Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

20.08.2019 до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такими, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що на праві приватної власності їй належить зазначена квартира, де зареєстрований відповідач, який в ній не проживає і це перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді від 03.09.2019 позовну заяву [PERSON] , було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій свої позовні вимоги вона підтримує повністю, просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви [PERSON] , де представник Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Керуюча компанія\~«Коменерго-Житомир»\~вказує,\~що товариство\~позовні вимоги\~вважає такими,\~що підлягають\~задоволенню. З огляду на викладене та відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1\~ст.280\~ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків [PERSON] і [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.\~\~ Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло №42467 від 26 листопада 2002 (а.с.4). Згідно наданих 10.09.2019 Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а.с.18), [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також копією довідки ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» за №1035 від 16 серпня 2019 року (а.с.5). Як вбачається з копій актів ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» від 26.10.2017, 15.08.2019 (а.с.6, 7), відповідач за вказаною адресою тривалий час житло не займає, у зв`язку з чим, за користування приміщенням та комунальні послуги грошові кошти не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що відповідач добровільно виїхав із квартири приблизно два роки тому і не проживає в ній. На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української\~РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405\~ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] вимоги ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved