Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

21 липня 2016 року до Любешівського районного суду Волинської області надійшов цивільний позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі -- ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) до [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів солідарно 736137 гривень кредитної заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 серпня 2008 року Банк та [PERSON] уклали кредитний договір VOM0GA0000000009. Відповідно до умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу [PERSON] кредит на суму 277046 гривень до 01 серпня 2028 року. [PERSON] зобов'язалась повертати кредит та сплачувати відсотки щомісячними платежами у порядку, встановленого кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: щомісяця у період сплати [PERSON] повинна надавати банку кошти для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно із договором. У випадку порушень зобов'язань за договором встановлено сплату відсотків Банку за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нарахованих від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. [PERSON] порушує свої зобов'язання за договором. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Станом на 04 липня 2016 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором VOM0GA0000000009 становить 1775469,61 гривень, 242344,47 гривень з якої - заборгованість за кредитом, 412235,24 гривень - заборгованість по процентах, 81557,29 гривень - комісія за користування кредитом, 1039332,61 - пеня. Між тим, Банк, користуючись своїм диспозитивним правом вимоги, просить стягнути з відповідачів солідарно 736137 гривень кредитної заборгованості, яка не включає у себе нараховану пеню. У письмових запереченнях проти позову від 18 серпня 2016 року на цей момент представник лише відповідача [PERSON] адвокат Щербяк Н.В. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. При цьому звернув увагу, що відповідачі не отримували від Банку вимоги про дострокове погашення боргу, на наявність рішенням суду про звернення стягнення на житловий будинок у зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. На заперечення представника відповідачів зазначила, що у вересні 2015 року Банком надсилались повідомлення відповідачам про розмір кредитної заборгованості та необхідність її погашення. Вважає, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором не є перешкодою для стягнення з відповідачів кредитної заборгованості. У цьому контексті [PERSON] повідомила, що предмет іпотеки Банком не реалізовано, а відповідачі і надалі проживають у заставленому житловому будинку. Представник відповідачів Щербяк Н.В. у суді проти позову заперечив, з міркувань викладених письмово. Додав, що задоволення позову потягне за собою подвійну цивільно-правову відповідальність відповідачів за одне і теж зобов'язання. За клопотанням представників сторін судом неодноразово переносились судові слухання, у тому числі для укладення мирової угоди по справі. У судове засідання 09 грудня 2016 року представники сторін, відповідачі не з'явились. Аналізом доказів по справі встановлено наступне. Закрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] 01 серпня 2008 року уклали кредитний договір VOM0GA0000000009 (далі - Договір). Відповідно до розділу 8 умов Договору Банк надав відповідачу [PERSON] кредит на суму 277046 гривень до 01 серпня 2028 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі зі сплатою відсотків у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості. Періодом внесення щомісячних платежів встановлено з 01 по 05 число кожного місяця. Позичальник зобов'язався здійснювати щомісячний платіж у сумі 4792,42 гривні відповідно до встановленого графіку погашення заборгованості. Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за цим договором виступає іпотека будинку з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 108,8 квадратних метри та земельною ділянкою площею 0,15 гектара, що знаходяться по вулиці Червоноармійській, 34 у селищі Любешів Любешівського району Волинської області. Крім цього, у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по Договору між Банком та [PERSON] укладено договір поруки, згідно з умовами якого у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з поданого Банком розрахунку останнє погашення заборгованості за Договором відбулось 22 квітня 2009 року на суму 795,61 гривень. Позивачем також надано суду документи, які підтверджують зміну організаційно-правової форми ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк». Як встановлено у ході судового розгляду, сторони не вперше звертаються до суду з приводу виконання Договору. Зокрема 01 липня 2010 року Банк звернувся до Любешівського районного суду Волинської області з позовом до відповідачів про звернення стягнення. Заочним рішенням суду від 01 квітня 2011 року позов ЗАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 108,8 квадратних метри, що знаходиться по вулиці Червоноармійській, 34 у селищі Любешів Любешівського району Волинської області, шляхом продажу предмету іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу вказаного майна. Додатковим рішенням у цій справі від 28 жовтня 2011 року ухвалено також виселити [PERSON] та [PERSON] з згаданого вище житлового будинку. Відповідачем [PERSON] подано апеляцію на вказані судові рішення. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 13 березня 2013 року додаткове рішення Любешівського районного суду від 28 жовтня 2011 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення [PERSON] [PERSON] відмовлено. Абзац другий резолютивної частини рішення Любешівського районного суду від 01 квітня 2011 року доповнено: після слів [ADDRESS] словами та цифрами «в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором VOM0GA0000000009 від 01.08.2008 року в розмірі 343244,51 грн., що складається з несплаченої суми кредиту в розмірі 227156,47 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 73842,15 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 13517,01 грн.; пені в розмірі 287728,88 грн»; після слів «здійснення продажу» словосполученням «за початковою ціною предмета іпотеки в розмірі 308000 (триста вісім тисяч) грн.». Аналізуючи зміст рішення апеляційного суду, необхідно констатувати, що у позові ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення відповідачів було відмовлено у зв'язку з недотриманням Банком відповідної процедури, передбаченої Законом України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності з частиною першою статті 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 541, частиною першою статті 543 ЦК визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У відповідності з частиною першою статті 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з статтями 553, 554 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статті 575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з статтею 572 ЦК в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У відповідності з абзацом третім статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності з абзацом третім частини першої статті 17 № 898-IV іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з частиною першою статті 39 Закону № 898-IV у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як слідує з наданого Банком розрахунку останнє погашення кредитної заборгованості відбулось у квітні 2009 року, на цей момент будь-яких судових рішень щодо стягнення за Договором не було. Між тим, 13 березня 2013 року рішенням апеляційного суду Волинської області, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, виходячи з розміру кредитної заборгованості станом на 08 червня 2010 року на суму 343244,51 гривень, та початкової ціни предмету іпотеки у 308 тисяч гривень. Подавши позов у липні 2016 року, який є предметом цього судового розгляду, Банк включив у позовні вимоги і нараховану заборгованість до 08 червня 2010 року. Як встановлено у суді, попри наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, іпотечне майно на цей час Банком не реалізовано. Суд зауважує, що оскільки сторони у договорі мають діяти добросовісно, і Банк обрав спосіб захисту своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки до спливу строку кредитного договору. Беручи до уваги, що фактична ціна продажу іпотечного майна в процесі його реалізації може змінюватися, суд вважає, що вимога про стягнення суми боргу, непокритою іпотечним майном, повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки. В інакшому випадку може мати місце штучне збільшення заборгованості боржника за кредитним договором. Таким чином, враховуючи встановлені у суді обставини, суд дійшов висновку, що заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» вимоги є передчасними. У зв'язку з відмовою у позові, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають. Питання про повернення надміру сплаченого ПАТ КБ «Приватбанк» судового збору вирішено ухвалою від 12 грудня 2016 року.

Outcome: dismissed