Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

20 березня 2018 року позивач, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві представник позивача зазначив, що 17.09.2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак своїх зобов'язань за договором не виконав, заборгованість перед банком не погасив. Станом на 30.11.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 29349,60 грн, яку позивач прохає суд стягнути з [PERSON] Крім цього, представник позивача прохає суд стягнути витрати по сплаті судового збору. 29 травня 2018 року та 10.07.2018 року відповідач, [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що в заяві про отримання кредиту зазначено паспортні дані [PERSON], однак паспорта громадянина України він не отримував. Також позивачем змінено умови надання послуг банку, однак про такі зміни відповідача не повідомив. Крім цього, позивач подав позов до суду з пропуском строку позовної давності. Враховуючи викладене, прохає суд відмовити в задоволенні позову. 12 липня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що кредитний договір був укладений між банком та відповідачем, [PERSON] для здійснення дрібних побутових умов на суму 250 грн, оскільки він на той час був неповнолітнім. Документом, який посвідчив особу було свідоцтво про народження. 10.07.2015 року відповідач відписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та був ознайомлений з даними умовами та правилами. Даними умовами передбачена позовна давність у 50 років. Таким чином позов подано в межах позовної давності, а враховуючи, що відповідач заборгованість не погасив, то позов слід задовольнити повністю. 21 вересня 2018 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач зазначив, що відповідь на відзив не стосується позовних вимог, оскільки позов подано про стягнення боргу за договором, укладеним у 2007 році, та позивачем не надано доказів про укладення договору у 2015 році. 02.10.2018 року до суду надійшла відповідь на заперечення відповідача, в якій представник позивача зазначив, що позов стосується договору, укладеного в 2007 році, а у 2015 році відповідач приєднався до нових Умов та правил надання Банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви. Ухвалою суду від 06 квітня 2018 року відкрито провадження по справі. Представник позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 17 вересня 2007 року на підставі заяви [PERSON], Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» видано кредитку картку зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 250 гривень. Крім цього [PERSON] ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.11, 12-17). Із змісту заяви вбачається, що в графі серія та номер паспорта зазначено «[NUMBER]», дата видачі «15.06.90» (а.с.11). Судом встановлено, що станом на момент заповнення заяви про отримання кредиту [PERSON] виповнилося 17 років та документом, що посвідчував його особу було свідоцтво про народження. Серія та номер свідоцтва про народження [PERSON] повністю відповідає даним, зазначеним в заяві про отримання кредиту від 17.09.2007 року (а.с.126). Таким чином, суд не бере до уваги заперечення відповідача з приводу того, що Банком внесені неправдиві дані до заяви про отримання кредиту. Крім цього не заслуговують на увагу заперечення відповідача з приводу того, що в заяві не вірно зазначено дівоче прізвище його матері, оскільки такі відомості вносяться до заяви за повідомленням особи, яка подає заяву та не підлягає перевірці. Таким чином, судом знайшло підтвердження того, що [PERSON] дійсно 17.09.2007 року подав до ЗАТ КБ «ПриватБанк» заяву та отримав кредитну картку. Старт карткового рахунку - 17.09.2007 рік. Картрахунок № [NUMBER]. Строк дії кредитної картки - 09/11 (а.с.10). За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року було змінено тип банку з закритого на публічне акціонерне товариство та змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (а.с.21). Банк надав відповідачу строковий кредит, однак він у порушення умов договору у встановлений строк не проводив чергові платежі. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що за відповідачем, [PERSON] станом на 30.11.2017 року рахується заборгованість в розмірі 29349,60 грн, яка складається із: - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом -191,21 грн; - загальний залишок заборгованості за відсотками - 23129,12 грн; - заборгованість за пенею та комісією - 4393,57 грн; - заборгованість по судовим штрафам - 1635,70 грн (а.с.6-9). Однак, відповідно до виписки руху коштів по картці за період з 01.01.1999 року по 03.07.2018 рік, [PERSON] 06.10.2007 року отримав з картки [NUMBER] грошові кошти в сумі 247,20 грн, в подальшому відбувається нарахування відсотків, пені, штрафу та з цього часу відповідачем коштами з картки не користується. Строк дії картки [NUMBER] закінчився у вересні 2011 року, відомостей про продовження строку її дії суду не надано, а тому суд не бере до уваги інформацію з виписки по рахунку, згідно якої 11.08.2015 року відбулось автоматичне погашення заборгованості (а.с.106-113, 114). Суду не надано доказів, що після закінчення строку дії кредитної картки, відповідачу видана нова кредитна картка та останній користувався кредитним коштами. Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п'ята статті 261 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). У судовому засіданні встановлено, що строк дії кредитної картки сплинув у вересні 2011 року , позивач звернувся до суду з даним позовом 20 березня 2018 року, представником відповідача не заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не досягнуто. Умови та правила надання кредиту, які діяли на момент укладення кредитного договору та з якими ознайомлений відповідач не містить умови про збільшення позовної давності. В подальшому, після зміни Умов, дані положення не надані відповідачу, його з ними не ознайомлено та [PERSON] не підписані, а тому суд не бере до уваги посилання представника позивача про те, що позовна давність визначена Умовами та Правилами надання кредиту та становить 50 років, в зв'язку з чим позов заявлено в межах позовної давності. Оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Враховуючи, що позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права. Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється в цій частині за безпідставністю. За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, а тому підстави для стягнення сплаченого при подачі позову до суду судового збору із відповідача відсутні.

Outcome: dismissed