Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

20.12.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв», третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 15 травня 2014 року по 31 грудня 2019 року в сумі 569132,62 грн.; стягнути з відповідача на користь Пенсійного Фонду України заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 15 травня 2014 року по 31 грудня 2019 року в сумі 130900 грн. Одночасно із позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів, згідно якого він просить витребувати у уповноваженої особи КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» виписку з трудової книжки з вказівкою посади та відомостей про роботу та довідку про наявність заборгованості із виплати заробітної плати. Позовна заява мотивована тим, що позивач працює в КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» з 19.02.2013 року. Однак, з 15 травня 2014 року по теперішній час фактична виплата заробітної плати здійснювалась частково або не здійснювалась зовсім, що призвело до виникнення заборгованості. Також за весь цей час КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» відносно нього не сплачує єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України, що є абсолютно неприпустимими та порушує чинне законодавство. Ухвалою суду від 16.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правила спрощеного позовного провадження, витребувано докази у відповідача. 31 січня 2020 року ухвалою суду виправлено арифметичну помилку в ухвалі від 16.12.2019 року. Ухвалою суду від 26 березня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в питаннях адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Головне управління Державної податкової служби України у Миколаївській області. Ухвалою суду від 02 червня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. 25 червня 2020 року ухвалою суду витребувано у Новоодеського районного суду Миколаївської області рішення по справі №482/500/14-ц від 14.05.2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області. Також ухвалено тимчасово вилучити у КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» доказ. Виконання ухвали в цій частині доручено Новоодеському районному відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), провадження зупинено. 05 серпня 2020 року на виконання вимог ухвали суду від 25 червня 2020 року надійшла копія рішення від 14.05.2014 року та копія ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 01.10.2014 р. по справі № 482/500/14-ц. 06.10.2020 позивачем до суду надано копію постанови про закінчення виконавчого провадження, копію листа ГУ НП в Миколаївській області від 22.09.2020 та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 22.07.2020 за № 2658. 06 жовтня 2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. 05.11.2020 з Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження. 21 січня 2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог від 21.01.2021, в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 15 травня 2014 року по 31 грудня 2020 року в сумі 674 132,62 грн.; стягнути з відповідача на користь державної податкової служби України заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 15 травня 2014 року по 31 грудня 2020 року в сумі 154 000 грн. До судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву та пояснень не надали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Враховуючи викладене, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів та у відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працює у Комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Миколаїв» (далі КП «МАМ») юристом відділу договорів та зовнішньоекономічної діяльності. Наказом №211/к від 22 липня 2013 року він був поновлений на цій посаді на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2013 року. Наказом № 31/к від 19.02.2014 року було анульовано наказ №23/к від 07.02.2014 р., звільнено юриста договірного відділу [PERSON] . Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2014 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2014 року, [PERSON] поновлено на посаді юриста договірного відділу КП «МАМ» з 19 лютого 2014 року. За вимогами частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 115 Кодексу Законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем [PERSON] , йому була нарахована у період з 15 травня 2014 року по 31 грудня 2020 року, але не виплачена заробітна плата у розмірі 674132,62 грн. Відповідач на спростування вказаного розміру заборгованості не надав жодного доказу. Більш того, ухвала суду про тимчасове вилучення доказів не виконана у зв`язку з неможливістю виконання без участі боржника. Державним виконавцем надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення (постанова про закінчення виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП № 62609549, винесена державним виконавцем Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)). Крім цього, заява [PERSON] щодо вчинення кримінального правопорушення, на підставі ухвали слідчого судді Новоодеського районного суду в Миколаївській області від 13.08.2020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020155280000062 від 19.08.2020 та розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України (лист відділу дізнання ГУ НП в Миколаївській області від 22.09.2020 № Б-15/19-2020). Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи викладене, суд погоджується із розрахунком заборгованості по заробітній платі, складеним позивачем. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати за період з 15 травня 2014 року по 31 грудня 2020 року, розмір якої становить 674132,62 грн, що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачу, встановлених статтею 115 Кодексу Законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» та наявність заборгованості з виплати заробітної плати, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність стягнення з Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі. Щодо позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд виходить з наступного: Відповідно до довідки форма ОК-5 («Індивідуальні відомості про застраховану особу»), наданої Пенсійним фондом України, протягом звітного періоду (2013-2017рік) [PERSON] з доходів не сплачено страхові внески. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01.04.2014 р. по 31.12.2019 р. [PERSON] працює в КП «МАМ», доходів не мав. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. [PERSON] доходів не мав. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Далі Закон №2464). Відповідно до п.п. 1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями (далі Закон №2464) платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу) (ч. 8, 11, 12 ст. 9 Закону №2464). Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону № 2464, Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь). Відповідно до\~ч.\~15 ст. 25 Закону №2464\~рішення контролюючого органу про нарахування пені та/або застосування штрафів є виконавчим документом. У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк контролюючий орган про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом. Пунктом 12 розд. VІІ\~Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої\~наказом Мінфіну від 20.04.2015 р. №449\~із змінами та доповненнями (далі Інструкція №449), визначено, що суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в тому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску. Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату боргу (недоїмки), якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки. Якщо платник єдиного внеску згідно з абз.\~10\~ч.\~4 ст. 25 Закону №2464\~протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з контролюючим органом шляхом оскарження в адміністративному або в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, контролюючий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі. Крім того, у таких випадках контролюючий орган має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки (абз.\~12\~ч.\~4 ст. 25 Закону №2464). При цьому строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (ч.\~16 ст. 25 Закону №2464). Виходячи з аналізу вказаних норм права, із позовом про стягнення суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування має право звертатись виключно контролюючий орган. Одночасно, згідно п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 1 ст. 1 Закону 2464). Відповідно до практики ЄСПЛ принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184 рішення від 22 червня 2004 року у справі «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що оскільки позивачу знаходячись в трудових відносинах з відповідачем була не виплачена заробітна плата за період з 15 травня 2014 року по 31 грудня 2020 року на загальну суму 674 132,62 грн, і з цієї заробітної плати відповідачем не було сплачено єдиний соціальний внесок на позивача, як застрахованої особи, то це є порушенням прав позивача як застрахованої особи, а тому суд виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачає, що права позивача повинні бути відновлені шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на вказану вище заробітну плату. Саме такий спосіб захисту відповідатиме вимогам закону та сприятиме відновленню порушених прав позивача. Враховуючи викладене, позов належить задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом вимоги задоволені частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6741, 32 грн. за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та 908,00 грн. за вимогу про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а всього 7\~649,32 грн. Згідно п. 2 ч. 1ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved