Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

20.06.2014 року позивач звернувся з позовом до суду до відповідача про захист прав споживачів, визнання договору поруки припиненим. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 квітня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит на придбання транспортного засобу. В забезпечення виконання вказаного договору, 19.04.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки №ОД19/04/2006/840-П/10, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, в тому числі, зокрема, повернути до 18.04.2011 року кредит у сумі 9083 доларів США. Умовами п. 5.3 договору поруки визначено, що дія цього договору закінчується належним виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно умов цього договору. У травні 2014 року на адресу [PERSON] надійшла судова повістка разом з позовною заявою Банку про стягнення в солідарному порядку кредитної заборгованості з нього та боржника. Отже, саме у травні [PERSON] дізнався про наявність заборгованості за кредитним договором. Також, до позовної заяви Банку додана копія досудової вимоги про погашення кредитної заборгованості на ім'я [PERSON] від 19.03.2014 року № 1376. Із змісту договору поруки від 19.04.2006 року убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед Банком за кредитним договорам не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. 03.04.2014 року Банком було подано позовну заяву № 1818 про стягнення солідарно з боржника та поручителя заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та суми нарахованої пені. З огляду на викладене у Банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушених зобов'язань боржника [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з 20 квітня 2011 року, протягом наступних шести місяців. Однак, Банк, як убачається, звернувся з позовом до суду лише 03.04.2014 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, що і стало підставою для подання позову про визнання договору поруки припиненим. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, неявка визнана судом з неповажних причин. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В даному випадку строк основного зобов'язання визначений п. 3.4.4. кредитного договору: «кінцевий термін повернення кредиту - 19.04.2011р.» При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення : отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При ньому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. 03.04.2014 року Банком було подано позовну заяву № 1818 про стягнення солідарно з боржника та поручителя заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та суми нарахованої пені. З огляду на викладене у Банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушених зобов'язань боржника [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з 20 квітня 2011 року, протягом наступних шести місяців. Однак, Банк, як убачається, звернувся з позовом до суду лише 03.04.2014 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ та в ухвалі по справі № 6-22266св12, де зокрема зазначається, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. На підставі викладеного та

Outcome: approved