Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

20.10.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 15.03.1968р. у Красногвардійському районному ЗАГС м. Дніпропетровська під актовим записом № 227. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з травня 2013р.,проте сторони проживають разом. Причиною припинення шлюбних відносин стали подружня зрада з боку відповідача, зловживання спиртними напоями, відсутність поваги. Сторони хоча проживають разом, проте з травня 2013р. не підтримують подружніх відносин як чоловік та жінка, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 13.12.2016р. позивачка просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 13). Відповідач проти задоволення позову не заперечував, період припинення шлюбних відносин (травень 2013р.) визнав в повному обсязі, проте вважав, що причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що виникали конфлікти, втрата почуття любові та поваги. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 13.12.2016р. надав відповідну заяву (а.с. №14). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.03.1968р. у Красногвардійському районному ЗАГС м. Дніпропетровська під актовим записом № 227 (а.с. №5). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З огляду на те, що позивачкою не надано доказів, того що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стало саме зловживання відповідачем спиртними напоями, подружня зрада, то суд вважає, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини. Сторони хоча і проживають разом, проте з травня 2013р. не підтримують подружніх відносин як чоловік та жінка, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з травня 2013р., тобто більше трьох років тому, і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.( а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved