Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

21.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 11.01.2011 року позичив відповідачу 16800,00 гривень зі строком повернення до кінця 2011 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник надав письмову розписку. До теперішнього часу відповідач позичену суму не повернув, уникає зустріч, на телефонні дзвінки не відповідає, тому просить стягнути з відповідача 16800,00 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу- 1344,00 гривні та судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 243,60 та витрат на правову допомогу - 300 гривень. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, надав відповідні пояснення. Відповідач позовні вимоги визнала частково та пояснила, що в 2008 році брала позику у позивача в сумі 9000,00 гривень. Пізніше, намагалась віддати позивачу частину боргу в сумі 5000,00 гривень, однак замість цього під впливом написала нову розписку, за якою її борг склав 16800,00 гривень, частину якого вона протягом останніх років віддавала по своєму борговому зошиту (а.с17). Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України). У разі укладення договору позики, згідно частини першої статті 1049 ЦК України, на позичальника покладається обов'язок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що 11.01.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 16800,00 гривень у простій письмовій формі, що підтверджується розпискою позичальника (а.с. 4). За умовами договору позики [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 16800,00 гривень зі строком повернення до кінця 2011 року (а.с. 4). Згідно положень частини 1 статт 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка підтверджує факт отримання отримання [PERSON] від [PERSON] вказаної суми грошових коштів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд критично ставиться до пояснень відповідача, щодо написання нею розписки під впливом психічного насильства, у зв'язку з тим, що дана розписка станом на теперішній час нею не оспорена, борг відповідач частково повертала, що вбачається з її боргового зошиту та пояснень в судовому засіданні, що підтверджує визнання нею договору позики в повному обсязі. Судом встановлено, що 27.03.2013 року відповідачем повернуто позивачу 200,00 гривень, 07.06.2013 року - 450,00 гривень, 16.07.2013 року - 1200,00 гривень в рахунок погашення боргу. Факт отримання грошей визнаний позивачем в судовому засідання. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], які чули сварку між сторонами, приблизно в святкові дні 2011 року щодо певного боргу, суд не приймає до уваги, тому що вони не конкретизовані, зокрема вбачається, що відбулась сварка між сторонами та іншими особами, а не вплив будь якого характеру на відповідача з боку позивача, у зв'язку з чим, дані пояснення не є доказами психологічного впливу [PERSON] на [PERSON] щодо написання нею розписки. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено, що загальна сума боргу складає 15398,5 гривень, а саме, основний борг - 14950,00 (16800-1200-200-450=14950), 3% річних від простроченої суми боргу - 448,50 (14950*3/100). Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Згідно статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зокрема, відповідно до статті 60 ЦПК України - склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про виконання умов цього договору, про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку. До матеріалів справи додана квитанція №24, з якої вбачається що позивачем сплачено адвокату [PERSON] грошовий гонорар в сумі 300,00 за складання позовної заяви, збирання доказів, їх вивчення. Однак Договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про виконання умов цього договору не доданий. В судових засіданнях адвокат, як представник позивача участі не приймала, процесуальних дій поза судових засідань не вчиняла, тому суд вважає що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню

Outcome: partial