Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

20 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та зміну способу їх стягнення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебували, мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] . За заявою [PERSON] 19 квітня 2019 року Білопільським районним судом видано судовий наказ про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частики усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів. Спочатку з нього стягували 1600 грн аліментів, однак, у зв`язку зі збільшення середньої заробітної плати по регіону, зараз з нього стягується щомісячно по 3000 грн. На даний час позивач не в змозі сплачувати вказану суму, оскільки його матеріальне становище змінилося, наразі він ніде не працює, на утриманні має дружину [PERSON] , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за їх спільним малолітнім сином [PERSON] , 2020 року народження. Станом на 24 березня 2021 року в нього виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 20 292 грн 75 коп. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини усіх доходів на стягнення щомісячно аліментів у твердій грошовій сумі 1600 грн. Ухвалою від 23 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом. Справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 26 травня 2021 року (а. с. 21). У судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, електронною поштою направив заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив зменшити розмір стягуваних аліментів з нього на користь [PERSON] з ј частини всіх видів доходів на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. Також направив заяву про розгляд справи без його участі ( а.с. 25, 27). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує (а. с. 32 ). Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши надані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що батьками дитини, [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). На підставі судового наказу Білопільського районного суду Сумської області від 19 квітня 2019 року з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття, починаючи стягнення з 17 квітня 2019 року. Копію вказаного судового наказу позивач отримав 21 травня 2019 року (а. с. 6-8). [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] [INFO] , від якого в них народився син [PERSON] , [INFO] (а. с. 12-13). За інформацією виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: син - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , 1997 року народження, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Фактично родина проживає в [ADDRESS] (а. с. 14). Згідно з довідкою УСЗН у м. Тростянець Охтирської РДА №04-13111 132 від 23 березня 2021 року, [PERSON] перебуває в УСЗН м. Тростянець на обліку та з червня 2020 року отримує щомісячно одноразову допомогу при народженні першої дитини (а. с. 15). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Тростянецького РВ ДВС Глушко В.В., позивач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 січня 2020 року по 24 березня 2021 року в сумі 20 292 грн 75 коп. (а. с. 16). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Судом встановлено, що на утриманні позивача, крім сина від першого шлюбу, перебуває ще син від другого шлюбу: [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач посилається на ту обставину, що у нього на утриманні перебуває дружина, яка здійснює догляд за сином та знаходяться у відпустці по догляду за дитиною. Таким чином, суд вбачає зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто позивача в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання Сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. При подачі позову позивач посилається на ту обставину, що у нього на утриманні перебуває дружина, яка здійснює догляд за сином та знаходяться у відпустці по догляду за дитиною, також позивач має утримувати сина від другого шлюбу. Суд вбачає зміну сімейного стану у платника аліментів, тобто позивача в порівнянні з його сімейним станом на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] . За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Також суд зазначає, що у разі покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, та навпаки погіршення матеріального становища чи зміна сімейного стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З урахуванням викладеного, розмір аліментів підлягає зменшенню з 1/4 частини до 1/6 частини усіх доходів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved