Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

20.08.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, у якому просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року у справі №755/6451/17 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 845,00 грн. щомісячно з 03.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, на ј частину від доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі зареєстрували шлюб 03.08.2002 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 845,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач рішення суду не виконує і станом на 01.08.2019 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 22733,00 грн. При цьому, дитина навчається в 11 класі загальноосвітньої школи і потребує великих матеріальних витрат на утримання, виховання та розвиток, і позивачка змушена самостійно нести всі витрати на утримання сина. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років з 01 липня становить 2118 грн., а з 01 грудня - 2218 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину від 6 до 18 років з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України становить 1059 грн. з 01.07.2019 року, а з 01.12.2019 року - 1109 грн. В ході примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів встановлено, що відповідач працевлаштований в ТОВ «Конверс лінкс», отже він отримує щомісячний дохід, але аліменти на утримання дитини сплачувати не бажає. Ухвалою суду від 23.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 03.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 03.10.2019 року залишено без задоволення заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами відповідач отримав 28.09.2019 року, однак відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 845,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд, зокрема, посилався на те, що відповідач не працює. Поряд із цим, постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 02.05.2019 року у ВП №54851857 звернуто стягнення на доходи боржника, які він отримує у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КОНВЕРС ЛІНКС». Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, відповідач станом на 01.08.2019 року має заборгованість у сумі 22733,00 грн. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак суд вважає, що позивач безпідставно посилається на положення ст. 192 СК України в обґрунтування своїх позовних вимог. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що зміна способу стягнення аліментів присуджених за рішенням суду, не передбачена чинним законодавством України, тому можливим є зміна розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення на підставі положень ст. 192 СК України. Суд не погоджується з такою позицією сторони позивача та приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України в редакції Закону №2037-VIII від 17.05.2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, в травні 2017 року ч. 3 ст. 181 СК України зазнала законодавчих змін і з цього часу чинним законодавством України прямо передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Натомість позивач просить змінити саме розмір аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу (заробітку), що не є зміною розміру аліментів, а є зміною способу стягнення аліментів присуджених за рішенням суду. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Порядок визначення розміру аліментів при ухваленні судом рішення про стягнення аліментів, встановлений ст. 182 СК України. Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові, з огляду на наступне. Способами стягнення аліментів за рішенням суду є присудження аліментів у частці від доходу або в твердій грошовій сумі. Як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року способом присудження аліментів встановлено стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, збільшенням або зменшенням розміру аліментів у випадку визначення способу їх стягнення в твердій грошовій сумі є відповідне збільшення або зменшення такої твердої суми, а в разі наявності бажання одержувача аліментів змінити спосіб стягнення з твердої грошової суми на частку від заробітку доходу, слід ставити вимоги про зміну способу стягнення аліментів у відповідності до положень ч. 3 ст. 181 СК України з визначеної судом твердої грошової суми на частину від заробітку доходу з урахуванням положень ст. 182 СК України, що мають досліджуватись судом при здійсненні відповідної зміни способу стягнення, для належного обґрунтування відповідного розміру частки від заробітку платника аліментів. За таких умов позивач обрав способом захисту своїх прав такий спосіб, який не передбачений законом та прямо протирічить вимогам ч. 3 ст. 181 СК України, тож у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Натомість позивач не позбавлений права звернутись до суду на підставі положень ст. ч. 3 ст. 181 СК України саме щодо зміни способу стягнення аліментів, а не зміни їх розміру. При цьому, суд не має права виходити за межі позовних вимог, а вимоги позивача, що містяться в прохальній частині позову, не містять будь-якого посилання на зміну способу стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed