Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

20 липня 2018 року [PERSON] звернулася із позовними вимогами до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з нерухомого майна 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, 04 січня 1995 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна належить на праві власності в рівних частинах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час звернення позивачем до приватного нотаріуса з правовстановлюючими документами на квартиру з метою подальшого переоформлення належної позивачу 1/3 частини квартири на сина, шляхом підписання сторонами договору дарування, приватним нотаріусом повідомлено про неможливість складення договору дарування, в зв`язку з накладенням арешту на майно. 01 серпня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивачем копію ухвали отримано особисто 19 вересня 2018 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано за довіреністю вересня 2018 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції. Третіми особами [PERSON] та [PERSON] копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано за особисто 19 вересня 2018 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції. Третьою особою Десятою Київською державною нотаріальною конторою копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано за особисто 11 вересня 2018 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності в рівних частинах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 04 січня 1995 року. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, арешт було накладено на 1/3 частину квартиру [ADDRESS] , яка належить власнику [PERSON] . 21 червня 2018 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, надано відповідь на заяву, з якої вбачається: що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавчий документ № 2-769 виданий Дніпровський районний суд м. Києва про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Україна житло-сервіс». 27 червня 2012року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження на підставі п. 2ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV), та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «По виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. За приписами ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно до положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Частина 1 статті 321 ЦК України наголошує на тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Порядок зняття арешту визначений статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Десята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з 1/3 частини квартири, є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved