Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

21.05.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 22.09.2012 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 368. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З початку березня поточного року по теперішній час позивач проживає окремо, дитина проживає разом з нею. [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач має від першого шлюбу доньку [PERSON], [INFO]. Просить суд стягнути з [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 01.06.2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення(викликом) сторін. 13.07.2018 року до суду надійшов відзив на позов у якому вказано, що з позовними вимогами позивачки частково не згоден. З березня 2018 року шлюбні відношення фактично припинені. Але він в добровільному порядку надавав засоби на утримання дитини, сплачує щомісячні страхові виплати за медичною страховкою у розмірі 140 грн. 01.06.2018 року звільнився з ТОВ «Запорізький титано - магнієвий комбінат», так як за станом здоровя мені було тяжко виконувати покладені трудові обовязки, перебуває на обліку у невропатолога, з діагнозом: дегенеративно-дистрофічні зміни поперекового відділу (остеохондроз, інтракорпоральна грижа Шморля тіла Б1 хребця), артеріальна гіпертонія. На теперішній час тимчасово не працює, не може працевлаштуватися за фахом. Крім того, на його утримані ще перебуває дитина від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Рішенням Новомиколаївського районного суду по справі 2-57 від 18.06.2010 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу), починаючі з 20.01.2006р. і до її повноліття. На даний час він в добровільному порядку сплачує аліменти на утриманні дитини від першого шлюбу, [PERSON], [INFO], у розмірі 918 грн. щомісячно. Враховуючи вимоги ст. ст. 180, 182 СК України не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на користь [PERSON], на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 08.08.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив у якій вказано, що на її прохання щодо допомоги на утримання та лікування, оздоровлення сина [PERSON] з березня поточного року по теперішній час вона не отримувала жодної фінансової підтримки і коштів, лише тільки образи в її адресу та сина, а також відмову з боку відповідача про надання коштів, що фактично і стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Як їй відомо та можливо встановити по трудовій книжці наданої до відзиву на позовну заяву, відповідач працював печевим на вказаному підприємстві з 02.09.2014 по 01.06.2018 р., звільнився за власним бажанням, яка зумовлена неможливістю продовжувати роботу з неповажних причин, а саме: переїзд на нове місце проживання. Згідно даних Звіту 1-ДФ [PERSON] нараховані/виплачені доходи у вигляді заробітної плати: за 1,2 квартал 2018 року. Відповідач неодноразово попереджував її, що не збирається сплачувати аліменти та зробить все для того, щоб дитина не отримувала від батька аліментів, або отримувала їх у мінімальному розмірі. Слід також зазначити, що відповідач має економічну та технічну освіту, однак не спричиняє ніяких дії щодо офіційного працевлаштування та отримання доходу у вигляді заробітної плати. Станом на дату підписання позивачем відповіді на відзив, відповідач не став на облік до центру зайнятості, що ще раз підтверджує мету відповідача - зниження розміру коштів до мінімального розміру, замість того щоб сплачувати відсоток від фактично отриманого доходу на утримання сина. Син [PERSON] перебуває на обліку у ортопеда, у педіатра. На утримання хворої дитини та відновлення її здоровя, позивачу постійно потрібно витрачати додаткові кошти на придбання ліків та медично-технічного обладнання. Крім того все майно (побутова техніка, меблі, особисті речі, дитячі іграшки та ін.), яке придбано за період сумісного проживання з [PERSON] залишилась у відповідача. Відповідно всі кошти, які заробляє позивач, витрачаються на відновлення господарських речей та медичних речей для сина. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що з березня 2018 року дитина не отримує від батька матеріальної та моральної підтримки. Її вигнали з дому, закрили двері, вона не має доступу до речей дитини. Дитина знаходиться на обліку у лікарів, має хронічні захворювання, які потребують додаткових коштів. Ці кошти будуть для дитини, вона сама достатньо заробляє для свого забезпечення. У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що позивачку ніхто з дому не виганяв, вона виїхала сама. Відповідач поки працював до червня місяця, надав позивачці гроші. Сам відповідач лікується. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22.09.2012 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 368. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач [PERSON] Дитина [PERSON] проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Матеріалами справи встановлено, що відповідач має проблеми із здоровям, рішенням Новомиколаївського районного суду від 18.06.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], в розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу), починаючи з 20.01.2006 року і до її повноліття. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку(доходу) щомісяця, і такий розмір аліментів на дитину забезпечить можливість подальшого утримання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача. Суд відхиляє посилання позивачки на звіту 1-ДФ за яким [PERSON] нараховані/виплачені доходи у вигляді заробітної плати за 1,2 квартал 2018 року, так як належного документального підтвердження цього, суду не надано. Також суд відхиляє посилання позивачки на те, що на утримання хворої дитини, та відновлення її здоровя, постійно потрібно витрачати додаткові кошти на придбання ліків та медично-технічного обладнання, так як предметом розгляду справи є стягнення аліментів, а не додаткових витрат в порядку ст. 185 СК України, про що позовних вимог не зявлялось. Оскільки позивачка по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial