Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

20.01.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що позивач з 25.08.2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року шлюб між подружжям було розірвано. Дитина проживає разом із позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Місце роботи відповідача позивачу не відоме. Останній сплачує аліменти [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 23.01.2020 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст.\~274\~ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, клопотань, заяв не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Її неявка не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 серпня 2006 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції (а.с. 5), встановлено, що сторони 25 серпня 2006 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 878. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 658 (а.с. 5 звротній арк.),позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано, спільна дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем. Рішення набуло законної сили 22.01.2019 року (а.с. 6). Малолітній [PERSON] , з моменту розірвання шлюбу між сторонами по справі, постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , і повністю знаходиться на її утриманні. Даний факт підтверджується ксерокопією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 3), довідкою Департаменту реєстраційний послуг Запорізької міської ради № 04-28/3-1541 від 20.01.2020 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 4). Таким чином, судом встановлено, що на цей час малолітня дитина [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. З матеріалів справи також встановлено, що постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.02.2018 року, [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (станом на 31.01.2018 року становить 81\~534 грн. 53 коп.), відповідно до виконавчого листа № 2-4386/2005 року, виданого 02.09.2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 02.08.2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі № 6-35893св12). Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд приймає до уваги те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який вступив в дію 17.05.2017 року, були доповнення у\~ст. 183 СК України\~ч. 5 такого змісту: «той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі їй одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину». З цього виходить, що на двох дітей аліменти не повинні бути більшими ніж 1/3 частина заробітної плати (доходу) платника аліментів, тобто по 1/6 на кожну дитину, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Судом прийнято до уваги, що чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від доходу платника аліментів. Таким чином, враховуючи необхідність утримання відповідачем саме двох неповнолітніх дітей, суд вважає, що частка на утримання сина має становити 1/6 від його заробітку (доходу). Тому суд вважає за можливе задовольнити позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/6 частини доходу відповідача, але не менше гарантованого розміру аліментів. Отже, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи те, що відповідач має на утриманні іншу свою неповнолітню дитину, на утримання якої за рішенням суду стягнуто аліменти у розмірі ј частки, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Так як задоволена основна вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial