Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

20 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що він є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 14.08.2003. Коли він придбав даний будинок його не поставили до відома, що інші особи зареєстровані в цьому будинку. Про те, що відповідач зареєстрований в даному будинку позивачу стало відомо лише в 2021 році. Таким чином, відповідач з 14.08.2003 і на момент звернення до суду жодного дня не проживав в спірному будинку, ні разу в будинок не з`являвся, його особистих речей в будинку немає. Відповідач, будучи зареєстрованим в спірному будинку, дане помешкання не утримує, комунальні послуги не оплачує. Позивач позбавлений права оформити житлову субсидію, оскільки відповідач не надає інформацію про свої доходи. Таким чином, відповідач порушує право позивача на вільне користування житлом. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року по справі було відкрито провадження та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача, у визначений ухвалою про відкриття провадження по справі строк, відзиву на позов до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 14.08.2003, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. та згідно із Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1408916 від 05.09.2003, [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.4,5). Відповідно до довідки про склад сім`ї №375-14-24-15 від 14.04.2021, виданої Центром адміністративних послуг виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, у спірному будинку зареєстровані проживаючими: [PERSON] (уповноважений власник), [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). На адресу суду надійшла заява третьої особи [PERSON] , в якій вона підтримує обставини, викладені у позові, підтверджує, що відповідач з`їхав зі спірного будинку ще до серпня 2003 року і після придбання ними будинку вже понад сімнадцять років жодного разу не з`являвся. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Оскільки зазначене житло є приватною власністю позивача згідно дослідженого вище договору купівлі-продажу, відповідач за місцем реєстрації відсутній понад встановлені законом строки, тому суд приходить до висновку, що правові підстави у відповідача для користування спірним будинком після укладення договору купівлі-продажу 14.08.2003 року відсутні, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Також, на користь позивача з відповідача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved