Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

21 квітня 2021 року Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування звернувся до суду із позовною заявою, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якій просив 1) позбавити відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з відповідачів аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина позбавлена батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 16 жовтня 2020 року №1590 малолітній [PERSON] тимчасово влаштований до КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» на підставі Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 12.08.2021 року. Батьками малолітнього [PERSON] є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі та проживають за адресою: [ADDRESS] . Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст.133 Сімейного кодексу України. У повідомленнях від 07 вересня 2020 року та 25 вересня 2020 року наданих до служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації, відповідачі зазначили, що 11 серпня 2020 року у КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» [PERSON] народила хлопчика та залишили його в медичному закладі. Забирати дитину на виховання у родину не мають наміру, ані мати [PERSON] , ані батько [PERSON] . На вихованні у відповідачів перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ними. За час перебування дитини [PERSON] в КП «Кременчуцький спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» відповідачі не відвідували малолітнього [PERSON] , не телефонували, не цікавилися життям та здоров`ям дитини. Відповідачі доступу до помешкання, де проживають, працівникам служби у справах дітей не надали, в грубій формі відмовилися розмовляти, на виклики до служби не з`являлися. У зв`язку з тим, що відповідачі залишили свою дитину відразу після пологів в КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня», не цікавляться її життям, здоров`ям, матеріально не утримують, не забезпечують дитину належним розвитком, свідомо не приймають участі у її вихованні, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . З огляду на наведене, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернувся до суду за захистом прав малолітнього [PERSON] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися до дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями. Із заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, причини неявки не повідомили. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] в КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» виявлена покинута дитина чоловічої статі [PERSON] , [INFO] , якого народила [PERSON] , що зазначено в акті закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони. (а.с.7). Згідно з паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим 27.08.2016 року Світловодським РСУДМС України в Кіровоградській області, [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб [PERSON] 07.11.2014 року, актовий запис №37, складений виконавчим комітетом Власівської селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області. (а.с.6). Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 вересня 2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №1120, а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. (а.с.8, 10). Батько [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , мати [PERSON] - [ADDRESS] , що підтверджено довідкою Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 10 вересня 2020 року №6368/01-27, довідкою Власівської селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області від 21 серпня 2020 року №876/01-14. Як вбачається з повідомлення [PERSON] , наданого службі у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 07 вересня 2020 року, вона дійсно 11 серпня 2020 року в КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» народила хлопчика та залишила його. Забирати дитину в сім`ю не планує, має намір надати нотаріально посвідчену заяву на усиновлення дитини. З наслідками невиконання батьківських обов`язків ознайомлена. (а.с.14) З повідомлення [PERSON] від 25 вересня 2020 року вбачається, що йому відомо, що його дружина [PERSON] [INFO] народила хлопчика в КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» та залишили його в медичній установі. Не має наміру забирати дитину в родину та планує надати нотаріально посвідчену заяву на її усиновлення. З наслідками невиконання батьківських обов`язків ознайомлений. (а.с.15). Також установлено, що відповідачі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 07 листопада 2014 року Виконавчим комітетом Власівської селищної ради м. Світловодськ Кіровоградської області, актовий запис №64), яка проживає з ними та знаходиться на їх утриманні. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16 жовтня 2020 року №1590, малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано його до Комунального підприємства «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради». Дитина [PERSON] з 19 жовтня 2020 року знаходиться в КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» на повному державному утриманні. Батьки [PERSON] та [PERSON] за час перебування дитини в закладі не відвідували її, не телефонували, не цікавилися життям та здоров`ям, що зазначено в повідомленні №201 від 12 лютого 2021 року. (а.с. 17) Відповідно до актів обстеження умов проживання від 17 грудня 2020 року, 15 лютого 2021 року, 19 березня 2021 року, 23 березня 2021 року відповідачі доступу до помешкання не надали, від спілкування з працівниками служби у справах дітей відмовилися, перевірити матеріально-побутові умови проживання відповідачів не надалося можливим. За таких обставин, рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12 квітня 2021 року №474 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд керувався такими положеннями Закону. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58) У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] залишили новонародженого сина [PERSON] , [INFO] , в КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня», не приймають участі у його вихованні, навчанні та утриманні, не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не спілкуються з сином, не відвідують його в КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради», де він знаходиться з 19.10.2020 року; не виявляють жодного інтересу до дитини. Наведене свідчить про свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками, відсутністю будь-якого інтересу до дитини. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Що стосується стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідачі не надають матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, який на теперішній час перебуває на повному утриманні в КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачаів аліменти на утримання дитини. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд відповідно до ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України враховує, що відповідачі є особами працездатного віку, утримують іншу дитину, а тому приходить до висновку про доцільність стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в частковому відношенні до їх заробітку, а саме щомісяця з кожного в розмірі по 1/6 частини від усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. З огляду на наведене, позов Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. з кожного.

Outcome: approved