Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

1.Позиція позивача. 06.09.2019 року ФОП [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] «про стягнення безпідставно отриманих коштів», згідно до якого просив: стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 9500 гривень, які він набув без достатньої правової підстави та збитки у розмірі 20000 гривень за ведення справи у господарському процесі по справі № 904/1458/19; стягнув судові витрати на судовий збір та на правову допомогу за ведення справи у цивільному процесі в розмірі 12000 гривень, поклав їх на відповідача. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що позивачем, згідно платіжного доручення №578 від 13.11.18р., було перераховано 9500 грн. [PERSON] за комплексну мийку фасадних вікон згідно рахунку № 1311 від 13.11.18р. до договору №0751 від 13.11.18р. без ПДВ. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5660/18 від 12.03.2019 року встановлено щодо не укладання договору між сторонами та підставами для звернення із позовом з підстав ст. 1212 ЦК України. Позивач звернувся із позовними вимогами в порядку ст. 1212 ЦК України, але з врахуванням того, що відповідач [PERSON] припинив свою діяльність як ФОП, то такі вимоги заявлені в цивільному порядку, так як відповідач отримав заявлену грошову суму, не виконав обов`язків за досягнутою домовленістю між сторонами щодо мийки фасадних вікон, а тому отримана сума 9500 гривень, підлягає поверненню позивачу з підстав ст. 1212 ЦК України. Також позивач зазначив, що в зв`язку із необхідністю звернення до Господарського суду Дніпропетровської області для захисту своїх прав та інтересів, вимушений був укласти договір з адвокатом для захисту і представництва своїх інтересів, отримання адвокатських послуг, з підстав чого між позивачем та адвокатом Гусаковою О.Б. був укладений Договір про надання правової допомоги, та понесені витрати позивачем за господарським провадженням завдали йому шкоди на суму 20000 гривень, та за Договором про надання правової допомоги від 09.08.2019 року № 72 у сумі 12000 гривень, які також вважає необхідним до стягнення з відповідача на його користь. З боку позивача було подано відповідь на відзив відповідача, згідно до якої адвокат Гусакова О.Б., діючи як представник позивача ФОП [PERSON] підтримала позовні вимоги та не погодившись із позицією відповідача зазначила, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5660/18 має приюдиційне значення для вирішення справи, зокрема факту неукладеного договору, факту невиконання робіт та факту отримання коштів без достатньої правової підстави. Що направляючи акт прийому-передачі виконаних робіт на суму 9500 гривень, відповідач не зазначив в ньому обсяг виконаних робіт, не навів розрахунків вартості робіт, які б складали 9500 гривень, крім того позивачем зазначений акт не отримувався, так як позивач відмовився від його отримання, а іншим шляхом відповідач не намагався повідомити позивача про виконані роботи або про направлення такого акту. Щодо вимог про стягнення в якості збитків 20000 гривень, то відповідач не повідомив позивача про припинення своєї підприємницької діяльності, а тому вина на відповідачі, і ця шкода підлягає відшкодуванню. А тому вважають що позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню. 2.Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. З боку відповідача, діючи як представник - адвокат Борисенко А.О. подав відзив на позову заяву, згідно до якого стороною відповідача наголошено, що за досягнутою домовленістю між позивачем та відповідачем, було досягнуто про надання ФОТ [PERSON] послуг з миття фасадних вікон, після чого позивач за платіжним дорученням №578 від 13.11.18р. перерахував [PERSON] за комплексну мийку фасадних вікон згідно рахунку № 1311 від 13.11.18р. до договору №0751 від 13.11.18р. без ПДВ, суму 9500 гривень. Зі свого боку [PERSON] виконав умови домовленості, здійснивши замовлені послуги з миття фасадних вікон, що підтверджено листом надісланим позивачем на адресу відповідача. Безумовною підставою для застосування ст. 1212 ЦК України є необхідність доведення саме безпідставності набуття майна, в даному випадку грошових коштів, але доказів щодо таких підстав позивачем не надано, а навпаки підтверджено отримання послуг які були замовлені ФОП [PERSON] з боку позивача. Незгода позивача із якістю виконаних робіт, жодним допустимим доказом не підтверджена, а є лише припущенням позивача, що не є підставою для застосування ст. 1212 ЦК України. Зі свого боку відповідач не оспорював Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 року справа № 904/5660/18, але позиція відповідача є незмінною, щодо досягнення та наявності домовленостей між позивачем та відповідачем станом на листопад 2018 року. Від позивача та в його інтересах на час досягнення домовленостей з надання та отримання послуг з комплексної мийки фасадних вікон діяла [PERSON] . Фактично сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджувалося як усною домовленістю, та і домовленістю шляхом переписки у формі обміну електронними листами (електронною поштою) для додержання необхідних формальностей, так і надання відповідачем реквізитів для оплати послуг, і проплатою за платіжним дорученням № 578 від 13.11.18р. [PERSON] суми 9500 грн. на користь [PERSON] за комплексну мийку фасадних вікон згідно рахунку № 1311 від 13.11.18р. до договору №0751 від 13.11.18р. без ПДВ, перераховану в якості попередньої оплати, у розмірі 50% від грошової винагороди. Зі свого боку [PERSON] на виконання замовлених робіт, 15.11.2018 року та 16.11.2018 року прибував за адресою [ADDRESS], разом із бригадою де надав відповідні послуги по комплексній мийці фасадних вікон, які були замовлені позивачем. В той же час, з боку позивача, не було забезпечення безперешкодний доступ до об`єкту, що перешкодило у повному обсязі здійснити весь обсяг робіт, чим саме з вини позивача було унеможливлено виконання умов Договору в повному обсязі, а відповідачу було завдано матеріальних та моральних збитків, в тому числі відповідач недоотримав обумовлену суму від позивача, на яку він розраховував, яка є упущеною вигодою, .В той же час, відповідач наполягає, що на отриману передплату в розмірі 9500 гривень, обсяг робіт зроблений в повному обсязі, що також підтверджено листом замовника - позивача за вих. № 19/11/2018, де зазначено що позивач не оспорює надання послуг з мийки вікон відповідачем, але на його думку за невідповідною якістю. З підстав виконаних відповідачем послуг, замовлених позивачем з врахуванням суми передплати 9500 гривень, на адресу позивача [PERSON] 30.11.2018 року було направлено Укрпоштою (цінним листом з описом вкладення) Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на суму 9500 гривень, що відповідає 50% грошової винагороди, яка була виплачена попередньо позивачем, як замовником на розрахунковий рахунок виконавця, тобто [PERSON] , в розмірі фактично наданої Позивачу (Замовнику) з боку Відповідача, як виконавця послуги, копія Акту прийому-передачі викопаних робіт з доказами надсилання останнього додаються. Враховуючи що Акт прийому-передачі виконаних робіт був отриманий позивачем, але протягом п`яти робочих днів з моменту надання акту позивач, як замовником не надано жодних зауважень, та відмови, а тому згідно до п. 5.3. Договору ці роботи прийняті позивачем, як замовником. Згідно до аналізу статей 638-642 Цивільного кодексу України, факт відсутності підписів сторін на договорі ще не є доказом того, що договір є неукладеним або що сторони ІІС погодили між собою умови договору, так як Договір містить усі істотні умови, відповідач надав позивачу заповнений договір про надання послуг з комплексної мийки фасадних вікон, а позивач здійснив сплату відповідної до домовленості між сторонами суму грошей, що засвідчило прийняття замовником умов договору, та підтвердженням укладання договору на запропонованих відповідачем умовах. Так, як в платіжному дорученні № 578 від 13.11.18р., копія якого надана позивачем як доказ на підтвердження власних позовних вимог, позивачем при заповнені платіжного доручення самостійно зазначено як призначення платежу - Комплексна мийка фасадних вікон згідно рахунку № 1311 від 13 листопада 2018 р. до Договору №0751 від 13.11.2018р. без ПДВ, «СУМА 9 500.00 UAH»; «Сума словами - Дев`ять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.», тобто позивачем зазначено і номер і дата договору запропонованого відповідачем, з підстав досягнутих між сторонами істотних умов договору. Таким чином, є всі підстави вважати, що Договір № 0751 від 13 листопада 2018 р. про надання послуг з комплексної мийки фасадних вікон (на суму 19 000,00 грн.) (далі - Договір) є укладеним. В Постанові Пленуму Вищого Господарського Суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.11.2011 поміж іншим зазначено: «2.6. ... Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.». А тому на думку відповідача, висновки Суду, викладені в рішенні Суду від 12.03.2019, не мають преюдиціального значення. Та послуги, надані Відповідачем на користь Позивача на суму 9 500,00 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень, є прийнятими Позивачем, і у відповідача відсутня необхідність доводити факт надання послуг Позивачу. Відповідач отримав гроші по Договору №0751 від 13.11.18, надав відповідні послуги пропорційне відповідним перерахованим грошовим коштам. Зазначені послуги були прийняті Позивачем. Відтак, що Відповідач набув майно (грошові кошти) та зберігає його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави - є помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Вищезазначені обставини спростовують підстави для застосування ст. 1212 ЦК України, а тому у задоволені позовних вимог просять відмовити. 3.Заяви клопотання, інші процесуальні дії у справі. У 2019 році ФОП [PERSON] звернувся із даним позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 9500 гривень, до Господарського суду Дніпропетровської області, яким відкрито провадження по справі 904/1458/19. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 року (а.с. 86-88), справа № 904/1458/19, встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №1005452451 станом на 18.06.2019, 12.03.2019р. припинено Фізичну особу-підприємця [PERSON] за власним рішенням, та закрито провадження по справі згідно до п. 6 ч. 1 ст. 231 КПК України. Витрати, пов`язані з правовою допомогою Фізичній особі-підприємцю [PERSON] , віднести за його рахунок. 06.09.2019 року ФОП [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, подав його Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 11.09.2019 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Байбари Г.А., залишено позовну заяву без руху, з підстав ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 07.11.2019 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Байбари Г.А. передана цивільна справа за позовом ФОП [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 23.12.2019 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. відкрито провадження по справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17.03.2020 року з боку відповідача, в особі представника - адвоката Борисенко А.О. подано відзив на позовну заяву та докази на підтвердження позиції відповідача. 19.03.2020 року з боку позивача, в особі представника - адвоката Гусакової О.Б. подано відповідь на відзив. 28.05.2020 року з боку представника позивача - адвоката Гусакової О.Б. подано клопотання про проведення судового розгляду, за відсутності позивача. 4.Фактичні обставини встановлені судом. Щодо підсудності спору місцевому суду, суд враховує правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 09.10.2019 року справа № 127/23144/18, що відповідно до положень ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП. Згідно ст. 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу. Отже господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. В той же час, з у 2019 році ФОП [PERSON] звернувся із даним позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 9500 гривень, до Господарського суду Дніпропетровської області, яким відкрито провадження по справі 904/1458/19. Та, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 року (а.с. 86-88), справа № 904/1458/19, встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №1005452451 станом на 18.06.2019, 12.03.2019р. припинено Фізичну особу-підприємця [PERSON] за власним рішенням, та закрито провадження по справі згідно до п. 6 ч. 1 ст. 231 КПК України. Витрати, пов`язані з правовою допомогою Фізичній особі-підприємцю [PERSON] , віднести за його рахунок. А тому, враховуючи що судовими рішеннями, а саме Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 року справа № 904/5660/18, встановлено, що у розумінні приписів ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України вказаний Договір не є укладеним, та що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 року (а.с. 86-88), справа № 904/1458/19, на час звернення із позовом ФОП [PERSON] відповідач [PERSON] вже припинив від 12.03.2019р. свою підприємницьку діяльність за втратив статус ФОП, а тому провадження у господарському суді з зазначених підстав- п. 6 ч. 1 ст. 231 КПК України, було закрито. Крім того, під час судового розгляду, стороною відповідача було підтримано позицію щодо підсудності даної справи місцевому суду, з зазначених підстав, та клопотань про закриття провадження не заявлялось. Щодо суті спору за заявленими позовними вимогами по суті, судом встановлено наступне. 13.11.2019 року між позивачем ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] досягнуто домовленості, а саме замовлення ФОП [PERSON] послуг з мийки фасадних вікон, за адресою [ADDRESS] . Згідно до платіжного доручення №578 від 13.11.18р., було перераховано 9500 грн. [PERSON] за комплексну мийку фасадних вікон згідно рахунку № 1311 від 13.11.18р. до договору №0751 від 13.11.18р. без ПДВ. До проведення оплати ФОП [PERSON] на користь ФОП [PERSON] , з боку виконавця робіт на адресу замовника скеровано Договір № 0751 від 13.11.2018 року та рахунок № 1311 від 13.11.2018 року, які прийняті позивачем та на підставі яких проведено оплату сум 9500 гривень за комплексну мийку фасадних вікон, згідно до досягнутої домовленості між сторонами. Тобто в розумінні ст. 633 ЦК України, між сторонами ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] 13.11.2018 року укладено публічний договір, з надання замовлених послуг. В розумінні ч. 1, ч. 2 ст. 640 ЦК України, ФОП [PERSON] отримав екземпляр договору № 0751 та рахунок № 1311 від 13.11.2018 року, та здійснив проплату за вказаним рахунком, фактично прийняв умови договору, та моментом укладання якого є перерахування коштів на замовлені послуги (а.с. 15), що узгоджується із приписами ст. 642 ЦК України, так як відмови від пропозиції укладання надісланого договору № 0751 від 13.11.2018 року ФОП [PERSON] не заявляв, та на адресу відповідача не скеровував, а натомість фактично ФОП [PERSON] отримав відповідь на свою пропозицію в розумінні ст. 644 ЦК України. Так, згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 року справа № 904/5660/18, встановлено, що згідно предмету Договору ЗАМОВНИК доручає, а ВИКОНАВЕЦЬ приймає на себе зобов`язання надати послуги з комплексної мийки фасадних вікон, за адресою, [ADDRESS] . В п.2.1 Договору вказано за надані послуги ЗАМОВНИК сплачує ВИКОНАВЦЮ грошову винагороду у розмірі (22.000) грн. 00 коп., за загальну площу на яку надаються послуги. Згідно п. 3.1 Договору виконавець зобов`язується виконувати ПОСЛУГИ якісно, згідно заявки в якій вказується площа та вид послуг, а також у терміни узгоджені СТОРОНАМИ. В п. 7.1 Договору вказано Термін дії ДОГОВОРУ складає 1 календарний рік з моменту підписання та автоматично пролонговується (продовжується), на той же термін і на тих же умовах, якщо ні одна із СТОРІН не заявила про бажання його розірвання за 30 днів до закінчення терміну дії договору. Договір не підписано сторонами та не скріплено печатками. Заявку на виконання робіт, передбачену умовами п. 3.1.1 Договору позивач на адресу відповідача не направляв. У розумінні приписів ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України вказаний Договір не є укладеним. Господарський суд вважає, що у даному випадку між позивачем та відповідачем не відбулось укладання договору у спрощений спосіб оскільки у платіжному дорученні №578 від 13.11.18р. [PERSON] перераховано 9500 грн. [PERSON] за комплексну мийку фасадних вікон згідно рахунку № 1311 від 13.11.18р. з посиланням на Договір №0751 від 13.11.18р., який не є укладеним. Отже, перерахування грошових коштів відбулось за неукладеним договором. Але факт не підписання договору в письмовому вигляді не спростовує факт досягнення сторонами домовленостей в передбаченому ст.ст. 642, 644 ЦК України порядку, що узгоджується із приписами ст.ст. 11, 526, 627, 633, 640 ЦК України. Крім того, судом враховується, що Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 року справа № 904/5660/18, відмовлено у задоволені позовних вимог ФОП [PERSON] , з підстав посилання позивача на приписи ст. 693 Цивільного кодексу України, як на обґрунтування позовних вимог є хибним, оскільки спірні взаємовідносини - є взаємовідносинами щодо надання послуг та регулюються у тому числі приписами глави 63 Цивільного кодексу України. Верховний Суд України (далі - ВСУ) ще у 2014 р. зробив правовий висновок, зазначивши, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (постанова від 24.09.2014 р. №6-122цс14). Надалі, за результатами перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування положень ст. 1212, 1213 ЦК України, ВСУ неодноразово зазначав, що вказані норми застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл. 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Отже, узагальнюючи вище викладене, норми ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: ?зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; ?набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; ?безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Однією з основних засад цивільного, господарського судочинства є диспозитивність, під якою розуміється вільне, на власний розсуд здійснення і розпорядження юридично заінтересованими особами матеріальними правами щодо предмета спору, процесуальними засобами захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, що спрямовані на розвиток, зміну або припинення розгляду цивільної, господарської справи в суді в межах, дозволених законом, і в установленому процесуальному порядку. Відповідно, предмет позову залежить від обраного особою способу захисту права. Так, по справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14?77цс18), Велика Палата Верховного Суду встановила, що за змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Що для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Правова позиція ВСУ (постанова судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13): У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20) зробив правовий висновок, згідно до якого обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Предметом регулювання гл. 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї зі сторін, то сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто якщо сторона, яка виконала зобов`язання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам), і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічного надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. Тобто з боку позивача повинно бути доведено безпідставне отриманням чи збереженням майна. В розумінні ст. 81 ЦПК України, позивач також зобов`язаний надати докази на підтвердження та доведення тих обставин, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, в той же час долучені докази з боку позивача лише підтверджують посилання на наявний договір між стронами № 0751 віл 13.11.2018 року, прийняття пропозиції позивачем шляхом проведення оплати за виставленим рахунком, листуванням між сторонами в яких підтверджено надання відповідачем позивачу послуг з мийки фасадних вікон, та вимогами позивача про розірвання договору за платіжним договором № 578 від 13.11.2018 року за договором № 0751 від 13.11.2018 року, з зауваженнями позивача щодо якості наданих послуг. Таким чином, встановив, що сторони не оспорюють факт того, що у листопаді 2018 року, між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , було досягнуто домовленість, згідно до якої ФОП [PERSON] замовив ФОП [PERSON] послуги у виді комплексної мийки фасадних вікон, після чого ФОП [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] за платіжним дорученням №578 від 13.11.18р., суму 9500 грн., за призначенням платежу - за комплексну мийку фасадних вікон згідно рахунку № 1311 від 13.11.18р. до договору №0751 від 13.11.18р. без ПДВ. Факт досягнення домовленості між сторонами, за договором № 0751 від 13.11.2018 року, також підтверджено і вимогами заявленими вподальшому позивачем від 13.13.2019 року (а.с. 14), про відмови від договору, за здійсненою проплатою платіжним дорученням № 578 від 13.11.2018 року, на підставі рахунку виставленого ФОП [PERSON] за № 1311 від 13.11.2018 року, та надісланим текстом договору № 0751 від 13.11.2018 року. Зазначений текст договору № 0751 від 13.11.2018 року, як встановлено в ході судового розгляду був відправлений ФОП [PERSON] для підписання ФОП [PERSON] , після чого позивач не повернув відповідачеві підписаний екземпляр договору, однак здійснив платіж за замовлені послуги, що підтверджено платіжним дорученням № 578 від 13.11.2018 року, з посиланням саме на договір № 0751 від 13.11.2018 року, таким чином, фактично підтвердив досягнення домовленостей між сторонами та погодившись на умови зазначеної домовленості (а.с. 141-142). Щодо виконання відповідачем послуг, які були замовлені позивачем, та за які отримано відповідачем оплату в заявленій суми 9500 гривень, то сторони такий факт не оспорюють, та з боку позивача факт здійснення мийки фасадних вікон замовлених ФОП [PERSON] , проведених ФОП [PERSON] , підтверджено листом від позивача від 19.11.2018 року із зазначенням «…с нашей точки зрения, мойка окон произведена на низком уровне: разводы, недомытые участки, и т.д….» -(а.с. 144). Жодного доказу невиконання, або неналежного виконання послуг за досягнутою домовленістю між сторонами від 13.11.2018 року, з боку позивача, крім вимог від 13.03.2019 року про розірвання договору , тобто після чотирьох місяців з дати досягнення домовленості - 13.11.2018 (а.с. 14), та з дати надання замовлених послуг - 19.11.2018 року (а.с. 144), в розуміння ст.ст. 76-81 ЦПК України, до справи позивачем не подано, та не надано на дослідження суду. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо якості, або повноти виконаних робіт, позивач не обмежений у захисті свого права, та звернення із позовними вимогами з зазначених підстав, але в межах даної справи позивачем таких вимог не заявлено, а тому вони не є предметом розгляду судом по зазначеній справі. А тому в ході судового розгляду позивачем не доведено, і під час судового розгляду не встановлено, наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми 9500 гривень, з підстав ст. 1212 ЦК України. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування отриманої позивачем шкоди у розмірі 20000 гривень, як сплати 08.04.2019 року за послуги адвоката Гусакової О.Б. за ведення справи господарському процесі за № 904/1458/19, яка провадженням закрита Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 року, то необхідним зазначити те, що право на захист є самостійним суб`єктивним правом, тобто юридично закріпленою можливістю використовувати передбачені законом заходи правоохоронного характеру з метою відновлення порушеного права шляхом застосування відповідних способів та засобів захисту. Ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України визначені способи захисту прав та інтересів. При цьому обидві норми передбачають можливість суду захистити право або інтерес в інший спосіб, що визначений договором або законом. Однак іншими законами для захисту певних чи окремих категорій прав можуть встановлюватися спеціальні способи захисту. Кожна сторона є вільною у своїх процесуальних діях та рішенням, в тому числі господарському процесі, та судові витрати пов`язані із розглядом справ, вирішуються судовим рішенням за наслідком розгляду справи. Так у справі № 904/1458/19, судом вирішено питання щодо судових витрат понесених стороною, а саме витрати, пов`язані з правовою допомогою Фізичній особі-підприємцю [PERSON] , віднесено за його рахунок, що зазначено в Ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 року. Крім того, з боку позивача ФОП [PERSON] як підставу для стягнення заявленої суми 20000 гривень, сплаченою ФОП [PERSON] на користь адвоката Гуськової О.Б. за договором № 30 від 06.04.2019 року (а.с. 17-18), зазначено максимальну суму гонорару передбаченого п. 3 договору, що підтверджено квитанцією прибуткового касового ордеру № 26 від 08.04.2019 року (а.с. 19), за договором пов`язаним з надання юридичних послуг адвоката в межах господарської справи № 904/5660/18 та підготування в подальшому позову, за яким було відкрито провадження Господарським судом Дніпропетровської області у справі за № 904/1458/19, провадження по якій було закрито. Також своєю ухвалою Господарський суд Дніпропетровської області від 24.06.2019 року у справі № 904/1458/19 встановив та зробив висновок, що щодо вимог ФОП [PERSON] заявлених до [PERSON] про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних правовою допомогою у розмірі 20000 грн. 00 коп., згідно до ч. 1 ст. 123, п. 1 ч. 3 ст. 123, що заявляючи вимоги про стягнення витрат, пов`язаних правовою допомогою у розмірі 20000 грн. 00 коп., позивач надає копію договору від 08.04.2019р. №30 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Гусаковою Оксаною Борисівною, відповідно якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику правову допомогу у захисті його інтересів зі стягнення грошових коштів з Фізичної особи-підприємця [PERSON] в Господарському суді Дніпропетровської області. Пунктом 3 Договору встановлено, що вартість послуг за договором становить 1 500 грн. 00 коп. за годину, але не більше 20 000 грн. 00 коп.; у разі перевищення функцій виконавця, обумовлених цим договором, підписується додаткова угода із зазначенням їх вартості та порядку їх оплати. Після виконання своїх зобов`язань за договором виконавець направляє замовнику акт виконаних робіт; якщо замовник протягом 5-ти календарних днів з дня передачі акту виконаних робіт на розгляд не звернув виконавцю підписаний акт або обґрунтовану відмову, або зауваження до роботи, то роботи за договором вважаються прийнятими без зауважень (пункт 5 Договору). Відповідно до акту прийому-передачі від 08.04.2019р. виконаних робіт за договором від 08.04.2019р. №30 про надання правової допомоги загальна вартість наданих послуг адвоката складає 13 500 грн. 00 коп. (а.с.22). Відповідно до квитанції від 08.04.2019р. №26 до прибуткового касового ордера адвокатом Гусаковою О.Б. прийнято від позивача оплату за договором від 08.04.2019р. №30 у сумі 20 000 грн. 00 коп. (а.с.21). Суд не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат на правову допомогу, оскільки адвокатом пред`явлено позов до фізичної особи-підприємця, підприємницьку діяльність якого припинено, а господарські зобов`язання не припиняються тільки за укладеними договорами, господарського договору між сторонами укладено не було. Повторне звернення із позовними вимогами які вже розглянуті Господарським судом Дніпропетровської області у справі № 904/1458/19, як підстав для відшкодування шкоди в порядку ст. 22 ЦК України, не доводить їх обґрунтованості та не узгоджується із приписами ст. 1166 ЦК України, а тому задоволенню також не підлягають. 5.Норми права застосовані судом. Ч. 1 ст. 11 ЦК України, Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. П. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Ч. 1 ст. 14 ЦК України, Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст. 205 ЦК України, Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Ч. 2 ст. 206 ЦК України, Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Ч. 1 ст. 207 ЦК України, Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Ст. 214 ЦК України, 1.Особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. 2. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. 3. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. 4. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін. Ст. 509 ЦК України. 1.Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Ст. 526 ЦК України. 1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 2. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 2. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. 3. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 4. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. 5. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Стаття 627. Свобода договору 1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 633. Публічний договір 1. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Стаття 640. Момент укладення договору 1. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 2. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Стаття 642. Прийняття пропозиції 1. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. 2. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. 3. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Стаття 644. Укладення договору за пропозицією, в якій не вказаний строк для відповіді 1. Якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. 2. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. 6.Судові витрати. При зверненні із позовом, ФОП [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 768,40 гривень, що підтверджено квитанцією (а.с. 3). З боку відповідача заявлено у відзиві про стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи з позивача, але жодних доказів понесення таких витрат відповідачем не заявлено, доказів до справи не долучено. Крім того, під час судового розгляду, представник відповідача - адвокат Борисенко А.О. підтвердив відсутність на час розгляду справи, доказів понесення відповідачем витрат по цивільній справі № 209/2990/19. Вирішення питань пов`язаних з судовими витратами суд приймає з врахуванням вимог передбачених ст.ст. 131-141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір». Так, враховуючи що судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог заявлених ФОП [PERSON] , а тому згідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, яка пов`язані із розглядом даної справи і понесені позивачем, покладаються на позивача, а враховуючи що відповідачем не підтверджено понесення витрат пов`язаних з розглядом справи на час її розгляду, то такі вимоги відповідача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed