Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

21 березня 2017року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати їх з відповідачем шлюб, зареєстрований 30 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №38, та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Фьодорова». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30 березня 2013 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має сина [PERSON], [INFO]. Зазначила також, що у звязку з тим, що подружжя уклало шлюб не пізнавши належним чином один одного, між ними часто виникали непорозуміння з різних побутових причин, зникло почуття любові та поваги, і це призвело до фактичного припинення подружніх стосунків. Посилаючись на те, що подальше спільне життя неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, відповідача та їхнього сина, при цьому розірвання шлюбу подружжя, яке має малолітню дитину, у позасудовому порядку не передбачено сімейним законодавством, позивач вважала, що є підстави для розірвання шлюбу судом. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, час на примирення йому не потрібен, проти задоволення позову не заперечує. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №187493, виданого 30.03.2013року, [PERSON], 03.01.1991року народження, та [PERSON], 21.01.1995року народження, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.03.2013року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №38. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на «Фьодорова» (а.с.3). Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], 20.07.2013року народження. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження, виданого 26.07.2013року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.6). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст.110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Досліджені матеріали справи дають підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між позивачем та відповідачем суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а також порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст.24 СК України. Крім того, за змістом ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, беручи до уваги те, що сімя фактично розпалася, [PERSON] з [PERSON] подружні стосунки не підтримує, при цьому розірвати шлюб у позасудовому порядку є не можливим, суд доходить висновку про те, що подальше збереження шлюбу не відповідатиме інтересам сторін та їхнього малолітнього сина, і тому вважає, що вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 640грн. (а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений [PERSON]О судовий збір у розмірі 640грн., підлягає стягненню з відповідача на її користь. З огляду на викладене,

Outcome: approved