Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

21.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 05.11.2008 року по 01.03.2016 року в розмірі 7845,36 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30.08.1997 року по 14.03.2000 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO], що в подальшому змінив прізвище з «Сич» на «Бржевський». Після розлучення дитина проживала разом з позивачкою і перебувала на її утриманні, а відповідач ніякої матеріальної допомоги синові не надавав, тому за рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку. Відповідач постійно ухилявся від сплати аліментів, у звязку з чим згідно з розрахунком державного виконавця відділу ДВС Прилуцького МРУЮ станом на 01.03.2016 року у [PERSON] виникла заборгованість по аліментах в розмірі 25675,88 грн. Реалізовуючи своє законне право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених ним аліментів за кожен день прострочення, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. 23.03.2017 року позивачкою до суду було подано заяву про уточнення позовних вимог через зміну даних у остаточному розрахунку державного виконавця про заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів від 16.01.2017 року, відповідно до якого за період з 05.05.2005 року по 01.03.2016 року за ним значиться така заборгованість у сумі 20014,58 грн, тому і остаточно вирахувана позивачкою сума неустойки (пені) склала 5884,81 грн, яку вона просила стягнути з відповідача разом з понесеними нею судовими витратами у розмірі 551,20 грн. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача як первісні, так і уточнені вимоги позивачки, не визнали та заперечували проти їх задоволення. Допитана в якості свідка державний виконавець Сапронова О.О. підтвердила в суді факт наявності у [PERSON] заборгованості перед [PERSON] по сплаті аліментів на утримання [PERSON] та пояснила, що чинною на даний час є заборгованість боржника у сумі 20014,58 грн. Заслухавши пояснення учасників судового розгліду, свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до беззаперечного висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ №040952, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 14.03.2000 року, після чого [PERSON] відновила своє дошлюбне прізвище «Бржевська» (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕЛ №056240 (а.с.9) сторони у даній справі є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно з копією заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області №2-1494/2006 від 20.11.2006 року [PERSON], [INFO], був позбавлений батьківських прав відносно свого сина [PERSON], [INFO] (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії І-ЕЛ №003011 (а.с.10) [PERSON], [INFO], 06.08.2013 року змінив своє прізвище з «Сич» на «Бржевський». Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця відділу ДВС Прилуцького МРУЮ [PERSON], по виконавчому листу №2-1243 станом на 01.03.2016 року за боржником [PERSON] перед [PERSON] дійсно виникла заборгованість по аліментах у розмірі 20014,58 грн (а.с.42-43), при чому даний розрахунок заборгованості державного виконавця ні позивачкою, ані відповідачем не оспорений та не оскаржений в установленому законом порядку. З вказаного вище розрахунку заборгованості (а.с.42-43) вбачається також те, що відповідач [PERSON] є належним чином обізнаним як про необхідність сплати аліментів, так і про розмір заборгованості по них, оскільки періодично ним все-таки сплачуються незначні суми коштів на користь позивачки. Відповідно до вимог ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В судовому засіданні представниками відповідача не було доведено наявності обєктивних та незалежних від [PERSON] обставин, через які він не мав можливості вчасно сплачувати свої аліментні зобовязання, відсутність же у боржника матеріальної спроможності здійснювати зазначені платежі законодавцем не віднесена до переліку чинників, які мають враховуватись судом при вирішенні питання про право одержувача аліментів на стягнення неустойки. Тож, для суду очевидним є факт того, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів у досить значному розмірі утворилася перед позивачкою виключно з його вини. Як вбачається з проведеного позивачкою розрахунку пені від суми несплачених [PERSON] аліментів (а.с.53-55), така за кожен рік становить: за 2005 рік 11,70 грн; за 2006-2007 роки пеня відсутня; за 2008 рік 72,17 грн; за 2009 рік 252,27 грн; за 2010 рік 645,99 грн; за 2011 рік 733,08 грн; за 2012 рік 898,32 грн; за 2013 рік 941,02 грн; за 2014 рік 874,97 грн; за 2015 рік 1058,08 грн; за 20016 рік 397,23 грн, а всього - 5884,81 грн. З даним розрахунком суд погоджується повною мірою, вважаючи його як математично правильним, так і таким, що проведений у чіткій відповідності з вимогами закону та баченням судової практики з даного приводу. Враховуючи безспірний факт наявності у [PERSON] заборгованості перед позивачкою по аліментах та його вину у цьому, а також правильність проведення позивачкою розрахунків по пені, суд вважає її вимоги повною мірою обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, у чіткій відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір розміром 551 грн 20 коп. також підлягає обовязковому стягненню з [PERSON] на її користь. На підставі викладеного та ст.196 СК України,

Outcome: approved