Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

19 червня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON], яка померла 31 жовтня 2013 року. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 31 жовтня 2013 року померла [PERSON], яка з 1992 року проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру за вищевказаною адресою та земельний пай приватно-орендного підприємства «Любині» розміром 0,77 га. в с. Любині Яворівського району Львівської області. Ще 2 лютого 2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Любинської сільської ради Яворівського району Львівської області [PERSON], за яким все належне спадкодавцю майно з чого б воно не складалося, і де б воно не знаходилося і взагалі все те, що за законом вона мала право, вона заповіла позивачу. Для отримання спадкових документів у липні 2014 року позивач звернувся до Державного нотаріуса [PERSON], де уже була зареєстрована заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки все спадкове майно за заповітом має належати позивачу, а уже була відкрита спадщина за заявою [PERSON], нотаріус повідомила, що буде вивчати подані документи і повідомить про результати. Вказує, що [PERSON] неодноразово приходив до державного нотаріуса щодо оформлення спадщини. Також спілкувався щодо спадщини з родичами відповідача. В даній ситуації писати заяву про отримання спадщини позивачу ніхто не казав. [PERSON] мав тільки сертифікат на право на земельну ділянку. Документів на частину спадкового майна , а саме 1/2 частина квартири [ADDRESS], що була у власності [PERSON] у позивача були відсутні. Потрапити до спірної квартири [PERSON] не міг. Враховуючи те, що у відповідача знаходяться правовстановлюючі документи на квартиру, оригінал свідоцтва, які позивач повинен надати нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину, а також те , що він не може забезпечити вільний доступ до спірної квартири представників бюро технічної інвентаризації, оформлення спадщини було неможливим. Ні у родичів померлої, ні у Державного нотаріуса [PERSON] не міг отримати документи на квартиру. Саме у зв'язку з вказаною ситуацією позивач не використав своє право вчинити дії по оформленню спадщини, що і змусило його подати позов у суд про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщин. Також [PERSON] отримав лист від Державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори за №1926/02-14 від 08.06.2015 року, за яким позивачу пропонувалось звернутися в суд для винесення відповідного рішення щодо оформлення спадщини. Зазначає, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений позивачем з поважних причин. Від дня народження позивач проживає у [INFO]. Це підтверджується свідоцтвом про народження та відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті. Також позивач зазначає, що він одружений, утримує двох дітей, його дружина на даний час вагітна, що змушує його шукати заробіток за межами Львівщини, а саме у м. Києві та Київської області. Внаслідок цього у нього були і є тривалі поїздки. Враховуючи наведене, [PERSON] вказує, що не мав змоги часто провідувати спадкодавця, а телефонного зв'язку з нею не було. Про смерть останньої він довідався в червні 2014-го року, коли йому передзвонили її родичі та повідомили про її смерть. З наведеного випливає, що встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин, а саме необізнаність про смерть [PERSON], а тому просить суд продовжити строк на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить суд задовольнити позовні вимоги та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення сторін, свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що 31.10.2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №335368. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що 02 лютого 2009 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Любинської сільської ради Яворівського району Львівської області [PERSON], згідно якого на випадок її смерті заповідає [PERSON] все майно, що на день смерті належатиме, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що за законом матиме право, в тому числі земельний пай. 20.10.2014 року відповідач [PERSON] звернулася до Третьої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У встановлений вищевказаною статтею строк позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась 31 жовтня 2013 року. Таким чином строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України, після смерті спадкодавця [PERSON] закінчився 31 квітня 2014 року. Позивач [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений законом строк не подавав, що підтверджується листом державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 08 червня 2015 року № 1926/02-14. Згідно ч.1ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, в силу вимог ч.1ст.1272 ЦК України, позивач [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] Згідно з положеннями п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1215цс16 (постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року) висловив правову позицію, про те що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 04 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Враховуючи наведене, позивач повинен довести, що у нього були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, що пропуск строку відбувся з причин (перешкод), які об'єктивно свідчать про наявність непереборних труднощів на подання заяви, тобто про фізичну неможливість подати заяву з незалежних від спадкоємця причин. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що у липні 2014 року звернувся до Державного нотаріуса [PERSON], де уже була зареєстрована заява відповідачки [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки все спадкове майно за заповітом має належати йому, а уже була відкрита спадщина за заявою [PERSON], нотаріус повідомила, що буде вивчати подані документи і повідомить про результати. Вказує, що він неодноразово приходив до державного нотаріуса щодо оформлення спадщини, однак писати заяву про отримання спадщини позивачу ніхто не казав. Крім того зазначає, що мав тільки сертифікат на право на земельну ділянку, документів на частину спадкового майна, а саме 1/2 частина квартири [ADDRESS], що була у власності [PERSON] у позивача були відсутні. Потрапити до спірної квартири [PERSON] не міг. Враховуючи те, що у відповідача знаходяться правовстановлюючі документи на квартиру, оригінал свідоцтва, які позивач повинен надати нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину, оформлення спадщини було неможливим. Проте позивачем не надано суду підтвердження того, що він неодноразово звертався до державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON], натомість в матеріалах справи міститься лише відповідь державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 08 червня 2015 року за № 1926/02-14, інших листів, відповідей з Третьої Львівської державної нотаріальної контори позивачем не надано. Доказами в розумінніст.57 ЦПК Україниє будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Проте, згідно із ч.2ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно дост.64 ЦПК письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Крім того, в позовній заяві позивач посилається на те, що він одружений, утримує двох дітей, його дружина на момент подачі позову була вагітна, що змушувало його шукати заробіток за межами Львівщини, а саме у м. Києві та Київської області, внаслідок цього у нього були і є тривалі поїздки, що також, на думку позивача, є поважною причиною пропуску строку. Проте, суд не може погодитись з таким посиланням, оскільки доказів на підтвердження таких тверджень суду не надано. Окрім цього вказує, що не звернувся до нотаріуса через свою юридичну необізнаність у питаннях спадкування. Проте, юридична необізнаність позивача не може бути визнана поважною причиною. Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини. Відтак позивач та представник позивача не надали суду доказів того, що передбачений законом строк для прийняття спадщини було пропущено [PERSON] з поважних причин. Будь-яких інших підстав вважати, що позивач з поважних причин своєчасно не прийняв спадщину, не наведено та не доведено. В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд вважає, що у спадкоємця позивача [PERSON]М не було обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення відповідних дій щодо прийняття спадщини, а також те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог. Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] без поважної причини. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed