Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

21 лютого 2014 року позивач звернулася з заявою до суду про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та завданої моральної шкоди, посилаючись на те, що з 16 березня 2012 року працювала на посаді інженера з маркетингу в відділі маркетингу у відповідача. Наказом №30к по ПАТ «МДЕЗ» від 21.05.2013 року її було звільнено з посади інженера із зовнішньо-економічної діяльності за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України). В останній день фактичного виконання трудових обов'язків всі належні їй до виплати суми не було виплачено. Остаточний розрахунок з позивачкою не був проведений. З посиланням на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП уточненими позовними вимогами просить стягнути з відповідача на свою користь 10 271,34 грн. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 32 784,21 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судове засідання не з'явилась, подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача Реус Д.С. позов визнав частково, не заперечував щодо задоволення позову в частині невиплаченої заробітної плати, щодо розміру середнього заробітку за весь час затримки покладається на розсуд суду, заперечив щодо задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Копією трудової книжки підтверджено факт роботи позивача на підприємстві на посаді інженера з маркетингу, а з 24.05.2012 року на посаді інженера із зовнішньо-економічної діяльності. Наказом №30к від 21 травня 2013 року [PERSON] звільнено з посади за угодою сторін, згідно п. а ст. 36 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум , що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. При звільненні в порушення положення цієї норми відповідач не виплатив всі належні [PERSON] суми в день звільнення, а саме нараховану заробітну плату, яка становить 10 271,34 грн. Спору щодо розміру заборгованої суми у сторін немає. Вимоги позивача ґрунтуються на законних підставах, передбачених ст. 116 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», тому позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте, визначаючи розмір відшкодування, позивач не врахувала, що згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 нарахування виплати, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Оскільки середньоденний заробіток на день звільнення становив 91,07 грн. (3642,69 : 40 відпрацьованих днів), а кількість робочих днів в період, що підлягає оплаті з 22.05.2013 року по 28 березня 2014 року становить 217 робочих дні, то стягненню на користь позивача буде підлягати (217 х 91,07) 19 762,19 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з роз'яснень п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. З врахуванням викладеного, обґрунтованим розміром моральної шкоди завданої не проведенням виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати більше як 9 місяців є 1000 грн. Згідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: partial