Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

20 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні, а відповідач матеріально не допомагає, працює періодично. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, прохав розглянути справу без його участі та зазначив, що у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, повторно в судове засідання не з'явилась, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомила. На підстав вимог ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В частині 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08 липня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Відповідно до зазначеного закону, частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України викладена в наступній редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принцину загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 27 липня 2011 року, серія 1-ТП № 079903 (а.с. 2). Від цього шлюбу мають двох дітей - [PERSON], 03 лютого 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 21 лютого 2012 року, серія 1-БП № 130981 (а.с. 3) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27 квітня 2011 року, серія № 1-БП № 115305 (а.с. 4). Діти на даний час проживають разом з позивачем, відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с. 7) та перебувають на його утриманні. Участі в утриманні дітей відповідач не бере. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню дитини, тому позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, а аліменти підлягають стягненню з відповідача за період з дня звернення позивача до суду по 07 липня 2017 року в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а за період з 08 липня 2017 року по досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved