Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

21 квітня 2015 року до суду з позовними вимогами звернулась представник позивача в інтересах позивача [PERSON], яка до початку розгляду справи по суті уточнила та просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за липень - серпень 2014 року в сумі 4293 гривні 25 копійок, компенсацію невикористаних днів щорічної відпустки на день її звільнення з роботи в сумі 1365 гривень 44 копійки, компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, та понесені витрати за надання правової допомоги в сумі 150 гривень. Заочним рішенням Славутицького міського суду від 15.05.2015 року позовні вимоги були задоволені. Стягнуто з Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в сумі 4293 гривні 25 копійок, компенсацію невикористаних днів щорічної відпустки на день її звільнення з роботи в сумі 1365 гривень 44 копійки, судові витрати на правову допомогу в сумі 150 гривень, всього на загальну суму 5808 гривень 69 копійок. 08.06.2015 року до Славутицького міського суду від Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Славутицького міського суду від 25.06.2015 року заочне рішення скасоване і призначено до розгляду в загальному порядку. Позивач і її представник до суду надали декілька уточнень і доповнень до позовної заяви і остаточно просили стягнути з Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» на користь [PERSON]: заборгованість з заробітної плати, оплату щорічної відпустки та компенсацію невикористаних днів щорічної відпустки на день її звільнення з роботи - 26 серпня 2014 року в сумі 3 672 гривні 45 копійок; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 26 серпня 2014 року по 26 серпня 2015 року в сумі 27 931 гривня 32 копійки; понесені судові витрати по оплаті за надання правової допомоги в сумі 300 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідно до наказу № 60/к від 12 грудня року [PERSON], була прийнята на роботу на посаду менеджера із комунікаційних технологій Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» з 13 грудня 2013 року. На даній посаді вона пропрацювала до 26 серпня 2014 року та була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 28/к від 19 серпня 2014 року. Всупереч ст.116 КЗпП України відповідач в день звільнення з [PERSON], розрахунок не провів, та взагалі не виплатив заробітну плату за липень-серпень 2014 року і компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, яка передбачена ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки». Неодноразові звернення позивача з цього приводу до керівництва підприємства залишилися без задоволення. Вивчивши подані відповідачем заперечення вважає, що сума заборгованості в розмірі 4 293 гривні 25 копійок включає в себе як заборгованість по заробітній платі, так і оплату щорічної відпустки 14 днів, компенсацію за 4 дні невикористаної відпустки, і податок з доходів фізичних осіб в сумі 620 гривень 80 копійок, на розмір якого повинні бути зменшені позовні вимоги. З врахуванням вищенаведеного позивач просить на свою користь стягнути з відповідачів загальну сума заборгованості відповідача у розмірі 3 672 гривні 45 копійок (4 293.25 грн. - 620.80 грн.). Крім того, позивач і її представник вважають, що на відповідача необхідно покласти додаткову відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України, з врахуванням якої стягнути з нього на користь [PERSON], середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки дана норма закону чітко вказує на те, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судове засідання ні позивач ні її представник не з,явилися, до суду надали заявb про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги з уточненнями і доповненнями підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з,явився, до суду надано декілька письмових заперечень, із змісту яких вбачається, що позовні вимоги в частині боргу підприємства перед позивачем по заробітній платі з урахуванням податків та зборів за липень - серпень 2014 року становить: з виплати заробітної плати за липень 2014 року -1 229, 10 грн.; з виплати заробітної плати за 4 дні серпня 2014 року - 1034,77 грн.; з оплати 14 днів щорічної відпустки, які були надані позивачу в серпні місяці - 808,68 грн.; з оплати 3 днів відпустки, які були надані позивачу в серпні місяці - 173,29 грн.; з виплати компенсації за 4 невикористаних днів щорічної відпустки - 231,06 грн. Всього підприємство має заборгованість з виплати позивачу коштів у розмірі 3 476,90 грн. (без урахування податків та обов'язкових зборів, які підприємство має сплатити до державного бюджету як податковий агент позивача). В той же час вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного рахунку не визнали, оскільки через невиконання попереднім керівником підприємства обов'язків щодо забезпечення прибуткової діяльності підприємства, підприємство за наслідками діяльності у 2014 році мало збитки у розмірі 714 тисяч гривень й тому не мало можливості виплатити [PERSON], при звільненні всі суми, що їй належать, і не має можливості виплатити ці суми до цього часу. Отже, вини підприємства не вбачають й тому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на її користь середнього заробітку за весь час затримки та стягнення судових витрат по оплаті за надання правової допомоги. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON], позивач, згідно наказу № 60/к від 12.12.2013 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» на посаду менеджера із комунікаційних технологій з 13 грудня 2013 року. Відповідно до наказу № 28/к від 19 серпня 2014 року [PERSON], з 26 серпня 2014 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України(а.с.9). У суді також встановлено, що відповідачі всупереч ст.47 та ст.116 КЗпП України повний розрахунок з позивачем у день звільнення не провели на день розгляду справи у суді. За правилами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Аналогічні положення зазначені в ст.24 Закону України «Про відпустки». Відповідно до наданих довідок та копій наказів (а.с.51-53) заборгованість підприємства перед позивачем становить без урахування податків та зборів за липень - серпень 2014 року становить: з виплати заробітної плати за липень 2014 року -1 229, 10 грн.; з виплати заробітної плати за 4 дні серпня 2014 року - 1034,77 грн.; з оплати 14 днів щорічної відпустки, які були надані позивачу в серпні місяці - 808,68 грн.; з оплати 3 днів відпустки, які були надані позивачу в серпні місяці - 173,29 грн.; з виплати компенсації за 4 невикористаних днів щорічної відпустки - 231,06 грн. Всього підприємство має заборгованість з виплати позивачу коштів у розмірі 3 476,90 грн. (без урахування податків та обов'язкових зборів, які підприємство має сплатити до державного бюджету як податковий агент позивача), і ця сума підлягає до стягнення з позивачів. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Усі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за своєчасність здійснення розрахунків по оплаті праці. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів про відсутність коштів, суд вважає, що посилання відповідача в даному випадку є безпідставними по затримці проведення повного розрахунку з позивачем. За рішенням Конституційного Суду України у справі N 4-рп/2012, 22.02.2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу було визначено, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Як вбачається з доказів, наданих сторонами по даній справі, відповідач так і не розрахувався з [PERSON], і не виплатив вищезазначену суму заборгованості всіх належних працівникові при звільненні сум, що дає позивачу право у відповідності до вимог закону, який регулює спірне питання, та враховуючи вищевказане рішення Конституційного Суду України, вимагати стягнення на її користь з Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата для обчислення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинна бути обрахована за два повні місяці роботи, які передують зазначеній події. Як вбачається з доданого до доповнення до позовної заяви розрахунку середньомісячна заробітна плата позивача за час роботи на ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» складає 2 327 гривень 61 копійка, а середньоденна -120 гривень 69 копійок. [PERSON] була звільнена з роботи з 26 серпня 2014 року згідно наказу № 28/к від 19 серпня 2014 року. Отже на момент розгляду справи в суді, який призначений на 26 серпня 2015 року, минає рівно один рік, за який відповідач і повинен сплатити на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що в загальній сумі складає 27 931 гривня 32 копійки. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Оплата витрат за надання правової допомоги [PERSON], підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 16.04.2015 року, та 31.07.2015 року згідно яких позивачем оплачено адвокатському об'єднанню «Славутицька міська юридична консультація «Захист» за оформлення позову до суду 150 гривень., а також за оформлення доповнення до позову 150 гривень, всього 300 гривень. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 300 гривень, що відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави в розмірі, передбаченому ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved