Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

20 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 23 березня 2015 року Локачинським районним судом Волинської області у справі № 160/833/14-ц за його позовом до [PERSON] про стягнення простроченого боргу винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. У зв'язку з розглядом даної справи позивач поніс витрати на правову допомогу, які відповідно до трудової угоди, укладеної між [PERSON] та його представником [PERSON], становлять 28 300 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] 28 300 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 283 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що в ході розгляду справи № 160/833/14-ц вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не заявлялась позивачем і не вирішувалась. Трудовою угодою від 01 жовтня 2014 року, укладеною між ним та позивачем, було передбачено, що про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, що становлять 28 300 грн., буде заявлено окремий позов. На даний час зазначені витрати оплачені позивачем на його користь, претензій до позивача він не має, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є явно завищеним. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 березня 2015 року у справі № 160/833/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, що виник за договором позики, винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 110 977,97 грн. заборгованості, з яких: 86 942,84 грн. основного боргу, 5 538,04 грн. 3% річних, 18 497,09 грн. відсотків відповідно до облікової ставки НБУ, а також 1 109,78 грн. судового збору (а.с.5-7). Вказане рішення набрало законної сили (а.с.43-45). Як вбачається із вищевказаного рішення суду та матеріалів справи № 160/833/14-ц, оглянутої судом в ході розгляду даної справи, позивачем вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не заявлялась та не вирішувалась судом. Згідно з умовами укладеної між позивачем [PERSON] (Замовником) та [PERSON] (Виконавцем) трудової угоди від 01 жовтня 2014 року на разову роботу з юридичного обслуговування [PERSON] має підготувати позовну заяву по договору позики, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], та здійснювати представництво інтересів Замовника перед органами влади для виконання даної роботи. Виконавець зобов'язується належним чином виконати всі необхідні дії для виконання замовлення за цим договором, а Замовник зобов'язується надати письмову нотаріальну довіреність та належним чином оплатити замовлення в розмірі 28 300 грн. Оплата здійснюється після стягнення з відповідача основної суми боргу за позикою. Таке стягнення і буде вважатись належним виконанням цієї угоди (п.1,2,5, а.с.4,23). Разом з тим, вказана угода не зареєстрована позивачем у відповідності до вимог ст.24-1 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час укладення угоди) у державній службі зайнятості та містить положення, що суперечать нормам Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Так, пунктом 3 угоди передбачено, що оплата за цією угодою має бути стягнута з відповідача як витрати на юридичну допомогу, про що має бути заявлено окремий позов. Згідно із ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. За змістом ст.ст.215, 220 ЦПК України питання про розподіл судових витрат вирішується судом при ухваленні рішення у справі і, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Згідно із ч.1 ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатамиабо іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Статтею 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фацівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвокатаабо іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З матеріалів справи № 160/833/14-ц вбачається, що [PERSON] брав участь у справі як представник позивача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11 липня 2014 року, користуючись при цьому відповідними процесуальними правами представника сторони (а.с.48). Доказів про те, що він виступав у процесі як адвокат, ним не подано. Ухвала про допуск його до участі у справі як фахівця в галузі права, що має право на надання правової допомоги, не постановлялась. Враховуючи наведене, надані [PERSON] послуги позивачу на підставі укладеної між ними угоди від 01 жовтня 2014 року не можуть бути визнані в контексті положень ст.ст. 12,56 ЦПК України правовою допомогою, витрати по оплаті якої відповідно до вимог ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України відносяться до судових витрат та підлягають до відшкодування відповідачем. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed