Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] та [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання права власності на квартиру, посилаючись на наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.03.1997 старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. та зареєстрованого в реєстрі під №855. Останнім часом позивачі мешкали у смт. Воронове м. Сєвєродонецьк Луганської області, однак 30.10.2020 сталася пожежа, внаслідок якої згорів їхній будинок, у якому знаходилися правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Задля отримання дублікату втраченого договору купівлі-продажу позивачі звернулися до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. та отримали відмову, оскільки архів Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори до 2000 року включно був переданий до Луганського обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться на території, що тимчасово непідконтрольна українській владі. Враховуючи викладене, позивачі звернулися з цим позовом до суду та просять визнати за ними право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 1.2. В судовому засіданні позивачі присутні не були, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву не надав. 1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачі не заперечували проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до довідки №1071, виданої 24.11.2020 Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації», згідно обліку КП «Сєвєродонецьке БТІ» станом на 29.12.2012 квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності за « [PERSON] , [PERSON] » (російською мовою) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. 11.03.1997, реєстр № 855. З копії довідки про склад сім`ї №18892, виданої 24.11.2020 Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , з 25.04.1997 зареєстрований [PERSON] , та у період з 25.04.1997 по 23.09.2016 була зареєстрована [PERSON] . Позивач [PERSON] звернувся до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори щодо отримання дубліката договору купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. 11.03.1997, реєстр №855. Згідно копії листа Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори № 718/01-16 від 28.11.2020 позивачу було повідомлено, що видати дублікат договору не є можливим, оскільки архів Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори до 2000 року включно було передано до Луганського обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться на території, що тимчасово непідконтрольна українській владі. 3. Релевантні джерела права 3.1. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 3.2. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 3.3. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № 161/12411/17 вказано, що стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу. Аналіз змісту статті 392 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорювання чи невизнання її права іншою особою або у разі втрати документа, який засвідчує право власності. При цьому право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка уже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах. Отже, умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тобто метою подання такого позову згідно статті 392 ЦК України є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою. 3.4. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) зазначено, що відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Судом встановлено, що згідно із довідкою КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» позивачі за договором купівлі-продажу, який був посвідчений старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. 11.03.1997, зареєстрований в реєстрі за № 855, набули на праві спільної сумісної власності квартиру, розташовану за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Позивачі протягом декількох років з 25.04.1997 були зареєстровані у спірній квартирі. Правовстановлюючі документи на квартиру позивачами було втрачено та отримати їх дублікат неможливо, оскільки архів Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори до 2000 року включно було передано до Луганського обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться на території, що тимчасово непідконтрольна українській владі. Через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру позивачі не можуть вільно розпоряджатися належною їм квартирою. На думку суду, задоволення позовних вимог призведе до усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному позивачам, а також створить сприятливі умови для здійснення суб`єктивного права власності позивачами. Суд вважає за необхідне окремо відзначити, що Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області є належним відповідачем у цій справі, оскільки вказана особа має до майна свій власний інтерес в силу вимог закону. Зокрема, в порядку ст. 335 Цивільного кодексу України вказана особа може подати заяву про взяття на облік спірної квартири в якості безхазяйної нерухомої речі, а згодом звернутися до суду з метою передання нерухомого майна у комунальну власність. 4.2. Суд також зазначає, що правові висновки, які були викладені Верховним Судом у постанові від 13 травня 2019 року по справі № 905/494/18, не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. Зокрема, у справі № 905/494/18 на відміну від цієї справи, відомості про спірний об`єкт нерухомого майна позивача було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, у справі № 905/494/18 на відміну від цієї справи, відповідачем було вказано особу, яка не мала майнового інтересу до спірного об`єкта майна. В даному ж випадку, як вказано судом вище, Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області має до майна свій власний інтерес в силу закону. Крім того, у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № 161/12411/17, яка була прийнята після постанови від 13 травня 2019 року по справі № 905/494/18, вказано, що метою пред`явлення прозову про визнання права власності в порядку статті 392 ЦК може бути усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою. На думку суду, в разі втрати власником документів, які засвідчують його право власності, та відсутності відомостей про власника такого майна у відповідному державному реєстрі, достатньою підставою для пред`явлення позову про визнання права власності до особи, яка має майновий інтерес до майна, є втрата відповідних документів. Сам факт відсутності у власника будь-яких належних документів, які підтверджують його право власності на нерухоме майно, свідчить про формальне невизнання такого права з боку держави та про необхідність захисту прав власника. 4.3. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим, з метою відновлення порушеного права позивачів, які вже є власниками майна та набули його раніше на законних підставах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 5. Розподіл судових витрат 5.1 Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачами судових витрат підтверджується квитанціями № 0.0.1933877849.1 та № 0.0.1933880411.1 від 08.12.2020 про сплату судового збору загальною сумою 1525,20 грн. (по 762,60 грн. кожна). Разом з тим, суд враховує, що цей спір виник не з вини відповідача, а виключно внаслідок втрати позивачами відповідних правовстановлюючих документів. Отже, справедливим та розумним буде не стягувати судові витрати з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved