Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

20 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування реєстрації права власності від 11 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] та від 12 грудня 2014 року на ім`я [PERSON] , посилаючись на те, що 06 вересня 2000 року [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS] [PERSON] , який свою чергу відчужив зазначену квартиру 13 лютого 2001 року [PERSON] 29 березня 2001 року [PERSON] відчужила квартиру [PERSON] , яка в свою чергу уклала 17 грудня 2002 року договір купівлі-продажу з [PERSON] 29 грудня 2002 року [PERSON] здійснив реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . 02 вересня 2003 року [PERSON] було визнано недієздатним, у зв`язку із чим рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року договори купівлі-продажу від 06 вересня 2000 року, від 13 лютого 2001 року, від 29 березня 2002 року, від 17 грудня 2002 року було визнано недійсними та зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] квартиру, та зобов`язано інших учасників повернути один одному кошти. Позивач вважає, відповідним рішенням його було безпідставно зобов`язано повернути [PERSON] квартиру, яку він придбав у добросовісного набувача [PERSON] . Позивач вважає, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року право власності [PERSON] не було скасовано. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , 11 лютого 2010 року за ним було зареєстровано право власності на спірну квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 31 липня 1996 року, позивач вважає, що 11 лютого 2010 року майно незаконно вибуло з його володіння, оскільки [PERSON] на момент реєстрації права власності був мертвий. 12 грудня 2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] 09 грудня 2015 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/3307/15-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , та усунуто перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . З моменту купівлі-продажу квартири та реєстрації права власності [PERSON] безперервно проживає та користується нею, сплачує комунальні послуги, зареєстрував у встановленому законом порядку місце проживання, здійснив ремонт. Оскільки право власності на квартиру за [PERSON] не було скасовано, а тому відповідно до ст.388 ЦК України просить його позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечила, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі було відмовлено. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на наступне. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зокрема в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію права власності на житло, виданого Хмельницьким БТІ 31 липня 1996 року належала квартира [ADDRESS] . 06 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 13 лютого 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. 29 березня 2002 року аналогічний договір було укладено між [PERSON] та [PERSON] . 17 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Рішенням Хмельницького міського суду від 02 вересня 2003 року за заявою [PERSON] було визнано недієздатним [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним на підставі ст.225 ЦК України у зв`язку із тим, що [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при укладенні 06 березня 2000 року договору купівлі-продажу з [PERSON] , останній, а також усі наступні укладені договори відчуження нерухомого майна були визнані недійсними, в тому числі і на підставі якого [PERSON] набув право власності на зазначену квартиру. Крім цього цим рішенням у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання добросовісним набувачем було відмовлено. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] здійснений 11 лютого 2010 року. 12 грудня 2014 року рішенням державного реєстратора Шевцової Ірини Анатоліївни за №17953822 було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 листопада 2010 року. Позивач просить визнати незаконними та скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] від 11 лютого 2010 року та за [PERSON] від 12 грудня 2014 року з тих підстав, що відповідні реєстраційні дії були вчинені вже після смерті [PERSON] , у зв`язку із чим квартира [ADDRESS] неправомірно вибула із володіння [PERSON] . Крім цього [PERSON] з 20 грудня 2002 року безперервно проживає та користується придбаною квартирою. Оскільки право власності [PERSON] до цього часу є не скасованим, позивач відповідно до ст.388 ЦПК України забезпечити введення власника у володіння майном, якого він незаконно був позбавлений. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2015 року у справі №686/3305/15 було усунуто перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Відповідне рішення набрало законної сили 15 березня 2016 року. Відповідно до ч.6 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація права власності повинна передувати реєстрації інших речових прав на таке майно та їх обмежень і проводитися в разі вчинення правочину щодо такої нерухомості, встановлення обмежень речових прав на таку нерухомість. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі Закон № 1952-IV) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. В силу ст.10 Закону № 1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, і картографічні (графічні) дані. Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. Відповідно до ст.14 Закону № 1952-IV реєстраційна справа включає документи, в яких містяться відомості про нерухоме майно, право власності на нього, інші речові права та їх обтяження. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст.388 ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу позову, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Правова природа вищезазначеного способу захисту цивільного права полягає у тому, що він застосовується лише у разі визнання правочину (договору) недійсним чи нікчемності договору як підставу позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі, тобто не стороні недійсного правочину. Предметом віндикаційного позову, на чому наголошує позивач є вимога власника майна, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном. В силу ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Враховуючи, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року було визнано недійсними договори відчуження квартири [ADDRESS] , в тому числі і договір купівлі-продажу від 17 грудня 2002 року за яким право власності на квартиру набув [PERSON] , а також відповідним рішенням не було визнано позивача добросовісним набувачем, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право власності на квартиру з моменту укладення правочину відповідно до положень ст.236 ЦК України з 17 грудня 2002 року. З огляду на викладене, посилання [PERSON] на ту обставину, що судовими рішеннями не було визнано недійсною реєстрацію права власності за ним на спірну квартиру не дає суду підстав вважати, що володіння об`єктом нерухомого майна позивачем здійснюється згідно закону, оскільки право власності набувається на підставі правочинів. [PERSON] будь-яких речових прав на спірну квартиру на час внесення оскаржуваних записів не мав, що неодноразово було встановлено судовими рішеннями від 31 жовтня 2006 року, від 09 грудня 2015 року, фактичне володіння спірним майном позивачем здійснюється без відповідних правових підстав, таким чином його вимоги щодо визнання незаконними та скасування реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] від 11 лютого 2010 року за [PERSON] та від 12 рудня 2014 року за [PERSON] , внесення запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] , а також зобов`язання управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради внести відповідний запис про державну реєстрацію права власності задоволенню не підлягають. Незаконність дій державних реєстраторів, щодо прийняття рішень та реєстрацію права власності на квартиру була предметом розгляду Хмельницького міськрайонного суду, який 10 березня 2010 року ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , та [PERSON] , аналогічне рішення прийняв і Хмельницький окружний адміністративний суд у справі за позовом [PERSON] до завідуючої Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевцової І.А., з участю третьої особи [PERSON] про визнання незаконними дій та скасування рішення. Таким чином, аналізуючи встановлені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення поданого позову, також на думку суду відсутні підстави і для зобов`язання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради внести запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Судові витрати по справі покласти на позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed