Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові позивач зазначив, що між позивачем та [PERSON] укладений договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсоткам, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення кредитного договору відповідач свої зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість у розмірі 10 811,84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 535,96 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6 148,94 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3 374,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина),\~ 502,94 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязань і заборгованість за договором не погашає.\~\~ У своєму позові посилається на норми ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Тому, з урахуванням уточнень до позову, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19.11.2008 року заборгованість по відсотками за договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 17 травня 2014 року по 17 травня 2017 року у розмірі 5 416,35 грн. У своєму запереченні та відзиві на позов, а також заперечення на відповідь на відзив, відповідач зазначила та просить суд застосувати строк позовної давності, про що також надала заяву про застосування стоку позовної давності. Зазначила також, що платіж на 46 грн. 23 травня 2014 року вона не здійснювала, тому не вважає самостійною виплатою в рахунок погашення кредиту, а також у заяві від 19 листопада 2008 року визначений термін дії картки до жовтня 2012 року, тому саме з цього часу у позивача виникло право вимагати повернення кредиту та процентів, шляхом звернення до суду. У відзиві посилалась на вимоги ст.ст. 207, 256-259, 267 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» [PERSON], підтримав позовні вимоги в повному обсязі та посилався на обставини викладені в позовній заяві, відповіді на відзив. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19.11.2008 року заборгованість по відсотками за договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 17 травня 2014 року по 17 травня 2017 року у розмірі 5 416,35 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилалась на обставини викладені у відзиві на позов, а також на вимоги викладені у заяві про застосування строку позовної давності. 2. Заяви, клопотання учасників справи 14 липня 2017 року відповідачем [PERSON] надано заперечення на позов та заява про застосування позовної давності. 06 листопада 2017 року позивачем надані пояснення. 15 листопада 2017 року надано уточнення до позовної заяви. 27 лютого 2018 року відповідачем наданий відзив на уточнену позовну заяву. 13 березня 2018 року позивачем надано клопотання про перенесення розгляду справи. 17 травня 2018 року, 31 травня 2018 року, 16 липня 2018 року, 01 серпня 2018 року представником позивача надана відповідь на відзив, а також на клопотання відповідача надана виписка по рахунку та довідка про строк дії картки. 04 липня 2018 року відповідачем надане заперечення щодо відповіді на відзив. 3.Процесуальні дії суду 13 червня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 17 січня 2018 року ухвалою суду вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПриватБанк»», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 19 листопада 2008 року був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки\~ (а.с.7-14). Як встановлено судом відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсоткам, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку із чим відповідач станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість у розмірі 10 811,84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 535,96 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6 148,94 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3 374,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина),\~ 502,94 грн. штраф (процентна складова), що відповідно до наданих розрахунків. Як вбачається з уточнень до позову позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» за кредитним договором від 19.11.2008 року лише заборгованість по відсотками за договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 17 травня 2014 року по 17 травня 2017 року у розмірі 5 416,35 грн. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є заборгованість за кредитним договором. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 5. Оцінка суду Вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги такі, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України,\~ зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, як встановлено в судовому засіданні дійсно між сторонами, тобто Закритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПриватБанк»», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 19 листопада 2008 року був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що не заперечується сторонами. Так, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. 19 листопада 2008 року [PERSON] написала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», цим підтвердила, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, «Тарифами банку», які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що засвідчено підписом у заяві. Установлено, що справжність свого підпису на заявах та факт отримання кредитної картки відповідач не заперечувала, як не заперечувала і факт користування карткою. Відповідно до пункту 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти. Відповідно до вимог ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054, ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач має заборгованість за кредитним договором, укладеним 19.11.2008 року. Що стосується посилання відповідача на пропущений строк позовної даності суд виходить з наступного. Згідно до матеріалів справи вбачається, що положеннями договору встановлено, а саме пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на тій самий строк. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК\~ України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте, статтею 264 ЦК визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Аналіз вказаної норми статті 264 ЦК призводить до висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; б) пред'явлення позову особою позову одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина 1 статті 264 ЦК), необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Але, ч.3 ст.264 ЦК України визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, що є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Також Європейський суд з прав людини зазначає, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб'єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 за заявою №\~\~ 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Так, дійсно посилання представника позивача не те, що частково оплата заборгованості\~ перериває строк позовної давності та він починається спочатку є обґрунтованим, але на виконання вимог ст.81 ЦПК України позивачем не підтверджено, що дійсно зі сторони відповідача та за його бажанням були перераховані кошти на погашення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з наданого суду виписки по рахунку відповідача, 23 травня 2014 року позивачем здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості, поповнення карткового рахунку у розмірі 46,00 грн. Тому, визнання боргу як підстава для переривання перебігу позовної давності має бути результатом вольових дій боржника, про що в судовому засіданні відповідач заперечувала щодо повернення в 2014 році грошових коштів у сумі 46 грн. Окрім цього, як вбачається з довідки, яка видана позивачем, що між сторонами був підписаний кредитний договір без номера, за яким надані кредитні картки № 5457082989033563 від 29 жовтня 2008 року з терміном дії жовтень 2012 року та № 5457082920500977 від 22 листопада 2008 року з терміном дії жовтень 2012 року. Аналізуючи\~ викладене та враховуючи строк дії картки припадає на жовтень 2012 року, а також враховуючи, що відповідач не здійснювала особисто погашення заборгованості за договором, а тому враховуючи строк позовної давності в три роки та час звернення позивача до суду лише у 2017 року, суд приходить до висновку, що позивачем дійсно пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, а також те, що в задоволені позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення судового збору також не підлягають задоволенню

Outcome: dismissed