Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

19 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12 липня 2004 року, посвідченного приватним нотаріусом Бердянського міського округу Запорізької області Пономаренко Н.М. За вказаною вище адресою зареєстрований відповідач, [PERSON] , [INFO] , який приходиться позивачу сином, однак з 2011 року останній не мешкає у будинку, оскільки виїхав на постійне місце проживання до РФ. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте матеріали справи містять заяву представника [PERSON] від 15 червня 2021 року про розгляд справи без участі позивача та його участі та задоволення позовних вимог у повному обсязі, у разі неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд ухвалив розглянути цивільну справу та ухвалити заочне рішення, позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно копії договору дарування від 12 липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського округу Запорізької області Пономаренко Н.М., квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області за № 9371 від 02 вересня 2020 року до складу родини позивача [PERSON] входять: син - [PERSON] , [INFO] , при цьому відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але з січня 2019 року фактично не мешкає, що вбачається з акту ОСББ «Затишок» від 28 вересня 2020 року. В ст. 391 ЦК України вказано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положення ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власники. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, але з 2011 року за наведеною адресою не мешкає, витрати по сплаті комунальних витрат не несе, майно не утримує. Тобто не мешкає понад один рік. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, оскільки відповідач не проживає у квартирі з 2011 року і по теперішній час, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved