Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У грудні\~2020\~року до\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси звернувся представник [PERSON] , адвокат Чайка О.Ю., який діє на підставі ордеру № 636460 від 11.12.2020 до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відсотків за користування чужими грошовими коштами. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22 травня 2018 року та 23 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 25\~773,00 грн. та 8391,00 гривня. Відповідно до умов договору строк повернення позики визначений не пізніше тридцяти календарних днів з дати отримання грошових коштів. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором позики щодо передання грошових коштів відповідачу. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з повернення грошових коштів у встановлений договором строк, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за договорами позики в розмірі 31\~164,00 гривень, стягнення сум процентів за користування чужими грошовими коштами та вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 24.12.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.04.2021 року закінчено підготовче провадження по справі та ухвалено провести заочний розгляд справи. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (вх. № 9165 від 01.03.2021 року) в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надавав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22 травня 2018 року та 23 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики на суму 25\~773,00 грн. та 8391,00 гривня, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Пунктом 2.2. договору встановлено, що позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання позики. Виконання позикодавцем зобов`язання передбаченого договором позики підтверджується розпискою за договором позики від 22 травня 2018 року та розпискою за договором позики від 23 травня 2018 року , відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 34\~164,00 грн. Таким чином, позивач належним чином виконав своє зобов`язання передбачене договорами позики, а докази належного виконання відповідачем зобов`язання відсутні. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів, а також той факт, що борг на момент розгляду справи нею не повернуто, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Це узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини другої статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п. 268). ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесення судових витрат позивачем не надано до суду доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Наявна в матеріалах справи копія договору № 15/11 від 13.11.2020 року не містить ціни договору. Суд вважає, що вказаний договір про надавання правової допомоги № 15/11 від 13.11.2020 року не можна визнати належним доказам на підтвердження суми понесення позивачем зазначених судових витрат. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 840 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved