Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Представниця позивачки - адвокатка Свирида Г.С. в інтересах довірительки [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за [PERSON] , право власності на гараж в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно. Спадкове майно складається з гаражу № [NUMBER] , що знаходиться в урочищі «Гнилище» в м.Бурштині. Івано-Франківської області, вартістю 66 900 грн.Спадкоємцями першої черги за законом після смерті її чоловіка є вона та відповідачі - її сини - [PERSON] та [PERSON] , однак такі не прийняли спадщину та не претендують на таку. Позивачка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки, на момент смерті [PERSON] проживала разом із ним. Для оформлення спадщини на гараж позивачка звернулася до нотаріальної контори, але нотаріус відмовив в оформлені спадщини по причині відсутності правовстановлюючих документів. З огляду на наведене, просить суд винести рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на гараж № [NUMBER] , що знаходиться в урочищі «Гнилище» в м.Бурштині, Івано-Франківської області. В підготовче судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися. Представниця позивачки - адвокатка Свирида Г.С. на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, зазначила про підтримання позову, просила задоволити позов в повному обсязі. В підготовче судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. Такими скеровано до суд заяви про розгляд справи у їх відсутності та про визнання позову. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Заповіту спадкодавець [PERSON] не залишив. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] , що прийняла спадщину, оскільки, на момент смерті [PERSON] проживала разом з ним, що стверджується довідкою виданою Бурштинською міською радою Івано-Франківської області № 2590 від 07 вересня 2020 року (а.с. 18). Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON] проте такими подано заяви про визнання позову(а.с.31-21). Заповіту спадкодавець [PERSON] не залишив (а.с.19). Гараж був побудований [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради народних депутатів галицького району Івано-Франківської області від 19 березня 1993 року №40, акту виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 12 квітня 1993 року та архітектурно-планувального завдання від 22 квітня 1993 року (а.с.9-11). Відповідно до даних наявної у справі копії технічного паспорта на гараж (машино-місце) № [NUMBER] назва кооперативу урочище «Гнилище» в м.Бурштині, Івано-Франківської області. від 18 серпня 2020 року, виготовленого на замовлення позивачки, загальна площа гаража становить 42,0 м2, вартість майна становить 66 900 грн.(а.с.12-15). Приватним нотаріусом Данилюк О.О. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 17). Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частини 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно із Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема стаття 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вимогами статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно до частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи даний спір слід виходити з наступного. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу пункту 11 частини 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно зі статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно статті 1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1,3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною 4 статті 3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частини 1 та 2 статті 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року №449 (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію….. Висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц». Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319). Враховуючи те, що позивачка є спадкоємицею за законом та прийняла спадщину, беручи до уваги визнання позову відповідачами, відтак, за позивачкою слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на гараж № [NUMBER] , що знаходиться в урочищі «Гнилище» в м.Бурштині, Івано-Франківської області, вартістю 66 900 грн., що належав [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved