Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

21.06.2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача ММР, в якому просять визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , як спадкоємиці, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (у технічному паспорті літ. А-1), житловою площею 39,1 кв.м., загальною площею 57,0 кв.м.; сарай літ. Г; погріб літ. Гпд; літня кухня літ. Д; сарай літ. Е; сарай літ. Ж; душ літ. Л; вбиральня літ. М; гараж літ. П; огорожі № 2, 4, 5; споруди І, № 3, 6, який належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.1970 року № 18, а померлій [PERSON] як спадкоємиці, яка прийняла спадщину. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , як спадкоємиці, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.1970 року № 18, а померлій [PERSON] як спадкоємиці, яка прийняла спадщину. В обґрунтування позову посилаються на те, що вони є спадкоємцями за законом після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] . [INFO] помер батько позивачів [PERSON] після смерті батька відкрилась спадщина в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Вказаний об`єкт нерухомості був придбаний батьком в результаті укладення ним цивільно-правової угоди, а саме договору купівлі-продажу від 04.07.1970 року, який належним чином посвідчений та зареєстрований. Ще за життя матері позивачі відмовились від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері. Мати прийняла спадщину після смерті померлого [PERSON] , оскільки проживала разом з ним на час відкриття спадщини, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України виключає необхідність звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За життя мати позивачів хоч і прийняла спадщину, однак не звернулась до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Позивачі прийняли спадщину після смерті матері, оскільки проживали разом з нею на час відкриття спадщини. 08.12.2016 року позивачі звернулись до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області для оформлення спадкових прав після смерті їх матері. Однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у спадкоємців документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину на об`єкт незавершеного будівництва. Позивачі зазначають, що інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом після смерті їх матері [PERSON] немає. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 26.06.2019 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив суду не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ст. 279, 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи у справі, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 22.03.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.1970 року. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу за № 648/2012 від 20.03.2012 року. З матеріалів вказаної спадкової вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті свого батька на користь їх матері [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 20.02.2015 року, не оформивши спадщину після смерті свого чоловіка. Факт родинних відносин позивачів та померлої підтверджується копіями свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Тернівською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, та свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого виконкомом Тернівської селищної ради Центрального району м. Миколаєва, де [PERSON] значиться у графі «мати». Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу за № 438/2015 від 16.07.2015 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачі вчасно звернулись до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Постановами від 08.12.2016 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку за [ADDRESS] . Згідно довідки ТОВ «Укр Юо Тех» від 05.06.2019 року б/н, інформація в якій надана згідно з матеріалами архівної справи ММБТІ, об`єкти самочинного будівництва за вищезазначеною адресою відсутні, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не належить до самочинного будівництва згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленим станом на 04.12.2018 року та довідкою ТОВ «УКР ЮР ТЕХ» від 05.06.2019 року б/н, встановлено, що на земельній ділянці по [ADDRESS] знаходяться такі об`єкти нерухомого майна: житловий будинок літ. А-1, житловою площею 39,1 кв.м., загальною площею 57,0 кв.м.; сарай літ. Г; погріб літ. Гпд; літня кухня літ. Д; сарай літ. Е; сарай літ. Ж; душ літ. Л; вбиральня літ. М; гараж літ. П; огорожі № 2, 4, 5; споруди І, № 3, 6. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 р. (далі Конвенція), держави, які ратифікували Конвенцію, взяли на себе зобов`язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Права та обов`язки спадкодавця як забудовника, без сумніву, є майновими, оскільки пов`язані із створенням та набуттям власності на нерухому річ, а тому є майном у розумінні ч.1 ст. 190 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України). Згідно ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1298 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта. Відповідно до ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, що діяв на момент придбання [PERSON] спірного будинку, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до п.1 розділу I Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, що діяла на момент придбання [PERSON] спірного будинку, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Таким чином, [PERSON] дотримано вимоги законодавства, чинного на момент придбання незавершеного будівництвом будинку. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, очевидним вбачається висновок, що набувши за цивільно-правою угодою об`єкт незавершеного будівництва, померлий [PERSON] до моменту своєї смерті був його законним власником, а отже вказане майно входить до складу спадщини та може бути успадковане у передбаченому законом порядку. [PERSON] , в свою чергу фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини, а позивачі відмовились від прийняття даної спадщини на користь [PERSON] . Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживали разом із нею на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, вони не заявили про відмову від неї, звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, у відповідності до ст.1216,\~1222, 1223, 1258, 1268, 1297 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено при подачі позову

Outcome: approved