Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

21 листопада 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») про стягнення заборгованої індексації по заробітній платі, компенсації, середнього заробітку за час затримки виплати індексації та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 12.05.1975 по 30.06.2008 року працювала на ПАТ «МК «Азовсталь». За вказаний період при виплаті заробітної плати їй не проводилась передбачена Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація заробітної плати. Крім того вважала, що через не виплату їй заборгованості з індексації, вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості з індексації. Також зазначила, що вказаними незаконними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, розмір якої вона оцінює в 50000,00 гривень. Посилаючись, зокрема на ст.ст.95, 116, 117, 233 КЗпП, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», з урахуванням заяви про уточнення від 21 січня 2015 року, просила суд: визнати протиправні дії ПАТ «МК «Азовсталь» стосовно відмови в нарахуванні та виплаті індексації по заробітній платі за період з 01.03.2003 по 30.06.2008 рік; стягнути з ПАТ «МК «Азовсталь» на її користь нараховану індексацію заробітної плати за період з 01.03.2003 року по 30.06.2008 рік, а також компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням років їх виплати за результатами розрахунку у сумі 2600,00 гривень; середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з 01 липня 2008 року по день винесення рішення суду; стягнути з ПАТ «МК «Азовсталь» на її користь компенсацію за завдану їй моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень; стягнути з ПАТ «МК «Азовсталь» на її користь витрати на проведення правової допомоги в сумі 6000,00 гривень. Відповідач ПАТ «МК «Азовсталь» позовні вимоги не визнало. Подало до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначило, що у період з 01.03.2003 по 30.09.2005 р. ПАТ «МК «Азовсталь» неодноразово підвищувало заробітну плату позивачці [PERSON]. з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджуючим шляхом, а також своєчасно індексувало її заробітну плату в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2013 року «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Також ПАТ «МК «Азовсталь» зазначило, що відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація проводиться тільки на суму нарахованого, але не виплаченого доходу, а у зв'язку з тим, що заробітна плата позивачці була індексована, у тому числі випереджаючим шляхом, то вимоги позивачки [PERSON] про виплату суми компенсації задоволенню також не підлягають. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідач ПАТ «МК «Азовсталь» вказав, що ним не було допущено порушення трудових прав позивача, а сама по собі заборгованість з виплати заробітної плати не може бути підставою для стягнення моральної шкоди без підтвердження наслідків цієї шкоди. Крім того, позивачка не доказала той факт, що невиплачена, за її думкою, заборгованість з заробітної плати є для неї значною подією. Щодо вимог позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, то ПАТ «МК «Азовсталь» вважало, що вони не підтверджені належними фінансовими документами, а суму витрат є необгрунтованою з точки зору фактично наданих позивачці послуг, так як позовна заява є однотипною та не вимагала від адвоката серйозної юридичної експертизи обставин конкретної справи. Просило суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 13 лютого 2015 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати з 01 липня 2008 року по день винесення рішення суду, залишено без розгляду, на підставі поданої представником позивачки заяви. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, у поданій до суду заяві від 21.01.2015 року просила суд розглянути справу без її участі за участю її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі договору, у судовому засіданні, підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викоаленим у позовній заяві. Просила уточнені позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» Чайкіна О.О., що діє на підставі довіреності, під час судового засідання, підтримала правову позицію, викладену у письмових запереченнях та зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] у період з 12.05.1975 по 30.06.2008 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь» (а.с.5-8). За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон про індексацію) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. N 1078 (надалі - Порядок). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону про індексацію, п.2 Порядку). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону про індексацію, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до ст.5 Закону про індексацію, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Пункт 11 Порядку передбачає, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. При цьому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону про індексацію. Абзац 5 цього пункту також передбачає, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд відкидає доводи відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» про сплату суми індексації заробітної плати позивачці [PERSON] випереджаючим шляхом, так як можливість підвищення грошових доходів населення з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом (індексація випереджаючим шляхом) була встановлена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 року шляхом внесення відповідних змін до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Вказані зміни набули чинності 31.03.2005 року. А у Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, зміні щодо індексація випереджаючим шляхом, були внесені лише у травні 2006 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 р. №690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Таким чином, суд критично оцінює заперечення ПАТ «МК «Азовсталь» щодо виплати позивачці [PERSON] за період з 01.03.2003 по 30.09.2005 індексації заробітної плати у розмірі 39,05 гривень випереджаючим шляхом (а.с.34). Крім того, відповідно до ст.110 КЗпП України, ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Проте, відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь» не надано суду доказів, з яких вбачається, що позивачці [PERSON] проводилася індексація заробітної плати. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що індексація заробітної плати відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь» позивачці [PERSON] за період з 01.03.2003 по 30.09.2005 рік не проводилася. Щодо визначення суми індексації заробітної плати, то на думку суду, її визначення можливо після вивчення та перевірки документів, що містять відомості про нарахування позивачці [PERSON] заробітної плати. Тобто постає питання про наявність спеціальних знань у відповідній сфері, яким суд не володіє. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) та диспозитивності (особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд). Відповідно до ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Під час судового розгляду, сторони не заявляли клопотань про призначення відповідної експертизи. У зв'язку з цим, відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суду надана довідка-розрахунок індексації заробітної плати колишньому працівнику ПАТ «МК «Азовсталь» [PERSON] за період з 01.03.2003 по 30.06.2008 рік, яку було складено працівниками ПАТ «МК «Азовсталь» (зам.директора-начальником УМП Варламовою та начальником планово-аналітичного відділу УМП Китриш) (а.с.34-36). Відповідно до вказаного розрахунку, сума індексації за період з 01.03.2003 по 30.06.2008 рік складає 39,05 гривень. В той же час, з розрахунку суми індексації за період з 01.03.2003 по 30.06.2008 рік, який було надано з боку позивачки [PERSON] не вбачається, яким фахівцем його було складено та відповідно до яких вимог. Отже, при визначенні суми індексації, яка підлягає виплаті позивачці, суд приймає розрахунки надані відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь», відповідно до яких сума індексації, яка повинна бути сплачена на користь позивачки [PERSON], дорівнює 39,05 гривень. Відповідно до теоретичного розрахунку суми компенсації працівнику ПАТ «МК «Азовсталь» [PERSON] за період з 01.03.2003 по 30.06.2008 рік, наданого відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь», який було складено працівниками ПАТ «МК «Азовсталь» (зам.директора-начальником УМП Варламовою та начальником планово-аналітичного відділу УМП Китриш) сума компенсації складає 93,98 гривень. (а.с.40). Позивачка [PERSON] своїм правом щодо подання доказів не скористалася, розрахунок суми компенсації за період з 01.03.2003 по 30.06.2008 рік суду не надала. Таким чином, враховуючи положення ст.ст.10, 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що загальна сума невиплаченої індексації заробітної плати та компенсації втрати її частини на користь позивачки [PERSON] становить 133,03 гривень. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з того, що відповідно до частини 1 ст.23 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь» відносно позивачки [PERSON] були допущені порушення під час проведення індексації заробітної плати та нарахування компенсації за втрату її частини. Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є законною та обгрунтованою, в той же час, суд не може погодитися з сумою заявленої моральної шкоди, так як вважає її завищеною. На думку суду, розумною та справедливою сумою моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, є грошова сума у розмірі 100,00 гривень. Суд не приймає до уваги виписки з медичної картки позивачки [PERSON] та її чоловіка, на які посилається позивачка, як на підставу стягнення моральної шкоди, тому як з них не вбачається причинно наслідковий зв'язок між допущеними порушеннями з боку ПАТ «МК «Азовсталь» щодо нарахування індексації та компенсації заробітної плати і вказаними хворобами. Щодо вимог позивачки про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 гривень, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З наданих суду документів не вбачається, що правова допомога надавалася адвокатом або іншим фахівцем в галузі права. З договору №012 від 19.02.2014 року про надання правової допомоги, вбачається що він укладався між Маріупольською міською колегією адвокатів, в особі помічника адвокату [PERSON] та позивачкою [PERSON] (а.с.55). В той же час, відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об'єднання. Від імені адвокатського об'єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об'єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об'єднання. А згідно з ч.1 цієї статті, учасником адвокатського об'єднання може бути лише адвокат. Таким чином, суд вважає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, суду не надано будь-якого розрахункового документу, який би підтверджував оплачену позивачкою грошову суму у розмірі 6000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання до суду позовної заяви немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Частина 3 ст.88 ЦПК України передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial