Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

20 квітня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визнати виконавчий напис, вчинений 12.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 14894 про стягнення з [PERSON], [INFO], уродженки м.Первомайськ Миколаївської області, проживаючої [ADDRESS], реєстраційний номер платників податків: [NUMBER] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № 14МЮ/2007 від 11.04.2007 року у розмірі 2 882 556 грн. 73 коп. та витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису, у розмірі 1800 гривень, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу у 10.04.2018 року стало відомо, що 23.02.2018 року державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Пестовою К.С. відкрито провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Завалієва А.А. від 12 грудня 2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2884356, 73 грн. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинений всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а будь-яких письмових угод, на якому міститься підпис позивача про збільшення строку позовної давності, відсутні. Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлени своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовити повідомленнями з підписом представника банку, відзиву проти позовних вимог не надано. Третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з'явився, до суду через канцелярію надійша заява за його підписом та печаткою про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис № 14894, за яким запропоновано стягнути заборгованість на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] не сплачену в строк за кредитним договором № 14МЮ/2007 від 11.04.2007 року. Період за який здійснюється стягнення з 11.04.2007 року по 21.06.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, становить 2 882 556 грн. 73 коп. та яка складається з наступного: 105 457 , 32 доларів США заборгованість за відсотками, нарахованими з 17.07.2014 по 21.06.2017 р.р.; 3 036, 74 доларів США заборгованість по комісії; 9,6 доларів США заборгованість по штрафам (фіксована частина); 5 272, 87 доларів США заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості). 23.02.2018 року державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Пестовою К.С. відкрито провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Завалієва А.А. від 12 грудня 2017 року № 14894 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2 884 356, 73 грн. Про наявність вказаного виконавчого напису позивачу стало відомо 10.04.2018 року з постанови державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Пестової К.С. про відкриття провадження, після чого вона звернулася з позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На спростування вищевказаного відповідачем не надано жодного доказу. Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першоїст. 1 ЗУ «Про нотаріат» (далі в тексті - чинною на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22лютого 2012року №296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Відповідно до статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. В оспорюваному виконавчому написі зазначено період, за яким провадиться стягнення 2 882 556 грн. 73 коп. з 11.04.2007 по 21.04.2017 р.р. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). В статті 259 ЦК України зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких письмових угод про збільшення строку позовної давності між позивачем та відповідачем немає. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку чергового платежу. Вказана право позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-1457цс16. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не надано жодного письмово доказу на спростування позовних вимог позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., зареєстрований в реєстрі за № 14894 від 22.12.2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № 14МЮ/2007 від 11.04.2007 року в сумі 2 882 556, 73 грн. слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 копійок.

Outcome: approved