Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

20.07.2018 представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.04.2016 в розмірі 57050,39 грн., станом на 08.07.2018, яка включає заборгованість: за тілом кредиту 21436,59 грн., по відсоткам за користування кредитом 8799,71 грн., нарахована пеня 21436,50 грн., штраф відповідно до п.п. 2.2 Генеральної угоди, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1762 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказує, що 09.04.2016 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке перейменоване на АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 21436,59 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з встановленням щомісячного платежу з 01 по 25 число кожного місяця. Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, який по своїй суті є договором приєднання. Банк свої зобовязання перед [PERSON] виконав належним чином, надавши кредит в обумовленому розмірі, але відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у звязку з чим у нього сформувалася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Також позивач просив вирішив питання про судові витрати, стягнувши з відповідача на користь банку судовий збір в розмірі 1762 грн. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 3, 39). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 43), однак до суду повторно не зявився (а.с. 51-53), про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, відзиву не подано. Відповідно до п. 2 ч.7, ч.8 ст. 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи відповідач вважається повідомленим належними чином. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої, з метою створення умов для сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором № SAMDN10000703828886 від 03.07.2008 (а.с. 5), банк надав йому кредит в розмірі 21436,59 грн., на строк 36 місяців тобто до 30.04.2019 року, а відповідач зобовязався сплатити кредит в обумовлений строк та сплатити відсотки за користування ним в розмірі 1,5 % на місць (18 % річних), з обовязковими щомісячними платежами в сумі 777,72 грн., які підлягали сплаті в період з «1» до «25» числа кожного місяця (а.с. 6). Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди, заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, є простроченою, а відповідач сплачує банку штраф в розмірі 5377,59 грн. (а.с. 6). Відповідно до п. 2.8. Генеральної угоди, при порушенні відповідачем зобовязань з погашення кредиту, він зобовязаний сплатити банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення (а.с. 6). Для надання послуг за вказаним договором, [PERSON] видав відповідачу платіжну картку (а.с. 6), на яку перераховано кредитні кошти. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, не вніс жодного платежу на виконання умов договору, а також не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, шляхом їх списання з рахунку відповідно до п. 1.4. Угоди, про що свідчить колонка «Сума погашення за наданим кредитом» розрахунку заборгованості з значенням «0» (а.с. 48). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач в судове засідання не зявився, обставини вказані позивачем не спростував. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання перед [PERSON] за Генеральною угодою від 09.04.2016 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 21436,59 грн., на платіжну картку, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 55-56). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобовязання не виконував належним чином, допускаючи їх прострочення, в результаті чого станом на 08.07.2018 утворилась заборгованість за тілом кредиту 21436,59 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8799,71 грн., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданим позивачем уточненим розрахунком заборгованості (а.с. 48), який відповідач не заперечив, та з яким суд погоджується, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Відповідно до ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов'язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки умовами договору визначено право позивача на отримання пені у разі прострочення зобовязань, то виходячи з доведеності факту порушення грошового зобовязання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за пенею в розмірі 21436,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 48). Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафу, суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити,

Outcome: partial