Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

\~20.07.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 22.02.2014 року між ними укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] З березня 2018 року вони проживають окремо. Сімя розпалася через відсутність взаємного розуміння, несумісність характерів, постійні суперечки між ними, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство ними не ведеться. Продовжувати такі відносини вона не бажає, у звязку з чим звернулась до суду з даним позовом. Також в позові просила стягнути на її користь судові витрати в сумі 3204,80 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, її представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов повністю підтримала. Також надала заяву, в якій просила вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 лютого 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 120.\~ Від шлюбу подружжя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] Шлюбні стосунки сторони припинили з березня 2018 року, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Отже, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Виходячи з наведеного та враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, а відповідач позов визнає і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд доходить висновку, що у звязку з тим, що представником позивача подано заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення, на підставі ч. 2 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати слід призначити судове засідання та встановити строк для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved