Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

21.04.2015 року до Савранськог о районного суду Одеської області надійшов зазначений позов. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що з 07.10.1995р. сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Беліченко» на прізвище чоловіка «Каленюк». Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказує на те, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено більше півроку тому, вони однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть, майна яке б потрібно було ділити у них немає. Причиною припинення шлюбних відносин між сторонами стало нусумісність характерів, різні погляди на життя, небажання рахуватися з думкою один одного при вирішенні будь-яких сімейних питань, внаслідок чого виникали непорозуміння в стосунках, що супроводжувалося сварками, скандалами і згодом призвело до розірвання стосунків. Наприкінці 2014 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини, проживають окремо, кроків до примирення не здійснюють, наміру відновлювати стосунки не мають. Позивач неодноразово пропонувала відповідачу звернутися у відділ ДРАЦС і добровільно розірвати шлюб, проте відповідач через постійні відрядження не має змоги спільно з позивачкою звернутися до реєстраційної служби із заявою про розірвання шлюбу, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про те, що вона підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без її участі (а. с. 17). [PERSON] 05.05.2015 року в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 14). У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки і відповідача, викладені ними у заявах, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. 07.10.1995 року сторони зареєстрували шлюб (а. с. 5). Сторони припинили шлюбні стосунки, кроків до примирення з кінця 2014 року не здійснювали та не здійснюють. Причиною припинення шлюбних відносин між сторонами стало несумісність характерів, різні погляди на життя, небажання рахуватися з думкою один одного при вирішенні будь-яких сімейних питань, внаслідок чого виникали непорозуміння в стосунках, що супроводжувалося сварками, скандалами і згодом призвело до розірвання стосунків. Шлюб носить формальний характер та порушує інтереси сторін. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, але сторони не мають наміру зберегти шлюб, в даний час шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про залишення прізвища незмінним «Каленюк», відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Позов відповідачем визнаний в повному обсязі, визнання позову не суперечить інтересам сторін та інших осіб. Таким чином суд дійшов висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved