Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

20.02.2020 до суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить з метою погашення заборгованості у сумі 15000 грн. 00 коп., що виникла за договором позики від 13.02.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Кірієнко І.М. за номером у реєстрі №137, на користь [PERSON] звернути стягнення на заставлене майно за договором застави від 13.02.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Кірієнко І.М. за номером у реєстрі №138 на суму 14280 (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, а саме: скребковий живлювач ПС-700/900 - 1 шт. вартістю 1000 грн.; повітряно-прохідний сепаратор СПЦВ 2500/800 - 1 шт. вартістю 1000 грн.; динамоментр ДПУ50 - 1 шт. вартістю 200 грн.; топка з обв`язкою та вентилятором - 1 шт. вартістю 1000 грн.; димосос - 1 шт. вартістю 300 грн.; КВП млина - 1 шт. вартістю 1000 грн.; циклон ЦН-15 - 2 шт. вартістю 200 грн / 1 шт; газоочисник - 1 шт. вартістю 7000 грн., що знаходиться на території ЦПО-1 ПРАТ «Північний ГЗК» (ЄДРПОУ: 00191023). Зобов`язати ПрАТ «Північний ГЗК» (ЄДРПОУ: 00191023), надати доступ [PERSON] до зазначеного майна. Стягнути з ТОВ «БУД - НОВА» (ЄДРПОУ: 34053165, адреса: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд. 35, приміщення 40) на користь [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) витрати по сплаті судового збору у сумі - 1681 гривень 60 копійок. Відповідач - ТОВ «БУД-НОВА» у відзиві на позов заявлені вимоги визнав у повному обсязі (вх.№6169 від 30.03.2020). Відповідач - ПрАТ «ПівнГЗК» у відзиві на позов проти вимог у частині зобов`язання надати доступ позивачу до заставленого майна заперечував, посилаючись на відсутність доказів, щодо створення позивачу посадовими особами ПрАТ «ПівнГЗК» зазначених перешкод. При цьому зазначає, що посилання позивача на листи ПрАТ «ПівнГЗК» №6530/12 від 20.12.2018 та №513/12/12 від 28.01.2019 як на докази створення перешкод доступу позивачу до заставленого майна не мають жодного відношення до правовідносин, що виникли між позивачем та ПрАТ «ПівнГЗК» на підставі договорів позики та застави, оскільки ці листи стосуються взаємовідносин між ПрАТ «ПівнГЗК» та ТОВ «БУД-НОВА» і жодним чином не порушують права і інтереси позивача. Посилання ж позивача на отримання 19.02.2020 ПрАТ «ПівнГЗК» його звернення від 18.02.2020 про доступ до заставленого майна не може свідчити про існування перешкод в такому доступі, оскільки вже під час розгляду звернення відповідач отримав ухвалу суду разом із копією позовної заяви, та в зв`язку з цим було прийнято рішення відкласти розгляд вказаного питання до відповідного рішення суду (вх.№6244 від 31.03.2020). Представник позивача у судовому засіданні 04.06.2020 підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позов повністю. Представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» заперечував проти задоволення позову в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди до доступу до заставленого майна позивачу, посилаючись на їх безпідставність та аргументуючи свої заперечення викладеними у відзиві на позов. Зазначив, що на сьогодні дозволу на доступ позивача до заставленого майна не надано. ТОВ «БУД-НОВА» у судове засідання представника не направив, подав заяви від 27.04.2020 та від 04.06.2020 про визнання позовних вимог у повному обсязі, та просить суд розглядати справу за відсутності свого представника (вх.№7856 від 27.04.2020, вх.№10565 від 04.06.2020) Ухвалою від 05.03.2020 відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 31.03.2020. Крім того, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та виклик свідків. Ухвалою від 31.03.2020 розгляд справи відкладено на 29.04.2020 в зв`язку з клопотанням позивача та відсутністю на час розгляду справи відзиву від ПрАТ «Північний ГЗК». У судовому засіданні 18.06.2020 було оголошено вступну і резолютивні частини рішення та повідомлено про дату складення повного рішення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.02.2020 [PERSON] (далі - [PERSON] , позикодавець, позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «БУД-НОВА» (далі - ТОВ «БУД-НОВА», позичальник) уклали договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Кірієнко І.М. за номером у реєстрі №137 (а.с.16-17). Відповідно до умов цього договору позики позикодавець передає у власність позичальника строком до 18.02.2020 грошові кошти в сумі 15 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених договором. Забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором є договір застави обладнання, що посвідчується наступним номером реєстру. В разі неповернення позичальником своєчасно суми позики у строк, визначений договором, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і строки, передбачені чинним законодавством. Звернення стягнення здійснюється шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. На забезпечення вимог Заставодержателя ( [PERSON] ), що витікають із договору позики, укладеного між ним і Заставодавцем (ТОВ «БУД-НОВА»), укладено договір застави від 13.02.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Кірієнко І.М. за номером у реєстрі №138 (а.с.18-21). За умовами договору застави Заставодавець на умовах, визначених цим договором, передає, а Заставодержатель приймає в заставу належне товариству обладнання, а саме: частину технологічної лінії підготовки вугілля, що іменується надалі «Предмет застави» на загальну суму 14280 (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, що знаходиться у виробничому корпусі опалення (інв.№000221) ЦПО-1 на території ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у місті Кривому Розі Дніпропетровської області і складається з наступних складових: динамоментр ДПУ50 - 1 шт.; сепаратор СВПУ - 1 шт.; топка з обв`язкою та вентилятором - 1 шт.; димосос - 1 шт.; живильник скребковий - 1 шт.; КВП млина - 1 шт.; газоочисник - 1 шт.; циклон ЦН-15 - 2 шт.. Доказами належності згаданого вище обладнання відповідачу ТОВ «БУД-НОВА» є договір поставки №08/11-2018 від 08 листопада 2018 року, специфікація №1 до вказаного договору, акт прийому-передачі №1 та видаткова накладна №20 від 08 листопада 2018 року (а.с.40-42, 43, 44, 45). Крім того, зазначене підтвердили допитані у судовому засіданні 04.06.2020 свідки. Так, свідок [PERSON] , показала, що в період із 1992 по 1999 роки вона обіймала посаду судового виконавця, а з січня 1999 року по 2016 була державним виконавцем. При цьому свідок підтвердила, що після проведення публічних торгів вищевказаного технологічного обладнання, переможцем торгів було визнано ТОВ «Агропромресурс», якому після надходження оплати, було передано зазначене майно на підставі акту передачі, який склала судовий виконавець [PERSON] .. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює на ПівнГЗК у ЦВО-1 начальником цеху з 2015 року. Обладнання, що є предметом спору, знаходиться на дільниці підприємства та не використовується з 2000-х років. Вказане майно на балансі ПрАТ «ПівнГЗК» не значиться, хто є його власником свідку не відомо. Проте до вказаного майна може бути надано доступ тільки в установленому порядку, оскільки воно знаходиться на охоронюваній території підприємства. Свідок [PERSON] показав, що був директором ТОВ «Альфатекс» з 2002 року по 2012 рік. У серпні 2002 року, засновник цього підприємства Рожков вніс в уставний фонд вказане обладнання. У 2019 році його продали ТОВ «Буд-Нова». Свідок підтвердив, що обладнання знаходиться на території ПівнГЗК. Крім того, судом досліджено лист ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» №16-12/4270 від 12.05.05, направлений на адресу директора ТОВ «Альфатекс» про те, що належне останньому обладнання, що входить до складу технологічної лінії по виробництву слюдяного концентрату, встановлене у корпусі обпалювання інв.№000221 ЦПО-1 ВАТ «ПівнГЗК», заважає виробничій діяльності останнього та запропоновано до 18 червня 2005 року вказане обладнання демонтувати та вивезти за межі охоронюваної території ВАТ «ПівнГЗК» (а.с.139). Отже, на підставі вище досліджених доказів та показань свідків не встановлено належність спірного обладнання відповідачу ПрАТ «ПівнГЗК». Відповідно до п.2.4 договору застави Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо Позичальником у строки, установлені договором позики від «13» лютого 2020 року не буде повернуто позику. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №64776564 від 13.02.2020 зареєстровано заставу рухомого майна на підставі договору застави обладнання (а.с. 22). Позивач 19.02.2020 направив відповідачу ТОВ «БУД-НОВА» вимогу про погашення заборгованості (а.с.23). Але відповідач ТОВ «БУД-НОВА» листом вих.№3 від 19.02.2020 повідомив позивача, що у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку для повернення позики та неможливістю виконати договір позики, просив надати додатковий термін для погашення заборгованості до 31.03.2020. При цьому, зазначив, що заставлене майно знаходиться за адресою: ЦПО-1 ПрАТ «Північний ГЗК» м. Кривий Ріг, що відповідає відомостям, зазначеним у договорі застави, та надав позивачу правовстановлюючі документи на заставлене майно, а також вказав, що забезпечити доступ до заставленого майна немає можливості через створення перешкод зі сторони ПрАТ «Північний ГЗК», що підтверджується копіями листів вих.№6530/12 від 20.12.18 та №513/12 від 28.01.19 (а.с.21). Позивач 18.02.2020 на адресу відповідача ПрАТ «Північний ГЗК» направив заяву про надання для огляду заставленого майна (а.с.25). На час розгляду справи у суді в порушення умов договору позики відповідач ТОВ «БУД-НОВА» не повернув у строк до 18 лютого 2020 року суму позики у розмірі 15 000 грн., чим порушив майнові права позивача. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, враховуючи, що частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої саме якості,що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, суд доходить переконання, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо наявності у відповідача ТОВ «БУД-НОВА» заборгованості за договором позики від 13.02.2020 у сумі 15 000 грн.. В той же час, частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до положень ст. 589 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що станом на 18.02.2020 року відповідач «ТОВ БУД-НОВА» свої зобов`язання з повернення грошових коштів, отриманих ним договором позики від 13.02.2020 року, не виконав, внаслідок чого станом на 18.02.2020 його заборгованість за цим договором позики становить 15 000 грн., суд приходить висновку про набуття заставодержателем права на звернення стягнення на предмет застави - обладнання, а саме: частини технологічної лінії підготовки вугілля в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним договором позики. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Визначення права власності особи наведено у ст. 316 ЦК України, частиною 2 якої визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, у відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України складають правомочності власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу ч. 2, 4-5 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення, визначено одними із способів захисту цивільних прав та інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. З комплексного аналізу вищевказаних норм чинного матеріального права можна зробити висновок, що вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном може лише власник, права якого порушені у спосіб вчинення таких перешкод. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи, у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, зобов`язані подавати усі наявні у них докази у порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Доказами, згідно зі ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На виконання наведених нормам чинного процесуального законодавства позивачем подано докази, які відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості, у підтвердженні свого права на технологічне обладнання, з позовом про усунення перешкод до якого він звернувся до суду. Отже, під час судового розгляду встановлено, що позивач, будучи Заставодержателем обладнання за договором застави, що знаходиться на території відповідача ПрАТ «Північний ГЗК» в місті Кривий Ріг, може користуватися та розпоряджатися цим майном на власний розсуд та не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідач ПрАТ «Північний ГЗК», зі своєї сторони, перешкоджає йому у здійсненні права цього права, не надавши доказів протилежного, оскільки питання щодо допуску позивача на територію вищевказаного підприємства залишено до вирішення судом спору, тим самим створюючи умови, за яких позивач позбавлений можливості доступу до належного йому майна. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку що право позивача порушене та потребує захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, шляхом усунення зі сторони відповідача ПрАТ «Північний ГЗК» перешкод в праві доступу до заставленого майна. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними і допустимими засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «НОВА-БУД» на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1681 грн. судового збору. На підставі

Outcome: approved