Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

20.112019 позивач звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2010 року, від якого в них народились двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, тому що в них різні погляди на життя та обов`язки, на підставі чого в сім`ї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Зазначає, що подружні відносини між ними припинено, спільного господарства сторони не ведуть, на даний час вона одна піклується про дітей, які проживають разом із нею за адресою; [ADDRESS] . Одночасно просить вирішити питання та визначити місце проживання їх спільних дітей з матір`ю. У судове засідання сторони не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, відповідно до яких позивач позов підтримала, судові витрати залишає за собою, відповідач позов про розірвання шлюбу визнав, а також згоден, що до визначення місця проживання дітей з матір`ю. Дослідивши подані письмові заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв`язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 04 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №418, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 04 вересня 2010 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження Серія [NUMBER] від 18 лютого 2011 року та Серія [NUMBER] , виданим 16 серпня 2015 року (а.с.5,6). Сторони подружніх стосунків не підтримують, вважають примирення неможливим. Відповідач позов визнав. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому, суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Також встановлено, що діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області від 19.11.2019 №02-32-429 (а.с.9), та відповідачем не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров`ю дитини. Відповідач визнав позовні вимоги, а отже сторони дійшли згоди щодо місця проживання їхньої малолітньої дитини. Дані про те, що наявні підстави, передбачені ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України, за яких позивачу не може бути передана дитина, у суду відсутні. Враховуючи вік та інтереси дітей, які проживають разом із матір`ю, знаходяться на її утриманні та вихованні, суд вважає за можливе встановити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за місцем їх теперішнього проживання: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Встановлено, що при зверненні з позовом до суд позивач сплатила судовий збір лише за однією позовною вимогою немайнового характеру в сумі 768 гривень 40 копійок (а.с.1). Тобто недоплатила 768 гривень 40 копійок. Водночас, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з урахуванням вимог ст.142 ЦПК України, слід дійти висновку, що підстав для повернення 50% сплаченого судового збору, а також стягнення несплаченого при звернення з позовом до суду судового сбору не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved