Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

19 лютого 2021 року позивач звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що від шлюбних відносин з відповідачем [PERSON] у них народився спільний син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2018 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , у розмірі 3/10 часток (30%) усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що на даний момент він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки в 2020 році його сімейний стан змінився, адже він одружився, і [INFO] у нього народилася донька, - [PERSON] , яка знаходиться на його утриманні. Дружина ніде не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, позивачем вказано, що йому доводиться матеріально допомагати його непрацездатним батькам. Таким чином, через наявну зміну у позивача сімейного та матеріального стану, останній вважає, що наявні правові підстави для зміни встановленого судом розміру аліментів та просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частки усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09 квітня 2021 року. 26 березня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту якого, відповідач заявлені позовні вимоги визнає частково, вказавши, що вона згодна на зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання їхнього сина [PERSON] , з 1/3 до 1/4 усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовує свою позицію тим, що позивачем не доведено наявність таких обставин, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів до 1/6 частки усіх видів його доходів, оскільки на переконання відповідача, такий розмір не відповідатиме інтересам дитини та позбавить її можливості забезпечити належне утримання сина. Крім того, вказує, що з метою підготовки даного відзиву на позов та представлення адвокатом її інтересів в суді, вона очікує понести судові витрати, у виді витрат на правову допомогу надану адвокатом у розмірі 3\~500 грн, які просить стягнути з позивача на її користь (а.с. 29-32). 06 квітня 2021 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, з змісту якої вбачається, що останній з аргументами викладеними у відзиві не погоджується. Обґрунтовує тим, що в нього, з моменту встановлення судом аліментів на утримання сина [PERSON] , дійсно суттєво змінилися, як сімейний, так і матеріальний стан. На переконання позивача, вказані обставини є прямими підставами для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються за відповідним рішенням суду, до 1/6 частки усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 52-54). 09 квітня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення, в обґрунтування якого вказано, що позивачем не доведено факту погіршення його матеріального стану, а народження [INFO] у позивача доньки [PERSON] , від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів до 1/6 частки (а.с. 63-64). Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 29 квітня 2021 року. 27 квітня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (а.с. 83). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 20 квітня 2021 року звернувся до суду з заявою про здійснення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити. Додатково зазначив, що 13 квітня 2021 року він звільнився з постійного місця роботи і на даний час тимчасово не працює (а.с. 80). Представник відповідача, - адвокат Ріпка І.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що відповідач згодна на зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання їхнього сина [PERSON] , з 1/3 до 1/4 частки усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивачем не доведено наявність таких обставин, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів до 1/6 частки усіх видів його доходів, оскільки такий розмір не відповідатиме інтересам дитини та позбавить можливості відповідача забезпечити належне утримання сина. Крім того, вказує, що перед початком розгляд справи по суті відповідач звернулась до виконавчої служби, де отримала копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату позивача, отже, після звільнення з попереднього місця роботи він був працевлаштований на інше підприємство. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію свого представника та не заперечувала щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання їхнього сина [PERSON] , з 1/3 до 1/4 частки усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Додатково вказала, що позивач мав заборгованість по аліментам близько 16 тисяч гривень, однак, нещодавно погасив її. Батько позивача працює на одному підприємстві з нею, отримує заробітну плату, отже, має змогу допомагати в утриманні своєї дружини. Вказала, що платник аліментів не проживає фактично з батьками, а разом з дружиною та дитиною, винаймають квартиру в смт Варва. Ще під час спільного проживання вони придбали причеп до грузового автомобіля, який перед розірванням шлюбу він переоформив на батька, і позивач разом з кумом працюють та здійснюють вантажні перевезення. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 22 жовтня 2016 року перебували у шлюбі, який в подальшому рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року було розірвано (а.с. 38-40). Від шлюбних стосунків у них народився спільний син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 41) З довідки виданої КНП «Варвинська лікарня» Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 23 березня 2021 року, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку та потребує щорічного санітарного оздоровлення (а.с. 46) У зв`язку з відсутністю добровільної домовленості сторін щодо участі позивача в утриманні сина [PERSON] , рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2018 року по справі №731/356/18 (провадження №2/731/153/18) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3/10 часток (30%) усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 30-32 справа №731/356/18). Зазначене рішення суду не оскаржувалося та 08 жовтня 2018 року набрало законної сили. Крім того, за вказаним рішенням суду, було присуджено аліменти на утримання дружини, до 02 квітня 2020 року. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 січня 2020 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) (а.с. 7). Від шлюбних відносин у подружжя [INFO] народилася спільна донька [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім`ї №316, виданої Варвинською селищною радою 05 лютого 2021 року, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу його сім`ї входить: дружина [PERSON] ; донька [PERSON] ; батько [PERSON] ; мати [PERSON] (а.с. 10). Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що після винесення Варвинським районним судом Чернігівської області рішення від 05 вересня 2018 року по справі №731/356/18, щодо стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , в розмірі 3/10 часток (30%) усіх видів заробітку (доходу) останнього, сімейний стан платника аліментів дійсно змінився, оскільки в подальшому він зареєстрував новий шлюб, від якого у нього народилася друга дитина, - донька [PERSON] . Крім того, суд зважає, що позивачем в обґрунтування необхідності зменшення аліментів вказано, що його матеріальний стан, після призначення судом аліментів, також змінився, адже його майнове положення значно погіршилося. Суд бере до уваги, що на момент винесення судом рішення щодо стягнення аліментів з [PERSON] , зокрема, 05 вересня 2018 року він працював в СТОВ «ДружбаНова» та займав посаду механіка. З 23 лютого 2021 року позивач працював електрозварювальником в ТОВ Промислова компанія «Пожмашина», про що свідчать відповідні записи у належній позивачу трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с. 55-57). Відомості щодо розміру заробітної плати позивача, матеріали цивільної справи не містять. У зв`язку з цим, однозначно констатувати погіршення матеріального становища останнього, зокрема, шляхом аналізу отриманого ним щомісячного доходу за результатами його праці, не виявляється за можливе. Разом з тим, суд бере до уваги, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №57509112, виданого 01 лютого 2021 року державним виконавцем Варвинського районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротун О., боржник [PERSON] мав заборгованість нараховану за несплату аліментів на утримання сина [PERSON] , яка сплачувалась на користь [PERSON] , що станом на 01 лютого 2021 року становила 16\~198, 80 грн (а.с. 42-43). В подальшому, 02 лютого 2021 року така заборгованість боржником була сплачена в повному обсязі, про що свідчить відповідне повідомлення державного виконавця Варвинського районного відділу ДВС від 23 березня 2021 року №19.4-28/1189/21 (а.с. 44). Позивач в обґрунтування наявності коштів для сплати вказаної заборгованості, у відповіді на відзив вказав, що гроші в рахунок погашення такої заборгованості він взяв в кредит, в підтвердження чого надав суду квитанцію видану ПриватБанком 02 квітня 2021 року №TS206801. З місту якої вбачається, що заборгованість на картці становить 16\~914, 36 грн; кредитний ліміт 22\~000 грн; сума до повного погашення 16\~953, 28 грн; та відомості щодо неповного номеру картки (а.с. 58). Разом з тим, суд зважає, що інформація, яка наявна у вказаній квитанції позбавляє суд можливості встановити безпосереднього власника банківського рахунку, а також момент виникнення такої заборгованості, щоб співставити з датою сплати позивачем [PERSON] заборгованості нараховану за несплату аліментів на утримання сина [PERSON] . Крім того суд зважає, що з копії трудової книжки серії [NUMBER] , належної позивачу [PERSON] , вбачається, що на підставі наказу від 12 квітня 2021 року №27, останній 13 квітня 2021 року був звільнений за власним бажанням (а.с. 81). Таким чином, на переконання суду, факт звільнення позивача з постійного місця роботи може вважатися підставою для висновку щодо дійного погіршення його матеріального стану. При цьому, суд звертає увагу, що постанова державного виконавця Варвинського районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротун О.Д., від 23 квітня 2021 року, в межах виконавчого провадження №57509112, містить інформацію про отримання боржником [PERSON] доходу в ТОВ «Курланд» (а.с. 85). Однак, вважати це підтвердження оформлення боржника на постійне місце роботи суд не може. Позивачем в обґрунтування погіршення свого матеріального стану, також, подано копію довідки до акта огляду медико-соціального експертною комісією серії АВА №010838, відповідно до якої мати позивача - [PERSON] має третю групу інвалідності, безстроково (а.с. 12). Проте суд зважає, що відомостей, які б свідчили про її повну непрацездатність та надання позивачем матеріальної допомоги, матеріали справи не містять. Разом з тим, суд зважає, що обставина, яка може сприйматися судом як погіршення матеріального стану позивача [PERSON] , це факт перебування, на момент розгляду справи судом, на його утриманні малолітньої дитини, доньки [PERSON] , а також те, що його дружина [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та з 01 лютого 2020 року їй призначено допомогу при народженні дитини (а.с. 11). Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про зміну сімейного та майнового стану позивача. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналізуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина [PERSON] суд констатує, що вказаний позов заявлений з підстав суттєвої зміни сімейного стану позивача, оскільки, після призначення судом йому аліментів на утримання сина [PERSON] , ним було укладено новий шлюб від якого народилася друга дитина, - донька [PERSON] . На переконання суду, вказані обставини та інші докази по справі слугують підтвердженням зміни сімейного та майнового стану платника аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку що, вказані позивачем підстави в обґрунтування зміни розміру аліментів заявлені в межах ст. 192 СК України та повинні бути враховані судом. З наведеного вбачається, що розмір аліментів визначений попереднім рішеннями суду має бути змінений із врахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на наявність у платника аліментів двох дітей, стан їх здоров`я, стан здоров`я платника аліментів, оскільки відомості щодо його інвалідності чи наявності у нього хронічних захворювань у суду відсутні, останній є працездатною особою, відсутність в матеріалах справи інформації про придбання позивачем коштовного рухомого та нерухомого майна, наявності у нього вкладів в банківських установах, також беручи до уваги мінімальний гарантований розмір аліментів, який може бути призначений на одну дитину, враховуючи рівність прав та обов`язки щодо утримання батьками своєї дитини суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково. Зокрема, зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON] до 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, оскільки судом встановлено, факт зміни сімейного стану платника аліментів та погіршення його матеріального стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів. На переконання суду вказаний розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, суд зважає, що стягнення аліментів в даному випадку виконується у частці від заробітку/доходу платника. Вказаний вид стягнення автоматично регулює розмір стягнень, у відповідності до рівня доходу платника, і одночасно обмежує мінімальний розмір платежів, гарантований законом на рівні не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем у відзиві заявлено вимогу про розподіл судових витрат та заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, які були понесенні відповідачем у сумі 3\~500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідачем подано до суду витяг з договору про надання правничої допомоги №2 від 15 березня 2021 року (а.с. 47), акт виконаних робіт від 25 березня 2021 року до Договору про надання правничої допомоги №2 від 15 березня 2021 року, в якому наявний детальний опис наданої адвокатом правничої допомоги, в якому передбачено, що на підставі договору про надання правничої допомоги, укладеного між нею та адвокатом Ріпкою І.В., остання виконала наступний обсяг роботи: консультація по справі з вивченням документів 500 грн, складання відзиву на позовну заяву - 1\~500 грн та представництво інтересів клієнта в суді 1\~500 грн (а.с. 48). Розділом 4 Договору про надання правничої допомоги №2 від 15 березня 2021 року визначено фіксований розмір оплати вартості правової допомоги у сумі 3\~500 грн, також порядок такої оплати (а.с. 47). Крім того, суду також надано розрахункову квитанцію серії ББАП №437605 від 25 березня 2021 року та розписку адвоката Ріпки І.В. від 25 березня 2021 року, що підтверджують оплату відповідачем [PERSON] витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Ріпкою І.В., у сумі 3\~500 грн (а.с. 49, 50). Верховний Суд у своїй постанові від 20 січня 2021 у справі № 175/1386/18 визначив, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем до суду надано належні докази на підтвердження понесених нею судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Суд також зважає, що доказів неспівмірності вказаних витрат позивачем до суду надано не було. За таких обставин, наявні правові підстави для стягнення з позивача на користь відповідача понесених останньою витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної цивільної справи. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до п. 1, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 908 грн (а.с. 20, 1). Таким чином, оскільки заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позивач просив зменшити розмір аліментів на 13,3 %, а судом задоволено зменшення аліментів на 10%) - 75,19%, що становить 682,73 грн, а з позивача на користь відповідача - витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 868,35 грн. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. За таких підстав, оскільки більша сума витрат на правничу допомогу покладена на позивача, то з нього на користь відповідача слід стягнути різницю у сумі 185,62 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial