Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

21.09.2015 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.2-5). Так, позивач просить суд: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 03.07.1999 року ВРАГС виконкому Білгород-Дністровської МР Одеської області, актовий запис № 138; - стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: доньки [PERSON], сина [PERSON], сина [PERSON], доньки [PERSON], сина [PERSON] у розмірі по 1/5 частині на кожного від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення кожної з дитини повноліття. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2015 року відкрито провадження по справі № 495/6858/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Справу призначено до розгляду (а.с.19). Позивач [PERSON], в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] погодився частково. Так, відповідач просив суд шлюб між сторонами розірвати, але визначити розмір аліментів, враховуючи його заробітну плату та у відповідності до вимог чинного законодавства. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 03.07.1999 року між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище Карай) [PERSON], [INFO], та відповідачем [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 138, що підтверджується виданим 03.07.1999 року свідоцтвом про одруження серії І-ЖД № 102949 (а.с.14). Від сумісного шлюбу у сторін народилися діти: - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується виданим 02.12.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Білгород-Дністровської міськради Одеської області свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 305375, актовий запис за № 445 (а.с.10); - син [PERSON], [INFO], що підтверджується виданим 08.10.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 401039, актовий запис за № 403 (а.с.9); - син [PERSON], [INFO], що підтверджується виданим 08.06.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 041655, актовий запис за № 360 (а.с.8); - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується виданим 28.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 189898, актовий запис за № 357 (а.с.7); - син [PERSON], [INFO], що підтверджується виданим 06.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 311085, актовий запис за № 272 (а.с.6). Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням позивачки, шлюб між сторонами носить лише формальний характер. Тривалий час сторони не підтримують сімейних відносин. Сторони виявились людьми з різними характерами, різними поглядами на життя та втратили почуття любові один до одного. Примирення є неможливим. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та їх дитей, а також з огляду на те, що відповідачем визнані такі вимоги позивача, суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, від сумісного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. За твердженням позивачки, всі обовязки щодо утримання та виховання дітей вона несе самостійно, діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Можливості самостійно утримувати дітей вона не має, оскільки діти постійно мають потребу в додаткових витратах на розвиток, навчання, що призводить до створення скрутного становища. У свою чергу, як зазначає позивачка, відповідач являється працюючим, має постійний заробіток, однак допомоги не надає та ухиляється від покладеного на нього обовязку щодо утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до складеного 23.09.20015 року КП «ЖЕО-№1» Акту, за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Декабристів,40-А, зареєстровані [PERSON], [INFO], та її діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Діти при матері та на її утриманні. Факт проживання дітей при матері підтверджують сусіди (а.с.16). Згідно із довідкою КП «ЖЕО-№1» № 750 від 24.09.2015 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. До складу сімї входять: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Діти при матері та на її утриманні (а.с.15). В судовому засіданні відповідач [PERSON], зазначив, він в добровільному порядку допомагає та буде допомагати своїм дітям, але згоден із визначенням розміру аліментів, який передбачений вимогами чинного законодавства та у відповідності до його заробітної плати. Згідно із наданої відповідачем до суду довідки № 72 від 02.11.2015 року, [PERSON] працює у ППФ «Рута» з 01.07.2014 року на посаді охоронця та його дохід за період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року склав 11\~411,08 грн. (а.с.31). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками від обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров'я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. На вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Позов може бути пред'явлено у будь-який час, поки існує право на аліменти. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Якщо один із батьків (або батьки) не виконує свого обов'язку щодо утримання дитини, до нього може бути пред'явлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому випадку, заінтересована особа, яка має право на одержання аліментів на дитину, вправі вимагати їх виплати у судовому порядку незалежно від строку, що минув з моменту виникнення у неї цього права, а також незалежно від причин, у зв'язку з якими вона раніше не зверталася до суду з позовом. Аліменти звичайно присуджуються на майбутнє. Водночас, як виняток із загального правила, відповідно до частини 1 даної статті, стягнення аліментів відбувається не з моменту (дня) набрання чинності рішенням суду, а з моменту (дня) пред'явлення позову. Причому дане правило діє незалежно від того, наскільки багато часу пройшло від того як було пред'явлено позов до його задоволення судом. Згідно із положеннями ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (в редакції від 04.10.2015 року), з 01.09.2015 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1 167 грн. (30 % = 350,10 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років 1 455 грн. (30 % = 436,50 грн.). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є правомірними та обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2/3 частини від усіх видів заробітку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дітей. Встановлюючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст.ст. 7, 141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на момент прийняття рішення, згідно із положеннями ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (в редакції від 04.10.2015 року), з 01.09.2015 року для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1 167 грн. (30 % = 350,10 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років 1 455 грн. (30 % = 436,50 грн.). Будь-яких доказів того, що [PERSON] спроможний сплачувати у теперішній час аліменти у більшій сумі позивачем суду надано не було, при цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та їх дітей. В свою чергу, сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів. Так, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. У зв'язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров'я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов'язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в частині стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial