overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

20.03.2014 р. представник Гайсинської міської ради звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], вказуючи, що 24.04.2013 р. до Гайсинського РВ УМВС надійшла інформація від сільського голови с. Мітлинці Гайсинського району про виявлення на окраїні с. Хутір Карбівський залишків кісток людського тіла та верхнього одягу, проведеною Гайсинським РВ УМВС України перевіркою за цим фактом встановлено, що згідно висновку портретно-ідентифікаційної експертизи № 1/58-мк від 13.01.2014 р. наданий на експертизу череп належав [PERSON], [INFO], який проживав в [ADDRESS], проте орган державної реєстрації актів цивільного стану не може видати свідоцтво про смерть без встановлення факту смерті в судовому порядку. Представник Гайсинської міської ради подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити вимоги заяви (а.с.18). Заінтересована особа [PERSON] письмово просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала у задоволенні вимог заяви. (а.с.16). Відповідно до положень ч.2 ст.158, ч.2 ст.197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та дослідження доказів, суд вважає, що заява підлягає задоволенню повністю. За постановою слідчого СВ Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області від 28.02.2014 року закрито кримінальне провадження по факту виявлення 24.04.2013 р. на окраїні с. Хутір Карбівський залишків кісток людського тіла та верхнього одягу. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що [PERSON], який народився [INFO] в м. Нова Каховка Херсонської області, проживав в [ADDRESS], знаходився у розшуку з 05.01.2013року. 20.12.2013 року було призначено портретно-ідентифікаційну експертизу за висновком якої, № 1/58-мк від 13.01.2014 р., виявлений 24.04.2013 р. череп належав [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України судовим порядком може бути встановлено факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, якщо діюче законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення. Оскільки встановлені обставини свідчать, що виявлені 24.04.2013 р. на окраїні с. Хутір Карбівський залишки людського тіла належать [PERSON], [INFO], то необхідно становити факт його смерті . За відсутності вірогідних даних про дату смерті необхідно визнати днем смерті час коли було виявлено залишки тіла померлого, [INFO], а місцем смерті місце його виявлення. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє отримати в органах державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про смерть.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

20.03.2014 р. цей позов заявлено до суду. Представник позивача для розгляду справи не з»явився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явилася, хоч була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, не повідомила суд про причини неявки та не надала до суду письмової заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду, а тому суд вважає, що справу слід розглянути на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухваливши заочне рішення. У позові порушується питання про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним № б/н від 24.06.2008 р., в сумі 21267, 19 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 13846,10 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6170,27 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 1000,82 грн.. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором; за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час розгляду справи беззаперечно доведено, що відповідачі уклали із позивачем кредитний договір №б/н від 24.06.2008 року (а.с. 10), відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 15000,00 грн.. Розрахунок вимог банку з неповернення [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.06.2008 року (а.с.4-9) підтверджує, що станом на 28.02.2014 року заборгованість становить 21267,19 гривень, з яких : заборгованість за кредитом - 13846,10 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6170,27 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 1000,82 грн.. Враховуючи, що відповідач порушила кредитні зобов»язання та не повернула позивачеві кредитні кошти в сумі 21267,19 гривень, з яких : заборгованість за кредитом - 13846,10 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6170,27 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 1000,82 грн., то з метою захисту прав позивача із відповідача на його користь слід стягнути вказану суму боргу та судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

20.03.2014р. Червонозаводський районний суд м.Харкова за результатами розгляду вищевказаної цивільної справи ухвалив рішення, яким задовольнив заяву [PERSON]: - надавши дозвіл заявникові на усиновлення [PERSON], [INFO], - внесши зміни до актового запису №2248 від 07.07.1998 року (свідоцтво про народження [NUMBER], видане 07.07.1998р. Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова) про народження [PERSON]: в графі батько записати - [PERSON]; француз; громадянин Франції; - зобов'язавши органи державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції внести відповідні зміни. 21.03.2014р. заявник подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині вимоги про зміну прізвища дитини, [PERSON], [INFO], про дозвіл на усиновлення якої суд ухвалив рішення 20.03.2014р. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення. Прокурор не заперечував проти заяви. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення. Так, у резолютивній частині рішення від 20.03.2014р. суд не зазначив про необхідність внесення змін до вищевказаного актового запису про народження дитини в частині її по-батькові - на «[INFO]», що входило до предмету заяви [PERSON] про усиновлення, яка була предметом судового розгляду та щодо якої сторони давали пояснення. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення щодо вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини в частині її по-батькові. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

20.03.2015 [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Ритм», в якому, уточнивши позовні вимоги (а.с.15), просить стягнути з відповідача суму індексації заробітної плати у розмірі 2 302,31 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що з 18.03.2008 по 04.12.2013 працювала у відповідача на посаді апаратника термічного оброблення субпродуктів 4 розряду в м'ясо-жировій дільниці і під час її трудової діяльності на підприємстві, при виплаті заробітної плати згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не проводилась її індексація. Посилаючись на ст. 43 Конституції України, ст. 95 КЗпП України просить стягнути з відповідача індексацію заробітної плати згідно порядку, встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Позивач в судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи повідомлена належним чином (а.с.14), надіслала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.15). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином (а.с.13). До суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника та розрахунок індексації заробітної плати позивача (а.с.16-17). Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.03.2008 по 04.12.2013 працювала в ПАТ «Ритм» на посаді апаратника термічного оброблення субпродуктів 4 розряду в м'ясо-жировій дільниці. Наказом № 190 від 04.12.2013 звільнена з займаної посади у зв'язку з переведенням ТОВ ТД «Чернігівський» п. 5 ст. 36КЗпП України (а.с.5-7). Відповідно до ст. 95 КЗпП України: заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до довідки ПАТ «Ритм» від 31.03.2015 № 542, яка надана відповідачем , сума індексації заробітної плати [PERSON] за період її роботи становить 2 862,52 грн., з урахуванням утримань - 2 302,61 грн. (а.с.17). Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення індексації оплати праці в сумі 2 302 грн. 61 коп. підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

20.03.2015 Комсомольським районним судом м. Херсона частково задоволена заява [PERSON] та винесено рішення, яким було встановлено факт, що має юридичне значення. В подальшому, [PERSON] звернувся до суду з заявою про винесення додаткового судового рішення по даній справі, оскільки при прийнятті судового рішення не було вирішено питання щодо встановлення факту проходження [PERSON] служби в ОВС України на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби ОР ДПС ДАІ м. Херсон в період часу з 22.12.1992 по 31.08.1993, але з цього приводу в судовому засіданні досліджувались письмові докази та покази свідків. Заявник в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі,на задоволенні заяви про винесення додаткового судового рішення наполягає. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення заяви заперечував в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Судом встановлено, що при прийнятті судового рішення 20.03.2015 не було вирішено питання щодо встановлення факту проходження [PERSON] служби в ОВС України на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби ОР ДПС ДАІ м. Херсон в період часу з 22.12.1992 по 31.08.1993. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про винесення прийняття додатковогорішення суду підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період часу з 22.12.1992 по 31.08.1993 заявник проходив службу в ОВС України на посадах оперативно-начальницького складу. При зверненні до керівництва УМВС України в Херсонській області йому було повідомлено, що документи стосовно проходження ним служби у вищевказані періоди втрачені. Відсутність вказаних документів порушує право заявника на соціальний захист, оскільки впливає на вірний розрахунок його вислуги років для призначення пенсії. Факт проходження служби заявником в спірний період, окрім пояснень заявника та його представника підтверджуються дослідженими судом 20.03.2015 доказами, а саме показами свідків: [PERSON], [PERSON], листами УМВС України в Херсонській області № 2/4-349 від 31.12.2010 року та №2/1920 від 21.07.2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна бо припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

20.03.2015 р. [PERSON] звернувшись до суду з позовом до [PERSON] просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача. Вказує, що спільне проживання припинено, відповідач працює, але допомогу на утримання сина надає не в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги до стягнення 1/4 частини заробітку відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнав. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.170 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України згідно норм яких батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей, способи виконання вказаного обов'язку визначаються за домовленістю між батьками, той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі, в разі спору за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу, або в твердій грошовій сумі. При встановленні розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього утриманців, стан здоров'я та інші суттєві обставини. Таким чином суд вважає за можливе стягнути на користь позивача 1/4 частину заробітку батька на утримання неповнолітнього сина. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, позов задоволено, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір згідно ст.81,88 ЦПК України. На підставі ст.180, 181-183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

20.03.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування [ADDRESS]. В обґрунтування вказує, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2012 року та витягу про державну реєстрацію права власності від 20.02.2012 року, квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. З відповідачем [PERSON]вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 08.10.2014 року. Він ніколи не проживав в вказаній квартирі, оскільки вони не вели спільного господарства з січня 2012 року, після чого він виїхав до іншої місцевості. Реєстрація відповідача в квартирі створює труднощі у користуванні та володінні житлом, на відповідача нараховуються комунальні послуги, які він не сплачує. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений згідно ч.3 ст.76 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2012 року та витягу про державну реєстрацію права власності від 20.02.2012 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], а.с. 77-8,10. У спірній квартирі зареєстрована позивач, її донька [PERSON] та відповідач [PERSON] що підтверджується довідкою № 25 від 10.02.2015 р., а.с.13. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 60, 61, 71 ч.1-5 Сімейного Кодексу України згідно норм яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вони мають рівні права на вказане майно. Згідно п. 10 Договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2011 року відповідач [PERSON] надав заяву про згоду позивачу [PERSON] на купівлю квартири [ADDRESS], тобто вказана квартира була придбана сторонами в період перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю сторін, тобто відповідач зареєстрований у спірній квартирі на відповідній правовій підставі є власником частини нерухомого майна, має право користування та розпорядження власністю, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову. На підставі, ст.ст. 60, 61, 71 СК України, ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

20.03.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування [ADDRESS]. В обґрунтування вказує, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2012 року та витягу про державну реєстрацію права власності від 20.02.2012 року, квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. З відповідачем [PERSON]вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 08.10.2014 року. Він ніколи не проживав в вказаній квартирі, оскільки вони не вели спільного господарства з січня 2012 року, після чого він виїхав до іншої місцевості. Реєстрація відповідача в квартирі створює труднощі у користуванні та володінні житлом, на відповідача нараховуються комунальні послуги, які він не сплачує. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений згідно ч.3 ст.76 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2012 року та витягу про державну реєстрацію права власності від 20.02.2012 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], а.с. 77-8,10. У спірній квартирі зареєстрована позивач, її донька [PERSON] та відповідач [PERSON] що підтверджується довідкою № 25 від 10.02.2015 р., а.с.13. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 60, 61, 71 ч.1-5 Сімейного Кодексу України згідно норм яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вони мають рівні права на вказане майно. Згідно п. 10 Договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2011 року відповідач [PERSON] надав заяву про згоду позивачу [PERSON] на купівлю квартири [ADDRESS], тобто вказана квартира була придбана сторонами в період перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю сторін, тобто відповідач зареєстрований у спірній квартирі на відповідній правовій підставі є власником частини нерухомого майна, має право користування та розпорядження власністю, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову. На підставі, ст.ст. 60, 61, 71 СК України, ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

20.03.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 108080 грн. боргу за договором позики укладеним з відповідачем 17.02.2015 року. В обґрунтування вказує, що 17.02.2015 р. шляхом безготівкового перерахування, відповідач отримала на свій картковий рахунок, взявши у позивача в борг 5000 доларів США. На підтвердження позики 17.02.2015 р. було укладено письмовий договір по якому [PERSON] зобов'язалася повернути гроші в строк до 04.03.2015 р. Строк повернення боргу минув, відповідач свої зобов'язання не виконала, гроші не повернув, тому просить стягнути 108080 грн. боргу виходячи з курсу 21,616 грн. за один долар США, а також 1080 грн. судового збору. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи в свою відсутність. Представник відповідача [PERSON] надала суду заяву про визнання заявленого позову та розгляд справи в свою відсутність. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Наявність між сторонами правовідносин по договору позики підтверджується договором від 17.02.2015 р., за яким відповідач повинна була в строк не пізніше 04.03.2015 р. повернути відповідачу 5000 доларів США, або рівнозначну суму в національній валюті по курсу НБУ Згідно ст.ст1046,1047,1049,1051 ЦК України - за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк, та в порядку встановлену договором. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на його підтвердження може бути представлена розписка позичальника. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Таким чином, оскільки відповідач борг не повернув з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 108080 грн. боргу за договором позики виходячи з курсу 21,616 грн. за один долар США. У відповідності зі ст.81, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - 1080 грн. судового збору, згідно квитанції а.с.1. На підставі ст.ст.1046,1047,1049,1051 ЦК України,

Outcome: approved