Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

20 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 25 вересня 1992 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені з лютого 2016 року. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування. Просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не прибула, від неї в матеріалах справи є заява з проханням\~ розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не прибув про день та час слухання справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» Відповідно до ст. 280 ЦПК України (від 15 грудня 2017 року) однією з умов ухвалення заочного рішення є не подання відповідачем відзиву. Нормами ЦПК України, які діяли на момент відкриття провадження по справи не передбачено подання відзиву відповідачами, у звязку з чим суд не пропонував відповідачу надати відзив. На даний час відповідач неодноразово в судові засідання не зявився, у звязку з чим розгляд справи неодноразово відкладався. Тому суд вважає що наступне відкладання справи з пропозицією надання відповіді чи строку для надання відзиву, порушить права позивача, щодо розгляду справи в межах розумних строків. При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься заява позивача, за якою вона не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. На підставі викладеного\~ суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи.\~\~ Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія VІ-НО № 340083, виданим Міським відділом ЗАГС міста Маріуполя Донецької області, 25 вересня 1992 року, актовий запис № 1866. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносин припинені пів року тому, та примирення позивач вважає неможливим. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~\~ Крім того, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень

Outcome: approved