Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

21.02.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому посилаючись на прийняття відповідачем спадщини, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 79436,97 грн. за кредитним договором № NKH3RX09630135 від 06.12.2006 року, а також витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 06.12.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № NKH3RX09630135, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 1940,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.12.1999 року. [INFO] року позичальник [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняв відповідач [PERSON] . Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 79436,97 грн. За такого, оскільки до складу спадщини, яку прийняв відповідач, входять також кредитні зобов`язання померлого позичальника, позивач просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором зі спадкоємця [PERSON] . Представник позивача у позовній заяві заявляв клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав та надав згоду на заочний розгляд справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 15.03.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 10.05.2019 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Кузьменко В.В. 16.05.2019 року ухвалою суду цивільну справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 24.07.2019 року закрито провадження по справі. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 31.03.2020 року ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2019 року скасовано і справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою суду від 04.05.2020 року відкрито провадження по справі. 16 жовтня 2020 року ухвалою суду витребувано докази з Третьої миколаївської державної нотаріальної контори. 07 грудня 2020 року отримано відповідь з Третьої миколаївської державної нотаріальної контори. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву не подав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 06.12.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» підписав з [PERSON] договір №NKH3RX09630135, згідно якого отримав кредит у розмірі 1940,40 гривень зі сплатою відсотків за користувння кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Згідно розрахунків банку, що додано до матеріалів справи, заборгованість [PERSON] за кредитним договором склала 79436,97 грн., з яких: 1940,40 грн - заборгованість за кредитом; 26304,53 грн - заборгованість за відсотками; 981,87 - заборгованість з комісії; 50210,17 - заборгованість з пені. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1281 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців. З матеріалів справи встановлено, що за місцем реєстрації [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , також зареєстрований [PERSON] , [INFO] . При цьому, суду не надано доказів, що [PERSON] може бути спадкоємцем після смерті [PERSON] (ступінь родинного зв`язку). Доводи позивача, про те, що відповідач являються спадкоємцем [PERSON] зводяться лише до констатації факту наявності у копіях паспортів останніх відмітки про їх зареєстроване місце проживання за однією і тією ж адресою. Однак вказана обставина не є достатнім доказом прийняття спадщини після смерті позичальника. А згідно відповіді Третьої миколаївської державної нотаріальної контори від 07.12.2020 р. вих. № 1019/01-16 від 27.10.2020 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, позивачем не надано достатніх доказів вважати, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , тому на неї неможливо покласти обов`язок з відшкодування заборгованості, який виник у спадкодавця. Таким чином позивачем позовні вимоги жодним чином не доведені та не обґрунтовані, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed