Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

1. виклад позиції позивача та заперечень відповідача: До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 29 грудня 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа Департамент адміністративних послуг Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття з реєстрації місця перебування особи. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 14 грудня 2006 року № 38087, вона та її донька [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS]. 16 січня 2007 року у вказаній квартирі був зареєстрований знайомий її батька [PERSON] для оформлення свідоцтва приватного підприємця, що було неможливо зробити без його реєстрації. При цьому відповідач зобовязався самостійно знятись із реєстрації одразу після оформлення свідоцтва, але цього не виконав. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що [PERSON] не є членом родини позивача, жодних угод щодо користування ним спірною квартирою не укладалось, крім того у вказаній квартирі він ніколи не проживав, уникає спілкування із позивачем, у звязку із чим вона позбавлена можливості вирішити спір у позасудовому порядку. Посилаючись на положення ст. ст. 316-319, 386, 387, 391 ЦК України, позивач просила усунути перешкоди у здійснені нею та [PERSON] права користування та розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття з реєстрації місця перебування особи [PERSON] у вказаній квартирі. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. 2. заяви і клопотання: клопотання позивача [PERSON] від 19 квітня 2018 року про розгляд справи за її відсутності, в якому вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. 3. процесуальні дії суду: Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху (а. с. 14). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розяснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив (а. с. 30). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року розгляд справи відкладено на 06 квітня 2018 року на 11:00 год. (а. с. 33). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 квітня 2018 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби України в м. Маріуполь на Департамент адміністративних послуг Маріупольської міської ради (а. с. 38). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом зняття з реєстрації місця перебування особи. 4. фактичні обставини справи, установлені судом: Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14 грудня 2006 року, виданим Управлінням міського майна Маріупольської міської ради (а. с. 9) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 лютого 2007 року № 13629588 (а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 333121, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції в Донецькій області від 27 березня 2003 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Згідно з відповіддю Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 20 грудня 2017 року № 14-126-1091 у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). 5. Щодо порушення прав позивача та ким вони порушені, то із змісту підстав позову вбачається, що відповідачем порушуються права позивача та її доньки як власників квартири. 6. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК України). У позові [PERSON] посилається на те, що вона за проханням свого батька [PERSON], зареєструвала у квартирі його знайомого [PERSON], який не є членом сімї позивача та жодного дня у квартирі не проживав, у звязку з чим просить захистити її право саме у спосіб зняття відповідача з реєстраційного обліку. Однак позивач як власник не наводить жодних підстав та не вказує на жодний предмет позову, з яким закон, як наслідок, повязує можливість зняття відповідача з реєстраційного обліку, а суд, у звязку із розглядом справи у спрощеному провадженні, де позивач та її представник не зявилися до судового засідання та наполягали на розгляді справи за їх відсутності, відповідно до положень ст. 12 ЦПК України позбавлений можливості розяснити позивачу наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій та сприяти учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, та відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України розглянув справу у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, у зв'язку з чим позовні вимоги у заявлений спосіб задоволенню не підлягають. 7. Питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,8 грн., який пов'язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про відмову у задоволення позову, такий покладається на позивача.

Outcome: dismissed