Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

20.09.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсною довіреність НВТ 907108 від 21.07.2016р. від імені [PERSON], складену на бланку приватного нотаріуса Вовчанського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 1214; визнати недійсним договір купівлі-продажу №6347/2016/000147 від 04.08.2016р., укладеного між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], та [PERSON] та оформленого в Територіальному сервісному центрі №6347 Регіонального Сервісного центру МВС України; застосувати наслідки недійсності правочину та зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] належний йому на праві спільної сумісної власності автомобіль [NUMBER], та стягнути з відповідачів судові витрати. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. З 08.07.2006 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] З березня 2016 року [PERSON] забрала свої речі і разом з дитиною без повідомлення причин покинула сімю і з цього часу фактично шлюбні відносини були припинені. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] був розірваний. За час шлюбу подружжям був придбаний автомобіль [NUMBER]. В грудні 2016 року позивачеві стало відомо, що відповідач [PERSON] перереєструвала вказаний автомобіль на свою матір - відповідача по справі [PERSON], уклавши між собою договір купівлі-продажу №6347/2016/000147 від 04.08.2016 року оформленого в Територіальному сервісному центрі №6347. Згоду на переоформлення автомобіля позивач своїй дружині не надавав, та довіреність не підписував. За фактом заволодіння вказаним транспортним засобом на разі відкрито кримінальне провадження, де досудовим слідством було встановлено, що підроблена довіреність НВТ 907108 від 21.07.2016 р. в Єдиному реєстрі довіреностей не зареєстрована. Враховуючи, що згоду на переоформлення автомобіля позивач своїй дружині не надавав, а вказану довіреність не підписував, отже волевиявлення на відчуження автомобіля не мав, тому вказана довіреність та договір купівлі-продажу укладений між відповідачами є недійсними. Також позивач просить застосувати наслідки недійсного правочину, зобовязавши відповідача [PERSON] повернути автомобіль належному власнику, тобто позивачу. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а надана до суду почеркознавча експертиза, яка була проведена в рамках кримінального провадження, не може бути належним доказом в рамках розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлялась судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Територіального сервісного центру №6347 РСЦ в Харківській області МВС України в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову, та проводити розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення на розсуд суду, посилаючись на те, що реєстраційні дії здійснено на підставі договору купівлі-продажу №6347/2016/000147 від 04.08.2016 року, оформленого в ТСЦ №6347 РСЦ МВС в Харківській області та доручення продавця НВТ907108 від 21.07.2016 року, де довіреною особою зазначена [PERSON] Також РСЦ МВС в Харківській області ніякого відношення до відчуження транспортного засобу не має, і реєстраційні дії було проведено у відповідності до Порядку, затвердженого Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року. Третя особа приватний нотаріус Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] заявлено по справі клопотання про призначення почеркознавчої експертизи , але ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.04.2018 року в його задоволенні було відмовлено, оскільки наданий до суду висновок експерта не був визнаний неповний, неясний, необгрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи. Судом встановлено, що 08.07.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2017 року було розірвано. В період шлюбу, а саме 29.01.2013 року подружжям було придбано автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], та який був зареєстрований за позивачем. З березня 2016 року фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] були припинені, та відповідач забрала свої речі та покинула домоволодіння позивача, та на разі значиться зареєстрованою за адресою: [INFO], та фактично проживає за адресою: [INFO], корп. Б-5, кв. 72. 04.08.2016 року набутий подружжям автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] було переєстровано на підставі доручення НВТ 907108 від 21.07.2016, виданого ПН [PERSON] на [PERSON] за договором купівлі-продажу №6347/2016/000147 від 04.08.2016 року оформленого ТСЦ №6347. Оскільки, позивач ніякого доручення не підписував, він звернувся до Вовчанського відділу поліції, де за вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження, де було встановлено, що довіреність НВТ 907108 за реєстр. №1214 видана ПН [PERSON] іншій особі, а не відповідачу. До суду надано належним чином завірену копію судово-почеркознавчої експертизи, а саме висновок судово-почеркознавчої експертизи №11277/18509 складений ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON], відповідно до якого підпис від імені [PERSON] у довіреності від 21.07.2016 від імені [PERSON], що посвідчена ПН Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстр. в реєстрі за №1214 (нотаріальний бланк №НВТ 907108) виконаний не [PERSON] Вказаний висновок експерта суд в силу ст. 77-78 ЦПК України вважає належним та допустимим доказом. Враховуючи, вище викладене, позивач звернувся до суду за захистом свого права. За правилом\~статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми\~статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Встановивши, що спірний автомобіль був придбаний за час зареєстрованого шлюбу, суд приходить до висновку, що він є спільною сумісною власністю подружжя. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Вказаний висновок узгоджуються із правовою позицією викладеною Верховним Судом України від 22 лютого 2017 року у справі за № 6-17цс17. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.\~ Згідно з частинами першою - третьої, п'ятою\~статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. \~Оцінюючи доводи сторони позивача щодо недійсності довіреності від 21.07.2016 року, суд виходить з того, що за змістом\~ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю , яка є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відтак, видача довіреності є одностороннім правочином, на який розповсюджуються загальні правила щодо укладання правочинів, визнання їх недійсними та наслідків цього. Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В даному випадку, відчуження автомобіля було вчинено за підробленими документами, а саме довіреністю від 21.07.2016 року, поза волевиявленням позивача, та позивач кошти від продажу вказаного автомобіля не отримував, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними: довіреності НВТ 907108 від 21.07.2016 року та договору купівлі-продажу №6347/2016/000147 від 04.08.2016 року укладеного між відповідачами та оформленого в сервісному центрі №6347 ГРЦ МВС. Правові наслідки недійсності договору передбачені\~статтею 216 ЦК України. Так, згідно із частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсного правочину та зобовязати відповідача [PERSON] повернути позивачеві [PERSON] належний йому на праві спільної власності автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], що в подальшому не позбавляє відповідача [PERSON] звернутись з відповідною вимогою щодо стягнення відповідної грошової компенсації, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі по 1190,50 грн. з кожної.

Outcome: approved