Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

20 січня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2013 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з матір`ю. Кожного року позивач возить сина за кордон на оздоровлення, в зв`язку із чим вона змушена звертатися до Служби у справах дітей для надання висновку про підтвердження місця проживання дитини. Позивач зверталася до відповідача з проханням укласти договір про місце проживання дитини, проте у відповідача не вистачає на це часу, так як він проживає за кордоном. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26\~січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що з 2016 року і по теперішній час дитина проживає разом з матір`ю, без будь-яких спроб зі сторони відповідача змінити місце проживання дитини, спору між сторонами з предмету спору взагалі немає. Крім того, відповідно п. 2 договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, укладеного 02 лютого 2016 року, сторонами визначено, що дитина постійно проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , а батько зобов`язується сплачувати аліменти на утримання сина. Також, у зв`язку із відсутністю предмета спору на час пред`явлення позову до суду, представник відповідача, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, просила закрити провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19\~березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради надіслала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника та просили прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] \~та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2013 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016 року розірвано (а.с. 16-17). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Відповідно до копії договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 02 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М., [PERSON] та [PERSON] узгодили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання їх сина (а.с. 9-10). Згідно п. 2 вказаного договору, у зв`язку із тим, що дитина постійно проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] (одержувачем) за вказаною у договорі адресою, [PERSON] (платник) надає одержувачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює виплати, встановлені цим договором. Вказаний договір є чинним. Тобто, договором про сплату аліментів, сторони погодили, що дитина проживає з матір`ю, а тому батько зобов`язався сплачувати аліменти. Як вбачається з копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 6823 від 28.12.2020, дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61). Частиною третьою статті 13\~ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~161\~СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Стаття 15\~Цивільного кодексу\~України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, позивач у позові вказала, що визначення місця проживання дитини між нею та відповідачем не вирішено. Проте, у судовому засіданні позивач суду пояснила, що спору про визначення місця проживання дитини у неї з відповідачем немає, а їй фактично потрібно рішення суду, в якому має бути констатовано, що дитина проживає з нею, адже таке рішення надасть їй змогу не звертатися до органу опіки та піклування для підтвердження фактичного місця проживання дитини при виїзді за кордон, та в разі, якщо вона матиме намір у майбутньому зареєструвати місце проживання її та дитини за іншою адресою. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що малолітній син проживає та зареєстрований разом з матір`ю, відповідач проживає за межами України та у нотаріально посвідченому договорі він погодив з позивачем, що малолітній син проживає з матір`ю, тобто спір між сторонами щодо проживання дитини відсутній і права позивача відповідачем не порушені, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed