Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

21 серпня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 18 жовтня 2014 року, від шлюбу має спільну з відповідачем дитину - [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання вони придбали за спільні кошти майно, яке в добровільному порядку відповідач не бажає ділити. Вважає набуте підчас спільного проживання майно спільною сумісною власністю подружжя, до якого належить автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER], об'єм двигуна 1498 куб. см, дата реєстрації - 15.07.2017, вартість якого складає на день звернення до суду 158038 гривень. Просить суд поділити зазначене майно, залишивши зазначений автомобіль у власності [PERSON], стягнувши з останнього половину його вартості, що складає 79019 гривень. Представник позивача [PERSON] 20.09.2017 звернулася до суду з клопотанням про збільшення та уточнення позовних вимог, в якому просила збільшити позовні вимог, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття починаючи, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання позивачки в розмірі 1000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною 3-х років. 20 вересня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що під час шлюбу з [PERSON] ними було придбано за спільні кошти подружжя, зокрема побутові речі, меблі, побутова техніка, проведено поліпшення житлових умов та проведено ремонтні роботи по поліпшенню житла [PERSON], всього на суму 65560 гривень. Також від продажу автомобіля Опель Віваро, який був придбаний під час шлюбу, у позивачки [PERSON] залишилися готівкові кошти в сумі 91070 гривень. Запропонував варіант поділу спільного майна подружжя набутого під час шлюбу. Первинний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: - визнати право власності на легковий автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER], об'єм двигуна 1498 куб. см, дата реєстрації - 15.07.2017, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, за [PERSON], припинивши на нього право власності [PERSON]; - визнати право власності на речі, що перебувають у спільній сумісній власності подружжя, а саме: телевізор, стінка (прихожа), шафа на балкон - 2 шт., комп'ютерний стіл, комод, ковер, пилосос, ваги напільні, мультиварка, стіл розкладний, люстри, утеплення фасаду, за [PERSON], припинивши на ці речі право власності [PERSON], - стягнути з [PERSON]на користь [PERSON] компенсацію вартості автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, в розмірі 63000 гривень, - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття починаючи з 20 вересня 2017 року, - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 20 вересня 2017 року і до [INFO], тобто до досягнення дитиною 3-х років. Позивачка за первісним позовом [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Крім того, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] звернулися до суду з клопотанням про залишення зустрічного позову без розгляду. Ухвалою суду від 20.11.2017, на підставі ст. 207 ЦПК України, суд залишив зустрічну позовну заяву без розгляду. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі з 18 жовтня 2014 року, від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання придбали за спільні кошти майно, а саме: автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER], об'єм двигуна 1498 куб. см, дата реєстрації - 15.07.2017, вартість якого складає на день звернення до суду 158038 гривень; телевізор, стінка (прихожа), шафа на балкон - 2 шт., комп'ютерний стіл, комод, ковер, пилосос, ваги напільні, мультиварка, стіл розкладний, люстри, утеплення фасаду - на загальну суму 31977 гривень. Придбання даного майна сторонами в період спільного проживання в шлюбі та їх вартість підтверджується наданими сторонами чеками, накладними, свідоцтвами про реєстрацію тощо, що визнається сторонами. Виходячи з приписів ст. 74 та ст. 60 СК України майно, набуте [PERSON] та [PERSON] за час їх спільного проживання та перебування у шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 70 С К України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не підлягають доказуванню. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. На даний час син проживає разом зі своєю матір'ю - [PERSON] та знаходяться на повному її утриманні. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно із частинами 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладену у цивільній справі № 6-3066цс15 від 13 квітня 2016 року. Судом встановлено, що [PERSON] не працює, здійснює догляд за дитиною (сином відповідача) [PERSON], [INFO], її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 174ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та не суперечить закону, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial