Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

21.03.2018 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом сторони) про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1500 грн. від дня пред'явлення позову. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] є матір'ю [PERSON] В останні роки на ґрунті спору з приводу нерухомого майна їх стосунки погіршились, відповідач перестала спілкуватись з позивачем та допомагати їй. 15.06.2017 суд ухвалив рішення про виселення відповідача з належного позивачу будинку, проте відповідач рішення суду виконувати не бажає, до цього часу рішення суду не виконане. 04.03.2017 позивач розлучилась з чоловіком, але вимушена проживати у належному йому будинку, оскільки відповідач не дає їй можливості проживати у своєму будинку. Після розірвання шлюбу позивач проживає з молодшою дочкою, яка піклується про неї, допомагає їй по господарству, ходить за ліками і продуктами, добровільно надає кошти на її утримання. Але цих коштів та пенсії, яку отримує позивач, не вистачає для задоволення її життєвих потреб. Позивачу 65 років, вона не працює, отримує пенсію в розмірі 1600 грн., не має інших доходів, державних пільг і субсидій та майна, що може приносити дохід. Позивач хворіє на цукровий діабет середнього ступеня важкості, гіпертонічну хворобу, кардіосклероз та енцефалопатію і щомісяця на лікування витрачає приблизно 1500 грн. Також щомісячно вона сплачує за комунальні послуги в будинку, де проживає. В грудні 2017 р. нею сплачено за електроенергію 1520 грн., в лютому - 1560 грн. Інколи позивачу не вистачає коштів на продукти харчування. Зараз відповідач з метою позбавлення позивача права власності знову звернулася до суду з позовом про визнання недійсним технічного паспорту на будинок. Позивачу відомо, що відповідач працює неофіційно, оформлена як суб'єкт підприємницької діяльності, користується автомобілем. У власності відповідач має чотири об'єкти нерухомого майна у м. Пирятині Полтавської обл., які вона здає в оренду. У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідачем не подано заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та письмового відзиву на позов. Вивчивши наявні у справі матеріали, суд встановив такі обставини. [PERSON] є матір'ю [PERSON] Впродовж останніх років між сторонами існують неприязні відносини. Причиною конфлікту став спір щодо права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] У травні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на вказаний будинок та зобов'язання не чинити їй перешкод у користуванні та розпорядженні ним, а [PERSON], в свою чергу, пред'явила до [PERSON] зустрічний позов про зобов'язання не чинити їй перешкод у здійсненні права власності та виселення дочки і її неповнолітніх дітей (онуків позивача) зі спірного будинку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2017, позовні вимоги [PERSON] було задоволено, а у позові [PERSON] суд відмовив. Однак після ухвалення рішення суду конфлікт між сторонами не вичерпався і зараз в суді розглядається черговий позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним технічного паспорту на будинок. 04.03.2017 позивач розлучилась з чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 14). Позивачу 65 років, вона не працює, отримує пенсію, розмір якої з 01.01.2018 становить 1607,41 грн. (а.с.150), не має інших доходів та майна, що може приносити дохід, не отримує державних пільг і субсидій. Позивач хворіє на цукровий діабет ІІ типу середнього ступеня важкості, гіпертонічну хворобу ІІІ ст., кардіосклероз атеросклеротичний, прогресуючу атеросклеротичну та дисметаболічну енцефалопатію ІІІ ст. з помірним мнестичним зниженням, вираженим вестибулоатактичним, церебростенічним та цефелгічним синдромом, що підтверджується медичними документами (а.с. 17-28). Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення в Сімейному кодексі України. Так, відповідно до положень статті 202 цього Кодексу повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отже за змістом вказаної норми в сукупності з іншими положеннями сімейного законодавства непрацездатні батьки (до непрацездатних закон відносить осіб, які досягли пенсійного віку та інвалідів I, II та III груп) мають право на утримання від повнолітніх дітей за умови наявності у них потреби у матеріальній допомозі. Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування. Зважаючи на викладені у позовній заяві обставини та надані позивачем докази суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що у зв'язку з низьким розміром пенсії, відсутністю інших джерел існування та наявності низки тяжких хронічних захворювань, що обумовлює необхідність постійного прийняття дороговартісних медичних препаратів, вона потребує матеріальної допомоги. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову (про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (стаття 205 Сімейного кодексу України). Відповідно до пояснень позивача, викладених у позовній заяві, після розірвання шлюбу вона проживає з молодшою дочкою [PERSON], яка піклується про неї, допомагає їй по господарству, ходить за ліками і продуктами, добровільно надає кошти на її утримання, але достатніх коштів для задоволення життєвих потреб позивача вона не може надавати, оскільки самостійно утримує малолітню дочку, 2009 р.н. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач має у власності чотири об'єкти нерухомого майна у м. Пирятині Полтавської області, а саме: однокімнатну квартиру, двокімнатну квартиру, житловий будинок та ? частину житлового будинку (а.с. 30-31). Згідно інформації з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 01.06.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець у сфері готельного бізнесу та надання в оренду власного чи орендованого майна (а.с. 32-33). Встановлені на підставі вищенаведених доказів і не спростовані відповідачем обставини дають підстави вважати, що матеріальний стан відповідача дозволяє надавати матеріальну допомогу матері. Доказів, які б підтверджували, що мати ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків щодо відповідача, суду не надано. Водночас при вирішенні цього спору суд враховує, що у відповідача є двоє неповнолітніх дітей, яких вона зобов'язана утримувати відповідно до закону. Отже зважаючи на матеріальне і сімейне становище сторін та можливість одержання позивачем утримання від другої дочки, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 800 грн., що становить приблизно половину визначеного законом прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. На думку суду такий розмір аліментів забезпечить інтереси позивача з урахуванням її потреби у матеріальній допомозі і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище. На підставі статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial