Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

21 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, [PERSON], третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про визнання права засновника в порядку спадкування за законом. 13 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом. В обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те, що його батько [PERSON] був засновником Селянського (фермерського) господарства «Академія» (ідентифікаційний код 32286590), місцезнаходження: 51260, Україна, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Вільне. 15 лютого 2010 року його батько, [PERSON] помер. Позивач зазначив, що з заявами про прийняття спадщини після [PERSON], померлого 15 лютого 2010 року до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] звернулися він, [PERSON], як син спадкодавця та дружина спадкодавця [PERSON]. 16 вересня 2016 року між спадкоємцями, у відповідності до ст.ст. 1267, 1278 ЦК України, був укладений договір про поділ спадщини, договір посвідчений нотаріально. У відповідності до умов договору про поділ спадщини від 16 вересня 2016 року, [PERSON] успадковує Селянське (фермерське) господарство «Академія», та земельну ділянку загальною площею 20,000 га., яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В той же час, постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Селянське (фермерське) господарство «Академія», з посиланням на те, що згідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», спадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу) здійснюється відповідно до закону, але, майно підприємства є його власністю, крім того, за вимогами законодавства України, спадкуватися можуть права та обовязки фізичної особи, а не юридичної особи. Позивач [PERSON] зазначив, що він бажає продовжити діяльність фермерського господарства, в звязку з чим, просив суд визнати за ним права засновника Селянського (фермерського) господарства «Академія» (ідентифікаційний код 32286590), місцезнаходження: 51260, Україна, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Вільне та право користування земельною ділянкою площею 20,000 га., яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], померлого 15 лютого 2010 року.. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Вільненська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, як відповідач, в своєму листі просила суд розглянути справу без участі її представника. Відповідач [PERSON] в своїй заяві просила суд розглядати справу без її участі позовні вимоги визнає. Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] в судове засідання не зявилася. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був засновником Селянського (фермерського) господарства «Академія» (ідентифікаційний код 32286590), місцезнаходження: 51260, Україна, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Вільне. 15 лютого 2010 року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно до спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]А, з заявами про прийняття спадщини після [PERSON], померлого 15 лютого 2010 року звернулися син спадкодавця позивач [PERSON], та дружина спадкодавця [PERSON]. Судом встановлено, що 16 вересня 2016 року між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON], у відповідності до ст.ст. 1267, 1278 ЦК України, був укладений договір про поділ спадщини, договір посвідчений нотаріально. Згідно умов договору про поділ спадщини від 16 вересня 2016 року, [PERSON] успадковує Селянське (фермерське) господарство «Академія» та земельну ділянку загальною площею 20,000 га., яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Селянське (фермерське) господарство «Академія», з посиланням на те, що ч.1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що спадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу) здійснюється відповідно до закону, але, майно підприємства є його власністю, крім того, за вимогами законодавства України, спадкуватися можуть права та обовязки фізичної особи, а не юридичної особи. Статтею 63 Господарського Кодексу України встановлені види та організаційні форми підприємств в Україні, в тому числі - приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи). У відповідності до ст. 66 Господарського Кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб'єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України. Цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об'єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього. Держава гарантує захист майнових прав підприємства. На підставі ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. В той же час, у відповідності до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», зазначено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. В звязку з наведеним, суд приходить до переконання, що до позивача [PERSON]., як до спадкоємця засновника фермерського господарства, який висловив бажання продовжити діяльність господарства, повинні перейти права засновника зазначеного господарства. Судом встановлено, що у відповідності до Державного акту на право постійного користування землею серія ДП Нв № 000562, виданого 27 грудня 2001 року Новомосковською районною державної адміністрацією Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 562, [PERSON] був користувачем земельної ділянки площею 20,000 га., яка надана для ведення селянського (фермерського господарства) та розташована на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Як зазначалося вище, на підставі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину, суд приходить до висновку, що до позивача перейшло право користування земельною ділянкою, право на користування якої мав спадкодавець, Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved