Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

19 червня 2014 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 30.12.2013 р. о 14.30 год., відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON], рухаючись по території автостанції, прилеглій до автостоянки промринку « 7 км» в смт. Авангард, Овідопольського району Одеської області, не був уважним, не вибрав безпечну швидкість руху, з урахуванням дорожніх обставин, у разі виникнення небезпеки для руху не зупинився та скоїв наїзд на пішохода позивачку [PERSON], яка рухалася зліва від автомобілю, порушивши тим самим п.п. 2.3 б, 12.1, 12.3 ПДР. Внаслідок даної ДТП, згідно висновку судово-медичної експертизи № 293 від 25.02.2014 р., позивачка отримала тілесні ушкодження у виді : закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку та синця правої стопи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Постановою старшого слідчого СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України було закрите у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення та матеріали у відношенні відповідача передані у встановленому порядку для застосування адміністративних заходів. Постановою Малиновського райсуду м. Одеси від 02.07.2014 р., яка набрала законної сили 14.07.2014 р., відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. Внаслідок вищевказаної ДТП та отриманням тілесних ушкоджень, позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в Центрі реконструктивної та відновної медицини (Університетська клініка) Одеського національного медичного університету в період з 16.01.2014 р. по 30.01.2014 р., де нею, згідно витягу з медичної картки стаціонарного хворого № 222/61 були витрачені грошові кошти на лікування у сумі 5000 грн., які позивачка просила суд, стягнути з відповідача на свою користь, крім цього, просила стягнути з відповідача 2000 грн. витрат на правову допомогу та 10000 грн. моральної шкоди, яку вона зазнала внаслідок тривалого знаходження на лікуванні з приводу своїх тілесних ушкоджень та моральних страждань, які вона понесла у звязку з протиправною поведінкою відповідача, який не сплатив їй жодної копійки ні на лікування, ні у вигляді моральної шкоди, а також позивачка просила стягнути з відповідача судовий збір 243,60 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідно до ст.ст. 74,76,77 ЦПК України, за своїм останнім відомим суду місцем своєї реєстрації місця проживання, що довідкою ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області № 7480 від 09.09.2014 р. та поштовими повідомленнями з відмітками листоноші «за зазначеною адресою не проживає», причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 16,17,35,40-47). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, чи мале місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Суд встановив, що 30.12.2013 р. о 14.30 год., відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON], рухаючись по території автостанції, прилеглій до автостоянки промринку « 7 км» в смт. Авангард, Овідопольського району Одеської області, не був уважним, не вибрав безпечну швидкість руху, з урахуванням дорожніх обставин, у разі виникнення небезпеки для руху не зупинився та скоїв наїзд на пішохода позивачку [PERSON], яка рухалася зліва від автомобілю, порушивши тим самим п.п. 2.3 б, 12.1, 12.3 ПДР. Постановою старшого слідчого СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України було закрите у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення та матеріали у відношенні відповідача передані у встановленому порядку для застосування адміністративних заходів (а.с. 9). Внаслідок даної ДТП, згідно висновку судово-медичної експертизи № 293 від 25.02.2014 р., позивачка отримала тілесні ушкодження у виді : закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку та синця правої стопи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с. 6-8). Постановою Малиновського райсуду м. Одеси від 02.07.2014 р., яка набрала законної сили 14.07.2014 р., відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення (вищевказаної ДТП), передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с. 50). Внаслідок вищевказаної ДТП та отриманням тілесних ушкоджень, позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в Центрі реконструктивної та відновної медицини (Університетська клініка) Одеського національного медичного університету в період з 16.01.2014 р. по 30.01.2014 р., де нею, згідно витягу з медичної картки стаціонарного хворого № 222/61 були витрачені грошові кошти на лікування, які згідно наданих суду оригіналів товарних чеків, квитанцій, склали 4526 грн., а тому в цій частині, позов підлягає частковому задоволенню на вказану суму зі стягненням вказаної суми з відповідача, як особи, винної у вказаній ДТП, яка підтверджується документально (а.с. 52-55). Крім цього, враховуючи, що внаслідок ДТП позивачці були заподіянні легкі тілесні ушкодження, погіршились її нормальні життєві звязки, вона була позбавлена можливості повноцінного життя, витрачаючи час на своє лікування, відвідування лікарів, знаходячись на стаціонарному лікуванні в період з 16.01.2014 р. по 30.01.2014 р., яке триває по сьогоднішній час, тобто їй були заподіяні фізичні і моральні страждання. З врахуванням характеру цих страждань, їх тривалості, ступеня тяжкості, заподіяних позивачці тілесних ушкоджень та їх негативних наслідків для її здоровя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розмір, завданої їй моральної шкоди, повинен становити 5000 грн. В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу адвоката у сумі 2000 грн. слід відмовити, як не підтвердженого документально, а саме у звязку з відсутністю у позивачки та її представника належних та допустимих доказів надання оплатної правової допомоги адвоката. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати з оплати судових витрат (за розгляд справи) у розмірі 243,60 грн., як підтверджені документально (а.с. 1).

Outcome: partial