Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

21 вересня 2020 року позивач звернулася до суду вказаним позовом в якому після уточнень просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Великоолександрівський автопарк» на свою користь суму боргу по договору позики в розмірі 303000 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позов мотивований тим, що між ним та відповідачем був укладений договір позики № 10/2019 відповідно до якого він передав у тимчасове безоплатне користування, шляхом перерахування через термінал самообслуговування «Приватбанку», 300000 грн, що є еквівалентом 12330 дол. Шляхом обміну письмовими додатками сума боргу була узгоджена у розмірі 303000 грн. В свою чергу ПрАТ «Великоолександрівський автопарк» зобов`язався повернути вищевказану суму трьома платежами: до 18 травня 2020 року - 50 % боргу; до 31 травня 2020 року 100000 грн; до 18 червня 2020 року - 50000 грн. Пізніше термін погашення боргу було перенесено на 03 травня 2020 року, що підтверджується відповідними листами. Однак, після закінчення узгодженого сторонами договору строку відповідач перестав відповідати на його звернення, а при зустрічі директор підприємства [PERSON] повідомив, що він усунутий від керівництва підприємством, а отже позивачу слід звертатися безпосередньо до підприємства. Оскільки нове керівництво підприємства ігнорує його звернення щодо виконання договору позики та останню не повертає, а строки виконання зобов`язання пройшли він вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь вказану суму боргу. У відзиві на позов, поданому 23 листопада 2020 року представник відповідача Москаленко О.О. зазначив, що між сторонами вказаний договір позики укладено не було, оскільки, як вбачається з змісту документу, його укладено позивачем з Публічним акціонерним товариством Великоолександрівський автопарк» ВАТ «Великоолександрівський АТП № 16538», якого як юридичної особи не існувало. Крім того, вказаний договір підписано особою, яка незаконно займала посаду директора ВАТ «Великоолександрівський АТП № 16538», що відбулось внаслідок рейдерського захоплення підприємства. Також позивачем не доведено факту передачі предмету позики в натурі відповідачу та факту наявності у позивача вказаної суми коштів для можливості їх передання за договором позики. Представник відповідача заявив і про відсутність економічної мети перерахування відповідних коштів, про що свідчить факт здійснення ними, одразу після надходження на рахунок, оплати послуг ФОП [PERSON] . Тобто отримання коштів у позику не призвело до приросту або збереження активів чи вартості підприємства, а лише штучно підвело його до банкрутства. Проведені операції також свідчать про здійснення транзиту коштів від [PERSON] до ФОП [PERSON] із використанням рахунку відповідача. У відповіді на відзив, поданому [PERSON] 11 грудня 2020 року, останній зазначає, що оскільки [PERSON] був керівником ПАТ «Великоолександрівський АТП № 16538» з 16 вересня 2020 року то він мав право підписувати вказаний договір позики. Крім того, вказаний договір позики в судовому порядку скасовано не було. Також, позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство «Великоолександрівський автопарк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Великоолександрівський автопарк», ВАТ «Великоолександрівський АТП 16538», оскільки це є одним підприємством, про що свідчить зміст пункту 1.4 Статуту ПрАТ «Великоолександрівський автопарк». Кошти, які є предметом договору позики перераховувалися на рахунок відповідача в розмірі 15000 грн на добу, оскільки термінал лімітований. Факт отримання вказаних коштів відповідач визнав, про що також надав витяг з рахунку. ФОП [PERSON] дійсно отримала кошти від відповідача, що підтверджуються наданими нею документами. У запереченнях на позов, поданих представником відповідача Москаленко О.О. 01 лютого 2021 року, вбачається, що останній повторюючи доводи викладені ним у відзиві на позов, додатково вказує про недопустимість як доказів договору позики та меморіальних ордерів, оскільки їх оригінали подано несвоєчасно, а копії подані разом із позовом не були засвідчені у встановленому законом порядку. Також, позивач не довів факту правонаступництва між підприємствами з огляду на відсутність в ЄДР відомостей про таке правонаступництво та не існування статуту Публічного акціонерного товариства «Великоолександрівський автопарк», ВАТ «Великоолександрівський АТП 16538». Твердження позивача про дійсність договору позики, оскільки його не визнано недійсним, є недостатнім для твердження про виникнення у сторін взаємних зобов`язань, адже останнє підлягає окремому встановленню. На судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. В останнє судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На судовому засіданні відповідач заперечив проти задоволення позову вказавши, що ПрАТ «Великоолександрівський автопарк» не укладало із позивачем договору позики та кошти від нього в сумі 303000 грн не отримувало, що вбачається із змісту вказаного договору та копій квитанцій наданих позивачем. Додатково пояснив, що ФОП [PERSON] є сестрою [PERSON] , що свідчить про відсутність у останнього мети передавати кошти в рахунок позики іншій стороні. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Так, Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 року зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до договору позики від 18 листопада 2019 року наданого із відміткою «Копія» 01.12.20 підпис [PERSON] » вбачається, що його сторонами зазначені [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та Публічне акціонерне товариство «Великоолександрівський автопарк» ВАТ Великоолександрівський АТП № 16538, ідентифікаційний код юридичної особи 03119138, юридична адреса: смт. Велика Олександрівка, вул. Чкалова, 11у особі директора підприємства [PERSON]., діючого на підставі Уставу товариства. Згідно з положенням пункту 1.1 Договору сторони домовилися, що позикодавець тобто [PERSON] передає, а позичальник тобто Публічне акціонерне товариство «Великоолександрівський автопарк» ВАТ Великоолександрівський АТП № 16538 приймає у тимчасове безоплатне користування грошові кошти у розмірі 300000 грн, що є еквівалентом 12330 дол по курсу купівлі у ПриватБанку на момент видачі позики позичальнику. Відповідно до положень пунктів 1.1 та 1.3 позикодавцем передача грошових коштів робиться у безготівковому вигляді на розрахунковий рахунок позичальника або у касі підприємства. Строк користування грошовими коштами за згодою сторін складає 4 місяці, тобто до 01 квітня 2020 року, але не припиняє своєї дії до повного погашення позичальником своїх фінансових зобов`язань перед позикодавцем. Відповідно до положень пунктів 2.1 та 2.2 Договору позикодавець зобов`язався надати кошти в розмірі 300000 грн позичальнику на протязі двох тижнів з моменту підписання сторонами цього договору, а позичальник зобов`язався повернути позичену суму трьома платежами, а саме до 01 квітня 2020 року 50% позики у виді 150000 грн, до 15 квітня 2020 року 100000 грн, а до 30 квітня 2020 року 50000 грн. Вказаний договір прийнятий судом як доказ, з огляду на наявність на ньому оригіналу печатки та підписів. Представником відповідача клопотання про проведення судової експертизи вказаного документу подано не було. Відповідно до копій листів від [PERSON] від 09 грудня 2019 року, 25 березня 2020 року, 02 квітня 2020 року, 17 червня 2020 року, 08 травня 2020 року, від [PERSON] від 29 березня 2020 року вбачається, що [PERSON] звертався до [PERSON] як директора Публічне акціонерне товариство «Великоолександрівський автопарк» ВАТ Великоолександрівський АТП № 16538 з питання повернення позики та сторони домовитися про збільшення суми позики на 3000 грн. Суд також дослідив оригінали квитанцій від 11 грудня на суму 14999 грн, 10 грудня 2019 року, на суму 14999 грн, 09 грудня 2019 року на суму 14999 грн, 07 грудня 2019 року на суму 4599 грн, 07 грудня 2019 року на суму 10400 грн, 06 грудня 2019 року на суму 14999 грн, 05 грудня 2019 року на суму 14999 грн, 04 грудня 2019 року на суму 14999 грн, 02 грудня 2019 року на суму 14999 грн, 30 листопада 2019 року на суму 14999 грн, 29 листопада 2019 року на суму 14999 грн, 28 листопада 2019 року на суму 14999 грн, 27 листопада 2019 року на суму 14999 грн, 25 листопада 2019 року на суму 14999 грн, 24 листопада 2019 року на суму 9099 грн, 24 листопада 2019 року на суму 5900 грн, 23 листопада 2019 року на суму 14999 грн, 22 листопада 2019 року на суму 14999 грн, 13 грудня 2019 року на суму 14999 грн, 21 листопада2019 року на суму 14999 грн, 12 грудня 2019 року на суму 14999 грн, 26 листопада 2019 року на суму 14999 грн, а всього на суму 299980 грн, а також витяг з рахунку ВАТ «Великоолександрівське АТП 16538» за листопад, грудень 2019 року. Із даних квитанцій та витягу вбачається, що грошові кошти були перераховані на розрахунковий рахунок № [NUMBER] на ім`я Великоолександрівського АТП № 16538. Вказані обставини також підтверджуються копіями меморіальних ордерів, які судом, у порядку частини шостої статті 95 ЦПК України, прийняті до уваги, оскільки представник відповідача заявляючи клопотання щодо їх неприйняття на навів аргументів, які свідчать про сумніви щодо відповідності їх оригіналам, при тому, що відповідні дані узгоджуються із вказаними квитанціями та витягом з рахунку ВАТ «Великоолександрівське АТП 16538», який був наданий представником відповідача. Із статуту ПрАТ «Великоолександрівський автопарк» з ідентифікаційним кодом 03119138, затвердженого протоколом № 02/2019 від 28 жовтня 2019 року встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Великоолександрівський автопарк» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Великоолександрівське автотранспортне підприємство 16538», а також є правонаступником всіх прав та обов`язків останнього. Тобто, юридична особа з ідентифікаційним кодом 03119138 з 28 жовтня 2019 року діє як ПрАТ «Великоолександрівський автопарк». Із Договору вбачається, що його стороною фактично визначено дві юридичні особи із різними організаційно-правовими формами, а саме Публічне акціонерне товариство «Великоолександрівський автопарк» та Відкрите акціонерне товариство «Великоолександрівське автотранспортне підприємство 16538», при тому, що відповідна організаційна форма не передбачена ані частиною шостою статті 152 ЦК України, ані частиною першою статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства». Позивач в свою чергу пред`являє свої вимоги саме до ПрАТ «Великоолександрівський автопарк» при цьому не обґрунтовуючи підстави виникнення обов`язку у останнього за договором позики укладеним із юридичною особою з іншою назвою. Так, з урахуванням відомостей зазначених у вказаному статуті вбачається, що на момент укладення договору позики ВАТ «Великоолександрівський АТП» вже припинив своє існування, а відомості про реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Великоолександрівський автопарк» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України взагалі відсутні. Стверджувати про перехід обов`язку в порядку правонаступництва до ПрАТ «Великоолександрівський автопарк» від ВАТ «Великоолександрівський АТП», яке зазначено стороною у договору позики, також немає підстав, оскільки на момент прийняття відповідного рішення у виді нової редакції вказаного статуту тобто станом на 28 жовтня 2019 року не існувало позикових зобов`язань, оскільки вони виникли лише 18 листопада 2019 року. Отже, перерахування вказаних грошових коштів на рахунок, який належить ПрАТ «Великоолександрівський автопарк» при тому, що домовленість щодо позикових зобов`язань мала місце з іншими особами, не свідчить про обов`язок ПрАТ «Великоолександрівський автопарк» повернути вказані кошті в порядку виконання договору позики. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК). Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, а доводи позивача щодо підстав позову не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, у задоволені позову слід відмовити. Відповідно до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed