overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

21.12.2017 року рішенням суду стягнуто з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок моральних страждань у зв»язку з бездіяльністю слідчих прокуратури Полтавської області та процесуального керівника прокуратури Полтавської області щодо дотримання процесуальних норм по здійсненню контролю за дотриманням законності при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 42012220090000005 в сумі 60 000,00 гривень ( шістдесят тисяч гривень 00 копійок). В іншій частині позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди та в частині завдання моральної шкоди у зв'язку з прийнятими безпідставними незаконними рішеннями [PERSON] - відмовлено. 23.01.2017 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області цивільну справу за позовом [PERSON] до Державного Казначейської служби України, прокуратури Полтавської області ,третя особа з боку відповідача слідчий прокуратури Полтавської області Сорокін І.В. про стягнення моральної шкоди в сумі 328 860,00 гривень , завданої внаслідок моральних страждань у зв»язку з безпідставними незаконними рішеннями та бездіяльністю слідчих прокуратури Полтавської області та процесуального керівника прокуратури Полтавської області щодо дотримання процесуальних норм по здійсненню контролю за дотриманням законності при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 42012220090000005 повернуто до Дзержинського районного суду міста Харкова для постановлення додаткового рішення та виправлення описки. Позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник прокуратури звернулась до суду з заявою з проханням проводити судове засідання за її відсутності. Представник Державної Казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.3 ст. 220 ЦПК України - присутність сторін не є обов'язковою. За таких обставин , суд вважає за можливе вирішити питання за відсутності сторін. Згідно ст. 220 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвали додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України - Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору відповідно п.9 ч.1 ст 5 ЗУ «Про судовий збір». Отже, судовий зібр підлягає стягненню з Державної казначейської служби України пропорційно до задоволених вимог, тобто у сумі 600 (шістсот) грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

21.12.2017 р. позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача, у якому просить стягувати з останнього аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частки його доходів щомісячно. В обґрунтування позову покликається на ст.ст. 180-182, 184, 192 СК України та зазначає, що останній коштів на утримання дитини не надає. Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи по суті, заяв чи клопотань не подавали. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-СГ № 029127 від [INFO], сторони перебувають у шлюбі з 11.11.1998 р. 21.05.2001 р. у них народилася донька [PERSON], що стверджується свідоцтвом серії І-СГ № 067304. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. від якого була звільнена позивачка при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

21.12.2017 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що з 30.08.2007 р. вона з відповідачем уклала шлюб. Від спільного проживання у шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] , та дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки такий почав зловживати алкоголем та наносити їй побої, а тому змушена була з дітьми перейти проживати до її батьків, де на даний час і живе. Вона в 2016 році зверталася до Міжгірського райсуду з позовом про розірвання шлюбу, однак відповідач пообіцяв що виправить свою поведінку і за цих підстав подала заяву про залишення позову без розгляду. Тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити, просить не надавити строк на примирення, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не зявився, хоча був належним чином повідомленим про розгляд справи, через опублікування оголошення в газету. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 30.08.2007 р., на даний час сторони як одна сім'я спільно не проживають, не підтримують жодних стосунків, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач суду заперечення проти позову не надав. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову [PERSON]. Судовх витрати по справі не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 21.12.2018 позивач, [PERSON], звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що вона 05 грудня 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1984, зареєструвала шлюб з відповідачем. Мають доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Зазначала, що спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутність взаєморозуміння та поваги. Подружні відносини припиненні з листопада 2017 року. Просила, шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22.12.2018 відкрито провадження у справі у загальному позовному провадженні. \~ \~ \~ \~16.01.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. \~ \~ \~ \~Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, докази по справі суд дійшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Установлено, що 05 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, який був юридично оформлений у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1984. Сторони мають доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Судом установлено, що сторони припинили сімейні і подружні стосунки з листопада 2017 року, не бажають їх поновлення, просили розірвати шлюб. Згідно з ст.. 51 Конституції України та ст.. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, коли шлюб існує тільки формально, а сторони не бажають поновити його, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

21.12.2018 р. до суду подано дану заяву, в якій заявник вказала, що [INFO] в с.Михайлівка Гайсинського району померла її мати [PERSON], яка народилась в р-п «Київський» Нуринського району Карагандинської області у Казахстані, просила встановити факт народження матері [INFO], місце народження р-п «Київський» Нуринського району Карагандинської області Казахстан РФ для подальшого оформлення нею права власності в порядку спадкування за законом спадкового майна. Заявник в судове засідання не з`явилася, проте надала заяву згідно якої заявлені вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, справу розглянути без неї (а.с. 33). Заінтересовані особи - [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, письмово проти задоволення заявлених вимог не заперечували, просили справу розглянути без них (а.с. а.с. 31,32). Доведено, що [PERSON] є спадкоємицею за законом спадкового майна після смерті [INFO] її матері [PERSON], яка народилась в р-п «Київський» Нуринського району Карагандинської області у Казахстані, але через народження її на території Російської Федерації не може реалізувати своє право на спадщину, встановлення цього факту необхідно заявнику для оформлення спадщини в державній нотаріальній конторі. Дані правовідносини регулюються ч.1 п.7 ст.315 ЦПК України, згідно з якою, суд встановлює факт народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Оскільки, [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], яка померла [INFO] в с.Михайлівка Гайсинського району, а народилась в р-п «Київський» Нуринського району Карагандинської області у Казахстані, тобто на території Російської Федерації не може реалізувати своє право на спадщину, іншого порядку встановлення цього факту та спору про право немає, то для створення умов реалізації спадкових прав факт народження необхідно встановити рішенням суду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

21.12.2018 року [PERSON] звернувся із заявою до суду, в якій просить встановити той факт, що він є сином [PERSON] [INFO], уродженки [INFO], яка померла 28 листопада 2017 року. На обґрунтування заяви він зазначив, що 28.11.2017 року в с. Саварка Богуславського району Київської області померла його мати [PERSON]. Він звернувся до приватного нотаріуса Богуславського району Київської області для оформлення спадщини після померлої матері, але йому було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії, так як в його свідоцтві про народження імя його матері вказане [PERSON], а в свідоцтві про її смерть вказане імя [PERSON], тому він вимушений звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин. В судовому засіданні заявник та його представник, заявника адвокат [PERSON] заяву про встановлення факту родинних відносин підтримали. Від заінтересованої особи, сільського голови Саварської сільської сільської ради Богуславського району Київської області до суду надійшла заява, згідно якої він справу просить розглянути без представника сільської ради, проти задоволення заяви не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що його батько [PERSON] є рідним сином [PERSON], яка померла 28.11.2017 року в с. Саварка Богуславського району Київської області. Перевіривши матеріали справи, вислухавши заявника, його представника заявника, свідка, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, враховуючи таке. Згідно п. 1, ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії І-ЯР № 508082 батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-0К№415855 [PERSON] померла 28 листопада 2017 року.(а.с.6). Згідно з витягом зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON], померлої 28.11.2017 року, дата народження якої 06.01.1924 року, місце народження село Бовкун, Таращанського району Київської області, відкрита спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 61820637 (а.с.7). Враховуючи, що в свідоцтві про народження заявника імя його матері помилково вказано [PERSON], замість [PERSON], суд вважає можливим встановити факт родинних відносин між ними, а саме, що померла 28\~листопада 2017\~року [PERSON],\~[INFO],\~є матірю\~[PERSON] [INFO], так як даний факт знайшов підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

21.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що, вона з відповідачем одружились 04.07.2014 року. Шлюб зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 391. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину- Бушева [PERSON], [INFO]. На жаль , спільне життя з відповідачем поступово почало погіршуватися , не стало взаєморозуміння , погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки перестали співпадати. Суперечки частішали. З січня 2017 року шлюбні відносини припинено. Спору майнового характеру та спору про виховання дітей не заявлено. В судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, на позові наполягала. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, надав письмову заяву в якій просив справу розглянути без його участі , проти позову не заперечував. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2014 року. Шлюб зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 391. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину- Бушева [PERSON], [INFO]. На жаль , спільне життя з відповідачем поступово почало погіршуватися , не стало взаєморозуміння , погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки перестали співпадати. Суперечки частішали. З січня 2017 року шлюбні відносини припинено. Спору майнового характеру та спору про виховання дітей не заявлено. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення, а тому суд на підставі ст.112 Сімейного кодексу України вважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу [PERSON] буде іменуватись прізвищем [PERSON]. На підставі ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

21.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з ним вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.08.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирській області, актовий запис № 195. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили шлюбні відносини у зв'язку з несумісністю характерів, відсутності взаєморозуміння та кохання. Проживають окремо, спільного господарства вже тривалий час не ведуть. Тому позивач просить шлюб між ними розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач до початку судового засідання подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач надав заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб. 21.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з ним вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.08.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирській області, актовий запис № 195, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітнього доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. (а.с. 6). Сторони разом не проживають. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини позивачка та відповідач поновлювати не бажають, позивач та відповідач наполягають на розлученні. За даних обставин шлюб підлягає розірванню так, як подальше спільне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та їх дитині. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Спору про місце проживання дитини не мають. Позивач просить залишити доньку [PERSON] на проживання з нею. Крім цього, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

21.12.2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позові позивач посилався на те, що 31.12.2015 року він надав в борг відповідачу грошові кошти у сумі 21500 грн. та 540 літрів дизельного палива, про що останній склав власноручно розписку, останній зобов`язався повернути борг до 11.01.2016 року, 20.03.2016 року він надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 2500 грн., про що останній склав власноручно розписку, останній зобов`язався повернути борг до 01.04.2016 року, 25.05.2016 року він надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 2000 грн., про що останній склав власноручно розписку, останній зобов`язався повернути борг до 01.07.2016 року, до теперішнього часу відповідач суму боргу за трьома розписками не повернув, направлена 19.11.2018 року відповідачу вимога про повернення боргу залишена без задоволення, хоча останній в телефонному режимі обіцяв повернути борг і не подавати до суду, посилаючись на ст.ст. 1046, 1047, 1049, 699, 610, 611, 22 ЦК України прохав стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за трьома договорами позики у розмірі 42524 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2226,88 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 704,80 грн. 03.01.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява прийнята до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження і справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання на 28.02.2019 року. 28.02.2019 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області розгляд справи відкладено на 15.03.2019 року. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що 31.12.2015 року він надав в борг відповідачу грошові кошти у сумі 21500 грн. та 540 літрів дизельного палива, про що останній склав власноручно розписку, останній зобов`язався повернути борг до 11.01.2016 року, 20.03.2016 року він надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 2500 грн., про що останній склав власноручно розписку, останній зобов`язався повернути борг до 01.04.2016 року, 25.05.2016 року він надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 2000 грн., про що останній склав власноручно розписку, останній зобов`язався повернути борг до 01.07.2016 року, до теперішнього часу відповідач суму боргу за трьома розписками не повернув, направлена 19.11.2018 року відповідачу вимога про повернення боргу залишена без задоволення, хоча останній в телефонному режимі обіцяв повернути борг і не подавати до суду, посилаючись на ст.ст. 1046, 1047, 1049, 699, 610, 611, 22 ЦК України прохав стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за трьома договорами позики у розмірі 42524 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2226,88 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, відзив на позов не подав. Суд,

Outcome: approved