Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

20.04.2021 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що він є співвласником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Власником другої частини приміщення є [PERSON] . Кожен з них у різний час уклали договори іпотеки із різними іпотеко держателями під заставу своєї частки вказаного нерухомого майна. У 2018 р. він свої зобов`язання за договором виконав, натомість, власник іншої частини приміщення не виконав свої зобов`язання за договором, через що його частину приміщення було реалізовано іншій особі. Державним реєстратором реєстраційної служби були внесені зміни у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Проте, була допущена помилка у записі про обтяження № 908454 на нерухоме майно і обтяження, яке було покладено на нерухоме майно, що належить [PERSON] , було помилково покладене на нерухоме майно, що знаходиться в його власності, через що не може вільно розпоряджатися своєю власністю. Просив зобов`язати Міністерство юстиції України усунути перешкоди щодо розпорядження приватною власністю [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом анулювання запису про іпотеку № 908488, як помилково внесеного. Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань по справі надано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.01.2021 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи: Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 13.05.2013 р. , на праві приватної власності належить нежитлове приміщення на другому поверсі житлового будинку літ.А-6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57480014101). У розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» 20.12.2007 р. зроблено запис за № 908488 відповідно до якого на підставі договору іпотеки № 4089 від 20.12.2007 р. було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 2217128 від 13.05.2013 р. Зазначено відомості про суб`єктів: іпотекодавець [PERSON] та іпотекодержатель ТОВ «ГРОУФ КАПІТАЛ ФАКТОРИНГ». На адвокатський запит 05.03.2021 р. Міністерством юстиції України Східне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Харків) було надано відповідь, відповідно до якої 13.05.2013 р. державним реєстратором Тюріним Є.Є. Ворошиловського районного управління юстиції у м.донецьку Донецької області було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяждень (з відкриттям роздялу) № 2217128 від 13.05.2013 р. та було зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 908454. Дане обтяження було перенесено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 6921118 від 01.04.2008 р. Також, державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 2217128 від 13.05.2013 р. було відкрито розділ № 57480014101 та зареєстровано право власності 908337 за [PERSON] . Державним реєстратором було прийняте рішення про державну прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 2217128 від 13.05.2013 р. і перенесено обтяження 692118 від 01.04.2008 р. до відкритого розділу Державного реєстру прав. Як вбачається з копії договору № 73/08И , 01.04.2008 р. між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки. До предмету іпотеки входить нежитлове приміщення крамниці на 2 поверсі житлового будинку літ.А-6, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2008 р. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Статтею 26 Закону передбачено, що у разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Таким чином, заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, внесена помилково, оскільки як встановлено в судовому засіданні підставою обтяження є договір іпотеки № 4089 від 20.12.2007 р., на підставі якого було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 2217128 від 13.05.2013 р. Зазначено відомості про суб`єктів: іпотекодавець [PERSON] та іпотекодержатель ТОВ «ГРОУФ КАПІТАЛ ФАКТОРИНГ». Обтяження нерухомого майна, власником якого є позивач, порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює користування та розпоряджання даним майном на власний розсуд. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved