Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

21 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Таксосервіс», третя особа на стороні відповідача: Управління транспорту та звязку Чернігівської міської ради, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 4000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона інвалід ІІ групи, отримала травму при виконанні службових обовязків і має статус інваліда війни. Пояснює, що відповідно до п. 7 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вона має право на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, тощо. Позивач стверджує, що при користуванні своїми правами, працівником відповідача було порушено її законні права. 28 вересня 2016 року приблизно о 17 год. 25 хв. на зупинці Борисенко в напрямку центру міста вона зайшла в автобус 37 маршруту, реєстраційний номер [NUMBER], і предявила кондуктору посвідчення, яке дає право на безкоштовний проїзд, але кондуктор стала вимагати, щоб вона заплатила за проїзд кошти, а отримавши відмову кондуктор почала виштовхувати її з автобуса та ображати на протязі її поїздки до зупинки Дитячий світ. На вимогу позивача надати відповідь, яким законом передбачено зняття пільг на безкоштовний проїзд, кондуктор відповіла, що читайте сайт міськради. Позивач вважає, що своїми неправомірними діями працівник відповідача завдав їй моральну шкоду, оскільки вона зазнала приниження, образу, душевні страждання, так як все це кондуктор промовляв при повному автобусі людей, і фізичного блю, так як у неї одразу підвищився тиск. Розмір завданої їй моральної шкоди позивач оцінює у 4000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і в його задоволенні просив відмовити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у письмових запереченнях (а.с. 15-16). Пояснив, що права позивача порушені не були, позивач доїхала до потрібного їй місця і плати за проїзд з неї взято не було. Позивачем не доведено факт завдання моральної шкоди і не обґрунтовано її розмір. Представник третьої особи Управління транспорту та звязку Чернігівської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином (а.с. 7). Причини неявки суду невідомі, жодних клопотань від третьої особи до суду не надходило. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що вбачається з копії посвідчення Серії Б № 098086 від 23 квітня 1998 року (а.с. 5). Зі змісту копії додатку № 1 до договору № 2 від 01.06.2016 року на компенсацію втрат доходу перевізника за виконання безоплатних перевезень окремих категорій пасажирів на 2016 рік вбачається, що ПрАТ «Таксосервіс» обслуговує автобусний маршрут № 37 «Вокзал вул. Єськова» (а.с. 23). Відповідно до положень ч. ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів про заподіяння їй працівником відповідача: моральних чи фізичних страждань, зокрема, висловлювання щодо неї образ; приниження її честі та гідності; завдання фізичного болю підвищення тиску (про що зазначає позивач у своїй позовній заяві); інших фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також позивач жодним чином не обґрунтовує грошову суму, в яку оцінює завдану їй моральну шкоду. Враховуючи наведене, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. Згідно приписів ст. ст.10, 11 ЦПК України справу розглянуто судом в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed