Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

21 грудня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилався на те, що 08 серпня 2013 року відповідач та Публічне акціонерне товариство «Платинум банк» уклали договір № 1459/4843LPLCO відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 36980,95 грн із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 09,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, 01,00 % комісії за обслуговування кредиту, з кінцевим терміном повернення до 08.08.2016 30 липня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладено договір факторингу №20140730-Г, за яким право вимоги за кредитними договорами, в т.ч.: за договором від 08 серпня 2013 року № 1459/4843LPLCO, перейшло до ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». 17 червня 2015 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №1706/01, за яким право вимоги за кредитними договорами, в т.ч.: за договором від 08 серпня 2013 року № 1459/4843LPLCO, перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобовязання за вказаними договором належним чином не виконав, тому станом на 21.07.2015 відповідач має заборгованість перед позивачем: за кредитним договором № 1459/4843LPLCO від 08 серпня 2013 року у сумі 66506,14 грн, в т.ч.: 36980,95 грн основна сума кредиту, 6231,44 грн проценти та комісія, 23293,75 грн пеня за порушення графіка погашення заборгованості; Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його та відповідача відсутності, у задоволенні позову просив відмовити, застосувавши наслідки спливу строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору позики, оскільки 08 серпня 2013 року відповідач та Публічне акціонерне товариство «Платинум банк» уклали договір № 1459/4843LPLCO відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 36980,95 грн із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 09,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, 01,00 % комісії за обслуговування кредиту, з кінцевим терміном повернення до 08.08.2016. (а.с. 4-6) 30 липня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладено договір факторингу №20140730-Г, за яким право вимоги за кредитними договорами, в т.ч.: за договором від 08 серпня 2013 року № 1459/4843LPLCO, перейшло до ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». (а.с. 13) 17 червня 2015 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №1706/01, за яким право вимоги за кредитними договорами, в т.ч.: за договором від 08 серпня 2013 року № 1459/4843LPLCO, перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». (а.с. 14) Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності й відповідно просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Перевіривши доводи представника відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд не може погодитися із ними у повному обсязі, ставить до них критично з огляду на наступне. 08 серпня 2013 року [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «Платинум банк» уклали договір № 1459/4843LPLCO відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 36980,95 грн із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 09,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, 01,00 % щомісячної комісії від суми кредиту за обслуговування кредиту, кінцевим терміном повернення до 08.08.2016, погашення заборгованості проводиться 03 числа щомісячно платежами у розмірі 1686,00 грн відповідно до графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору) (а.с. 6). Згідно із розрахунку заборгованості за договором № 1459/4843LPLCO від 08.08.2013 останній платіж проведений відповідачем відбувся 15 листопада 2013 року на суму 1800,00 грн. (а.с. 11). Відповідно до п. 2.5. кредитного договору № 1459/4843LPLCO від 08.08.2013 перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником в період з 26 по 31 число кожного місяця включно. П. 2.8 Договору встановлено, що погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно рівними платежами в сумі 1686,00 грн, починаючи з першої дати сплати заборгованості. (а.с. 5). Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України \~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України \~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За договором про надання банківських послуг (кредитний договір), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 18.06.2014 (справа N 6-61цс14), від 17.09.2014 (справа № 6-95цс14), від 01.10.2014 (справа №6-133цс14), від 22.10.2014 (справа №6-127цс14). Враховуючи, що погашення заборгованості за кредитним договором повинно відбуватися періодичними платежами, а повернення всього кредиту встановлено до 03.08.2016 року, позивач звернувся до суду після настання строку поверення всієї суми кредиту, суд доходить висновку, що в даному випадку перебіг позовної давності повинен відраховуватися щодо кожного періодичного платежу, а щодо повернення всієї суми кредиту - з 03.08.2016, тому доводи представника відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності до всієї суми кредиту не може бути прийнято судом. Наведене, цілком співпадає з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13: «Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.» Відповідно до п. 2.5 кредитного договору перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником в період з 26 по 31 число кожного місяця включно. А п. 2.6 Договору встановлено дату сплати заборгованості за кредитом - 03 число кожного місяця, суд доходить висновку, що платіж здійснений відповідачем 15.11.2013 здійснений частково в рахунок платежу 03.12.2013, й після цієї дати відповідач перестав сплачувати заборгованість за кредитом, тому перебіг строку позовної давності щодо періодичних платежів необхідно рахувати з 03 грудня 2013 року 03 число кожного місяця до 03.08.2016. Позивач звернувся до суду 21 грудня 2016 року. Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо періодичних платежів, які заплановано з 03 грудня 2013 року по 03 серпня 2016 року, крім того відповідач, сплативши 15.11.2013 суму заборгованості у розмірі 1800,00 грн (заплановано 1686,00 грн), у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України частково визнав борг за платежем, який має відбутися 03 грудня 2013 року. Крім того, суд доходить висновку, позивач звернувся до суду поза межами спеціальної позовної давності в один рік, а саме: позивач звернувся до суду 21.12.2016, пеня розрахована з 03.10.2013 по 03.06.2015, тому у позові в частині стягнення пені слід відмовити за спливом строку позовної давності. Суд дослідивши позовні вимоги (36980,95 грн - тіло кредиту, 6231,44 грн - заборгованість по процентам та комісії, 23293,75 грн - пеня) та розрахунки заборгованості (а.с. 12,13) встановлено, що обгрунтованими сумами до стягнення є 36980,95 грн - тіло кредиту, 6165,72 грн - відсотки, 65,72 грн - комісія. Отже, судом встановлено, що відповідач порушив зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому у позивача є підстави вимагати повернення всієї суми кредиту, процентів та комісії за кредитним договором, а в частині пені слід відмовити, тому підлягає стягненню: 43212,39 грн (сорок три тисячі двісті дванадцять гривень 39 копійок) в т.ч.: 36980,95 грн основна сума кредиту, 6165,72 грн проценти, 65,72 грн - комісія.

Outcome: partial