Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

1. Описова частина 05.07.2021 позивачка звернулася з вказаним позовом, у якому просить: - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, шасі [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, шасі [NUMBER] . Стислий виклад позицій сторін На обґрунтовування позовних вимог позивачка зазначила, що із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 квітня 1993 року та 18 грудня 2018 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу вони придбали автомобіль «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, шасі [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований на ім`я відповідача. Добровільно вирішити питання про поділ майна відповідач не бажає. Відповідач згідно поданої заяви позов визнав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою від 07.07.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку на усунення недоліків 10 днів з дня вручення ухвали (а.с. 18). Ухвалою від 29.07.2021, після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито спрощене провадження (а.с. 24). Сторони в судове засідання не з`явились, на адресу суду спрямували зави, у яких позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. За положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 03 квітня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11). Шлюб між сторонами розірвано 18 грудня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 12). За час шлюбу - 19.06.2008 сторонами було придбано автомобіль «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, шасі [NUMBER] . Вказаний факт доводиться копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , з якого вбачається, що спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] ( а.с. 13, 14). Відповідно до висновку про вартість майна, складеному ФОП [PERSON] , від 02.07.2021 ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2204 року випуску, шасі [NUMBER] , станом на 01.07.2021 складає 58200,00 грн (а.с. 15). Норми права, які застосовані судом Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналіз доводів сторін, висновки суд Суд приймає визнання відповідачем прозову, оскільки не встановлено, що таке визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони за час шлюбу набули у власність автомобіль «VOLKSWAGEN LT 28», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2204 року випуску, шасі [NUMBER] . Відповідач не заперечує той факт, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, визнавши позов. Тому, зважаючи, що жодна із сторін не ставила питання про присудження їй автомобіля зі сплатою грошової компенсації іншому співвласнику, поділ в натурі спірного майна не є можливим, тому виходячи з рівності часток в спільному майні подружжя, слід виділити у власність [PERSON] 1/2 частку автомобіля марки VOLKSWAGEN LT 28, д.р.н [NUMBER] , 2004 року випуску, шасі [NUMBER] , залишивши його у спільній частковій власності сторін. Розподіл судових витрат За положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд повертає позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору, тобто 908 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50% витрат позивачки по сплаті судового збору, в розмірі 908 грн.

Outcome: approved