Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

19 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить достроково розірвати договори банківського вкладу, стягнути суми вкладів і відсотків. Під час знаходження справи в суді вона змінила свої позовні вимоги і в остаточній своїй позовній заяві просить договори № 26303001302829 від 05 серпня 2013 року та [NUMBER] від 18 вересня 2013 року, укладені між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» розірвати та стягнути з відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь за депозитним договором [NUMBER] від 05 серпня 2013 року 4350 доларів США, що станом на 06 травня 2014 року становить 49894,50 грн. та 2470,12 грн. нарахованих процентів; за депозитним договором [NUMBER] від 18 вересня 2013 року 3820 доларів США, що станом на 06 травня 2014 року становить 43815,40 грн. та 1825,84 грн. нарахованих процентів та 500 грн. за написання позовної заяви, а всього 98505,86 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 05.08.2013 року та 18.09.2013 року між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» в особі завідуючої ТВБВ №10013/0332 Скаско М. П. було укладено договори на вклад «Депозитний» [NUMBER], [NUMBER], згідно яких банк прийняв на депозитні рахунки кошти в сумі 3820 доларів США та 4350 доларів США відповідно, строком на тринадцять місяців з встановленою процентною ставкою у розмірі 6,5% річних. Про внесення коштів на депозитний рахунок свідчить заява про прихід готівки №123047 від 05 серпня 2013 року та заява на видачу готівки №123047 від 18 вересня 2013 року. Банк Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10013/0289 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» позову не визнав, подав зустрічний позов, яким просить визнати договори банківського вкладу нікчемними, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при укладенні Договорів на вклад «Депозитний» [NUMBER], [NUMBER] не додержано письмової форми договору банківського вкладу, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт прийняття банком від [PERSON] готівки на вклад. [PERSON] зустрічних позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» не визнала, вказуючи при цьому на те, що внесення нею в банк валюти підтверджується договорами банківських вкладів, а також виданими їй банком заявою про прихід готівки №123047 від 05 серпня 2013 року та заявою на видачу готівки №123047 від 18 вересня 2013 року на суму 4350,00 доларів США і 3820,00 доларів США відповідно, які містять в собі всі необхідні реквізити і відповідають вимогам, встановленим п. 2.9 гл. 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України. Тому просила суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України». Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року між [PERSON] і АТ «Ощадбанк», було укладено договір вкладу [NUMBER], згідно якого банк прийняв на депозитний рахунок 4350,00 доларів США строком на тринадцять місяців з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2014 року з встановленою процентною ставкою у розмірі 6,5% річних. 18 вересня 2013 року позивачем з АТ «Ощадбанк» було укладено ще один договір вкладу [NUMBER] від 18 вересня 2013 року, згідно якого банк прийняв на депозитний рахунок 3820 доларів США строком на тринадцять місяців з кінцевим терміном повернення 18 жовтня 2014 року з встановленою процентною ставкою у розмірі 6,5% річних. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Суд вважає, що спірні договори відповідають вимогам названих норм, оскільки мають просту письмову форму й містять всі умови, необхідні для договору даного виду: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору. Згідно п. 2.9 гл. 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. При цьому ч. З ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Таким чином, згідно із ч. З ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Письмова форма спірних договорів підтверджуються наданими [PERSON] договорами банківських вкладів, якими, в свою чергу, повністю підтверджується внесення нею в банк грошових сум. Крім цього, в підтвердження отримання від неї грошових сум банк видав їй заяву про прихід готівки №123047 від 05 серпня 2013 року та заяву на видачу готівки №123047 від 18 вересня 2013 року (а.с.9, 12). Згадані заяви відповідають вимогам п. 2.9 гл. 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України. Суд вважає, що спірні договори були підписані від імені банку повноважною особою, Скаско М. П., оскільки таке повноваження завідувача ТВБВ №10013/0332 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» як підписання договорів від імені банку на залучення коштів від фізичних осіб в національній та іноземній валюті, передбачено наказом №440 від 18 червня 2012 р. філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с.72-73). Згідно висновку № 517 від 19.08.2014 року, висновку №516 від 20.08.2014 року головного експерта з технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи та обліків НДЕКЦ при УМВС України на Львівській залізниці Музики Н. С., підписи в договорах на вклад «Депозитний» [NUMBER], [NUMBER] від 05.08.2013 р., від 18.09.2013 р., в графі «Підпис уповноваженого працівника банку» та на лицевій стороні договорів виконано Скаско М. П., відтиски круглої печатки «Для операцій ТВБВ №10013/0332 Львівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк»» на договорах на вклад «Депозитний» [NUMBER], [NUMBER] від 05.08.2013 року та 18.09.2013 року нанесені одним і тим самим кліше, що і експериментальні взірці круглої печатки «Для операцій ТВБВ №10013/0332 Львівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк»», які представлені на експертизу; перший підпис у заяві на прихід готівки від 05.08.2013 року та заяві на видачу готівки від 18.09.2013 року в графі «Підписи банку» виконано Скаско М. П.. Як спірні договори, так і видані банком заяви мають всі необхідні реквізити, від імені банку підписані особою, повноваження якої банком не оспорюються. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Разом із тим згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Виходячи зі змісту ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 8 гл. 2 розд. III Інструкції письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. При цьому відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. З ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення). За таких обставин, суд вважає додержаною письмову форму спірних договорів банківського вкладу, а відтак підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання їх нікчемності, не вбачає. У зв'язку з викладеним, суд вважає необхідним відмовити ПАТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні його позовних вимог. Суд не може прийняти до уваги посилання представника АТ «Ощадбанк» на невідповідність змісту заяви на прихід готівки від 05 серпня 2013 року та заяви про видачу готівки від 18 вересня 2013 року вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої Постановою Правління національного банку України від 01.06.2011 року №174, оскільки положення вказаної інструкції встановлюють порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій і не встановлюють будь-яких обов'язкових правил поведінки для клієнтів банку. У правовідносинах [PERSON] з АТ «Ощадбанк», касові операції проводили працівники банку, а не [PERSON], а тому остання і не може бути відповідальною за порушення працівниками банку положень згаданої інструкції та інших внутрішніх банківських нормативних документів. Видані банком заяви містять підпис посадової особи в межах її повноважень, а отже, є документами бухгалтерського обліку, складалися банком, і за його відповідність вимогам нормативних актів несуть відповідальність працівники банку. Суд не бере до уваги посилання представника АТ «Ощадбанк» на те, що кошти від позивачки за зазначеними договорами до каси банку не надходили і рахунки по згаданих депозитних договорах не відкривалися, оскільки ці обставини не спростовують факту передачі позивачкою коштів відповідальним працівникам банку, тим більше, що проведення по касі отриманих коштів та відкриття рахунків є обов'язком працівників банку і не могло залежати від волі вкладника. Таким чином суд вважає встановленим факт укладення Договору [NUMBER] на вклад «Депозитний» від 05 серпня 2013 року, Договору [NUMBER] на вклад «Депозитний» від 18 вересня 2013 року та передачі 05 серпня 2013 року [PERSON] на виконання умов договору [NUMBER] 4350,00 доларів США і на виконання умов договору [NUMBER] 3820,00 доларів США, а також факт набрання ними чинності. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено, що ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства. За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ст. 360-6 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права,та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.04.2012 р., 06.06.2012 року встановлено, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі складеного у письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договор банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов»язків за договором банківського вкладу. Виходячи із вищенаведеного, враховуючи факти, встановлені судом, АТ «Ощадбанк» зобов'язаний повернути позивачу, внесену останнім суму вкладу по договору [NUMBER] - 4350,00 доларів США та 2470,12 грн. нарахованих процентів і по договору [NUMBER] - 3820,00 доларів США та 1825,84 грн. нарахованих процентів, а відмова від такого повернення є неправомірною. Тому суд вважає, що вимога [PERSON] про стягнення зазначених сум вкладів і процентів на вклади ґрунтується на законі, а отже підлягає задоволенню. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Оскільки листом від 25.04.2014 року №15-01/1193 АТ «Ощадбанк» відмовив [PERSON] у видачі вкладів за договорами [NUMBER], [NUMBER], тим самим порушивши її права, умови договорів, вимоги ч. 2 ст. 1060 ЦК України, п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, суд вважає можливим розірвати договори [NUMBER], [NUMBER] банківських вкладів, укладені між [PERSON] та АТ «Ощадбанк». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, дослідивши договір про надання правової допомоги (а.с. 67), оригінал квитанції №00505 від 30.07.2014 року (а. с. 82), які підтверджують понесені [PERSON] судові витрати в розмірі 500,00 грн., приходить до висновку, що понесені документально підтверджені [PERSON] судові витрати слід стягнути з АТ «Ощадбанк».

Outcome: approved