Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

20 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 листопада 2009 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №702. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], він мешкає разом з матір'ю. Позивач зазначив, що на протязі одного року вони з відповідачем не мешкають разом однією сім'єю. В період спільного мешкання між сторонами зникло взаєморозуміння та любов, з'явились різні погляди на життя. Спір про поділ спільного майна та місце проживання дитини між сторонами відсутній. Посилаючись на наведені обставини, просить суд розірвати шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №702, між ним та відповідачем [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не з'явився. Суду надано письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити (а.с.10). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву в якій визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]» (а.с.11). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено у судовому засіданні, 28 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON]. зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №702, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю з 2015 року та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Компенсації понесених по справі судових витрат позивач не вимагає. Згідно викладеного,

Outcome: approved