Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

19 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Умань-Агро» (попереднє найменування ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та відшкодування завданих збитків. Позивач, як спадкоємець, що прийняв спадщину після [PERSON], просить: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 188 від 13.11.2006 року, укладений між [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» (ДП «Умань-Агро») код ЄДРПОУ 34571712, про передачу в оренду земельної ділянки площею 3,0883 га (рілля), кадастровий номер 7124388900:02:000:0725 в адміністративних межах Томашівської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстрований 04.12.2006 року за № 040679400271 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК»; та стягнути з відповідача завдані збитки у вигляді витрат на проведення експертного почеркознавчого дослідження в сумі 471,36 грн. та витрат на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки договір оренди був укладений сторонами відповідно до вимог закону, була здійснена його державна реєстрація, договір виконується відповідачем, позивач отримує орендну плату відповідно до умов договору з 2007 року; не доведено, що договір оренди підписаний не позивачем, а іншою особою; .відсутні передбачені законом підстави для визнання договору недійсним. Також позивач пропустив строк позовної давності, який закінчився 13.11.2010 року, що також є підставою для відмови у позові щодо визнання договору оренди недійсним. Оскільки вимога про визнання договору оренди недійсним не підлягає задоволенню, то і підстави для стягнення з відповідача збитків відсутні, тому у вимозі про це слід також відмовити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх, пояснивши, що [PERSON] оспорюваного договору оренди земельної ділянки з ДП «Ілліч-Агро Умань» не укладала і про його існування не здогадувалася, особистого підпису в ньому не ставила, що підтверджується висновком експертного дослідження, дізналася про існування такого договору лише 16 лютого 2012 року, тому договір підлягає визнанню недійсним і трирічний строк позовної давності позивачем [PERSON], який є спадкоємцем і до якого перейшли право власності на земельну ділянку [PERSON] та всі майнові права та обов'язки спадкодавця, не пропущений і підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. Збитки позивача, пов'язані із здійсненням захисту своїх порушених прав, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Представник відповідача Вахмяков О.С. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] посилаючись на їх необґрунтованість та відсутність доказів обставин, на які посилається позивач як на підставу свої вимог, з мотивів, зазначених в письмових запереченнях відповідача проти позову. Просив відмовити в позові, у тому числі через пропуск позивачем строку позовної давності Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши документи, подані сторонами в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16 лютого 2012 року [PERSON] від начальника Управління Держкомзему в м. Умань та Уманському районі стало відомо, що за зверненням ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 04.12.2007 року за № 040679400271 зареєстрований договір оренди земельної ділянки № 188 від 13.11.2006 року, який укладений між громадянкою [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» щодо земельної ділянки площею 3,0883 га. (рілля), кадастровий номер 7124388900:02:000:0725 в адміністративних межах Томашівської сільської ради Уманського району Черкаської області, строком на 20 років починаючи з дати його державної реєстрації. Вказана земельна ділянка згідно з Державним актом про право приватної власності на землю серії 1-ЧР № 013207 від 20.02.2003 року (а.с. 7, 57) належала [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON] вказана земельна ділянка та, відповідно, всі майнові права та обов'язки, пов'язані з її володінням, використанням, розпорядженням нею, перейшли в порядку спадкування за заповітом до позивача - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.05.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2013 року (а.с. 7, 8). Згідно із висновком № 336-П, № 1025-ТЕД комплексного експертного почеркознавчого дослідження та технічного дослідження документів судового експерта Черкаського відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України Мамчура О.В. підпис у графі «орендодавець» на четвертій сторінці договору № 188 оренди землі від 13.11.2006 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 12-15). Вказаний висновок експертного дослідження суд розцінює як належний та допустимий письмовий доказ, оскільки він є документом, що містить відомості про обставини, які мають значення для справи, узгоджується з іншими доказами у справі та зроблені експертом висновки не спростовані доказами, наданими відповідачем. Клопотання про призначення в суді судової почеркознавчої експертизи підпису [PERSON] в оспорюваному договорі сторони не заявляли. До лютого 2012 року [PERSON] вважала, що отримує орендну плату за договором оренди її земельної ділянки, який вона уклала з ВАТ «Уманьферммаш» за № 228 від 11.06.2005 року, що був зареєстрований в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 01.08.2005 року за № 275 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди. Діючим законодавством визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» тощо, у редакціях, які діяли на дату оспорюваного договору та його державної реєстрації. Зі змісту ст.ст. 14, 15, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 124, 125 ЗК України вбачається, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі. Відповідно до ч.2 статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з встановлених обставин справи, спірний договір оренди земельної ділянки її власником не підписаний, а підписаний іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту такої реєстрації. Порядок державної реєстрації договорів оренди землі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, а відповідно до Указу Президента України від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», який в силу ст. 106 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України. На Державний комітет України по земельним ресурсам покладено обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок. Оспорюваний договір оренди землі, як було зазначено вище, укладений у письмовій формі та пройшов відповідну державну реєстрацію. Таким чином, будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку договір є укладеним (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З встановлених судом обставин вбачається, що в момент укладення оспорюваного договору оренди землі не були дотримані вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, - було відсутнє вільне волевиявлення учасника правочину - орендодавця, яке б відповідало його внутрішній волі, оскільки [PERSON] не було відомо про укладення такого договору, була відсутня її згода на це. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. [PERSON], через свого представника [PERSON], який діє від імені та за рахунок позивача, зробив витрати для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а саме: оплатив вартість проведення судовим експертом Черкаського відділення Київського НДІСЕ Міністерства юстиції України експертного почеркознавчого дослідження в сумі 471,36 гривень (а.с. 11). Вказані витрати позивача на підставі ст. 22 ЦК України підлягають відшкодуванню йому в повному обсязі за рахунок відповідача. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача, то, на думку суду, положення ст. 267 ЦК України про правові наслідки спливу позовної давності не підлягають застосуванню в цьому випадку. Позивач не пропустив строк, встановлений законом, для захисту своїх прав, оскільки він не знав та не міг довідатися про існування договору оренди землі № 188 від 13.11.2006 року, так як цей договір з відповідачем [PERSON] не укладала. Надані відповідачем документи про виплату [PERSON] орендної плати в натуральній та грошовій формі за земельний пай не містять відомостей про наявність договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та відповідачем, тому перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача має відраховуватися з дати, коли спадкодавцю достовірно стало відомо про договір оренди, який зареєстрував відповідач, - 16 лютого 2012 року. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved