Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

21.09.2016 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки загальною площею 2,4672 га, земельної ділянки загальною площею 2,4801 га, що знаходяться на території Копистиринської сільської ради, та житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Спадкоємцем майна після смерті батька по закону є вона, як донька померлого, та відповідачка, як дружина останнього. Спадщину вона та відповідачка прийняли та вже оформили спадкові права на земельні ділянки відповідно до договору про поділ спадщини від 14.04.2016 року. Інших спадкоємців немає. Оформити спадкові права на 1/2 житлового будинку вона не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Спадщину на іншу 1/2 частину вказаного будинку оформляє відповідачка, яка звернулась до Шаргородського районного суду з аналогічним позовом. Просить визнати за нею - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її батька - [PERSON] на 1/2 частину спадкового майна, яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 62,6 м. кв., в тому числі житловою площею 44,6 м. кв., веранди під літерою «а», літньої кухні під літерою «Б», погребу під літерою «Б1», веранди під літерою «б», сараю під літерою «В», гаражу під літерою «Г», сараю під літерою «Д», огорожі «1-3», вартістю 34792 грн., які знаходяться на [ADDRESS] Вінницької області. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.77), подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.80) . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.78). Від представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі довіреності від 02.12.2015 року (а.с.82), до суду надійшла заява, у якій останній просить розгляд справи проводити у його та відповідачки відсутності, позов [PERSON] визнає, не заперечує щодо його задоволення (а.с.81). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Копистиринської сільської ради Шаргородського району в судове засідання не з'явився. Від Копистиринського сільського голови Палазюка Ю.Г. до суду надійшла заява, у якій останній просить розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування розглянути у відсутності представника сільської ради, позов сільська рада визнає, заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не має (а.с.83). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка, представник відповідачки та представник третьої особи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], свідоцтвом про народження позивачки (а.с.9, 7). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.52). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2,4672 га та земельної ділянки площею 2,4801 га, розташованих на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, та із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Спадкоємцями майна померлого [PERSON] за законом є дочка - позивачка [PERSON] та дружина - відповідачка [PERSON] (а.с.7, 8), які спадщину прийняли та частково оформили свої спадкові права, що підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №285/16 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.32-75), зокрема, договором про поділ спадщини від 14.04.2016 року, з якого вбачається, що у спадщину до позивачки [PERSON] переходить земельна ділянка площею 2,4672 га, розташована на території Копистиринської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а до відповідачки [PERSON] - земельна ділянка площею 2,4801 гектарів, що розташована на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також свідоцтвами про право на спадщину за законом від 14.04.2016 року на вказані земельні ділянки спадкодавця (а.с.61, 62, 65). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], позивачці [PERSON] відмовлено 20.09.2016 року завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 69585 грн., що знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема даними з погосподарських книг по Копистиринській сільській раді за 1983-1985, 1986-1990 роки, де спадкодавець [PERSON] значиться головою двору, у власності якого знаходиться будинок 1967 року забудови з господарськими будівлями (а.с.22-23). З довідки виконавчого комітету Копистиринської сільської ради від 18.07.2016 року за №968 вбачається, що за домогосподарством, яке розташоване в [ADDRESS], рахується земельна ділянка, площею 2 га, а саме - 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 1,75 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с.17). З довідки виконавчого комітету Копистиринської сільської ради від 25.05.2016 року за №703 вбачається, що будинок на [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року (а.с.16, 18). Із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні вбачається, що будинковолодіння в [ADDRESS], складається з житлового будинку літерою «А», загальною площею 62,6 м. кв., в тому числі житловою площею 44,6 м. кв., веранди під літерою «а», літньої кухні під літерою «Б», погребу під літерою «Б1», веранди під літерою «б», сараю під літерою «В», гаражу під літерою «Г», сараю під літерою «Д», огорожі «1-3», загальною вартістю 69585 грн. Загальний фізичний стан будинку 1967 року забудови - незадовільний, має 50% зносу, але експлуатація його можлива, потребує ремонту, що вбачається із довідки від 29.06.2016 року про технічний стан житлового будинку, виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ» (а.с.21). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.18). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма №1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1967 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Копистирин, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 09.06.2016 року за №196, згідно з архівними даними КП право власності на будинок по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано (а.с.20). З листа-роз'яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом об'єкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами) (а.с.19). Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останнього. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], позивачці [PERSON] відмовлено 20.09.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON], оскільки є його донькою, і прийняла спадщину після смерті батька та оформила свої спадкові права, згідно з договором із [PERSON] про поділ спадщини від 14.04.2016 року. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що представником відповідачки [PERSON] в заяві до суду зазначено про повне визнання позовних вимог [PERSON] ним та самою відповідачкою, що вбачається із письмової заяви (а.с.81), оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на 1/2 частину майна померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а тому суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved