Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

20.05.2015р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] (Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» (Відповідач, ТОВ «ЖБК «Управдом») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при виплаті заробітної плати, в якому Позивач просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 24 907,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.04.2013 р. Позивач працювала в ТОВ «ЖБК «Управдом» на посаді головного інженера. Відповідно до наказу № 8-к Позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням з 01.04.2014 р. Разом з тим при звільненні Відповідач не провів розрахунок з Позивачем. Так, з 01.04.2014 до 03.10.2014 року Відповідач не перераховував Позивачеві належні до виплати кошти. Ці кошти були перераховані на картковий рахунок Позивача лише 03.10.2015 р. За період з 01.04.2014 до 03.10.2014 року (123 робочих дні) розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 24 907, 50 грн. Факт затримки розрахунку підтверджений рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.09.2014 р. у цивільній справі № 761/14069/14-ц (Додаток 1), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.02.2015 р. (Додаток 2), згідно з яким середньо місячна заробітна плата (ставка) Позивача була встановлена в розмірі 4 455 грн. Цим же рішенням присуджено стягнути з Відповідача на користь Позивача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5 167 (п'ять тисяч сто шістдесят сім) грн. 83 коп. У зв'язку з вищевикладеним Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та стягнення з Відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.04.2014р. по 02.10.2014р. у розмірі 24 907,50грн. Представник Позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі і просив його задовольнити. Пояснив суду, що розмір заробітної плати Позивача за час роботи на підприємстві Відповідача не змінювався, в останні 2 місяці працевлаштування (лютий-березень 2014 р.) Позивач працював повний робочий день без відпусток, на лікарняному не перебував. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату і місце судового засідання, свого представника до суду не направив, заяви про розгляд справи за його відсутності, які і будь-яких заперечень чи пояснень щодо позову до суду не надходило. За відсутності необхідності збирати нові дані та витребувати нові докази, з врахуванням наявності судової преюдиції, з огляду на позицію представника Позивача, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності Відповідача, суд приходить до висновку про можливість вирішення спору на підставі наявних у справі даних та доказів шляхом постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що Позивачка з 01.04.2013 р. працювала в ТОВ «ЖБК «Управдом» на посаді головного інженера, а згідно з наказом №8-к від 01.04.2014 р. була звільнена за власним бажанням. Дані обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.09.2014р. у справі №761/14069/14-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «ЖБК «Управдом» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.02.2015р. (а.с.3-10). Також вказаним рішенням встановлено, що заробітна плата Позивача складала 4 455 грн. на місяць, на дату звільнення Відповідач розрахунок з Позивачем не провів. Відповідно до ч.3. ст.61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.47 Кодексу законів про працю України (далі за текстом КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно ч.1. ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1. ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що в разі встановлення при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Згідно п.8. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України за №100 від 08.02.1995р., нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі/календарні дні на число відпрацьованих робочих днів/годин/, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що Відповідач фактично виплатив заборгованість по заробітній платі Позивачу 03.10.2014р., що підтверджується наданою Позивачем випискою по картковому рахунку (а.с.11). Відтак, суд приходить до висновку, що Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 01.04.2014 р. по 02.10.2014р. Розрахунок суми, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, наведений Позивачем у позовній заяві, в тому числі в частині визначення середньоденної заробітної плати, суд вважає таким, що відповідає положенням постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. Середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, становить 24 907,50грн. з розрахунку множення середньоденної заробітної прати - 202,5 грн. на кількість днів затримки за вказаний період - 123дні. Внаслідок порушення Відповідачем положень ст.ст. 47, 116-117 КЗпП України Позивач своєчасно не отримав належні йому до виплати при звільненні суми. При цьому за відсутності наданих Відповідачем документально підтверджених доказів відсутності своєї вини у затримці розрахунку суд вважає, що така вина Відповідача у порушенні трудового права Позивача ним не спростована. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24 907,50 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 249, 07 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.47, 116-117, 233 КЗпП України,

Outcome: approved