Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

20 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] року помер [PERSON], яким 03 квітня 2003 року було складено заповіт на його ім'я. Цим заповітом спадкодавець заповідав, крім іншого, земельну ділянку розміром 62,99 га, що розташована в межах території Острівської сільської ради, за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25 лютого 2003 року. Іншими спадкоємцями за законом є відповідачки [PERSON] та [PERSON], які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Він в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через невідповідність серії та номеру державного акту, вказаного в заповіті, з оригіналом акту на ім'я померлого. Посилаючись на викладені обставини, просив розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю. Відповідачка [PERSON]в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, а також спадкову справу, що її було відкрито після померлого [PERSON], суд дійшов такого. 03 квітня 2003 року [PERSON] склав заповіт, яким належну йому на праві власності земельну ділянку розміром 62,99 га, що розташована в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25 лютого 2003 року Очаківською райдержадміністрацією Миколаївської області, заповів позивачеві [PERSON]. Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за реєстровим номером 268 (а. с. 10). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 грудня 2007 року (а. с. 11), [INFO] року, не змінивши заповіту, [PERSON] помер. З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № [NUMBER] від 25 лютого 2003 року (а. с. 9) вбачається, що цим актом посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 62,99 га, що розташована в межах території Острівської сільської ради, і виділена йому розпорядженням Очаківської районної державної адміністрації № 47 від 14 лютого 2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, серія та номер вказаного акту не відповідають акту, зазначеному в заповіті. Спадкоємець [PERSON], згідно з роз'ясненнями Другої очаківської державної нотаріальної контори за № 87/02-14 від 12 лютого 2015 року (а. с. 13), звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через вказані вище розбіжності у визначенні спадкового майна. Іншими спадкоємцями майна [PERSON] є відповідачки [PERSON] та [PERSON], які мають право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на момент смерті спадкодавця були малолітніми та прийняли спадщину на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Статтею 1256 ЦК України передбачено, що тлумачення заповіту може здійснюватися як спадкоємцями так і судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту заповіту, якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, текст типового договору та інші обставини, що мають значення. Як вбачається з письмової відповіді управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області за вих. № 9-28-0.5-1073/2-15 від 05 травня 2015 року, наданої на запит суду (а. с. 86), згідно з книгою записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області за 2003-2005 роки, за реєстраційним номером 10 від 20 вересня 2003 року зареєстровано державний акт серії МК № [NUMBER] на ім'я [PERSON]. Разом із тим, вказаний державний акт було зіпсовано і замість нього видано інший - серії МК № [NUMBER] - на ту ж саму земельну ділянку, що й вказано в заповіті. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], складаючи заповіт, самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, а саме, що в разі його смерті позивач успадкує зазначене у заповіті спадкове майно, оскільки на час складання заповіту у власності заповідача перебувала земельна ділянка, право на яку було посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Це підтверджується тим, що у заповіті є безпосереднє посилання на характеристики земельної ділянки: її місцезнаходження, площу, цільове призначення. Суд також бере до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про інші земельні ділянки, що належали [PERSON] і відповідали б тим характеристикам, які зазначені в заповіті. Відповідачкою [PERSON] позов визнано, і, у відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає його визнання і вважає таким, що не суперечить вимогам закону. Проаналізувавши сукупність доказів, суд дійшов переконання, що спадкодавець заповідав позивачеві саме земельну ділянку розміром 62,99 га в межах території Острівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і хоча серія та номер державного акту, вказані в заповіті, не співпадають з оригіналом акту на ім'я померлого, це не позбавляє спадкоємців права на отримання ними спадщини за заповітом та за законом. За таких обставин позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача, за клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved