Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

1. Стислий виклад позиції заявника, пояснення заінтересованої особи: Представник заявника [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], [INFO], яка померла 23 січня 2018 року у віці 75 років, була бабцею [PERSON]. [PERSON] померла в м. Макіївка, 23 січня 2018 року, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївка про смерть № 41 від 24 січня 2018 року. Представник заявника звернувся до Центрального районного у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, однак йому було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки зазначений документ не є законним. Просить встановити факт смерті [PERSON], громадянки України, [INFO], яка померла 23 січня 2018 року у віці 75 років в м. Макіївка, причиною смерті якої став рак правої молочної залози. Від заінтересованої особи пояснень не надійшло. 2. Заяви (клопотання ) учасників справи. Заявником надано заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримує, просить заяву задовольнити. Від заінтересованої особи заяв, клопотань не надійшло. 3. Процесуальні дії у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Як вбачається з копії паспорта [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.9). Як вбачається з копії паспортів, копії свідоцтва про народження ІV-УР № 954704, копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дощлюбного прізвища, копії свідоцтва про народження VІІ-НО № 317019, заявник [PERSON], [INFO] є онуком померлої [PERSON]. Факт смерті 23.01.2018 року [PERSON], [INFO],\~підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 41 від 24.01.2018 року, що видане та належним чином завірене центром первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївки (а.с.4). Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 457/15.2-108 від 03.07.2018 року в державній реєстрації смерті [PERSON], яка померла 23.01.2018 року було відмовлено, натомість роз'яснено, що для зазначеної реєстрації необхідно надати лікарське свідоцтво про смерть встановленого Міністерства охорони здоровя України зразка, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час (а.с. 5). Таким чином, факт смерті [PERSON] підтверджується наданими суду доказами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вищевказані документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Відповідно до роз'яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року щодо застосування частини першої статті 317 ЦПК України, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справу порядку статті 317 ЦПК України. 5. Позиція суду. Перевіривши матеріали\~справи,\~суд дійшов\~до висновку,\~що заяву\~[PERSON], який діє в інтересах [PERSON], заінтересована особа: Центральний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті необхідно задовольнити.

Outcome: approved