Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

21.09.2017 року [PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 06.12.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні та вихованні. З відповідачем сімейне життя не склалося, на даний час вони проживають окремо. Відповідач не цікавиться сином, не надає кошти на його утримання та не займається його вихованням. Вона не працює, оскільки займається вихованням сина, а відповідач матеріально не допомагає, у звязку з чим вона знаходиться у важкому матеріальному становищі. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просить їх задоволити в повному обсязі. Справу просить розглянути у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення повісток. Про причини неявки відповідач суд не повідомив. Сторони, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх вимог і заперечень, та, зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.12.2013 року сторони по справі уклали шлюб у виконкомі Зарічанської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 18. Зясовано також, що в шлюбі у позивача з відповідачем народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно кошти на утримання сина не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1492 гривень. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища позивача та платника аліментів, який є фізично здоровою особою, не має інших утриманців, однак не працює та не займається підприємницькою діяльністю, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і розмір аліментів може бути визначений судом в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. З відповідача також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180-184 СК України,

Outcome: approved