Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

20.08.2018 року до суду надійшов вказаний позов. 14.09.2018 року провадження відкрито з призначенням до підготовчого засідання. 09.11.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов. 26.02.2019 року закрито підготовче засідання з призначенням справи до судового розгляду. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 20 вересня 2003 року вона познайомилася з [PERSON] , [INFO] , уродженцем та жителем с . Миронівка Первомайського району Харківської області, з яким вона стала зустрічатися та підтримувати інтимні стосунки, почали проживати разом в [ADDRESS] без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] . Оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений не був, в свідоцтві про народження дитини за вказівкою заявниці у графі «батько» органом реєстрації актів цивільного стану був вчинений запис « [PERSON] ». [INFO] року [PERSON] , [INFO] - помер. За життя померлий визнавав своє батьківство щодо доньки, він не тільки забирав її з донькою з полового будинку, але й матеріально утримував доньку, турбувався про стан її здоров`я та розвиток. Встановлення факту батьківства заявниці необхідне для реалізації спадкових прав дочки. Так, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка, зокрема складається з: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,8505 га, кадастровий номер [NUMBER] в територіальних межах Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області; 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] . Позивач вважає, що факт батьківства померлого [PERSON] щодо її неповнолітньої дочки [PERSON] повністю підтверджується фотокартками та відео, а також показаннями свідків збоку позивача. Тому, просить суд при встановленні вказаного факту зобов`язати відділ ДРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] у відомості про батька померлого [PERSON] Потім, як наслідок, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-753 від 25.07.2018 року на спадкову земельну ділянку, видане державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. на ім`я відповідача [PERSON] та рішення від тієї ж дати, того ж нотаріуса за №42230040 щодо державної реєстрації права власності на землю за тим же [PERSON] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-752 від 25.07.2018 року на спадкову 1/3 частку житлового будинку, видане державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. на ім`я відповідача [PERSON] та рішення від тієї ж дати, того ж нотаріуса за №422292100 щодо державної реєстрації права власності на 1/3 частку будинку за тим же [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Зокрема, зазначили, що померлий батько відповідача [PERSON] ніколи не визнавав свого батьківства щодо дочки позивачки - [PERSON] . Батько з 1991 року та по день своєї смерті перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (мама відповідача), з якою проживав та був зареєстрований, вів спільне господарство, маючи спільний бюджет, та ростив сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дане місце проживання померлого було постійним і випадків проживання батька за будь-якою іншою адресою не було. [PERSON] ніколи не говорив про наявність у нього дитини від іншої жінки. Відсутність зв`язків [PERSON] з позивачкою [PERSON] та її дочкою, тим більше проживання його за іншою адресою в період часу, який вказує позивач, можуть підтвердити свідки з боку відповідача та довідки з Миронівської сільради. Представник третьої особи - відділ ДРАЦС до судового засідання не прибув, проте надав письмову заяву, з якої вбачається, що він просить розглянути справу без його участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - державної нотаріальної контори, також, до суду не прибув, проте, надав письмові пояснення, з яких вбачається, що він просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав законності та обґрунтованості своїх дій під час видачі свідоцтв про право на спадщину та проведення державної реєстрації. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши позовну заяву та відзив на неї, дослідивши та проаналізувавши інші докази, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст. 81-82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зокрема, встановлено судом та неоспорюється сторонами у справі, що: позивач у справі [PERSON] , [INFO] , з 27.08.1996 року і по тепер зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] вона народила дочку [PERSON] (а.с.13). Походження дитини визначено відповідно до ст. 135 СК України (а.с.79-86), оскільки на час народження дитини [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала, а батько дитини спільної заяви чи особистої до органів ДРАЦС про визнання себе батьком не подавав, тобто, прізвище дитині надане материнське, а ім`я та по батькові - за вказівкою матері. [PERSON] , [INFO] (батько відповідача [PERSON] ), помер [INFO] (а.с.10). Останній з 20.01.1997 року і до своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Згідно ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України Кодексу. Суд зазначає, що слід розрізняти такі поняття як, «визнання батьківства за рішенням суду» відповідно до ст. 128 СК України, та «встановлення факту батьківства за рішенням суду» відповідно до ст. 135 СК України. В першому випадку з позовною заявою позивачі звертаються за життя особи, щодо якої визнається батьківство, а у другому - із заявою в порядку окремого провадження вже після смерті такої особи. В даному випадку встановлюється факт батьківства, оскільки особа, яку позивач вважає батьком своєї дитини померла. Також в наявності є спір про право, а саме право на спадкування. Тому, вимога про встановлення факту батьківства у такому випадку не може бути розглянута в порядку окремого провадження та підлягає розгляду в - позовному. Щодо процесу доказування по даній категорії справ, то слід керуватися ч. 2 ст. 128 ЦПК України, згідно якої, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновок з вказаного питання має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.12 р., до заяви про встановлення факту батьківства, у якості доказів можна надавати такі документи: докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Зазначений вище перелік не є вичерпним та може розширюватись в залежності від конкретних обставин справи. Єдиними та основними доказами позивача на підтвердження своїх вимог є відеозапис з весілля та показання свідків. Так, позивачем надано у якості доказу визнання [PERSON] свого батьківства щодо [PERSON] диск Ахеnt DVD+RV із відеозаписом весілля (а.с.90), який було проглянуто у судовому засіданні. Так позивачем зазначено, що на відео знято весілля племінника позивачки і на ньому можна бачити, що вона разом із померлим сидять за столом поряд. На думку суду, даний доказ, як достовірний, достатній та допустимий, не може бути взятий судом до уваги. Так, на зображенні видно, що, дійсно, позивачка за столом на весіллі сидить поряд з чоловіком, на якого вона вказала, що це [PERSON] , проте, з поведінки даного чоловіка та позивачки не можна зробити висновків, що вони є парою, оскільки у них відсутні прояви уваги один до одного. Натомість, даний чоловік танцював з багатьма жінками на весіллі, а також постійно обіймав одну і ту саму жінку, проте це була не позивачка. Крім того, позивачем не вказано дати весілля, як і не зазначено імен самих молодят. Пояснення позивачки та показання свідків [PERSON] (сусідка позивача), [PERSON] (сестра позивача), [PERSON] (брат позивача), [PERSON] (родич), [PERSON] (9-річна дочка позивачки), [PERSON] (колега по роботі позивача), [PERSON] (мати позивачки), які пояснили, що відповідач бачився з дитиною, дарував їй подарунки та робив ремонт в помешканні позивачки; купував продукти харчування, одяг, давав гроші, мав намір розлучитися з дружиною, різняться з поясненнями свідків [PERSON] (сестра відповідача), [PERSON] (сестра відповідача), [PERSON] (мати відповідача), [PERSON] (друг з дитинства відповідача), [PERSON] (сусід відповідача), [PERSON] (знайомий відповідача), які показали, що разом з [PERSON] в якості цивільної дружини чи співмешканки [PERSON] вони ніколи не бачили; про ймовірну дитину від іншої жінки вони ніколи не чули; від реєстрації шлюбу з 1991 року і по день смерті [PERSON] останній проживав зі своєю дружиною [PERSON] з якою виховали і спільного сина [PERSON] - відповідача у справі; [PERSON] рідко відлучався з дому, постійно вдома ночував, хіба що тільки не тоді, коли був на рибалці; вдома царила завжди злагода; вели спільне господарство та мали спільний бюджет; [PERSON] , навіть, мав намір вінчатися з дружиною. Будь-які інші належні докази, перелічені у листі Верховного Суду України від 01.01.12 р., які б з достовірністю засвідчували походження дитини від певної особи і були зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу, позивачкою суду надано не було. Натомість, стороною відповідача надано дві довідки сільським головою Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області (а.с.57-58), з яких вбачається, що [PERSON] проживав з 1997 року зі своєю дружиною [PERSON] за однією адресою та вони вели спільне господарство, як подружжя, а також те, що [PERSON] поховано за кошти дружини [PERSON] та сина [PERSON] . Про призначення молекулярно-генетичної експертизи у судовому засіданні жодною стороною заявлено не було. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині встановлення факту батьківства, а, тому, у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачеві слід відмовити. Враховуючи похідність іншої частини позовних вимог від першої, то слід відмовити у задоволенні вимог в частині зобов`язання відділ ДРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини та визнання свідоцтв про право на спадщину та рішень про державну реєстрацію недійсними. Судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed