overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

20 січня 2015 року заявник [PERSON] психоневрологічний будинок-інтернат звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, в якій посилається на те, що в [PERSON] психоневрологічному будинку - інтернаті перебуває на утриманні громадянка [PERSON], [INFO], яка згідно заключення ЛКК № 272/638 Кіцманської районної поліклініки від 26 серпня 2015 року хворіє на помірну розумову відсталість із вираженими розладами поведінки та емоцій, внаслідок органічного враження ЦНС. Внаслідок цієї хвороби громадянка [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] повністю підтримала доводи, викладені в заяві і просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] психоневрологічного будинку-інтернату щодо визнання недієздатною [PERSON] Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] психоневрологічного будинку-інтернату є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та було стверджено в судовому засіданні представником заявника [PERSON] те, що [PERSON] [INFO], страждає на хворобу помірна розумова відсталість із вираженими розладами поведінки та емоцій, внаслідок органічного враження ЦНС. Також судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в [PERSON] психоневрологічному будинку інтернаті. Як вбачається із матеріалів справи, а саме висновку судово-психіатричної експертизи № 35, [PERSON] [INFO], на даний час виявляє ознаки психічного розладу у формі помірної розумової відсталості та за своїм психічним станом на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд вважає, що заява [PERSON] психоневрологічного будинку-інтернату підлягає задоволенню, оскільки це необхідно в інтересах [PERSON] для захисту її прав та інтересів. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

20 січня 2015 року між ПАТ АЛЬФА-БАНК та [PERSON] було укладено кредитний договір №500969795 про надання кредиту у розмірі 37187,92 грн. у строк з 20.01.2015 по 21.01.2020 року зі сплатою за користування кредитом відсотків в порядку, встановленому кредитним договором.. Відповідачка кошти отримала. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання не виконала. Станом на 07.10.2015 року заборгованість відповідачки за кредитом становить 44420,13 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ АЛЬФА-БАНК, заборгованість по кредитному договору №500969795 від 20.01.2015 року на загальну суму 44420,13 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, але ним подано заяву в якій вказує, що він просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обємі та проти розгляду справи у відсутності відповідача не заперечує. Відповідачка в судове засідання не зявилась хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася в встановленому законом порядку і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки, а тому суд у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження.Згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Із кредитного договору №500969795 від 20.01.2015 року вбачається, що Кредитор ПАТ АЛЬФА-БАНК надав Позичальнику [PERSON] у кредит кошти в сумі 37187,92 грн. Свої зобовязання Кредитор перед Позичальником виконав і надав йому кредитні кошти. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №500969795 від 20.01.2015 року станом на 07.10.2015 року позичальник не виконав умов кредитного договору, а саме не сплачує кредит та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та має заборгованість в сумі 44420,13 грн., яка складається з: - Заборгованість по кредити 35945,68 грн.; - Заборгованість за відсотками 2476,37 грн.; - Заборгованість по комісії 4998,08 грн; - Неустойка 1000,00 грн. Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Поскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач має невиконанні грошові зобов'язання перед позивачем, то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача підлягає стягненню на його користь витрати повязані із сплатою судового збору в сумі 1218,00 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

20 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини посилаючись на те, що [INFO] року помер його брат [PERSON]. Декілька місяців назад , від своєї сестри [PERSON], дізнався про те, що після смерті брата залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 2.84 га на території Осівецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області, і дана земельна ділянка жодним із спадкоємців не була прийнята в спадщину. 29 грудня 2014 року він звернувся до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва на спадщину. Нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини, так як ним було пропущено строк щодо прийняття спадщини. Нотаріус порекомендував звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Він пропустив строк прийняття спадщини з тих причин, що він був необізнаний про існування вказаної земельної ділянки у власності покійного брата. Крім нього спадкоємцем 1 черги являється його сестра [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав свої позовні вимоги, та додатково пояснив, що він не прийняв спадщини на земельну ділянку тому що про існування земельної ділянки не знав, а також те що хворіє і є інвалідом 3 групи. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги, не заперечує проти визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON] . По існування державного акта на право власності на земельну ділянку дізналася, коли розбирала речі у будинку брата. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, вивчивши та оцінивши матеріали справи , дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Копія свідоцтва про смерть підтверджує, що [PERSON] помер [INFO] року. Копія Державного акта на право власності на земельну ділянку підтверджує, що він виданий на ім»я [PERSON]. Копія свідоцтва про народження підтверджує , що [PERSON] є сином [PERSON], а витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, підтверджує те, що [PERSON] є матір»ю померлого [PERSON]. Довідка приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу свідчить, що після померлого [INFO] року [PERSON], про прийняття чи відмову від спадщини ніхто не звертався. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Цей строк у позивача закінчився 22 квітня 2013 року. Згідно ст.1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Причину пропуску строку для прийняття спадщини позивачем, суд вважає поважною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

20 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Кіровський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Дніпропетровську, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником та мешканцем квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровано колишнього її власника. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою (а.с.а.с. 2 4). У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Представник третьої особи до суду також не з'явився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 15). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач за договором купівлі-продажу від 27.12.2014 р. придбав у відповідача квартиру [ADDRESS] (а.с.а.с. 5, 6). Відповідно до пункту 7 договору купівлі-продажу відповідач зобов'язався протягом дня знятися з реєстраційного обліку за адресою відчуженої квартири. Дотепер відповідач не виконав вказані умови договору (а.с. 9). Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на спірну квартиру на підставі відповідного правочину. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на разі дійсно зареєстрована у спірній квартирі. Таким чином, факт реєстрації відповідача у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, і позов підлягає задоволенню частково шляхом усунення позивачу перешкод у реалізації його прав на власність. Що стосується вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, то вона не підлягає задоволенню як помилково обраний спосіб захисту порушеного права.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

20 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. В судове засідання сторони не з'явилися, у поданих письмових заявах просили справу слухати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2006 року (а.с. 22). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За твердженнями позивача через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено з липня 2014 року. Поновлювати шлюбні стосунки позивач наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

20 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстровано 26 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 1007. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. В судове засідання позивач з'явився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

20 січня 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №006-14518-201011 в розмірі 13223,27грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 20 жовтня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 10000 грн. Проте, відповідач порушуючи взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, виконував свої зобовязання не належним чином, в результаті чого станом на 19 жовтня 2014 року в нього виникла заборгованість за кредитом в розмірі 13223,27грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, просив суд слухати справу у його відсутність, не заперечував слухати справу заочно. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20 жовтня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 10000 грн. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, в звязку з чим станом на 19 жовтня 2014 року в нього виникла заборгованість за кредитом в розмірі 13223,27грн., що складається із: 13223,27 грн. сума заборгованості за кредитом; 0,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. сума заборгованості за комісіями. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: договорами; розрахунками (а. с. 3-4, 8). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки за користування кредитом та пеню, що передбачені умовами договору. Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається. Таким чином, судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

20 січня 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №014/08-112/60263 в розмірі 38681,66 доларів США/екв. 539826,56 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25 січня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль», який є правонаступником ВАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 41000 доларів США. Проте, відповідач порушуючи взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, виконував свої зобовязання не належним чином, в результаті чого станом на 06 листопада 2014 року в нього виникла заборгованість за кредитом в розмірі 38681,66 доларів США/екв. 539826,56 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, просив суд слухати справу у його відсутність, не заперечував слухати справу заочно. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25 січня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль», який є правонаступником ВАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 41000 доларів США. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, в звязку з чим станом на 06 листопада 2014 року в нього виникла заборгованість за кредитом в розмірі 38681,66 доларів США/екв. 539826,56 грн, що складається із: 34834,57 доларів США/екв. 486139,84 грн. сума заборгованості за кредитом; 2993,94 доларів США/екв. 41782,44 грн. сума заборгованості за відсотками, 1958,65 доларів США/екв. 27334,28 грн. сума заборгованості за комісіями. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: договорами; розрахунками (а. с. 16-20, 8-11). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки за користування кредитом та пеню, що передбачені умовами договору. Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається. Таким чином, судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

20 січня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сторони до суду не з'явились, але до початку розгляду справи, через канцелярію суду, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач в заяві позов підтримала, а відповідач позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 03.07.2004 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6), який мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги проживання дитини сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

20 січня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 15 лютого 2006 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 2006 року, актовий запис № 199 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 5). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved