Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що в період часу з 26 липня 1997 року до 9 вересня 2013 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу вони придбали земельну ділянку площею 0,1250 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0244 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району, земельну ділянку площею 0,0293 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0245 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району, та незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] . Ці об`єкти нерухомого майна є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] 15 березня 2012 року [PERSON] надав згоду на продаж [PERSON] земельних ділянок. У зв`язку з тим, що в подальшому сімейні відносини істотно погіршились, 12 березня 2013 року позивач відкликав надану ним згоду на відчуження земельних ділянок, про що особисто повідомив [PERSON] . Не зважаючи на це, 6 вересня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договори купівлі-продажу земельних ділянок, за якими [PERSON] без згоди позивача відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1250 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0244 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району, та земельну ділянку площею 0,0293 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0245 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району. Крім того, 6 вересня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] . Однак [PERSON] взагалі ніколи не надавав згоду на продаж [PERSON] цього об`єкта нерухомого майна. Ці обставини свідчать про те, що оспорювані договори були укладені з порушенням ст.65 СК України. Тому [PERSON] просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, укладений 6 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , а також договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 6 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] . 1.2. У судовому засіданні [PERSON] , його представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. 1.3. Представник відповідачів [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що чинним законодавством не передбачена можливість відкликання одним з подружжя згоди на відчуження іншим з подружжя майна, що є об`єктом їх спільної сумісної власності. [PERSON] не було відомо про те, що позивач відкликав згоду на відчуження об`єкта незавершеного будівництва та земельних ділянок. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що, укладаючи оспорювані договори, [PERSON] та [PERSON] діяли недобросовісно. Тому представник відповідачів [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 1.4. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] також просить суд відмовити у задоволенні позову. 2. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 2.1. 26 липня 1997 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26 липня 1997 року (а.с.55 т.1). 2.2. 25 липня 2006 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким вона придбала земельну ділянку площею 0,1250 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0244 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району. 19 лютого 2007 року на підставі цього договору [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №714904 (а.с.155, 178 т.1). 2.3. В той же день [PERSON] уклала ще один договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.198 т.1), за яким вона придбала також земельну ділянку площею 0,0293 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0245 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району. 19 лютого 2007 року на підставі цього договору [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №714903 (а.с.199 т.1). 2.4. 22 жовтня 2008 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20675447 від 23 жовтня 2008 року (а.с.153 т.1) та копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.156-160 т.1). 2.5. 6 вересня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (а.с.15-17 т.1), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] . 2.6. В той же день [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.12-14 т.1), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1250 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0244 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району. 2.7. 6 вересня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] ще один договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.9-11 т.1), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0293 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0245 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району. 2.8. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 9 вересня 2013 року (а.с.56 т.1) шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , був розірваний. 2.9. 16 вересня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (а.с.94-96 т.1), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] . 2.10. В той же день [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.91-93 т.1), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1250 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0244 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району. 2.11. 16 вересня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] ще один договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.97-100 т.1), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0293 га з кадастровим номером 3220882601:01: 010:0245 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району. 2.12. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються одночасно главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України, главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення» ЦК України. 3. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. 3.1. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 3.2. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. 3.3. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 3.4. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 3.5. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 3.6. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 7 вересня 2016 року, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Разом з тим, відсутність такої згоди сама про собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15, від 30 березня 2016 року у справі №533цс16 тощо. 3.7. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 3.8. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 3.9. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню для ухвалення судового рішення. 3.10. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 3.11. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 4. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 4.1. Встановлено, що земельні ділянки та незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] були придбані [PERSON] в період часу, протягом якого вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що земельні ділянки та незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] були спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах цивільної справи відсутні докази, що спростовують вказану презумпцію. 4.2. 15 березня 2012 року [PERSON] оформив нотаріально посвідчену заяву (а.с.103 т.1), в якій він надав згоду [PERSON] на продаж земельної ділянки площею 0,1250 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0244 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої в с. Гнідин Бориспільського району, та земельної ділянки площею 0,0293 га з кадастровим номером 3220882601:01: 010:0245 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Гнідин Бориспільського району. Однак 12 червня 2013 року [PERSON] оформив іншу нотаріально посвідчену заяву (а.с.8 т.1), якою він відкликав попередньо оформлену ним заяву від 15 березня 2012 року. Ця обставина свідчить про те, що станом на 6 вересня 2013 року, тобто станом на день укладення оспорюваних договорів, згода позивача на відчуження [PERSON] земельних ділянок була відсутня. Тому договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 6 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , суперечать вимогам, передбаченим ч.2, ч.3 ст.65 СК України. 4.3. В матеріалах цивільної справи міститься копія іншої нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 15 березня 2012 року (а.с.102 т.1), в першому абзаці якої позивач ніби-то надав [PERSON] згоду на продаж не тільки двох земельних ділянок, а також об`єкту незавершеного будівництва. Однак у вказаній заяві не зазначено навіть адресу розташування цього об`єкту нерухомого майна, а в другому та третьому абзацах заяви взагалі міститься інформація лише щодо земельних ділянок без жодної згадки про об`єкт незавершеного будівництва. Таким чином, зміст другого та третього абзаців заяви не кореспондується зі змістом першого абзацу. З висновку експертів за результатами проведення технічної експертизи документів №1869/15-33/5079/15-34 від 7 квітня 2015 року (а.с.59-68 т.2) вбачається, що в первинний зміст тексту заяви [PERSON] від 15 березня 2012 року, надрукованої на бланку ВРП №593892, були внесені зміни шляхом дописки вертикального елементу пишучим приладом від рук, в результаті чого крапку після слова «адресою» було замінено на кому. Також фрагмент заяви «а також об`єкт незавершеного будівництва» було внесено в заяву [PERSON] від 15 березня 2012 року шляхом додруковування (монтажу) із застосуванням комп`ютерної техніки та друкуючого пристрою з електрографічним способом друку. Крім того, з копії витягу з журналу реєстрації нотаріальних дій (а.с.219-220 т.1) вбачається, що 15 березня 2012 року [PERSON] оформив нотаріально посвідчену згоду на продаж земельних ділянок з кадастровими номерами 3220882601:01:010:0244 та 3220882601:01:010:0245. Відомості про надання позивачем згоди на продаж об`єкта незавершеного будівництва в журналі реєстрації нотаріальних дій відсутні. Наведені письмові докази спростовують достовірність копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 15 березня 2012 року (а.с.102 т.1) та переконливо підтверджують, що позивач ніколи не надавав [PERSON] згоду на продаж незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] . Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, укладений 6 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , також суперечить вимогам, передбаченим ч.2, ч.3 ст.65 СК України. 4.4. [PERSON] , допитаний у судовому засіданні в якості свідка, показав, що в 2012 році відносини між ним та [PERSON] були нормальними. Тому, нічого не підозрюючи, позивач надав [PERSON] згоду на продаж земельних ділянок. Однак вже у 2013 році сімейні відносини істотно погіршились. У зв`язку з цим [PERSON] був вимушений відкликати згоду на продаж земельних ділянок, про що він особисто повідомив [PERSON] ще 1 вересня 2013 року. Позивач стверджує, що станом на день укладення оспорюваних договорів [PERSON] було відомо про відсутність його згоди на продаж земельних ділянок. Аналіз показань [PERSON] , а також виявлення підроблення в оформленій ним заяві переконливо свідчить про недобросовісність дій [PERSON] , що полягають в укладенні нею оспорюваних договорів попри відсутність згоди позивача на це. [PERSON] , допитана у судовому засіданні в якості свідка, показала, що вона була знайома не тільки з [PERSON] , а також з [PERSON] . Їй було відомо про істотне погіршення їх сімейних відносин у 2013 році. Проявляючи розумну та логічну передбачуваність, [PERSON] могла та повинна була звернутись до [PERSON] та перевірити дійсність його згоди на продаж об`єкта незавершеного будівництва та земельних ділянок. Та обставина, що [PERSON] не скористалась цією можливістю, також свідчить про її недобросовісність. 4.5. [PERSON] , допитана у судовому засіданні в якості свідка, показала, що їй не було відомо про те, що [PERSON] відкликав згоду на продаж об`єкта незавершеного будівництва та земельних ділянок. Однак достовірність показань [PERSON] спростовується показаннями [PERSON] , оформленою ним заявою від 12 червня 2013 року (а.с.8 т.1), висновком експертів за результатами проведення технічної експертизи документів №1869/15-33/5079/15-34 від 7 квітня 2015 року (а.с.59-68 т.2) та копією витягу з журналу реєстрації нотаріальних дій (а.с.219-220 т.1). На відміну від показань [PERSON] перелічені докази є послідовними та перебувають у тісному взаємному зв`язку. Допитані у судовому свідки [PERSON] та [PERSON] не повідомили суду обставини, що мали б істотне значення для правильного вирішення спору. За цією ознакою показання свідків [PERSON] та [PERSON] є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. 4.6. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушених прав позивача належить визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, укладений 6 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , а також договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 6 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] . 5. Розподіл судових витрат. 5.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 5.2. [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок. Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1 т.1). Пред`явлений ним позов задоволений в повному обсязі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено. 5.3.\~З огляду\~на це\~суд вважає,\~що з\~кожного відповідача\~на користь\~ [PERSON] \~слід стягнути\~витрати на\~оплату судового\~збору в\~розмірі 243 гривень 60 копійок (487,20 : 2).

Outcome: approved