Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

20 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача з вимогою стягнути з останнього на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Позов мотивує тим, що з 1979 року він працював на підприємствах вугільної промисловості. З 20.08.2001 року по 06.07.2012 року він знаходився в трудових відносинах з ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу», де працював електрослюсарем підземним п'ятого розряду з повним робочим днем під землею. За час роботи на шахті він піддавався впливу шкідливих і небезпечних факторів виробництва і отримав професійне захворювання легенів пилової етіології 2 стадії, легенева недостатність першого ступеню, про що було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 22.08.2012 року. Висновком лікарсько-експертної комісії КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» від 06.07.2012 року вказане захворювання визнано професійним. Згідно з висновком МСЕК від 27.09.2012 року йому вперше в результаті вказаного професійного захворювання встановлена 3 група інвалідності з втратою 30% професійної працездатності. В результаті чого йому протипоказані праця в підземних умовах в контакті з пилом, токсичними парами, тяжкий фізичний труд. Рекомендовано лікування у декількох лікарів, медикаментозне та санітарно-курортне лікування. Таким чином, працюючи на підприємстві відповідача він отримав тяжке захворювання, що викликало та продовжує викликати моральні, фізичні, душевні страждання та переживання, у зв'язку з цим, порушилися його нормальні життєві зв'язки та стосунки через неможливість продовження активного громадського життя. Він вимушений завжди приймати ліки, проходить постійне лікування, не може повноцінно працювати, що викликає в нього почуття безпорадності та безсилля. Він вимушений прикладати значні зусилля для організації свого життя, не в силах в повній мірі матеріально забезпечити себе та свою сім»ю, що причиняє йому моральні страждання, які він оцінює в 30000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та дав суду свідчення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та надав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив що вважають позов необґрунтованим та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Відповідно до абз. 2,3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 «Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясування при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зав'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством». Відповідно до п.п.1.1 Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 року № 212 «Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», на МСЕК покладений обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Згідно п. 3.8 цього ж Наказу, висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок, зокрема МСЕК, про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, або про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такі висновки розглядаються в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Висновку МСЕК щодо наявності факту заподіяння моральної шкоди, позивачем не надо. Довідка МСЕК щодо визначення відсотку стійкої втрати професійної працездатності є підставою для розрахунку та відшкодування потерпілому закладами фонду державного соціального страхування матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку та не є підтвердженням факту завдання позивачу моральної шкоди. В аналізі судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, здійснений Вищим спеціалізованих судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернуто увагу суддів на те, що факт наявності моральної шкоди встановлюється медичними органами, і повинен зазначатись у висновку МСЕК. МСЕК, відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212 «Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертиними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків» встановлювали факт моральної шкоди на підставі медичних документів, що підтверджують наслідки перенесеного стресу-депресії чи інші негативні прояви стану потерпілого з урахуванням важкості трудового каліцтва чи професійного захворювання. У разі відсутності зазначених підтверджуючих документів МСЕК моральної шкоди не встановлювали. Однак, якщо хворий наполягав на встановленні МСЕК моральної шкоди, комісія (МСЕК) направляла його на додаткове медичне обстеження. Такі вимоги до встановлення факту моральної шкоди визначені і в листі МОЗ від 05.03.2013 року № 16.10-67. Спричинення моральної шкоди не є матеріально-правовою презумпцією, тому повинно бути доведено не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а й особливо її розмір. У позовній заяві відсутні посилання на те, у чому полягає завдання матеріальної шкоди позивачеві саме з боку відповідача, якими протиправними діями саме відповідача завдано шкоди, а також не надані належні докази, які б це підтверджували. Також відсутні докази, які б підтверджували порядок розрахунку розміру моральної шкоди. У відповідності із приписами ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 зазначається, що відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст. 139 ЦПК. (На даний час зазначені статті 137 та 139 ЦПК відповідають статтям 119 та 121 відповідно ЦПК України в чинній редакції). Разом з тим, одним із основних принципів права є справедливість, а тому було б несправедливим і нечемним притягнення до відповідальності особи за не скоєння діяння. З огляду на вищенаведене в сукупності, вважали, що позивачем не надано достатніх доказів заподіяння йому оральної шкоди (та її розміру) у зв'язку з ушкодженням його здоров'я на виробництві. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник 3-ї особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та пояснив, що відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних в нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності та провадиться власником або уповноваженим ним органом у випадку, якщо порушення законних прав робітника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Окрім того, слід зазначити, що з 20.08.2001 року по 06.07.2012 року позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем. Вважають, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди лежить саме на підприємстві ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу», на якому [PERSON] працював з 20.08.2001 року та отримав професійне захворювання. Згідно висновку МСЕК від 27.09.2012 року позивачу встановлена 3 група інвалідності з втратою 30% професійної працездатності. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інші негативні наслідки морального характеру. Таким чином, вважають, що підприємство, на якому працював позивач і є заподіювачем шкоди, в тому числі і моральної, а саме дії або бездіяльність роботодавця, який не виконував вимоги охорони праці, призвели до того, що позивач отримав ушкодження здоров'я, а як слідство і втрату професійної працездатності 30% і можливі моральні страждання. Не заперечували проти винесення рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії трудової книжки від 08.12.1992 року, позивач [PERSON] працював на ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» з 20.08.2001 року по 06.07.2012 року на посаді електрослюсаря підземного п'ятого розряду з повним робочим днем під землею (а.с.9-14). З копії повідомлення про професійне захворювання № 1429/1371 від 06.07.2012 року, [PERSON] було встановлено основний діагноз: хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології другої стадії, помірний перебіг. Легенева недостатність першого ступеня. Захворювання професійне, встановлене вперше та супутній: атеросклеротичний кардіосклероз. Артеріальна гіпертензія. СН перша стадія зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка. ФК два (а.с.15). Згідно копії санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 13.06.2012 року шкідливими факторами праці електрослюсаря підземного на ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» є пил, шум, важкість праці (а.с.16-17). Відповідно до копії акту санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта від 30.05.2012 року на ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», згідно гігієнічної класифікації труда, затвердженою наказом МОЗ України № 528 від 27.12.2001 року, умови праці електрослюсаря підземної дільниці по добичі вугілля № 5 відносяться до 3 класу 2 ступеня по пилу, до 3 класу 1 ступеня по шуму, до 3 класу 1 ступеня по важкості праці (а.с.18). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.08.2012 року, причиною виникнення у [PERSON] професійного захворювання стало: запиленість повітря на робочому місці електрослюсаря підземного 48,6мг/м.куб., при ПДК 10 мг/м.куб, протягом 72,2 % зміни, пил вуглепородна з вмістом пилу в пилу SiO2 - 3,6 %, категорія праці 3 кл. 2 ст. по пилу, дія фібро генна (а.с.27-28). Відповідно копії витягу з акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 137058 ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] складає 30% з 24.09.2012 року - хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 29). Також судом встановлено, що [PERSON] неодноразово звертався до медичних закладів з скаргами на кашель, віддиш кою, болях у грудях на висоті кашлю, загальну слабкість, що підтверджується копіями епікризів (а.с. 20-26, та 31-38). З судової практики у справах «про відшкодування моральної /немайнової /шкоди» передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України /набрав чинності з 13 січня 2000 року/ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин /незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо/, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної /немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», позивачу призначені Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Харцизьку передбачені вказаним Законом страхові виплати, але не відшкодовано спричинену йому моральну школу. Згідно ст.2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Враховуючи всі викладені обставини суд, виходячи з принципу розумності та виваженості, вважає, що позивач постійно випробовує моральні страждання внаслідок неможливості в своєму подальшому житті реалізовувати своє конституційне право на працю в повному обсязі. Медично доведені фізичні болі також є достатньою підставою для випробування позивачем стійких та глибоких моральних страждань. Приведені обставини позивачем суд вважає достатніми для переконання в наявності спричинення підприємством з вини підприємства позивачу моральної шкоди. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приймає до уваги тривалість та глибину душевних страждань, отриманих позивачем, вимушені зміни в організації його нормальних життєвих зв'язків, незручність та дискомфорт, що стали наслідком захворювання та травми, тому вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000 грн. При цьому суд виходить з принципів розумності та справедливості. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Outcome: partial