів в межах згідно з планом, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на користь позивачки. Відповідачка віддала [PERSON] ключі від житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та в даний час позивачка проживає в даному житловому будинку, зробила капітальний ремонт у ньому. Проте оформити договір дарування вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0.40 гектарів в межах згідно з планом, що розташовані за адресою: [ADDRESS] в нотаріальній конторі сторони не мають можливості, оскільки баба відмовляється зареєструвати на себе в Департаменті ДАБІ об'єкти завершеного будівництва. Позивачка зазначає, що між сторонами було встановлено всі потрібні для цієї угоди умови договору, які позивач повністю виконала, про що свідчить передача їй ключів від житлового будинку і вселення в житлове приміщення за угодою. Позивачка в позові посилається на приписи ч.1 статті 347 ЦК України, за якою особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії , які свідчать про її відмову від права власності. В даний час позивачці потрібен правовстановлюючій документ на житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну ділянку, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи (а.с.33) є письмова заява про розгляд справи у її відсутність. Просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи (а.с.32) є заява про розгляд справи у її відсутність. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 346 ч.1 п.2 ЦК України підставою припинення права власності є: відмови власника від права власності. ч.1 ст. 347 ЦК України зазначає, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Право відмови від права власності є однією зі складових самого права власності. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 02.02.2017 року, інвентаризаційна справа № 144, реєстровий номер № 2-133 вбачається, що по [ADDRESS], знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями. У технічному паспорті є відмітка про те, що житлова прибудова літ. «А1-1», веранда літ. «б1», гараж літ. «Д» не зареєстровані в Департаменті ДАБІ у Полтавській області (а.с.10-13). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Малокобелячківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 11 квітня 2001 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,40 га в межах згідно з планом, що розташована на території с. Малий Кобелячок Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, передана для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства (а.с.9). В матеріалах справи наявна технічна документація про складання державних актів на право власності на землю гр. [PERSON] (а.с.15-19). Згідно звіту про оцінку садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість об'єкту оцінки складає 95000 грн. Також в матеріалах справи наявний звіт про проведення технічного обстеження житлового будинку та побудови господарських будівель (веранда та гараж), що розташовані за адресою: [ADDRESS], згідно якого житловий будинок (літ.А-1) та житлова прибудова (літ.А1-1) загальною площею 102,7 кв.м, житловою площею 54,7 кв.м., гараж (літ.Д), площею 29,0 кв.м., веранда (літ.б1) площею 8,5 кв.м., встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved