Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

21.09.2015р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її чоловікові [PERSON], який помер 30.08.2012 року на праві спільної сумісної власності належала 1/5 частина квартири за №1 по вул.Заводській, 29 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області. Стверджує, що до часу смерті чоловіка [PERSON] вона (позивачка [PERSON]Б.) з сином [PERSON] та чоловіком постійно проживали за адресою: м.Судова Вишня, площа [PERSON], 3/1 Мостиського району. Вказує, що після смерті чоловіка [PERSON] звернулась в інтересах малолітнього сина -[PERSON] у Мостиську державну нотаріальну контору з приводу оформлення його спадкових прав, однак нотаріус не видав свідоцтва про право на спадщину за законом на його імя із за відсутності доказів щодо факту його (спадкоємця [PERSON]В.) спільного проживання із спадкодавцем. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/10 частину спірної квартири, що знаходиться за адресою:м.Судова Вишня, вул.Заводська, 29/1 Мостиського району Львівської області. Вимоги позивачкою підтримано в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вирішення даного спору покладає на розсуд суду. Відповідач [PERSON] не заперечує щодо визнання за малолітнім [PERSON] права власності на частину квартири, однак вважає, що такому повинна належати 1/15 частина спірної квартири, а не 1/10 частина, як зазначено в позовній заяві. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечили щодо визнання за малолітнім [PERSON] права власності на частину спірної квартири, однак вважають що такому повинна належати лише 1/15 частина такої. Представники третіх осіб - Мостиської РДА як органу опіки та піклування, Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області та Судововишнянської міської ради Львівської області були своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак в суд не зявилися і не повідомили про причини своїх неявок, а також не надіслали клопотання про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб [PERSON] і [PERSON], дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких міркувань. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювання прав, свобод чи інтересів. Встановлено, що 30.06.2012р. помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №281744 від 01.07.2015р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме 1/5 частину квартири по вул.Заводській, 29 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, від якого в них народилася дитина - син [PERSON], 14.09.2005р.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ №047237 від 07.03.2006р. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. У своїх позовних вимогах позивачка [PERSON] просила визнати за її малолітнім сином [PERSON] право власності на вказане спадкове майно (1/10 частину спірної квартири) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], мотивуючи тим, що така з сином та чоловіком (спадкодавцем) постійно, в тому числі на час смерті [PERSON] проживали за адресою: м.Судова Вишня, площа [PERSON], 3/1 Мостиського району. Як встановлено в судовому засіданні спір про право [PERSON] на спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON], відсутній, а підставою для звернення до суду з позовом позивачкою зазначено неможливість одержання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю доказів щодо факту спільного проживання спадкодавця [PERSON] із спадкоємцем [PERSON] У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. за №7 «Про судову практику в справах про спадкування» вказується, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. Зазначену правову позицію у своєму листі «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. підтвердив Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказавши, що судам при розгляді справ щодо спадкування, слід звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативно-правовими актами, визначено нотаріальний порядок оформлення прав на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності суддів та нотаріусів. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва на спадщину не підтверджено належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Таким чином, особа має право звернутися до суду тільки після отримання у нотаріуса відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Звернення до суду до цього моменту є передчасним, і в такому випадку суди підміняють органи нотаріату, що не відповідає закону. У матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що позивачка у передбаченому законом порядку зверталась в інтересах малолітнього сина [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З пояснень позивачки [PERSON], наданих в судовому засіданні, вбачається, що така усно зверталась до нотаріуса з питань оформлення спадкових прав малолітнього сина - [PERSON], що суперечить ч.1 ст.1297 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.п.4.9, 4.10 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ст.ст. 1270, 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Отже, з наведених правових норм вбачається, що позивачці [PERSON] необхідно було звернутись в інтересах малолітнього сина [PERSON] до нотаріуса із письмовою заявою. Слід зазначити те, що нотаріат є органом, на який відповідно до норм чинного законодавства України покладений обовязок видавати свідоцтва про право на спадщину, перевіряти при цьому круг спадкоємців, закликати до спадкоємства у необхідних випадках спадкоємців, перевіряти обтяження спадкового майна, так як спадкування це не тільки перехід прав померлої особи, але й перехід до спадкоємців її обовязків. У разі виникнення спору між спадкодавцями про розподіл спадкового майна, такий спір підлягає розгляду в судовому порядку, а як зазначено вище, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору щодо майна, яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п'ятої ст.13 цього Кодексу. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи судом було встановлено та стверджується матеріалами справи, що малолітній [PERSON] не набув права власності на спадкову масу в установленому законом порядку, відповідачі [PERSON] і [PERSON] ніяким чином не порушували права спадкоємця [PERSON], нотаріус не відмовляв у видачі Свідоцтва про права на спадщину, а тому позов поданий позивачкою позов є таким, що не підлягає задоволенню з огляду на відсутність будь-яких порушень, невизнання чи оспорювання прав, свобод та інтересів малолітньої дитини [PERSON], як спадкоємця. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed