Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

20 січня 2017 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму франшизи в розмірі 2000,00 гривень та судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 18 липня 2016 року відповідач визнаний винним за ст. 124 КУпАП у скоєнні ДТП за участі авто [NUMBER], в результаті дій відповідача авто позивача зазнало механічних ушкоджень чим позивачу спричинено матеріальну шкоду, що може бути відшкодована страховою компанією, проте враховуючи, положення Закону України «Про страхування» сума франшизи, не підпадає під суми, що виплачуються, як страхова виплата, відтак враховуючи, що відповідач добровільно відмовляється сплачувати суму франшизи позивач змушений був звернутися до суду, сплативши судовий збір. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з наведених у позові мотивів. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З наданого суду свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ХАР №013238 вбачається, що [PERSON] є власником автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер [NUMBER]. 14 червня 2016 року о 18 годині 00 хвили [PERSON], керуючи автомобілем «ГАЗ-24», реєстраційний номер [NUMBER] на перехресті вулиць Залізничної та пров. Залізничного не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобі та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 18 липня 2016 року [PERSON] визнанний винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень. З наданої суду копії полісу №АЕ 8784950 від 22 травня 2016 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у страхової компанії ТДВ «Київ РЕ», розмір страхової суми ліміту відповідальності 200\~000 гривень, франшиза 2000 гривень. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що вони врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Конституцією України, а саме статтею 55, закріплено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. За загальним правилом згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В той же час норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (п.22.1 ст.22 межами ліміту відповідальності; ст.29 вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (у випадку його наявності), розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 ст.32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, повязану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п.12.1 ст.12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту). Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (який відшкодовує страховик згідно з Законом України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує безпосередньо особа, яка завдала збитків. Отже, страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст.29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснює відшкодування витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України має відшкодовувати безпосередньо особа, яка завдала збитків. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові № 6-691цс15 від 02 грудня 2015 року, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. При цьому не передбачено стягнення матеріальної шкоди в солідарному порядку, оскільки позивачем пред'явлено позов шляхом звернення до страховика, то в подальшому він має пред'явити позов до заподіювача шкоди. Відтак, суд приймаючи до уваги факт визнання позову відповідача відповідно до положень ст. 174 ЦПК України, що на думку суду не порушує права та інтереси інших осіб, доходить висновку, що оскільки страхове відшкодування, яке підлягає стягненню з страховика не покриває заподіяну майнову шкоду позивачу, то у відповідності з вимогами закону, решта суми підлягає відшкодуванню винною особою, а саме з [PERSON] підлягає стягненню майнова шкода заподіяна позивачу в сумі 2000 грн. франшизи, що відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про страхування» не входить до суми страхової виплати. Крім того, враховуючи задоволення судом позовних вимог, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved