Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

19 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 5867 грн. 78 коп. Позовні вимоги мотивував тим, що 31.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умов договору належним чином не виконував, наслідком чого станом на 30.06.2014 року утворилась заборгованість в сумі 5867 грн. 78 коп. Представник позивача за довіреністю в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Не оспорюючи обставини зазначені в позові, просила суд застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 31.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору кредитні кошти відповідача використовуються для безготівкових розрахунків за товари чи послуги, для перерахування коштів на рахунки інших осіб, зняття готівки та вчинення інших операцій, передбачених угодою та законодавством України. За умовами договору відповідач була зобов'язана щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитом, процентах за його використання, а також сплачувати комісії. Відповідачем [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконувались та були порушені умови договору, наслідком чого стала заборгованість. Загальна сума заборгованості станом на 30.06.2014 року становить 5867,78 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 1009,15 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 2349,95 грн., заборгованості з пені та комісії за користування кредитом - 1991,17 грн. (а.с. 6-8). Також нараховано штраф (фіксована частина) в сумі 250,00 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 267, 51 грн. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача і дана обставина підтверджена розрахунком заборгованості, останній раз відповідач здійснювала погашення заборгованості за договором 23.01.2008 року. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно зі ст. 257, ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що банк дізнався про порушення свого права у лютому 2008 року, після останнього проведеного відповідачем платежу, а з позовом до суду звернувся у серпні 2014 року, що підтверджується датою зазначеною у позовній заяві (а.с.2-5), що стало наслідком пропуску строку позовної давності у три роки. Представником позивача в судовому засіданні зазначено, що позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки відповідно до умов договору він автоматично пролонгується на такий же термін, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, а відтак порушення відповідачам умов кредитного договору мають триваючий характер. З такими доводами представника позивача суд не погоджується, т.я. відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України початок перебігу строку позовної давності не пов'язується зі строком дії договору, а починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав, тобто умов цього договору відповідачем. З урахуванням наведеного суд вважає, що позов є обґрунтованим, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущений строк позовної давності. Оскільки [PERSON] було заявлено про застосування до спірних правовідносин позовної давності, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed