Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

20.10.2014 року позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 2 000 грн 00 коп., 60 грн 00 коп. 3 % річних, 340 грн 00 коп. втрат від інфляції, 36 500 грн 00 коп. - пені. Позивач мотивує позов тим, що 20.09.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за яким відповідач отримав 2 000 грн 00 коп. строком на 1 місяць. На підтвердження фактично отримання коштів відповідач написав розписку. Відповідачка у встановлений термін гроші не повернула, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з неї суму позики 2 000 грн 00 коп. Крім того, позивач вказує на те, що договором позики передбачено сплату пені в сумі 100 грн за кожен день прострочки, а тому просить стягнути її з відповідачки. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути витрати від інфляції, а також 3 % річних. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 76 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та прохав його задовольнити, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла. Тому, враховуючи, що представник позивача надав згоду на проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, суд вважав за необхідне проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 20.09.2013 року між позивачем та відповідачкою укладено договір позики, за яким відповідачка отримала в позику 2 000 грн. 00 коп. та зобов'язалася їх повернути до 20.10.2013 року. В строк, встановлений договором, відповідачка суму позики позивачу не повернула. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми позики 2 000 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, договором передбачено сплата пені в розмірі 100 грн 00 коп. за кожен день просрочки. Дослідивши розрахунок заборгованості відповідачки, наданий позивачем, суд встановив, що розрахунок здійснено правильно та складає: 60 грн. 00 коп. 3 % річних, 340 грн. 00 коп. втрат від інфляції, 36 500 грн. 00 коп. пені. Відповідно до правового висновку, сформованого ВС України в постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Разом із тим, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. Разом із тим відповідач із заявою про зменшення розміру неустойки до суду не зверталася, тому у суду відсутні відповідні правові підстави щодо її зменшення згідно ст. 551 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 389 грн. судового збору. Також в матеріалах справи міститься квитанція від 20.06.2014 року про сплату позивачем адвокату [PERSON] 2200 грн. за правову допомогу по договору на представництво інтересів у даній цивільній справі (а.с. 10). З матеріалів справи також вбачається, що дані сплачені позивачем кошти є понесеними ним витратами на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На сьогодні дане питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З журналу судового засідання вбачається, що адвокат [PERSON] брав участь у судовому засіданні як представник позивача та особа, що надає йому правову допомогу : 24.11.2014 р. - 16 хв. При проведенні судового засідання : 24.11.2014 р. розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн. 40% від 1218 грн. становить 487,20 грн. Таким чином, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» на користь позивача із відповідача підлягає стягненню 129 грн. 92 коп. витрат на правову допомогу (16 хв./60 хв. х 487,20 грн.).

Outcome: approved