Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

1.Позиція позивача. 20.04.2012 року Банк звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на квартиру загальною площею 48.00, житловою площею 27.60 яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 07 грудня 2018 року в останній редакції позивач звернувся до суду з уточненим позовом, в якому відповідно до вимог просить: -Стягнути з Відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк»: -Заборгованість у розмірі 159 297,33 грн. за кредитним договором № DZHCGK00770177 від 07.04.2006 року, яка складається з наступного: -68 553,85 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -90 743,48 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом. Та стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , 07.04.2006 року уклали кредитний договір № DZHCGK00770177. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 80446.50 грн. на термін до 06.04.2026 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші виграти згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DZHCGK.00770177. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526. 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 20.07.2018 року маг заборгованість - 474987,90 гри., яка складається з наступного: -68553,85 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту): -99863,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом: -36326,10 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -270244,20 гри. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; Таким чином, заборгованість до стягнення становить 159297.33 грн., яка складається з наступного: -68553,85 гри. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -90743,48 гри. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; Розрахунок суми заборгованості міститься в матеріалах справи. 20.04.2012 року Банк звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на квартиру загальною площею 48.00, житловою площею 27.60 яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи Банком було прийнято рішення про зміну позовних вимог. В результаті чого позивач просить залишити без розгляду позовні вимоги в частині звернення стягнення та задовольнити вимоги щодо стягнення суми боргу. В своїй відповіді на заперечення та відзив позивач зазначає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , 07.04.2006 року уклали кредитній договір № [NUMBER] . Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 80446.50 грн. на термін до 06.04.2026 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DZHCGK00770177. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Звератають увагу, що Банком було подано до суду заяву про зміну позовних вимог. Таким чином заперечення Відповідача в частині подвійної відповідальності не мають жодного смислового навантаження та вводять суд в оману. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує нам, шо Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач не виконав свої зобов`язання. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] в свої запереченнях проти задоволення позовних вимог зазначає, що в вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Бондар І.М. та 10 вересня отримав виконавчий напис № 1345, за яким було звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом спору. В грудні 2018 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного виконавця Куземченко А.С. про примусове виконання виконавчого документу, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 грудня 2018 року, про арешт майна від 07 грудня 2018 року та про стягнення основної винагороди від 07 грудня 2018 року. Таким чином, при наявності виконавчого напису № 1345 від 10 вересня 2018 року про звернення стягнення на нерухоме майно при задоволені позовних вимог відбудеться подвійне стягнення за одним і тим же договором, що призведе до порушення Конституції України та прав відповідача. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 30.03.2012 року позивач звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області. 11 квітня 2012 року Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження та призначено до розгляду. 11 травня 2012 року Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] «про звернення стягнення на квартиру» передано до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 21 серпня 2012 року Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Дячкова С.В. до розгляду. 04 березня 2013 року Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Дячкова С.В. виніс Заочне рішення. 24 лютого 2015 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення. 27 березня 2015 року Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Дячков С.В. скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду. 15 травня 2015 року ухвалою Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області задоволено клопотання позивача [PERSON] про зупинення провадження. 22 листопада 2016 року відповідно о протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями визначено суддю Івченко Т.П. 05 червня 2018 року ухвалою Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відновив провадження та призначив справу до розгляду. Представником позивача до суду надане клопотання про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, наведених у заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] до суду надане клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти заявлених позивачем вимог заперечує з підстав, наведених у поясненнях по справі. 4. Фактичні обставини встановлені судом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (надалі - Відповідач) 07.04.2006 року уклали кредитний договір № DZHCGK00770177 (а.с. 12-15) Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 80446.50 грн. на термін до 06.04.2026 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 07 квітня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки (а.с. 16-19). 07 квітня 2006 року було укладено договір поруки б/н з [PERSON] (а.с. 20-21). У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 20.07.2018 року маг заборгованість - 474987,90 гри., яка складається з наступного: -68553,85 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту): -99863,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом: -36326,10 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -270244,20 гри. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; Заборгованість до стягнення становить 159297.33 грн., яка складається з наступного: -68553,85 гри. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 90743,48 гри. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. ) Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 87854906 від 06 грудня 2018 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем, розглянута заява про примусове виконання виконавчого напису № 1345 виданого 10 вересня 2018 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про: «Звернути стягнення на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 478 287,90 грн.» (а.с. 168). Відповідно до постанови про арешт майна ВП № 57854906 від 07 грудня 2018 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем, накладено арешт на майно, що належить боржнику (а.с. 170). Відповідно до постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 57854906 від 07 грудня 2018 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем: «стягнути з [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] основну винагороду в сумі 47 828,79 грн. »(а.с. 172). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд вважає, що у відповідності до вимог статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як встановлено, що в вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Бондар І.М. та 10 вересня отримав виконавчий напис № 1345, за яким було звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом спору. В грудні 2018 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного виконавця Куземченко А.С. про примусове виконання виконавчого документу, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 грудня 2018 року , про арешт майна від 07 грудня 2018 року та про стягнення основної винагороди від 07 грудня 2018 року. таким чином, при наявності виконавчого напису № 1345 від 10 вересня 2018 року про звернення стягнення на нерухоме майно при задоволені позовних вимог відбудеться подвійне стягнення за одним і тим же договором, що призведе до порушення Конституції України та прав відповідачів. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141ЦПК України, суд залишає за позивачем Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі ним позову до суду, у зв`язку з відмовою в задоволені позовних вимог.

Outcome: dismissed