Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

20.02.2015 року ТзОВ «Юридична компанія «Агумент-Консалтинг» звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг та вказує, що 24.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно умов якого обов'язком позивача було виконання комплексу юридичних послуг і представництво інтересів відповідача в органах державної влади та управління, судових, правоохоронних органах, а також перед будь-якими юридичними та фізичними особами з питань виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 03.06.2014 року на підставі виконавчого листа № 0308/20514/12 від 18 липня 2014 року про стягнення з Державного бюджету відшкодування моральної шкоди на суму 130000 грн. За умовами договору гонорар становив 19500 грн. Окрім того, на ім'я Содоля А.М. було оформлено довіреність на представництво інтересів відповідача. На виконання вимог договору та на підставі довіреності позивачем було направлено заяву від 02.12.2014 року до Державної казначейської служби із вимогою щодо виконання рішення суду, та із зазначенням нових реквізитів відповідача. Листом від 12.12.2014 року їм було повідомлено, що виплату було проведено на рахунок відповідача, зазначений у листі 30.07.2014 року. Однак, відповідач свій обов'язок щодо сплати гонорару не виконав. Просять стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 19500 грн. за невиконання обов'язку за договором від 24.11.2014 року. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заяву, якою проси розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.11.2014 року між ТзОВ «Юридична компанія «Аргумент-Консалтинг» та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг (далі - договір) (а.с.5). Відповідно до п. 1.1. договору позивач взяв на себе зобов'язання по здійсненню комплексу юридичних послуг і представництву інтересів відповідача в органах державної влади і управління, судових, правоохоронних органах з питань виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 03.06.2014 року на підставі виконавчого листа № 0308/20614/12 від 28.07.2014 року про стягнення з Державного бюджету відшкодування моральної шкоди на суму 130000 грн. Юридичні послуги, стосовно предмету договору включають: представництво відповідача в органах державної влади і управління з питань захисту законних інтересів і правового консультування; участь у переговорах, що проводяться відповідачем, з метою представництва його інтересів і правового консультування; виконання інших дій, які сторонами будуть визнані необхідними і узгодженими. На виконання п. 2.2. вищевказаного договору, представнику ТзОВ «Юридична компанія «Агумент-Консалтинг» Содолю А.М. було видано довіреність (а.с.6). Пунктами 2.5., 2.7. договору передбачено, що результатом виконання своїх зобов'язань за даним договором вважається отримання замовником грошової суми відшкодування моральної шкоди за рішенням суду та сплату останнім гонорару позивачеві. Отримання відповідачем грошової суми, що становить предмет договору, підтверджується або особистою його розпискою, або квитанцією банківської установи про перерахунок грошових коштів на рахунок замовника (а.с.5). Так, судом встановлено, що 30.07.2014 року відповідач звернувся до Державної казначейської служби України із заявою щодо виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 03.06.2014 року про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральної шкоди в розмірі 130000 грн. (а.с.33). Із повідомлення Державної казначейської служби України від 11.09.2014 року № 5-10/5970-20729 вбачається, що виконавчий лист було перенаправлено до виконання в ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області (а.с. 34). В подальшому відповідач 21.10.2014 року звернувся до Державної казначейської служби України, Президента України із вимогами щодо виконання вищевказаного рішення суду (а.с.35-38). Із повідомлення Державної казначейської служби України від 08.12.2014 року за № 5-13/7081-27698 вбачається, що звернення [PERSON] від 21.10.2014 року було розглянуто, а 05.12.2014 року на його рахунок вказаний у заяві від 30.07.2014 року було здійснено перерахування коштів відповідно до виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2014 року по справі № 0308/20614/12 (а.с.50). Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ч. 2 ст. 903 ЦК України визначаються наслідки для сторін договору щодо неможливості виконати договір про надання послуг. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 02.12.2014 року позивачем було подано до Державної казначейської служби України заяву-вимогу щодо виконання рішення суду та перерахунку відповідачу коштів на реквізити уповноваженого представника (а.с.7). Із відповіді Державної казначейської служби України від 12.12.2014 року за № 5-13/7083-27697 вбачається, що виплата була проведена 05.12.2014 року на банківський рахунок, зазначений у заяві [PERSON]. від 30.07.2014 року (а.с.8). Як вбачається із матеріалів справи на момент отримання відповіді із відповіді Державної казначейської служби України від 12.12.2014 року, довіреність видана на ім'я Содоля А.М. була скасована на підставі заяви відповідача від 08.12.2014 року (а.с.44), про що представник позивача був повідомлений листом (а.с.46-49). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано послуг у обсязі та на умовах передбачених договором про надання юридичних послуг, так як виплата коштів за рішенням суду відповідачу, була результатом звернення відповідача від 21.10.2014 року до Президента України, яке в подальшому було переадресовано до Державної казначейської служби України, а не за зверненням позивача від 02.12.2014 року. Окрім того, в розумінні п.п. 2.5., 2.7. укладеного між сторонами договору, отримання коштів відповідачем має підтверджуватись розпискою самого відповідача або квитанцією установи про перерахунок грошових коштів на рахунок [PERSON] Проте доказів отримання відповідачем коштів у порядку визначеному договором суду надано не було. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності обставин належного виконання договору про надання юридичних послуг від 24.11.2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ТзОВ «Юридична компанія «Агумент-Консалтинг» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed