Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

20 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] 26 квітня 2011 року укладено договір без номеру (далі - Договір), згідно з яким останньому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 1500 грн. 00 коп. з подальшим його поступовим збільшенням до 2800 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості з розрахунку 360 днів у році. Відповідач [PERSON] порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 30 червня 2020 року сума заборгованості складає 33183 грн. 52 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 2792 грн. 83 коп., заборгованість за нарахованими відсотками - 26573 грн. 96 коп., нарахована пеня - 3816 грн. 73 коп., нарахована комісія - 00 грн. 00 коп.. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому АТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат у розмірі 2102 грн. 00 коп.. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2020 року за клопотанням повноважного представника позивача вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику (а.с.54,60). Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.62), у письмовій заяві, поданій до суду разом з позовною заявою, представник позивача на підставі довіреності Гребенюк О.С. вказав, що позивач позов підтримує у повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Разом з тим, представник позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подав, справу прохав розглянути без його участіта не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.52). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання поштового відправлення (а.с.63). При цьому, відповідач заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Виходячи з положень ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] 26 червня 2011 року склалися кредитні правовідносини, а саме, відповідач отримав кредит у розмірі 1500 грн. 00 коп. із подальшим його поступовим збільшенням до 2800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на відповідну платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році та зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості, термін платіжної картки визначено останній день січня 2015 року (а.с.10-17,44-45). При цьому, в матеріалах справи наявна Анкета-заява [PERSON] , яку останній підписав та за змістом якої він погодилася, що вказана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с.16). Таким чином, Договір підписаний сторонами: від імені банку - уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON] .. При цьому, своїм підписом [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з Умовами, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, 26 квітня 2011 року [PERSON] підписав Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (далі - Довідка), яка, зокрема, містить умови щодо базової відсоткової ставки за кредитом на місяць, а також сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.17). Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості за Договором станом на 30 червня 2020 року складає 33183 грн. 52 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 2792 грн. 83 коп., заборгованість за нарахованими відсотками - 26573 грн. 96 коп., нарахована пеня - 3816 грн. 73 коп., нарахована комісія - 00 грн. 00 коп. (а.с.7-9). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо, зокрема, позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Із виписки по особовому рахунку вбачається, що [PERSON] активував кредитну картку та активно користувалася кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснював платежі на повернення кредитних коштів. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, ураховуючи наявність у матеріалах справи виписки про рух коштів (а.с.10-13), яка є належним підтвердженням отримання [PERSON] кредитних коштів, користування ними та часткової сплати грошей в рахунок погашення заборгованості, позивачем доведено факт отримання [PERSON] кредиту в АТ КБ «ПриватБанк» та факт наявності заборгованості за кредитом. Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц). Так, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) складає 2792 грн. 83 коп.. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (а.с.14), встановлено, що остання зміна кредитного ліміту у бік збільшення відбулася 22 липня 2011 року та максимальна сума для отримання склала 2800 грн. 00 коп., таким чином позивачем доведено та підтверджено належними доказами отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому до стягнення розмірі, а саме, в сумі 2792 грн. 83 коп.. В Довідці, яка 26 квітня 2011 року підписана [PERSON] , зазначена базова процентна ставка, яка складає 2,5% на місяць, тобто 30% на рік (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), а також передбачено відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.17). За розрахунками позивача, нарахована пеня за прострочене зобов`язання складає 3816 грн. 73 коп., що узгоджується з умовами Договору. Крім того, за розрахунками позивача, заборгованість за простроченими відсотками складає 26573 грн. 96 коп. станом на 30 червня 2020 року. Разом з тим, відповідно до виписки про рух коштів та розрахунків, наданих суду позивачем, заборгованість за кредитом перед позивачем у [PERSON] виникла з 31 липня 2011 року. При цьому, згідно довідки термін дії картки встановлено до січня 2015 року (а.с.15), у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими банком після 31 січня 2015 року. Отже, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, яка підлягає стягненню з [PERSON] , становить 2979 грн. 02 коп., виходячи з розрахунку: (2792 грн. 83 коп. (тіло кредиту) * 30% (базова процентна ставка) / 360 (кількість днів у році) * 1280 (кількість днів у періоді з 31 липня 2011 року по 31 січня 2015 року) = 2979 грн. 02 коп.. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України). За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк» як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON] , а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом за Договором від 26 квітня 2011 року в сумі 9588 грн. 58 коп., у тому числі заборгованість за тілом кредиту - 2792 грн. 83 коп., заборгованість за нарахованими відсотками - 2979 грн. 02 коп., а також нарахована пеня - 3816 грн. 73 коп.. В іншій частині позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно положень ст.141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з [PERSON] в сумі 607 грн. 39 коп., виходячи з розрахунку: (9588 грн. 58 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 2102 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 33183 грн. 52 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 607 грн. 39 коп..

Outcome: partial