Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

21 грудня 2019 року виконавчий комітет Новомосковської міської ради, як орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 11.09.2019 року до виконавчого комітету Новомосковської міської ради надійшов акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про те, що [INFO] в пологовому відділенні КЗ «Новомосковська центральна міська лікарня» відповідач народила хлопчика, відмовилася від нього за власним бажанням та залишила в пологовому відділенні. Згідно рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 20.09.2019 №569/0/6-19 у Новомосковському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ, уповноваженою особою служби у справах дітей зареєстровано народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. За вказаних обставин, хлопчику було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. За час перебування малолітнього в пологовому та дитячому відділенні, його долею, родичі не цікавились, із заявою про влаштування до їх сім`ї не зверталися. На обліку в службі у справах дітей відсутні кандидати в опікуни, піклувальники, які б бажали взяти на виховання дитину віком до 1 року, тому рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 20.11.2019 №715/0/6/19 малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано до будинку дитини на повне державне утримання, і на момент звернення до суду, дитина перебуває в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради». У зв`язку з тим, що відповідач, по досягненню її дитини 2-х місяців не надала нотаріальної згоди на усиновлення, виконавчий комітет Новомосковської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на користь державного закладу аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/3 частки заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року відкрите провадження по справі. Представник позивача Полтавець Н.В. в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час, дату і місце судового засідання, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому, в силу вимог ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі в інтересах малолітньої дитини. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] відповідач [PERSON] в пологовому відділенні КЗ Новомосковська ЦМЛ» народила хлопчика, за власним бажанням відмовилася від нього та залишила свою новонароджену дитину у вказаному пологовому відділенні, про що працівниками закладу охорони здоров`я, за участю працівника поліції Новомосковського ВП ГУНП України та працівника служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради складено акт від 11 вересня 2019 року про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового відділення (а.с.7). Мати дитина 11 вересня 2019 року власноруч написала заяву, про те, що вона [INFO] народила хлопчика, від якого відмовляється за власним бажанням, претензій до медичного закладу немає (а.с.8). Зазначені обставини також стверджуються копією обмінної карти пологового будинку на ім`я породіллі [PERSON] (а.с.11), де вказано, що після народження дитини її мати відмовилася від природного вигодовування, відмовилася забирати дитину з пологового відділення, а тому з 16.09.2019 року дитина переведена до дитячого відділення КНП «Новомосковська ЦМЛ» Новомосковської міської ради (а.с. 11). На виконання рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради «Про реєстрацію малолітнього [PERSON] , [INFO] » (а.с.9) уповноваженою особою служби у справах дітей проведено державну реєстрацію народження дитини, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України від 08 жовтня 2019 року (а.с.10). Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.6), останній народився [INFO] в м. Новомосковську Дніпропетровської області, про що в книзі записів 08.10.2019 року складено відповідний актовий запис, матір`ю дитини значиться відповідач по справі - [PERSON] , відомості про батька внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст.150 СК України, свідчать про обов`язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України, у відповідності до яких мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. В даному випадку, суд вбачає підстави для застосування саме вимог п.1 ч.1 ст. 164 СК України, яка передбачає позбавлення матері батьківських прав у випадку, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявила щодо неї батьківського піклування. Так, перелічені вище письмові докази свідчать про те, що [PERSON] не забрала свою новонароджену дитину з пологового, а в подальшому з дитячого відділення, у зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, а далі відповідним рішенням виконавчого комітету №715/0/6-19 від 20.11.2019 року хлопчика вирішено влаштувати до будинку дитини на повне державне утримання (а.с.13). З 29 листопада 2019 року та по теперішній час малолітній [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні у комунальному закладі «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини «Дніпропетровської обласної ради», що стверджується листом адміністрації вказаного закладу від 24.02.2020 року за вих. №908/1.1-29. Слід також зазначити, що з листів, повідомлень та актів усіх перелічених медичних, державних закладів, де перебувала і наразі перебуває малолітня дитина (а.с.14,15,16,17) вбачається, що ні мати, ні батько, і взагалі жодні особи, які б називали себе близькими родичами, дитину не відвідували, дитиною не цікавилися. Крім того, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , 2019 року народження, в обґрунтування якого покладені обставини, аналогічні тим, що викладені у позові, також зазначають, що позбавлення батьківських прав даної громадянки дасть можливість державним органам забезпечити дитині право на таку пріоритетну форму сімейного виховання, як усиновлення. Так, статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, відповідачем по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, в інтересах малолітньої дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов до такого висновку. Так, згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь особи або закладу, де буде знаходитися дитина, аліменти на її утримання, у розмірі 1/3 частини від її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинна відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки орган опіки та піклування звільнений від сплати судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved