Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

20 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовним вимогами до [PERSON] та Ременівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, де зокрема просить суд скасувати свідоцтво про право на спадщину №64397051, видане на ім`я [PERSON] [INFO] і реєстрацію на майно в спадковому реєстрі, яке вона успадкувала на підставі заповіту; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно Ѕ будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку загальною площею 71,1 кв.м., веранди, сараю, погребу, воріт і колодязя і на земельні паї, які належали її батькові [PERSON] площею 1,2798 га. І площею 0,2603 га. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона від дня народження проживала в будинку [ADDRESS] і який належав її батькам [PERSON] та [PERSON] . Також в будинку проживали її рідні сестри відповідачка [PERSON] та [PERSON] . Після одруження вона проживала у квартирі свого чоловіка, проте оскільки така була малих розмірів, то вона епізодично проживала в будинку батьків, де мала окрему кімнату. Після смерті батьків, відповідачка на підставі заповіту матері успадкувала будинковолодіння батьків. Також вона заволоділа правовстановлюючими документами на належні батькам земельні паї і відмовилася їх передавати позивачці. Вказує, що успадкований відповідачкою будинок був спільним майном подружжя її батьків, а тому Ѕ такого будинку належала батьку. Вважає, що відповідно вона має право на ј частину такого будинку, як спадкоємець до майна батька, оскільки проживала з ним на момент його смерті. [INFO] , до моменту відкриття провадження у справі, представник позивача подав клопотання про долучення до справи доказів грошової оцінки земельних ділянок; просив витребувати докази у справі (державні акти, спадкову справу) та залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 15 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] . 23 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , де вона просить у задоволенні позову відмовити повністю. Вказує, що позивачка до своєї позовної заяви не додала доказів на підтвердження обставин, які у ньому вказані. Заперечила факт проживання позивачки у спірному будинку, оскільки така проживала зі своїм чоловіком у окремій квартирі. 31 січня 2020 року представником позивача надано суду клопотання про витребування матеріалів спадкової справи, яке було задоволено судом в підготовчому засіданні 26.02.2020. 13 лютого 2020 року представник позивача надав суду заяву про уточнення позовних вимог у якій уточнив частки у спадковому майні, на яке просить визнати право власності, а саме просив визнати за позивачкою право власності на 1/6 частину будинковолодіння та на 1/2 частину земельних ділянок. 25 лютого 2020 року представник відповідача надала суду клопотання про залишення заяви про уточнення позовних вимог без руху. У підготовчому засіданні 26 лютого 2020 року заява позивача про уточнення позовних вимог, яку суд розцінив як заяву про зменшення позовних вимог, прийнята до провадження. Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 12 березня 2020 року. 10 березня 2020 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , яка долучена до матеріалів судової справи. 12 березня 2020 року представником відповідача надано клопотання про долучення доказів до справи, які судом ухвалено долучити до матеріалів цивільної справи. У судовому засіданні 12 березня 2020 року позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. У вступному слові пояснили, що після смерті батька позивачка та відповідачка домовилися про те, що відповідачка залишається жити у батьківській хаті, а їй переходять усі земельні паї. Проте, до цього часу, домовленості не були дотримані зі сторони відповідачки, тому позивачка звернулася до суду за визнанням за нею усього обсягу спадкового майна. Також позивачка вказала, що на момент смерті батька проживала з ним, доглядала за ним, хоча й мала сім`ю, яка проживала в іншому населеному пункті. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти вимог позивачки заперечили у повному обсязі. У вступному слові вказали, що позивачка дійсно хотіла земельні паї, проте їхня мати заповітом розпорядилася на користь [PERSON] , а з батьком позивачка не жила на момент смерті, так як мала свою сім`ю, а тому спадщину не прийняла після нього. Представник відповідача Ременівської сільської ради в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд визнав за можливе проведення судового засідання без участі представника Ременівської сільської ради. Третя особа [PERSON] також заперечила проти позовних вимог позивачки. Зазначила, що вона є їх рідною сестрою, однак на спадкове майно не претендує. Вважає, що таке майно повністю належить її сестрі [PERSON] відповідачу у справі, оскільки вона жила з покійними батьками та на її користь мати зробила заповіт. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19) Суд також встановив, що не заперечується сторонами у справі, що дітьми покійних [PERSON] та [PERSON] окрім позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про її смерть від 18.12.2015 серії [NUMBER] (а.с. 17). На випадок своєї смерті, [PERSON] зробила заповіт, який посвідчений секретарем Ременівської сільської ради та зареєстрований за №33, яким все належне їй майно заповіла своїй дочці [PERSON] (спадкова справа, аркуш 4,5). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.07.2019 доводиться, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , який належав покійній на підставі свідоцтва про право власності від 05.01.1989 (а.с. 16). Свої позовні вимоги в частині оскарження свідоцтва про право на спадщину позивачка обґрунтовує тим, що успадковане майно, не належало повністю заповідачу. Вказує, що таке майно було спільним майном подружжя батьків, а тому лише 1/2 такого належить заповідачу. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Під час розгляду справи встановлено, що в матеріалах спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , є заява її чоловіка [PERSON] від 12.12.2016, якою він підтверджує, що житловий будинок [ADDRESS] є особистою приватною власністю його дружини [PERSON] , так як був набутий нею за особисті кошти. Більше того, іншою заявою від 12.12.2016, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї дружини [PERSON] на користь його доньки [PERSON] відповідачки у справі. Таким чином є безпідставними твердження позивачки про те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя її батьків. Суд вважає, що [PERSON] мала право розпоряджатися таким майном у заповіті, а відповідно таке майно мала право успадкувати відповідачка. Відтак вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою право власності на земельні паї, які належали її батьку, суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належало дві земельні ділянки у с. Ременів Кам`янка-Бузького району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме земельна ділянка площею 0,2603 га (кадастровий номер 4622185200:06:000:0180) та земельна ділянка площею 1,2798 га (кадастровий номер 4622185200:05:000:0022), що доводиться копіями відповідних державних актів (а.с. 83-84). [INFO] помер [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про його смерть від 30.08.2017 серії [NUMBER] (а.с. 18). Заповіту на випадок своєї смерті не залишив, спадкова справа після його смерті не заводилась. Разом з тим, як видно з довідки Ременівської сільської ради від 05.06.2019 №467, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , разом з ним постійно до дня смерті проживали та були зареєстровані: дочка [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 14). Факт реєстрації місця проживання позивачки на момент смерті її батька підтверджується і довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у будинку [ADDRESS] та копією паспорта позивачки (а.с. 15, 22). За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у п. 3.22. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Тобто, надані позивачем докази прийняття спадщини є належними та допустимими. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачка не проживала з спадкодавцем. Доводячи таку обставину, відповідач та її представник посилалися на акти складені комісією від 18.06.2019, 17.07.2019 та від 22.08.2019. Однак суд відхиляє такі докази, оскільки вони містять інформацію про тих, хто фактично проживав у будинку станом на момент їх складання (2019 рік), в той час, як спадкодавець помер [INFO] . Щодо інформації, яка міститься у цих актах про те, що [PERSON] в цьому будинку не проживає з 1988 року, то суд звертає увагу, що такі дані записані зі слів [PERSON] , що не можна вважати об`єктивним. Інших доказів цієї обставини суду не надано. Таким чином, враховуючи положення процесуального закону щодо змагальності перед судом, суд дійшов висновку, що позивач на підставі належних доказів довела суду факт прийняття спадщини за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тобто шляхом проживання зі спадкодавцем. А тому позивачка вона має право на спадкування майна після смерті свого батька [PERSON] . З урахуванням того, що окрім позивачки зі спадкодавцем проживала спільно і його інша дочка [PERSON] , то вони обидві прийняли спадщину у рівних частинах, по 1/2. У зв`язку з такими мотивами, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину належних спадкодавцю земельних ділянок. Такий спосіб захисту суд застосовує у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на такі земельні ділянки наявні у відповідачки, що беззаперечно встановлено в судовому засіданні, а тому порушене право позивачки підлягає захисту на підставі ст. 392 ЦК України шляхом визнання права власності. Щодо вимог позивачки до Ременівської сільської ради, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо цього відповідача, так як судом не встановлено, що цим відповідачем порушено права позивача, чи такий відповідач повинен відповідати за вимогами позивачки. Одночасно, з урахуванням вимог щодо пропорційності, суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами згідно з ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial