Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

19 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сімї. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що з 16 червня 2001 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачкою життя виявило, що вони різні за характером люди, що привело до втрати порозуміння, поваги і любові один до одного. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнала повністю та пояснила, що у звязку з погіршенням стосунків вона та позивач припинили шлюбні відносини і проживання однією сімєю. Погоджується з обставинами, викладеними позивачем. Вважає, що сімя існує формально, вони втратили порозуміння, тому збереження сімейних відносин є неможливим. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. \~Громадяни України [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Левченко) [PERSON] зареєстрували шлюб 16 червня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 206. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сімю. За приписами статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~ Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, небажання\~\~кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин заява позивача відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач наполягає не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved