Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

21.12.2020 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла вказана позовна заява [PERSON] , у якій вона просить визнати недійсним кредитний договір № 3399901226/456636 від 08.01.2020, укладений між нею і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі - ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група»). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що 08.01.2020 між нею та відповідачем було укладено зазначений кредитний договір, відповідно до якого нею було отримано позику. Вказаний договір вона не підписувала. ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» надало їй фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Прийняття пропозиції відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн-позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Тому договір позики, укладений між нею та відповідачем, не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В оспорюваному договорі не було вказано ціну та сукупну вартість кредиту. ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» не було надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом (витрат, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту), не повідомлено їй інформації щодо умов договору, не надано відомостей, необхідних при укладенні кредитного договору, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» ввело її в оману щодо істотних умов договору, зокрема відсоткової ставки за користування кредитом та її збільшення у разі порушення зобов`язання. Нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами значно більший за вказаний працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Ухвалою від 24.12.2020 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.01.2021 до суду надійшов відзив відповідача, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позовних вимог обґрунтовано тим, що 08.01.2020 між [PERSON] та відповідачем було укладено електронний договір - договір про надання фінансового кредиту № 3399901226/456636 шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. На сайті ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» www.eurogroshi.com.ua розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Зазначена інформація є відкритою, наявна можливість ознайомитися з умовами кредитування, публічною пропозицією (офертою) та договором, отримати консультацію за допомогою онлайн-чату або за номерами телефонів, що вказані на сайті відповідача. Позивач заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів на сайті ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» www.eurogroshi.com.ua, прийняла пропозицію (оферту) та приєдналася до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. З моменту заповнення заяви позивачем електронний договір вважається укладеним. Договір було підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що було передбачено договором оферти та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Примірний договір та публічна пропозиція (оферта) містять усі умови кредитування, зокрема інформацію про те, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 693,5%річних від суми кредиту з розрахунку 1,9% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність умислу у діях відповідача на введення її в оману щодо умов договору, а також порушення відповідачем чинного законодавства. Позивач 08.01.2020 отримала кредитні кошти в сумі 2500,00 грн зі строком користування на 30 календарних днів до 06.02.2020, однак не здійснила погашення заборгованості у встановлений строк, чим порушила умови укладеного договору. Крім того, Закон України «Про споживче кредитування», на порушення якого посилається позивач у позовній заяві, не поширюється на правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, оскільки кредитний договір укладався строком до одного місяця. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з позовної заявою подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідь на відзив не подала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з відзивом до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги відзив відповідача, встановив, що 08.01.2020 між позивачем [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 3399901226/456636, за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 2500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно пункту 1.2 цього договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 06.02.2020. Умовами договору передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 693,5% річних від суми кредиту з розрахунку 1,9% на добу. Тип процентної ставки - фіксована (а.с. 26-44). Позивач як на правові підстави заявлених позовних вимог посилалася, зокрема, на ст.ст. 229, 230 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Згідно ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Позивач не надала доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману, тому відсутні правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним з вказаних підстав. Крім того, на обґрунтування заявленого позову позивач зазначала про порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину Закону України «Про електронну комерцію». У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Позивач у позовній заяві не заперечує той факт, що при укладенні вищевказаного договору вона скористалася інтернет-сайтом відповідача. Публічна пропозиція (договір оферти) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на укладення договору про надання фінансового кредиту розміщена на сайті товариства www.eurogroshi.com.ua. У розділі 2 вказаного Договору оферти зазначено, що клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов'язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов'язкові для заповнення. Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет. При підписанні документів на телефонний номер клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт зобов'язаний ввести на веб-сторінці. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи клієнта. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система товариства здійснює реєстрацію заявника на сайті товариства і формує особистий кабінет клієнта. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, після чого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у виді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, тому суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Розміщена на сайті відповідача www.eurogroshi.com.ua публічна пропозиція (договір оферти) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на укладення договору про надання фінансового кредиту перебуває у загальному доступі. Ззаначена публічна пропозиція (оферта) визначає порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, [PERSON] засвідчила той факт, що вона обізнана з правилами, які включають в себе і умови кредитування. Доводи позовної заяви про те, що умови кредитного договору № 3399901226/456636 від 08.01.2020 є несправедливими, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, відсоткова ставка за користування кредитними коштами становила 1,9% за кожен день користування кредитом та була їй відома в момент укладення договору. Необґрунтованими є доводи позивача щодо порушення норм, встановлених ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця. Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору № 3399901226/456636 від 08.01.2020, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживачів. У зв`язку із залишенням без задоволення позову [PERSON] , звільненої від сплати судового збору, відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed