Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

20.06.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 червня 2014 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини фактично припинили, спільне господарство не ведуть з червня 2016 року. Вважає, що шлюб існує формально, можливості зберегти сім'ю не має, а тому просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини викладені у позовній заяві та просив про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу. Просив після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Зазначила, що просить задовольнити позов, так як не бажає проживати з відповідачем. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 20 червня 2014 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 137 (а.с. 4). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, відповідачу [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved