Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

20 травня 2015 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму про стягнення стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.06.2014 року по 18.03.2015 року в сумі 15459,57 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював механіком по ремонту промислового обладнання УВМ в Новоград-Волинського машинобудівного технікумі. З Новоград - Волинським промислово - економічним технікумом перебував у трудових відносинах до 28 листопада 2013 року. Наказом № 152 - к від 28 листопада 2013 року його було звільнено із займаної посади у зв'язку з прогулом без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 07 квітня 2014 року [PERSON] поновлено на посаді механіка по ремонту промислового обладнання УВМ Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму; стягнуто з Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму на користь [PERSON], [INFO], середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.11.2013 року по 07.04.2014 року в сумі 7506 грн. 26 коп. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року по справі № 285/6102/13 - ц апеляційну скаргу відповідача по справі - Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму задоволено - рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2014 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у позові за безпідставністю. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних і кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON] задоволено - рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року скасовано, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 квітня 2014 року залишено в силі. Відповідно до наказу директора технікуму № 24 - к від 18 березня 2015 року позивача поновлено на посаді механіка з 30 листопада 2013 року та йому виплачено заробіток за час вимушеного прогулу з 29.11.2013 року по 07.04.2014 року в сумі 7506 грн. 26 коп. Оскільки позивач вважає, що його вимушений прогул у зв'язку з незаконним звільненням із займаної посади відбувався з 30 листопада 2013 року по 07.04.2014 року,- період його звільнення до винесення рішення суду першої інстанції, після якого його було поновлено і він працював до 23 червня 2014 року, а з 23 червня 2014 року на підставі рішення апеляційного суду його було звільнено із займаної посади і поновлено 18 березня 2015 року, то фактично і середній заробіток за час вимушеного прогулу він маю отримати за час вимушеного прогулу з 23 червня 2014 року по 18 березня 2015 року. Позивач звернувся до директора Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму [PERSON] із заявою про виплату йому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 23 червня 2014 року по 18 березня 2015 року, однак йому було відмовлено. В звязку з невиконанням відповідачем вказаних вимог трудового законодавства, позивч змушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнтти в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Стверджував, що погоджується з наведеним у позовній заяві розрахунком суми стягнення. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечував, визнав вказану позивачем суму стягнення. Заслухавши у судовому засіданні позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані докази, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу № 286 від 13.05.1996 року позивача було прийнято на роботу механіком по ремонту промислового обладнання УВМ до Новоград-Волинського машинобудівного технікуму. З Новоград - Волинським промислово - економічним технікумом я перебував у трудових відносинах до 28 листопада 2013 року (а.с. 5-7). Наказом № 152 - к від 28 листопада 2013 року, виданим директором Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму [PERSON], [PERSON] було звільнено із займаної посади механіка у зв'язку з прогулом без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.9). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 07 квітня 2014 року по справі № 285/6102/13-ц позовні вимоги позивача до Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму про поновлення на роботі задоволено: визнано незаконним рішення профспілкового комітету Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму від 20.11.2013 року про надання згоди на звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин; визнано незаконним наказ директора Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму № 191 - о від 25.11.2013 року про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] Ігнатоваича; визнано незаконним наказ директора Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму № 152 -к від 28.11. 2013 року про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON]; поновлено [PERSON] на посаді механіка по ремонту промислового обладнання УВМ Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму; стягнуто з Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму на користь [PERSON], [INFO], середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.11.2013 року по 07.04.2014 року в сумі 7506 грн. 26 коп.(сім тисяч п'ятсот шість грн.26 коп.); стягнуто з Новоград - Волинського промислово - економічного технікуму на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп. (а.с.13-15). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року по справі № 285/6102/13 - ц апеляційну скаргу відповідача по справі - Новоград-Волинського промислово - економічного технікуму задоволено: рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2014 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у позові за безпідставністю (а.с.16). З 23 червня 2014 року на підставі рішення апеляційного суду позивача було звільнено із займаної посади наказом № 38-к від 23.06.2014 року (а.с.10). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних і кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON] задоволено: рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2014 року скасовано, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 квітня 2014 року залишено в силі (а.с.18-20). 18 березня 2015 року відповідно до наказу директора технікуму № 24 - к від 18 березня 2015 року позивача поновлено на посаді механіка з 30 листопада 2013 року (а.с.8). На підставі рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 07 квітня 2014 року по справі № 285/6102/13-ц позивачу було виплачено заробіток за час вимушеного прогулу з 29.11.2013 року по 07.04.2014 року в сумі 7506 грн. 26 коп. Позивач, вважаючи, що середній заробіток за час вимушеного прогулу він повинен отримати за період з 23 червня 2014 року по 18 березня 2015 року, звернувся до директора Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму [PERSON] із заявою про виплату йому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за вказаний період (а.с.11). Листом від 26.03.2015 року № 276 відповідач відмовив позивачу у виплаті зазначуваної суми та розяснив вимоги чинного законодавства у сфері трудових відносин (а.с.12). Дані обставини не оспорювались сторонами та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи (а.с.5-21). Відповідно до ст.\~43 Конституції України кожен має право на працю, що передбачає можливість заробляти собі на життя роботою, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 36 КЗпП України визначено вичерпний перелік підстав припинення трудового договору, якою, зокрема, \~є ініціатива власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Судами першої та касаційної інстанцій було встановлено незаконність звільнення позивача з роботи. Приймаючи до уваги, що позивач незаконно звільнений, суд вважає, що його вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення. Враховуючи, що вимушений прогул позивача у зв'язку з незаконним звільненням його із займаної посади відбувався з 29 листопада 2013 року по 07.04.2014 року, а на підставі рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 07 квітня 2014 року по справі № 285/6102/13-ц позивачу було виплачено заробіток за час вимушеного прогулу з 29.11.2013 року по 07.04.2014 року в сумі 7506 грн. 26 коп., а також те, що після рішення суду першої інстанції позивача було поновлено і він працював до 23 червня 2014 року, а з 23 червня 2014 року на підставі рішення апеляційного суду його було звільнено із займаної посади і поновлено 18 березня 2015 року на підставі рішення касаційної інстанції, то слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 червня 2014 року по 17 березня 2015 року включно. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період, наведений у позовній заяві, суд вважає хибним та таким, що проведений в порушення норм КЗпПУ, а тому - відкидає при визначенні суми стягнення. Окрім того, суд звертає увагу, що періодом, за який слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу є - з 23 червня 2014 року по 17 березня 2015 року включно. Вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 червня 2014 року по 18 березня 2015 року суд відхиляє, оскільки 18.03.2015 року відповідно до наказу директора технікуму № 24 - к від 18 березня 2015 року позивача поновлено на посаді механіка з 30 листопада 2013 року (а.с.8), тобто останнім днем вимушеного прогулу є 17 березня 2015 року. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає до виплати позивачу, суд проводить за вищевизначений період з урахуванням наступних обставин. Відповідно до п.п. з) п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок обчислення середньої заробітної плати), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу. За змістом абзаців 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Тобто, середню заробітну плату позивача слід обчислювати виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача з роботи тобто за вересень 2013 року та жовтень 2013 року. Як вбачається із довідки від 30.05.2015 року, виданої [PERSON] Новоград-Волинського промислово-економічного технікумом, за вересень 2013 року заробітна плата позивача складала 1772,02 грн., а за жовтень 2013 року - 1939,02 грн. Так, для обрахунку середньоденної заробітної плати суд вчиняє наступні розрахунки: Нарахована заробітна плата за два останні відпрацьовані місяці становить: 1772,02 грн. + 1939,02 грн.= 3711,04 грн. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 21.08.2012 р. № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» кількість робочих днів в вересня та жовтні 2013 року становить: 21 дн. + 23 дн. = 44 робочі дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить: 3711,04 грн. : 44 р/д = 84,34 грн. /день. Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. N 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та від 09.09.2014 р. N 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2014 року по 17 березня 2015 року включно становить 188 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів вимушеного прогулу, суд виходить з нормальної тривалості робочого часу, встановленої чинним законодавство України. Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 84,34 грн. х 188 р/д = 15855,92 грн. Кодексом законів про працю України встановлено право працівника вирішити трудові спори у суді. Оскільки станом на день розгулу справи у суді середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2014 року по 17 березня 2015 року позивачу відповідачем не виплачено, до стягнення з відповідача на користь [PERSON] підлягає сума в розмірі 15855,92 грн. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, розглядаючи дану справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягує з відповідача на корить позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2014 року по 17 березня 2015 року включно в сумі, заявленій до стягнення - 15459,57 (п'ятнадцять тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять гривень 57 коп.). Окрім того, відповідно до \~ч. 3 ст. 88\~ \~ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial