Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В липні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з вказаним позовом та посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був стягнутий борг за кредитним договором №010/01-0303/0545 від 3 червня 2013 року в розмірі 8348663 гривень 16 копійок та борг за кредитним договором №015/01-03-3/000628 від 14 травня 2014 року в розмірі 342056 гривень 57 копійок. 31 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А.В. було відкрито виконавче провадження №61125587, в ході якого стало відомо про те, що 20 грудня 2016 року [PERSON] уклав з його батьком [PERSON] договір дарування житлового будинку, за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . На підставі цього договору рішенням приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. №33044945 від 20 грудня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на цей об`єкт нерухомого майна. У зв`язку з тим, що оспорюваний договір дарування був укладений без наміру створення правових наслідків, а виключно з метою уникнення звернення стягнення на житловий будинок, цей правочин має ознаки фіктивності. 1.2. Тому АТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 20 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , а також скасувати рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. №33044945 від 20 грудня 2016 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] . 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2020 року (а.с.32) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим АТ «Райффайзен Банк Аваль», була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 20 серпня 2020 року (а.с.34-35) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 лютого 2021 року (а.с.133-134) було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів [PERSON] про об`єднання цивільних справ в одне провадження. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 березня 2021 року (а.с.150-151) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні представник позивача Хуторянець О.В. підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 3.2. Представник відповідачів [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що спірний житловий будинок був побудований за грошові кошти [PERSON] . У зв`язку з тим, що він не міг зареєструвати за собою право власності на цей об`єкт нерухомого майна, право власності на житловий будинок було оформлено за його сином [PERSON] . Оспорюваний договір дарування був укладений для того, щоб перереєструвати право власності на житловий будинок за справжнім власником, а не з метою уникнення звернення стягнення на цей об`єкт нерухомого майна. Ці обставини свідчать про те, що вказаний правочин не має ознак фіктивності. Тому представник відповідачів [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 3.3. Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. не з`явилась у судове засідання. Вона у встановленому порядку повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи. Це підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй судової повістки (а.с.39). 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року (а.с.7-9) з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був стягнутий борг за кредитним договором №015/01-03-3/000628 від 14 травня 2014 року в розмірі 343134 гривень 33 копійок та борг за кредитним договором №010/01-0303/0545 від 3 червня 2013 року в розмірі 8508181 гривні 17 копійок. 4.2. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2016 року (а.с.10) було скасовано заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року та призначено цивільну справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. 4.3. 20 грудня 2016 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріаль-ного округу Марченко І.В. та зареєстрований в реєстрі за №2719 (а.с.79-80, 111-112). За цим договором [PERSON] відчужив у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу №33044945 від 20 грудня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірний житловий будинок. Ця обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №76395463 від 20 грудня 2016 року (а.с.80-81). 4.4. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року (а.с.49-51) було відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитними договорами. 4.5. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року (а.с.13-18) було скасовано рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року та ухвалено нове судове рішення, яким з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був стягнутий борг за кредитним договором №010/01-0303/ 0545 від 3 червня 2013 року в розмірі 8348663 гривень 16 копійок та борг за кредитним договором №015/01-03-3/00628 від 14 травня 2014 року в розмірі 342056 гривень 57 копійок. 4.6. Зі змісту виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №200403497035 від 17 червня 2021 року (а.с.171-172) вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» змінив найменування на АТ «Райф-файзен Банк». 4.7. Спірні правовідносини регулюються главою 16 «Правочини» розділу IV Право-чини. Представництво» книги першої «Загальні положення» ЦК України. 5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права та усталена судова практика. 5.1. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. 5.2. Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 5.3. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. 5.4. Згідно з ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. 5.5. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. б. норми процесуального права. 5.6. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5.7. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, досто-вірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 5.8. Відповідно до ч.1-ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 5.9. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Встановлено, що договір дарування житлового будинку був укладений ще 20 грудня 2016 року, тоді як рішення Апеляційного суду Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу за кредитними договорами було ухвалено лише 5 квітня 2017 року. Укладення оспорюваного договору під час розгляду цивільної справи само по собі не свідчить про те, що [PERSON] відчужив житловий будинок саме з метою уникнення звернення стягнення на цей об`єкт нерухомого майна. 6.2. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник позивача Хуторянець О.В. не подав жодного доказу на підтвердження того, що, укладаючи договір дарування житлового будинку, [PERSON] також керувався умислом, спрямованим на уникнення звернення стягнення на цей об`єкт нерухомого майна. В матеріалах цивільної справи міститься витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00026977825 від 9 липня 2020 року (а.с.22-24), зі змісту якого вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] . Однак цей письмовий доказ не є достатнім доказом в розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України для підтвердження наявності в діях [PERSON] вказаного вище умислу. Навпаки, зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №215722296 від 9 липня 2020 року (а.с.25-27) вбачається, що на підставі договору дарування житлового будинку за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ця обставина переконливо свідчить про те, що відповідачі досягли правових наслідків, які були обумовлені оспорюваним правочином. 6.3. З огляду на це суд дійшов до переконання щодо відсутності підстав для визнан-ня недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного 20 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , а також для скасування рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. №33044945 від 20 грудня 2016 року. Тому у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк» належить відмовити в повному обсязі. 6.4. Суд також звертає увагу на те, що в ході розгляду цивільної справи були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які показали, що спірний житловий будинок був побудований за грошові кошти [PERSON] . Його син [PERSON] ніколи не проживав в нього. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було лише формально зареєстровано за [PERSON] у зв`язку з неможливість оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON] . Однак ці обставини можуть мати значення лише для оспорювання свідоцтва про право власності на нерухоме майно №564 від 21 серпня 2007 року (а.с.76) та не мають жодного відношення до укладення оспорюваного договору дарування. Тому показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не містять інформацію щодо предмета доказування та не є належними доказами в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.2. АТ «Райффайзен Банк Аваль» сплатив судовий збір в розмірі 2102 гривень. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням №10156 від 10 липня 2020 року (а.с.6). У задоволенні пред`явленого позову відмовлено в повному обсязі. 7.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed