Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

20 квітня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі. Позов обґрунтований тим, що 22 січня 2011 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок та надвірні будівлі. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, у звязку із чим вона звернулася до нотаріальної контори та прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства. Враховуючи те, що правовстановлюючий документ на житловий будинок та надвірні будівлі не видавався, позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно. У судове засідання сторони не зявилася, надіслали до суду заяви про розгляд справи без її участі. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 158933 (а.с.3) [PERSON] померла 22 січня 2011 року. Померла [PERSON] мала у власності будинковолодіння. Зокрема, виходячи з технічного паспорту на будинок № 31 по вулиці Південній, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області (а.с.5-9), дане будинковолодіння збудоване у 1960-1986 роках на відведеній в законному порядку земельній ділянці, його інвентаризаційна вартість становить 64 555 гривні. В свою чергу, довідкою Прилуцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 23 березня 2015 року (а.с.9) підтверджується, що право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано. Проте, відповідно до довідки виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області вказане будинковолодіння станом на 15 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи дворів колгоспного типу. Довідкою виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області № 283 від 18 березня 2016 року (а.с.14) підтверджується, що [PERSON] з 1984 року і до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована в [INFO]. На день смерті спадкодавця у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2011 року (а.с.13), інформації з Бахмацької державної нотаріальної контори та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.26-27) підтверджується, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита за заявою позивача. Позивач не може оформити право власності на спірне будинковолодіння, що підтверджується листом Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 13 квітня 2016 року № 883/02-14 (а.с.16). З встановленого випливають наступні висновки. Згідно з положеннями статті 120 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об'єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім'я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі. Виходячи із змісту пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі відповідними змінами) необхідно врахувати те, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. При цьому розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. На підставі статей 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після померлої матері [PERSON], але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок та надвірні будівлі не видавався, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на житловий будинок та надвірні будівлі не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved