Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

1 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], про визнання недійсними заповітів. Позов [PERSON] мотивований тим, що 7 грудня 2016 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно. Згідно заповіту від 11 вересня 2008 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження: належну йому земельну ділянку 6,8901 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП №019187 виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 травня 2004 року, а також все інше належне йому майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. Згідно заповіту від 14 грудня 2011 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження: земельну ділянку площею 6,8901 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, кадастрові номери земельної ділянки 2323355100:32:002:0003; 2323355100:32:027:0027, заповів [PERSON]. Вважаючи, що під час складання вказаних заповітів волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі через неможливість останнього усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в звязку з тяжкою хворобою, а також перебуванням під впливом сильнодіючих лікарських засобів, а також враховуючи, що наявність заповітів позбавляє його право на спадкування, позивач просив суд, визнати вищевказані заповіти недійсними, та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, додатково пояснив суду, що за життя його батько склав два заповіти, яким після своєї смерті все своє майно заповів дружині [PERSON] та сину [PERSON] у звязку з тим, що його батько [PERSON] у 2006 році тяжко захворів, переніс інсульт, був частково паралізований, отримав першу групу інвалідності, перебував під дією ліків, вважає, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, на час складання заповітів, тому просив задовольнити позов і визнати заповіти недійсними. Відповідач [PERSON] та її представник відповідачів [PERSON] під час розгляду справи позов [PERSON] не визнали і просили відмовити в його задоволенні через необґрунтованість. Зазначали, що [PERSON] дійсно хворів, але його хвороби і встановлені діагнози не є психічними хворобами, про що свідчать історія хвороби, де зазначено, що при огляді та лікуванні хворий був адекватний, контактний, всебічно орієнтований. Отже, ствердження позивача про те, що заповіти від 11.09.2008 року та від 14.12.2011 року були складені та посвідчені всупереч волі [PERSON], за відсутності вільного його волевиявлення, а його психічний та фізичний стан здоровя був таким, що позбавляв його здійснити вільне волевиявлення, розуміти в повній мірі значення свої дій та вчинків, значення того, що фактично відбулось і наслідки вчиненого - не відповідають дійсності, тобто є безпідставними, не підтверджені відповідними доказами. Третя особа приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] був її пацієнтом, він лікувався у відділенні ТМО Михайлівського району Запорізької області, а після інсульту вона відвідувала його на дому. У нього був гімопорез, ішемічний інсульт, після чого він не міг самостійно пересуватись. У нього була паралізована ліва сторона, а правою рукою він працював. Психіатричних порушень у нього не було, але іноді були приступи епілепсії. Ліки які він приймав, на розумову діяльність не впливали, втрати памяті у нього не було. Він розумів хто він, де живе, відповідав на питання. Коли вона приїжджала до [PERSON], то її постійно зустрічала [PERSON], яка була його дружиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] був його братом. У [PERSON] був інсульт в 2006 році, після чого, він його постійно навідував. У його брата була ліва сторона паралізована, та перелом бедра, а права сторона була нормальна. Інколи вони просили його доньку Олену доглядати [PERSON], але весь час [PERSON] доглядала його дружина [PERSON] Його брат, постійно йому дзвонив, вітав з днем народження, вони спілкувались. [PERSON] спілкувався з сусідами, та розмовляв зі своїми знайомими. Коли померли батьки, то [PERSON] приїжджав на кладовище, після чого казав, що хоче скласти заповіт на жінку [PERSON] і її сина [PERSON], так як своїм дітям не вірить та не довіряє. Він дуже сильно любив свою жінку, та казав, що крім неї, він нікому не потрібний. При складанні заповіту він не був присутнім. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з [PERSON] навчалася в одному класі. В 2010 році у них відбувся вечір зустрічі випускників, там був присутній і [PERSON], який перебував в інвалідному візку, але з усіма спілкувався, згадували свої шкільні роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є племінницею [PERSON], вона часто спілкувалась з неї і її чоловіком [PERSON], який ніколи не заговорювався, багато розповідав за минуле, адекватно сприймав час, був у здоровому глузді. Коли він захворів і постійно знаходився у інвалідному візку, то самостійно їв, не був у безпорадному стані. Його постійно доглядала [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він дружив з [PERSON] В 2006 році у нього був інсульт, після чого у [PERSON] було паралізовано ліву сторону, і він постійно пересовувався на інвалідному візку. Він постійно його провідував, а [PERSON] йому розповідав, що хоче скласти заповіт на [PERSON] та [PERSON] Він дзвонив йому, вони спілкувались, яких не будь психіатричних розладів, він не помічав, так як [PERSON] був адекватною людиною. Про приступи епілепсії йому нічого не відомо. Його син [PERSON], ніякої допомоги йому не надавав. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. 7 грудня 2016 року помер [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON]: належну йому земельну ділянку 6,8901 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП №019187 виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 травня 2004 року, а також все інше належне йому майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, [PERSON] заповів [PERSON] (а.с. 64). Згідно заповіту від 14 грудня 2011 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповідальне розпорядження: земельну ділянку площею 6,8901 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, кадастрові номери земельної ділянки 2323355100:32:002:0003; 2323355100:32:027:0027, заповів [PERSON] (а.с. 65). 17 січня 2017 року до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер 7 грудня 2016 року (а.с. 53). Крім того, 18 січня 2017 року до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер 7 грудня 2016 року (а.с. 70). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46440411, виданого 17 січня 2017 року приватним нотаріусом [PERSON], було заведено спадкову справу № 60108744 (а.с.58) Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), заповіт № 45419809, номер в реєстрі нотаріальних дій 3513, посвідчений 11 вересня 2008 року приватним нотаріусом [PERSON], чинний (а.с. 60). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), заповіт № 52171968 номер в реєстрі нотаріальних дій 2235, посвідчений 14 грудня 2011 року приватним нотаріусом [PERSON], чинний (а.с. 60). Позивач, як на підставу визнання заповітів недійсними посилався на те, що на час вчинення оспорюваних заповітів спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначав, що [PERSON] з 2006 року тяжко захворів, переніс інсульт, після чого, був виписаний з лікарні з діагнозом: гіпертонічна хвороба третього ступеня лівостороння геміплегія, та отримав першу групу інвалідності. Вважає, що [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, на час складання заповітів. За клопотання позивача судом було призначено судову первинну посмертну психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради. Згідно висновку експертизи №610 від 28 листопада 2017 року, винести остаточне рішення, чи страждав [PERSON] будь-якими психічними хворобами або розладами на час складання заповітів 11 вересня 2008 року та 14 грудня 2011 року, чи міг він 11 вересня 2008 року та 14 грудня 2011 року усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними не представляється можливим у звязку з відсутністю опису психічного стану (а.с. 160-169). Всі допитані в суді свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] також пояснювали, що ніяких відхилень розумової діяльності у [PERSON] не було. За нормою ст.\~1233\~ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті. Відповідно до\~ст. 1247 ЦК України,\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до\~частини четвертої статті 207\~цього Кодексу. 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в\~порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253\~цього Кодексу). Згідно з ч. ч. 3, 4\~ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. За нормою ч. 1\~ст. 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 1\~ст. 231 ЦК України\~правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 7\~«Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, доводи позивача про те, що спадкодавець [PERSON] за своїм станом здоровя не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними є необґрунтованими та недоведеними, оскільки а ні висновок експерта, а ні поясненнями свідків вказані обставини не підтвердили. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведені належними і допустимими доказами позовні вимоги, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed