Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

21 лютого 2018 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування ордера, виселення із квартири та зняття із реєстрації осіб. В позовній заяві зазначає, що є власником квартири № 50 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», будинок №13, на підставі свідоцтва про право власності на житло. Певний період часу квартира ним не використовувалась та на даний час він не може потрапити до власного житла, так як там проживають невідомі йому люди. Зазначає, що з отриманої довідки Новодністровської міської ради йому стало відомо, що в даній квартирі проживають [PERSON] та [PERSON] на підставі ордера, виданого [PERSON] відповідно до рішення Виконавчого комітету Новодністровської міської ради. З огляду на зазначене, вважає що Виконавчий комітет Новодністровської міської ради порушив його право як власника та просить суд визнати рішення виконавчого комітету Новодністровської міської ради за №153/7 від 07.07.2010р. про надання [PERSON] квартири №50 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», будинок №13, недійсним та скасувати його, визнати ордер за № 4018 від 30.07.2010р. на квартиру №50 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», будинок №13 на імя [PERSON] недійсним та скасувати його, виселети та зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, жодних заяв чи клопотань суду не подавав, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення № 6023601156484 (а.с. 67). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених у ньому. Додатково пояснив, що [PERSON] постійно проживає в м. Чернівці, а тому про заселення належної йому квартири сторонніми особами дізнався у 2017 році. Зазначив, що у відповідь на усні звернення позивача відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомили, що проживають в квартирі на законних підставах та виселятись не будуть. З огляду на порушення права власності позивача, просить позов задоволити в повному обсязі. Представник виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо задоволення позову. Додатково зазначив, що у 2010р. [PERSON] було видано ордер на спірну квартиру за клопотанням філії «Дністровська ГЕС» ВАТ «Укргідроенерго». Припускає, що у звязку із недоліками роботи спеціалістів міської ради така квартира значилась як вільна. Інформацією про підстави і порядок надання спірній квартирі статусу «квартири-гуртожитка» ГЕС-1 він не володіє. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що проживав у спірній квартирі з 2000р. Повідомив, що до 2010р. квартира мала статус «квартири-гуртожитку» ГЕС-1, працівником якого він являється. В подальшому, у звязку з проживанням в квартирі протягом 10 років та перебування на квартирному обліку товариства, філією «Дністровська ГЕС» ВАТ «Укргідроенерго» було прийнято рішення про передачу йому спірної квартири у постійне користування. Після видачі ордера відповідач [PERSON] разом із членами своєї сімї дружиною та донькою, заселились у квартиру. Повідомив, що на даний час в квартирі залишились проживати він та його донька. При вирішенні вказаного спору відповідач покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання; жодних заяв чи клопотань суду не подала, відзив на позов не надала. При цьому, в суд повернулись конверти про неможливість вручення поштового відправлення у звязку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою її реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 910 від 02.04.2018р., виданою відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 47), суд вважає її такою, що повідомлена про дату судового засідання належним чином. Заслухавши сторін та їх представників, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що з 22 червня 1994р. позивач [PERSON] є власником квартири № 50 за адресою: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», будинок №13, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.06.1994р., зареєстрованим в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 15 24.06.1994р., витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2017р. № 91191519 (а.с. 6-7) та учасниками справи не заперечується. З 14 квітня 2000р. по даний час в квартирі № 50 за адресою: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд.13, зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою виданої Новодністровської міської ради № 429 від 06.02.2018р., довідками Відділу ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради № 910 та №911 від 02.04.2018 р. (а.с.9, 44, 47) та учасниками справи не заперечується. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вселились в спірну квартиру на підставі ордера № 4018, виданого Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області 30.07.2010р. на підставі рішення Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області від 07.07.2010р. № 153/7 (а.с. 8, 18, 53-54, 58, 71). Так, 07 липня 2010р. Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області, розглянувши клопотання адміністрації філії «Дністровська ГЕС», витяг з протоколу № 24 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету філії «Дністровська ГЕС» ВАТ «Укргідроенерго» від 10.06.2010р. про виключення квартири №50 в будинку №13, мікрорайон «Діброва» зі статусу квартира-гуртожиток та закріплення її як постійного житла за [PERSON], враховуючи, що сімя в квартирі проживає більше 10 років та перебуває на квартирному обліку на отримання житла за місцем роботи з 23.02.1998р., враховуючи пропозиції комісії з питань житла (протокол № 6 від 05.07.2010р.), вирішив виключити квартиру № 50 в буд. 13 «Д» з розряду квартира-гуртожиток; закріпити квартиру за [PERSON]; видати [PERSON] ордер на квартиру на склад сімї 3 чоловіки; зняти [PERSON] з квартирного обліку за місцем роботи (а.с.58-60). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Обєктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Отже, умовою для подання цього позову є невідповідність акта, прийнятого виконавчим органом органу місцевого самоврядування, вимогам закону, а також порушення цим актом права власності позивача. При цьому, незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що п.п. 2, 3 рішення Виконавчого комітету Новодністровської міської ради за №153/7 від 07.07.2010р. «Про виключення квартири з розряду квартира-гуртожиток (за клопотанням ВАТ «Укргідроенерго» філія «Дністровська ГЕС»), які порушують права позивача, є незаконними та в цій частині приймає визнання позову представником Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, у звязку із цим оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню. Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015р. по справі №6-83цс15, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що [PERSON] дізнався про порушення свого права як власника квартири у 2017р., беручи до уваги положення ст. 261 ЦК України, зважаючи, що ордер було видано на квартиру, що не була вільна, як того вимагає закон, ні фактично, ні юридично, суд приймає визнання позову представником Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області в частині визнання ордера недійсним, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню, а ордер за № 4018 від 30.07.2010р. слід визнати недійсним. Згідно ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Враховуючи, що ордер за № 4018 від 30.07.2010р. визнано судом недійсним, а спірна квартира належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], то у відповідачів [PERSON] та [PERSON] відсутні правові підстави для проживання у квартирі № 50 за адресою: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», будинок №13, у звязку з чим останні підлягають виселенню. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 117 ЖК України у випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 117 ЖК України, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. У п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12.04.1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що у випадку, коли позов предявлено особами, права яких порушено видачею ордера, суд покладає на орган, що здійснює управління житловим фондом, обовязок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч. 2 ст. 117 ЖК Української РСР має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. Відтак, оскільки судом не встановлено, що [PERSON] та члени його сімї вселились у спірну квартиру внаслідок неправомірності їхніх дій, суд приходить до висновку, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід виселити із займаного жилого приміщення, зобовязавши Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області надати їм інше жиле приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації здійснюється за заявою особи, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. При цьому, згідно ст. 11 цього ж Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Згідно п. 3 Правила реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016р. (надалі - Правила), реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 8 Правил документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги». Таким чином, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним органом реєстрації на підставі заяви особи у звязку із набранням законної сили судовим рішенням про виселення, то в даному випадку позовна вимога про зняття з реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] є передчасною та помилково заявлена, а відтак, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно. На підставі вищенаведеного.

Outcome: approved