Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить суд стягнути з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] заборговність по сплаті аліментів у розмірі - 40 260 (сорок тисяч двіста шістдтдесят) грн., та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі - 12 267 (дванадцять тисяч двіста шістдесят сім) грн., вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що із відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області 11 листопада 2013 року. В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області 21 березня 2014 року, із відповідача в її користь було стягнуто аліменти на утримання спільних дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 450 (чотириста п`ятдесят) грн., щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття та видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у Львівській області. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2018 року змінено розмір стягуваних аліментів з відповідача в її користь із 450 (чотириста п`ятдесят) грн., на 1200 (одну тисячу двісті) грн., на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Відповідно до розрахунку заборгованості Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, станом на 31 грудня 2017 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 40260,00 грн. Позивач вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача. Відповідач працездатного віку, проте не виконує рішення суду належним чином, в зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість та він має сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. Згідно розрахунку, проведеного у відповідності до позиції Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, сума неустойки (пені) за період з 08 квітня 2014 року по 31 грудня 2017 року включно, по сплаті аліментів на утримання дітей становить суму в розмірі 12 267 (дванадцять тисяч двісті шістдесят сім) грн. З огляду на те, що відповідач в добровільному порядку заборгованість по сплаті аліментів не сплачує, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом в суд. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Відповідач, в судові засідання призначені 06 липня 2020 року та 16 липня 2020 року, не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом скеровування судових повісток по місцю реєстрації та проживання, а також розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Відзиву на позов не подав, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копій свідоцтв про народження відповідач по справі [PERSON] являється батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). На підставі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2014 року видано виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у Львівській області та на підставі яких винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.11-13). На підставі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2018 року видано виконавчий лист, які перебуває на примусовому виконанні в Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та на підставі якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.15-21). Відповідно до копії розрахунку Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10 січня 2018 року, станом на 31 грудня 2017 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому документу №341/262/14-ц виданого 28 квітня 2014 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області починаючи з 08 квітня 2014 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 40260,00 грн. Розмір зазначеної заборгованості відповідачем не спростовано, та доказів на підтвердження належної та вчасної сплати аліментів у визначеному судом розмірі, матеріали справи не містять. 3. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При вирішенні позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 3 статті 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Відповідно до частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Згідно положень частини 4 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю, і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається зі змісту позовних вимог, спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не з приводу обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, розмір якої не оспорються ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки, права стягувача аліментів, в даному випадку це права позивача, є захищеними в силу закону, оскільки, виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, а також приймаючи до уваги те, що стягнення аліментів, в тому числі і заборгованості по аліментам, яка визначена державним виконавцем, вже проводиться відповідним відділом державної виконавчої служби, задоволення цієї вимоги призведе до фактичного подвійного стягнення заборгованості по аліментам, а тому суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні, а відтак в їх задоволенні слід відмовити. В частині позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів слід зазначити наступне. Відповідно до статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту статті 196 СК України, суд відповідно до вимог статті 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог статті 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач знав про судове рішення про стягнення аліментів, а тому заборгованість по аліментам, на думку суду, виникла з вини відповідача, як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення та це право позивача піддягає захисту. Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Приймаючи до уваги те, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за період з квітня 2014 року по грудень 2017 року, включно, проведено розрахунок відповідно до формули, яка була визначена Великою Палатою Верховного Суду, та загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів становить суму в розмірі 12 267(дванадцять тисяч двісті шістдесят сім) грн. За умовами частини 3 статті 12, частини 1 статті 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Слід зазначити, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження належної сплати аліментів, спростування твердження позивача щодо наявної заборгованості та наданого суду розрахунку, а тому суд вважає доводи сторони позивача в цій частині обгрунтованими та доведеними. Крім того, доказів на підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім, не надано. Враховуючи викладене, а також перевіривши подані суду розрахунки заборгованості аліментів та неустойки (пені) за прострочення їх сплати, враховуючи межі заявлених позовних вимог, та відсуність будь-яких спростувань з боку відповідача, суд вважає позові вимоги в частині стягнення неустойки (пені) обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини 1, пункту 1,2,3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 6 статі 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 840 гривень 80 копійок. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 11 травня 2020 року адвокатом Шевчук Н. М. прийнято від позивача гонорар в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень. Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то судові витрати у виді сплаченого позивачкою витрат пов`язаних на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] .

Outcome: partial