Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

20 листопада 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якій позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2013 року по справі №520/11516/13-ц та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2800 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 30.11.2020 року, у урахуванням ухвали судді від 30.11.2020 року про виправлення описки, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. 14.01.2021 року до суду надійшла заява від відповідача про часткове визнання позову, в якій [PERSON] зазначив, що на цей час не працевлаштований, має на утримання дружину [PERSON] , та двох неповнолітніх дітей, а відтак підстав для збільшення розміру аліментів, які з нього стягуються на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2013 року по справі №520/11516/13-ц, відсутні. Однак, відповідач зазначив, що розуміючи розмір аліменти в сумі 600,00 грн., який дійсно є низьким для утримання дитини, погоджується сплачувати аліменти у більшому розмірі в сумі 1400,00 грн. Позивачка та його представник у судове засідання не з`явились, про дату,час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак до суду надійшла заява від її представника [PERSON] про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання призначене на 11.02.2021 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи обізнаність учасників процесу про дату, час і місце проведення судового засідання, подання стороною позивача заяви про розгляд справи за її відсутності та часткового визнання відповідачем позову, судом з урахуванням строків розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які встановлені терміном в два місяці, було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 11.02.2021 року за відсутності сторін по справі. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2005 року (актовий запис про шлюб №490 Відділу реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси від 15 липня 2005 року), який був розірваний на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.02.20214 року по справі №520/14386/13-ц, яке набрало законної сили 03.03.2014 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №1228 Відділу реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси від 23 серпня 2005 року). Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2013 року по справі №520/11516/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 600 (шістсот) гривен щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з 02 вересня 2013 року. Позивач зазначила, що з часу ухвалення вказаного рішення, вказаного розміру аліментів не достатньо для утримання дитини та вона потребує більшої допомоги на утримання дітей. Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За частинами першою та другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Положення ст.192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині 1ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може винести рішення. Як на підставу для збільшення розміру стягнутих аліментів, позивач вказує ті обставини, що розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Посилання на зміну законодавства в частині збільшення визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Натомість, судом приймається часткове визнання відповідачем позову та згода на стягнення з нього аліментів на [PERSON] , у розмірі 1400 гривень щомісячно. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та наявність підстав для збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2013 року по справі №520/11516/13-ц та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1400 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За наслідком чого, суд вважає вимогу позивача про стягнення зміненого розміру аліментів з дня звернення до суду з позовом, не обґрунтованою. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про збільшення розміру аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial