Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

20 грудня 2016 року позивач звернувся до суду\~ з позовом до відповідача\~\~про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки\~ його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мініміму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання заяви до суду до припинення навчання, 30 червня 2020 року. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що від шлюбу та сумісного проживання з відповідачем у них народилась спільна дитина [PERSON], [INFO] \~ після припинення спільного сумісного проживання, в 1999 році, дитина проживає разом із нею, відповідач офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, проте не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Домовленості про добровільне утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто, у зв»язку із чим позивач змушена звернутися з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні підтримала пред»явлений позов та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Додатково позивач пояснила, що вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продожує навчання і щомісячні витрати на утримання дитини несе безпосередньо вона щомісячно у розмірі 2500 грн. (дві тисячі п»ятсот гривень), які складаються з: вартість навчання 800 грн., оплата за проживання в гуртожитку 500 грн., харчування 1200 грн., а також витрати на придбання одежі, підручників і транспортні витрати до місця навчання у м. Черкаси та додому у м. Мала Виска, а також безпосередньо транспортні витрати по м. Черкаси. Відповідач в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позову, з тих підстав, що він не працює перебуває на обліку у Центрі зайнятості, як безробітний та отримує допомогу в розмірі 550 грн. щомісячно, має поганий стан здоров»я, має заборгованість по сплаті аліментів і не може взагалі у будь-якому розмірі сплачувати аліменти на утримання своєї доньки, яка є повнолітньою, у зв»язку із її навчанням. Третя особа [PERSON] просила задовольнити позов її матері, оскільки вона не має часу працювати, матері дуже важко оплачувати її навчання, і шукаючи роботу ніхто із роботодавців не бажає приймати на роботу студентів на неповний робочий день. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с. 7). З Довідки № 161/01 від 02 грудня 2016 року Приватного вищого навчального закладу Європейський університет Черкаська філія вбачається, що [PERSON] навчається у даному навчальному закладі, на 1 (першому) курсі денної форми навчання, початок навчання 01 вересня 2016 року термін закінчення 30 червня 2020 року (а.с. 6). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~\~ Постановою Верховної ради України\~\~ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рок та набула чинності для України\~\~ 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають\~ право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину\~\~ несуть основну відповідальність\~\~ за забезпечення\~\~ в межах своїх здібностей\~\~ і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статті 141 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Таким чином, обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно з частини 1, 2 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 1 статті 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, аналогічні положення передбачені пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з даним позовом 20 грудня 2016 року. Відповідно до положень статтей 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Надані позивачем докази свідчать проте, що вона працює молодшою медичною сестрою у Маловисківській центральній районній лікарні, одержує заробітну плату, здійснює оплату за навчання та проживання доньки у гутожитку, що підтверджується довідкою з місця роботи про розмір заробітної плати, копією Договору на навчання та копіями квитанцій про оплату вартості навчання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі станом на 27 лютого 2017 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання їхньої спільної з позивачем дитини [PERSON] в розмірі 24275,50 грн. та здійснюються примусові заходи щодо виконання рішення суду по сплаті стягнених аліментів, він не працює, перебуває на обліку у Маловисківському РЦЗ, одержуючи допомогу по безробіттю з якої здійснється погашення заборгованості по сплаті аліментів, з підтверджується матеріалами справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, а також з урахуванням того, що відповідач не працює, не отримує заробітну плату, тобто не має постійного джерела доходів, має заборгованість по сплаті аліментів за попереднім судовим рішенням на підставі якого стягувалися аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття, тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ту обставину, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у зв»язку із навчанням, тому у задоволенні позовну необхідно відмовити. Примусово змусити відповідача у справі працювати суд не має законних прав. Разом із цим, суд вважає за належне розяснити сторонам, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Приписами частини 4 статті 88 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed