Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

20 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначено, що 08 липня 2020 року він позичив відповідачу 12 500 доларів США за умови, що останній поверне йому борг до 08 жовтня 2020 року. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики, про що відповідач власноручно написав розписку. Станом на 16 жовтня 2020 року відповідач свої зобов`язання по борговій розписці не виконав, а тому він змушений звернутися до суду із даним позовом. На підставі зазначеного просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в розмірі 12 508 доларів 20 центів США, судовий збір в розмірі 3533 грн. 28 коп., а також витрати на правничу допомогу, в розмірі 18 000 грн. Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині стягнення боргу підтримав у повному обсязі. В частині стягнення втрат на правничу допомогу зменшив вимоги, просив стягнути з відповідача 10 500 грн. Відповідач в судове засідання також надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги, з урахуванням зменшених витрат на правничу допомогу, визнав у повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 08 липня 2020 року відповідач склав розписку, за якою взяв у борг у позивача 12 500 тисяч доларів США. Зобов`язався повернути позику до 08 жовтня 2020 року. (а.с.63). Свої зобов`язання з повернення позики відповідач не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргового документа - зазначеної розписки відповідача. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору. Судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, надана позивачем розписка від 08 липня 2020 року у розумінні ЦК України, є договором позики. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення боргу визначений сторонами в розписці, закінчився 08 жовтня 2020 року, однак відповідач суму коштів у розмірі 12 500 тисяч доларів США, отриману в борг, позивачу не повернув до цього часу. Відповідно до статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Стаття 524 ЦК України, передбачає, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. У відповідності до частини 2 зазначеної статті, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц в якій зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення боргу, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з нього заборгованості за основним боргом позики, в розмірі 12 500 тисяч доларів США , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми, суд виходить з того, що ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних за період з 08 жовтня 2020 року (строк повернення позики) до 16 жовтня 2020 року (день звернення з позовом до суду) складають 8 доларів 20 центів США (12 500 доларів США (основний борг) х 3% річних : 365 днів у році х 8 днів (кількість простроченого зобов`язання), а тому вони підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, в розмірі 3533,27 грн., та професійної правничої допомоги, в розмірі 10500,00 грн.

Outcome: approved