Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

20.04.2017 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 909,65 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що між сторонами 30.11.2007 року укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку з лімітом заборгованості не більше 7300,00 грн. на строк до 30.10.2009 р., зі сплатою 22,00 % річних. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 21.12.2012 року по справі №0616/5429/12 з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 22.10.2012 року, яка склдала 8 144 грн. 87 коп. Станом на 03.02.2017 р. існує заборгованість за період з 01.11.2012 р. по 03.02.2017 р., яка складає 6909,65 грн.: -4 241,38 грн. - заборгованість за процентами; -1211,51 грн. - пеня за прострочену заборгованість за процентами; -1456,75 грн. - пеня за прострочену заборгованість за основним боргом. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув. Представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності. Крім того, посилався на стягнення заборгованості за кредитом за рішенням суду, яке знаходиться на виконанні. Раніше представник відповідача був присутній у судових засіданнях, давав пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що між сторонами 30.11.2007 року укладено договір №0002038874ЕК/2007-11 про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку з лімітом заборгованості не більше 7300,00 грн. на строк до 31.10.2009 р., зі сплатою 22,00 % річних. (а.с. 5, 6) Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов'язаний повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки, а у разі порушення ним своїх договірних зобов'язань - пеню. Власним підписом у кредитному договорі відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 28.02.2017 р. існує заборгованість за період з 01.11.2012 р. по 28.02.2017 р., в сумі 6909,65 грн.: -4 241,38 грн. - заборгованість за процентами; -1211,51 грн. - пеня на прострочену заборгованість за процентами; -1456,75 грн. - пеня на прострочену заборгованість за основним боргом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит, проти чого останній не заперечує, а відповідач, в свою чергу, не виконав умови Кредитного договору. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 21.12.2012 року по справі №0616/5429/12, яким задоволено вимоги банку за вищезазначеним кредитним договором. Виконавчий лист про стягнення заборгованості перебуває на виконанні, заборгованість утримується із заробітної плати відповідача. Зазначеним рішенням суду стягнуто заборгованість відповідача за Договором станом на 22.10.2012 року, яка становила 8 144 грн. 87 коп., з яких: заборгованість за основним боргом - 4 463 грн. 31 коп., відсотки - 2 889 грн. 88 коп., пеня - 791 грн. 68 коп. За клопотанням представника відповідача судом витребувано інформацію про стан виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у Голосіївському РВДВС м. Києва. З наданої інформації вбачається, що станом на 18.09.2017 року заборгованість за виконавчим листом становила 483,31 грн. Таким чином, на момент звернення банку з позовом у даній справі не було виконано рішення суду від 21.12.2012 року по справі №0616/5429/12 про стягнення заборгованості, яка включає основний борг за позикою, відсотки та пеню станом на 22.10.2012 року. Виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 р. у справі №6-157цс16. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 5.2.4 кредитного договору встановлено обов'язок відповідача сплачувати відсотки за позикою щомісячними платежами. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами відповідно до договору, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року по справі № 6-154цс15 та від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13. З огляду на аналіз вищевказаних норм Закону, умов договору кредиту та судової практики Верховного суду України, позивач мав право протягом трьох років з моменту прострочення кожного щомісячного платежу за відсотками звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості. Як встановлено судом, відповідач не виконує добровільно взяті за кредитним договором зобов'язання. Примусове стягнення заборгованості в порядку виконавчого провадження не є добровільними платежами, що свідчать про визнання заборгованості відповідачем та переривають позовну давність. Позивач вимагає стягнути відсотки за кредитом за період з 01.11.2012 року по 28.02.2017 року. Позов подано поштою 20.04.2017 року. За таких обставин, враховуючи заяву представника відповідача, суд застосовує загальну позовну давність (три роки) до вимоги про стягнення відсотків та задовольняє її частково - в сумі 2853,61 грн. Суд відмовляє у стягненні заборгованості за відсотками за період з 01.11.2012 року по 19.04.2014 року в сумі 1387,77 грн. Крім того, суд застосовує спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені (ч. 2 ст. 258 ЦК України). В межах строку позовної давності заборгованість за пенею, нарахованою за тілом кредиту складає 1176,97 грн. Враховуючи часткове задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, сума пені за затримку цих платежів складає 755,74 грн. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 4786,32 грн. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру частини задоволених позовних вимог, в сумі 1108,32 грн.

Outcome: partial