Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

20 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить залишити у власності відповідача автомобіль OPEL VIVARO, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та стягнути з відповідача на її користь компенсацію 1/2 частини вартості вказаного автомобіля в сумі 150000 грн. Обгрунтовано позов тим, що 25 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час спільного проживання подружжя ними було придбано автомобіль OPEL VIVARO, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Вказаний автомобіль зареєстрований за позивачем, проте на даний час користується ним відповідач. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, позивач не має змоги та наміру користуватися ним у своїх цілях, а відповідач є водієм і постійно користується автомобілем, продати його та поділити кошти відповідач відмовляється, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що твердження позивача про те, що автомобіль перебуває у його користуванні не відповідає дійсності, оскільки автомобіль зареєстрований на праві власності саме за позивачем і у неї перебуває свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, без якого користування авто не можливе. Автомобіль знаходиться на подвір'ї житлового будинку в с. Киїнка Чернігівського району, який належить позивачу на праві власності. Також, відповідач вказав, що він не відмовлявся продавати спірний автомобіль і від позивача таких пропозицій не надходило. Навпаки, вважає варіант продажу авто та поділу між ними коштів ідеальним варіантом, проте без присутності позивача, яка перебуває за межами України, цього зробити не можливо. Крім того, відповідач зазначив, що із запропонованим позивачем варіантом поділу автомобіля він не згоден, йому не потрібен цей мікроавтобус, оскільки у нього у користуванні є інший транспортний засіб. Також, заявлена у позові вартість спірного автомобіля є безпідставно завищеною, адже авто має ряд пошкоджень і без проведення ремонтних робіт не може експлуатуватися. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказано, що наявність у відповідача іншого автомобіля жодним чином не впливає на передбачену законом можливість поділу спільного майна подружжя. За клопотанням представника відповідача, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2018 року у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу для визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля на час проведення експертизи з урахуванням його фізичного зносу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2018 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні погодився з вартістю автомобіля, що визначена висновком експерта та не заперечував проти стягнення половини його вартості на користь позивача з передачою автомобіля у власність відповідачу. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а/с 13). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частини заробітку, мінімальний розмір на кожну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2017 і до досягнення ними повноліття (а/с 14-15). У період шлюбу подружжям було придбано автомобіль OPEL VIVARO, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до інформації Територіального сервісного центру № 7441 від 03 листопада 2017 року, згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 03.11.2017 вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON], свідоцтво про реєстрацію серії та номер [NUMBER] від 09 квітня 2013 року. Станом на 03.11.2017 дублікат вказаного свідоцтва про реєстрацію не видавався (а/с 21). Сторонами не заперечується, що автомобіль був придбаний під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а тому він є спільним майном подружжя. Згідно висновку експерта від 30 травня 2018 року № 25, ринкова вартість автомобіля OPEL VIVARO, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], з урахуванням зносу, станом на момент проведення експертизи складає 161188 грн. 93 коп. Визначити ринкову вартість автомобіля OPEL VIVARO, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] з урахуванням пояснень (а/с 88) не представляється можливим у зв'язку з недостатністю наданої інформації (відсутня точна інформація про пробіг та технічний стан транспортного засобу на момент проведення експертизи) (а/с 95-105). Відповідно до ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 та 2 статті 71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Таким чином, половина вартості автомобіля становить 80594 грн. 46 коп., яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача та у зв'язку з поділом майна подружжя автомобіль належить передати у власність відповідачу і зобов'язати позивача передати відповідачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач позовних вимог не зменшила і не надала суду належних доказів, що вартість автомобіля становить 300000 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат [PERSON] на підставі ордеру серії ЧН № 025193 від 19.12.2017 та договору № 24/07/17ц про надання правової допомоги адвокатом від 24 липня 2017 року (а/с 6, 8-10). Предметом даного договору відповідно до п. 1.1. є надання юридичних послуг щодо захисту та представництва інтересів позивача в усіх судах, органах державної влади, підприємствах усіх типів власності. Згідно розрахунку витрат на оплату послуг адвоката та акту здачі-приймання виконаних робіт, витрати позивача на оплату послуг адвоката загалом становлять 15000 грн. (а/с 118-119, 120). У розрахунку також зазначено, що оскільки позивач знаходиться за кордоном, має скрутне фінансове становище, то на даний час зроблена часткова оплата послуг адвоката, а остаточний розрахунок буде здійснено після набрання рішенням суду законної сили. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 17/2017 від 17.12.2017 позивач сплатила згідно договору № 24/07/17ц про надання правової допомоги від 24 липня 2017 року адвокату [PERSON] 2000 грн. (а/с 121). Крім того, представником позивача надано окремо квитанцію на суму 19 грн. та дві квитанції на суму 259 грн. 90 коп. кожна, як підтвердження витрат на подачу відповіді на відзив та витрат на пальне для поїздки до місця проведення експертизи. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Оскільки витрати на подачу відповіді на відзив та витрати на пальне для поїздки до місця проведення експертизи не є витратами на правничу допомогу та не відносяться до гонорару адвоката у розумінні ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», а тому не можуть бути стягнуті як витрати на правничу допомогу. Таким чином, оскільки позивач фактично сплатила адвокату за надані послуги за договором № 24/07/17ц про надання правової допомоги від 24 липня 2017 року у сумі 2000 грн., а тому у зв'язку з частковим задоволенням позову, витрати на правничу допомогу також підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідачем сплачено 562 грн. 80 коп. за проведення судової експертизи (а/с 78), і оскільки позов задоволено частково, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на проведення судової експертизи пропорційно до розміру вимог, у якій позивачу відмовлено. Враховуючи викладене,

Outcome: partial