Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

20 листопада 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] та малолітніх [PERSON] і [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору є Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування. Позов обґрунтовано наступним. 14 лютого 2008 року між сторонами у справі було укладено договір кредиту № 08Ж995-001-К, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит на суму 150 300 гривень зі сплатою 13,5 % річних. Сторонами було узгоджено графік виплат за договором. Позивач свої зобов`язання виконав вчасно та у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит на вказану вище суму, в той час як відповідач [PERSON] умови договору виконував не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 02 серпня 2018 року у нього перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 369 714 гривень 21 копійка, яка складається з наступного: 149 140 гривень 87 копійок заборгованості за кредитом; 156 319 гривень 58 копійок заборгованості за відсотками; 4 462 гривні 37 копійок пені за несвоєчасне повернення кредиту; 44 885 гривень 76 копійок пені за несвоєчасне повернення відсотків; 1 324 гривні 47 копійок інфляційних витрат за кредитом; 13 581 гривня 16 копійок інфляційних витрат за відсотками. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 лютого 2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 08Ж995-001-1, відповідно до якого відповідач [PERSON] передає банку в іпотеку житловий будинок загальною площею 65,4 м2, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість вказаного будинку, відповідно до проведеної оцінки нерухомого майна, становить 366 342 гривні 00 копійок. Враховуючи те, що у вказаному будинку, окрім відповідача [PERSON] , зареєстровані його малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] та з посиланням на відповідні норми законодавства України, позивач просив суд звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з його реалізації, виселити відповідачів [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] з зазначеного будинку, зобов`язати відповідачів звільнити предмет іпотеки від своїх особистих речей та зняти їх з реєстраційного обліку. Відповідач [PERSON] , який діє також в інтересах своїх малолітніх дітей - відповідачів [PERSON] та [PERSON] , 09 січня 2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечив проти задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав. 14 лютого 2008 року він дійсно уклав з позивачем зазначені договори кредиту та іпотеки, але через деякий час він був позбавлений можливості сплачувати за графіком погашення кредиту в повному обсязі, оскільки через ліквідацію Запорізького Алюмінієвого комбінату, де він працював, він тривалий час був безробітним. Більшість грошових коштів він витрачав на утримання своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . В той же час, він намагався сплачувати заборгованість за кредитом по мірі своїх можливостей. В період часу з 09 жовтня 2014 року по 27 грудня 2016 року він у складі спецпідрозділу МВС України загальною тривалістю більше чотирьох місяців знаходився з зоні проведення антитерористичної операції. З 03 квітня 2017 року він перебуває на контрактній службі в Національній гвардії України та періодично відбуває до зони ООС. У відповідності до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» банк не мав права нараховувати йому проценти та штрафні санкції за кредитним договором, про що він повідомляв банк раніше. Однак позивач здійснив зазначені нарахування, проігнорувавши вимоги закону. Таким чином, сума заборгованості, яка зазначена банком в позовній заяві, не відповідає реальній сумі заборгованості, яка є значно нижчою. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 02 жовтня 2019 року представником позивачу до суду надано письмові пояснення по суті спору, в яких з посиланням на судову практику позивач додатково обґрунтовує свої позовні вимоги. 25 листопада 2019 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення на обґрунтування його незгоди з позовом, доводи яких зводяться до наступного. Банком необґрунтовано здійснювались нарахування процентів та пені за кредитом, оскільки він є учасником бойових дій та на нього розповсюджується дія закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», відповідно до якого на час дії особливого періоду банкам забороняється нараховувати пеню та проценти за кредитними зобов`язаннями, в яких боржниками є військовослужбовці. Крім того, іпотечний будинок ним було придано не лише за рахунок кредитних коштів, а й частково за рахунок своїх власних коштів, що, відповідно до вимог законодавства та усталеної судової практики, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо виселення без надання іншого житлового приміщення. До вказаних письмових пояснень відповідачем [PERSON] надано заяву про застосування позовної давності щодо заборгованості за нарахованими відсотками. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року було здійснено заміну позивача АТ «Укрсоцбанк» на правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк». В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити з підстав, що наведені в позовній заяві, а відповідач та його представник заперечили проти позовних вимог з підстав, зазначених ними у відзиві на позовну заяву та в письмових поясненнях від 25 листопада 2019 року. Представником відповідача також акцентовано увагу на тому, що договір, копію якого надано до матеріалів справи банком підписаний одною особою (з боку банку), а примірник договору, що міститься у відповідача [PERSON] - підписаний іншою особою з боку банку. Третя особа - Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області свого представника до суду не направила, надавши висновок по суті спору, яким заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки виселення та зняття з реєстрації малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] порушить їх житлові права (том 1, а.с. 165, 166). Суд, вислухавши учасників провадження та дослідивши подані ними докази, дійшов наступних висновків. Позивачем до матеріалів справи додано копію договору кредиту на купівлю нерухомості № 08Ж995-001-К від 14 лютого 2008 року, відповідно до якого АКБ «Укрсоцбанк» надав відповідачу [PERSON] кредит на купівлю нерухомості в сумі 150 300 гривень. Визначено процентну ставку по кредиту, графік погашення заборгованості та інші умови кредитного договору (том 1, а.с. 7-12). Також судом оглянуто копію аналогічного кредитного договору, що надана відповідачем [PERSON] в судовому засіданні. При цьому, суд констатує той факт, що зазначені два примірника договору підписані з боку кредитора - АКБ «Укрсоцбанк» різними особами. В той же час, вказана обставина, на думку суду, не може бути врахована при вирішенні даної справи, адже відповідачем не заперечується сам факт отримання кредиту в зазначеному розмірі, а зміст двох примірників договорів, що надані сторонами у справі до суду, є ідентичним. Відповідно до умов іпотечного договору № 08Ж995-001-4 від 14 лютого 2008 року відповідачем [PERSON] передано в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці, право власності на яку на момент укладання іпотечного договору не оформлене. Вказаною іпотекою забезпечується зобов`язання [PERSON] перед АКБ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 08Ж995-001-К від 14 лютого 2008 року. Пунктом 1.3. іпотечного договору вартість предмету іпотеки визначена в сумі 167 000 гривень (том 1, а.с. 15-17). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 лютого 2008 року відповідач [PERSON] придбав у громадянки [PERSON] нерухоме майно - зазначений вище житловий будинок (том 1, а.с. 18). Вказаний договір оформлений нотаріально та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів в цей же день за № 2693430, про що свідчить відповідний витяг (том 1, а.с. 19). Реєстрація всіх відповідачів у спірному будинку підтверджена відповідними довідками (том 1, а.с. 120, 121) та сторонами у справі не заперечується. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача та його представника щодо придбання нерухомого майна - предмета іпотеки, частково за власні кошти відповідача, адже вартість предмета іпотеки (167 000 гривень) перевищує суму кредитних коштів, отриманих відповідачем [PERSON] від позивача (150 300 гривень). Суд констатує, що на придбання житлового будинку відповідач [PERSON] витратив 16 700 гривень власних коштів, тобто - 10 % від вартості нерухомого майна. У відповідності до приписів ст. 589 ЦК України та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав, визначених у статті 12 Закону України «Про іпотеку». Якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, суд, за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки - ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, зазначена норма встановлює правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, які придбані не за рахунок кредиту, без надання іншого житлового приміщення. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Вказана правова позиція висловлена Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 10 жовтня 2019 року по справі № 295/4514/16-ц та, в подальшому, підтверджена в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по справі № 761/22755/19 від 06 листопада 2019 року і в інших постановах Верховного Суду при касаційному перегляді справ в подібних правовідносинах. Суд не бачить підстав для відступу від цієї правової позиції. Крім того, оцінюючи доводи відповідача щодо необґрунтованості нарахування позивачем заборгованості за кредитним договором № 08Ж995-001-К від 14 лютого 2008 року, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з розрахунку позовних вимог та з тексту позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем становить 369 714,21 гривень та складається з наступного: 149 140 гривень 87 копійок заборгованості за кредитом; 156 319 гривень 58 копійок заборгованості за відсотками; 4 462 гривні 37 копійок пені за несвоєчасне повернення кредиту; 44 885 гривень 76 копійок пені за несвоєчасне повернення відсотків; 1 324 гривні 47 копійок інфляційних витрат за кредитом; 13 581 гривня 16 копійок інфляційних витрат за відсотками. Нарахування процентів, пені та інфляційних втрат на суму основної заборгованості здійснено банком за період з 14 березня 2008 року по 17 липня 2018 року (том 1, а.с. 23-26). Як підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] , принаймні з 12 березня 2015 року проходив (в декілька періодів) військову службу в зоні проведення антитерористичної операції (том 1, а.с. 142-146, 179; том 2, а.с. 20). У відповідності до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Особливий період в Україні оголошений Указом в.о. Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває з дня прийняття даного указу і по теперішній час. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо невідповідності здійсненого позивачем розрахунку вимогам закону, оскільки банком не припинено нарахування заборгованості відповідачу [PERSON] за кредитним договором № 08Ж995-001-К від 14 лютого 2008 року. В контексті даної обставини судом досліджено звернення відповідача [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» від 16 червня 2019 року, яке в цей же день було отримано позивачем та зареєстроване за № 2023-04.3 (том 2, а.с. 49). Як вбачається з відповіді позивача від 11 липня 2019 року на вказане звернення, банком, на виконання вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було здійснено сторнування заборгованості за кредитним договором відповідача за періоди з 09 жовтня 2014 року по 27 грудня 2016 року та з 03 квітня 2017 року по день надання відповіді на звернення. Зупинені подальші нарахування за кредитним договором (том 2, а.с. 50). Не зважаючи на зазначений документ, позивачем не здійснено відповідного коригування розрахунку заборгованості за кредитом. Оскільки стягнення кредитної заборгованості не є предметом позову в даній справі, суд не здійснює повної перевірки її обґрунтованості та не наводить своїх розрахунків заборгованості відповідача за вимогами договору та закону, а лише констатує факт порушення банком вимог зазначеної норми закону при нарахуванні відповідачу [PERSON] пені та процентів за кредитним договором. За вказаних обставин не підлягає задоволенню письмова заява відповідача про застосування позовної давності до нарахованих процентів, оскільки стягнення суми заборгованості по кредиту не є предметом позову в даній справі. Вказану заяву може бути подано відповідачем в разі подання банком до нього позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, оскільки в даному випадку житло придбане відповідачем [PERSON] лише частково за рахунок кредиту, наданого позивачем, а сума заборгованості, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, розрахована з порушенням вимог закону, суд вважає позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з житлового приміщення [ADDRESS] необґрунтованими. Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідачів звільнити житлове приміщення та знятися з реєстрації є похідними від позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Враховуючи відмову суду в задоволенні первинних позовних вимог, похідні позовні вимоги також задоволенню не підлягають. Судові витрати, враховуючи відмову в задоволенні позову у повному обсязі, стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed