Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

20 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 26 липня 1997 року сторони зареєстрували шлюб, [INFO] року в шлюбі народилася донька [PERSON]. У період з 1997 року по 03.05.2000 року відповідач був позбавлений волі, через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі пішов з сім'ї. 31 січня 2002 року за рішенням суду шлюб було розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. З народження дитина сторін проживає разом з позивачкою, окремо від батька, який не приймав участі у вихованні дитини. Спору про місце проживання дитини між сторонами не було, відповідач не заперечував проти того, що дитина буде проживати з матір'ю. Весь цей час відповідач не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною. Доньці виповнилося 17 років, однак вона не знає свого батька, немає до нього ніяких почуттів. Мається значна заборгованість по сплаті аліментів, відповідач матеріально доньку не підтримує. Крім того, відповідач не проводив з донькою часу, вихованням доньки не займався, не цікавився її життям, потребами, станом здоров'я, навчанням. Спілкування між батьком та донькою відсутнє взагалі. За своє життя донька [PERSON] жодного разу не спілкувалася зі своїм батьком, не впізнала б його на вулиці. На підставі ст. 164 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. У судових засіданнях позивач позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, і не допомагає дитині матеріально, у нього утворилась значна заборгованість по сплаті аліментів, він не цікавиться донькою, не спілкується з нею, жодного разу її не бачив. У судових засіданнях представник служби у справах дітей [PERSON] підтримала позов та надала висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки (а.с.50). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, пояснила, що свого батька вона жодного разу не бачила, не розмовляла з ним по телефону та не отримувала допомоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву на позов чи заперечень проти позову відповідач не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку представника служби у справах дітей, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2002 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], та стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Аліменти стягнуто з 15.01.2002 року до повноліття дитини на користь [PERSON] (а.с. 11,15-16). Із довідки-розрахунку, наданої Зарічним ВДВС м. Суми 11.06.2018 року, вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника [PERSON] становить 44337,38 грн. За період з 22.03.2014 року по 31.05.2018 року [PERSON] взагалі не сплачував аліменти (а.с. 19) З довідки Сумської загальноосвітньої школи № 23 м. Суми від 12.06.2018 року вбачається, що [PERSON] навчалася у 11-А класі школи, вихованням дитини займається мати [PERSON] Батько з приводу навчання доньки [PERSON] з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.14). Допитана в суді свідок [PERSON], роботодавець позивачки, пояснила, що їй відомо, що чоловіка у [PERSON] немає на протязі 18 років. Він ніколи не був присутнім у житті матері та доньки, не спілкується з [PERSON]. Допитана в суді свідок [PERSON], подруга позивача, пояснила, що [PERSON] знає з першого класу, майже все життя. На весіллі [PERSON] з [PERSON] вона не була присутня, мешкала в іншому місті. Тісно стала спілкуватися з [PERSON], коли доньці Лізі виповнилося три роки. Батька [PERSON] свідок ніколи не бачила, він не був присутній ні на свята, ні в будні. Коли відповідач перестав сплачувати аліменти, свідок разом з [PERSON] їздила до державного виконавця. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Висновок служби складено 01 серпня 2018 року (а.с.50). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини. Судом встановлено, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У даній ситуації суд, уважно вислухавши доводи та аргументи позивачки, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Цей принцип розкритий у Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) Комітету ООН з прав дитини (про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів), де сформульовані такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: - Погляди дитини; - Індивідуальність дитини; - Збереження сімейного оточення і підтримання відносин; - Піклування, захист і безпеку дитини; - Вразливе положення; - Право дитини на здоров'я; - Право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків матері та батька щодо доньки, яка на момент звернення з позовом була неповнолітньою, тобто дитиною, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам. 1. Погляди та думка дитини. Із пояснень в судовому засіданні [PERSON] [PERSON] вбачається, що [PERSON] не має до батька родинних почуттів, ображена на нього, так як він ніколи не цікавився донькою, не приділяв їй батьківської уваги. Вона його фактично не знає. 2. Піклування про дитину і безпосередня участь батьків у вихованні дитини. Вихованням та доглядом займалася мати дитини. Із довідки ЗОШ № 23 від 12 червня 2018 року вбачається, що батько не брав участі у вихованні доньки: не спілкувався з вчителями не відвідував батьківські збори (а.с.14). Будь-яких доказів того, що батько піклувався про дитину та приймає особисту участь у вихованні дитини - суду не надано. 3. Утримання дитини. Матеріальним забезпеченням дитини від народження займалася мати дитини. Із матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] має значну заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 11 червня 2018 року становить 44337,38 грн. (а.с. 19). За період з 22.03.2014 року по 31.05.2018 року відповідач взагалі не сплачував аліменти. 4. Особиста прихильність дитини. Суд робить висновок, що донька внаслідок постійного проживання з матір'ю та відсутності батька в житті дитини - є прихильною до матері. 5. Вік дитини. Суд враховує, що донька сторін відповідно до її віку на момент звернення до суду з позовом (17 років) здатна чітко висловити свою думку та своє відношення щодо обставин, що виникли у їх сім'ї, та щодо ігнорування батьком своєї участі у вихованні та утриманні. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 ЦК України. Суд приймає до уваги ту обставину, що на момент ухвалення рішення [PERSON] вже виповнилося 18 років і вона є повнолітньою. При цьому суд також бере до уваги, що позов було подано до суду за два місяці до досягнення дитиною повноліття, і з об'єктивних причин, а саме: значної кількості справ, що перебуває в провадженні судді, необхідності повідомлення відповідача, суд був позбавлений можливості вирішити спір в двомісячний строк, тому суд з урахуванням вказаних обставин, вважає за потрібне захистити права [PERSON], яка на день звернення до суду з позовом була неповнолітньою. При цьому суд також керується найкращими інтересами дитини. 6 . Збереження сімейного оточення і підтримання відносин. Суд вважає, що в даному випадку підтримання відносин з батьком не відбувається по причині нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками. Відповідач [PERSON] мав можливість виправити ситуацію та приймати участь у вихованні дитини. Однак відповідач свідомо ігнорував свої обов'язки і не намагався спілкуватися з донькою. У такому випадку суд вважає, що сімейне оточення дитини складала сім'я її матері, а біологічний батько дитини - відповідач [PERSON] не приймав участі в підтриманні сімейних відносин з донькою, в такому випадку позбавлення відповідача батьківських прав не вплине на відносини між відповідачем та донькою. На думку суду, поведінка відповідача, який не з'явився до суду, свідчить про незацікавленість його як батька у долі своєї доньки, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухилявся від виконання свої батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], а саме: не спілкувався з донькою, не виявляв бажання її побачити ( із висновку служби у справах дітей встановлено, що останні роки відповідач не мешкає в місті Суми, однак щороку приїздив на батьківщину, при цьому під час перебування у м. Суми не робив жодних спроб поспілкуватися з донькою), матеріально доньку не забезпечував, не створював належних умов для проживання та навчання доньки, не піклувався про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтував своїми обов'язками по вихованню і утриманню доньки. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з донькою та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні доньки та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не мав наміру виховувати та забезпечувати доньку, навіть не проявляв наміру і бажання спілкуватися з донькою, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджав, і він об'єктивно мав таку можливість, але свідомо не бачився з донькою. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконував, ухилявся від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів доньки [PERSON], яка на момент звернення позивача з позовом була неповнолітня, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved