Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

21.01.2020 року заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 04.06.1993 року. Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд заявниці було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,15 гектарів, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 11 листопада 1997 року. Заявниця звернулась за отриманням кадастрового номеру на земельну ділянку, але їй було відмовлено, тому що були виявлені розбіжності у написані імені по батькові власника, а саме: у її паспорті зазначено « [PERSON] », а у Договорі купівлі-продажу від 04.06.1993р. та Державному акті на право приватної власності на землю від 11 листопада 1997р. - « [PERSON] ». У зв`язку з вищевказаними розбіжностями вона не змогла скористатися своїм правом на отримання кадастрового номеру на земельну ділянку. Вважає, що причиною неправильного написання її імені по батькові виникла у зв`язку із неправильним перекладом імені по батькові на українську мову при отриманні нею паспорту громадянина України. Внаслідок такої помилки, в неї на даний час, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує особу та правовстановлюючими документами, які були видані на її ім`я. У зв`язку з чим, виникає необхідність встановити факт належності заявниці правовстановлюючих документів, а саме: Договору купівлі-продажу від 04 червня 1993 р. на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та Державного акту на право приватної власності на землю від 11 листопада 1997р., зареєстрованого за №10412. Враховуючи вищевикладені обставини просить суд, встановити факт належності їй, [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , Договору купівлі-продажу від 04 червня 1993р. на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Встановити факт належності їй, [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , Державного акту на право приватної власності на землю від 11 листопада 1997р., зареєстрованого за №10412, на земельну ділянку, площею 0,15 гектарів, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Заявниця у судове засідання не з`явився, однак до початку його проведення надала суду заяву про підтримання своїх вимог та можливість розгляду справи без її присутності. Заінтересована особа: у судове засідання не з`явилася, однак до початку його проведення надала суду заяву про можливість розгляду справи без їх участі, заперечення на вимоги заявника відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. Матеріалами справи встановлено, що в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17 липня 1997 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області прізвище ім`я по батькові заявника вказано як « [PERSON] ». З копії договору Договором купівлі-продажу від 04.06.1993 року та Державного акту на право приватної власності на землю від 11 листопада 1997 року вбачається, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на правовій підставі [PERSON] . Також, судом досліджено та взято до уваги копії письмових документів, а саме: технічного паспорту на будинок; свідоцтва про народження [PERSON] ; свідоцтва про укладення шлюбу; Реєстраційного посвідчення на будинок, які свідчать про дійсність належності на правовій підставі [PERSON] вищезазначеного майна. За правовими позиціями Верховного Суду України, щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвища, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, суд, проаналізувавши вищевикладені письмові докази, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме: Договору купівлі-продажу від 04 червня 1993р. на будинок та Державного акту на право приватної власності на землю від 11 листопада 1997р., зареєстрованого за №10412, підлягають задоволенню, в зв`язку із помилковим та невірним зазначенням прізвища останньої у вищевказаних документах. На підставі викладеного,

Outcome: approved