Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

20 жовтня 2014 року, [PERSON] звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просив суд, визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою : [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку під літ. «А», загальною площею 65,9 кв.м, житловою 43,5 кв.м, жилої прибудови під літ. «А1», літньої кухні під літ. «Б», навісу під літ. «В», сараю під літ. «Г», сараю під літ. «Д», вбиральні під літ. «Е», погребу з шийкою під літ. «Ж», гаражу під літ. «З», споруди під літ. «№№ 1-6», посилаючись на письмову відмову державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, особисто під розписку, однак надіслала на адресу суду свою заяву, в якій позов [PERSON] підтримала повністю та пославшись на ст. 158 ч. 2 ЦПК України, просила суд, слухати справу за її відсутністю (а.с. 31,43). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду письмову заяву з проханням про слухання справи за його відсутності на розсуд суду (а.с. 26). Дослідивши письмові докази по справі та матеріали спадкової справи № 319/2014, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 524,527 ЦК України (в редакції 1963 р.), який був чинний на час відкриття спадщини - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно із статтею 534 ЦК України, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який був чинний на час відкриття спадщини передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на 05.08.1992 р., у відповідності до законодавства - записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинку, які розташовані у сільській місцевості. Суд встановив і це підтверджується матеріалами спадкової справи № 319/2014, що матір позивача [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.05.2003 р. (а.с. 29). За життя [PERSON], остання склала заповіт від 24.03.1999 р., посвідчений секретарем Великодолинськї с/р (реєстр. № 25), в якому на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та все те, на що вона за законом буде матиме право, заповідала [PERSON] (позивачу) (а.с. 33). Суд встановив, що рішенням виконкому Великодолинської с/р № 9 від 15.05.1964 р., батькам позивача [PERSON] та [PERSON] була відведена земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], площею 495 кв.м, а також, укладений з ними відповідний договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки (а.с. 16,17). Крім цього, виконком Великодолинської с/р надав дозвіл на виробництво будівельних робіт на вказаній земельній ділянці від 20.07.1967 р. (а.с. 18-19). Житловий будинок був побудований 05.03.1968 р., що підтверджується актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку за адресою : [ADDRESS] (а.с. 20). 23.03.2000 р. КП «Овідіопольське РБТІ» був складений технічний паспорт на вказаний будинок, який розташований за адресою : [ADDRESS] складається в цілому з житлового будинку під літ. «А», загальною площею 65,9 кв.м, житловою 43,5 кв.м, жилої прибудови під літ. «А1», літньої кухні під літ. «Б», навісу під літ. «В», сараю під літ. «Г», сараю під літ. «Д», вбиральні під літ. «Е», погребу з шийкою під літ. «Ж», гаражу під літ. «З», споруди під літ. «№№ 1-6» (а.с. 12-15). Також, рішенням Великодолинської с/р № 546 від 22.05.2000 р., матері позивача [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,0313 га із земель Великодолинської с/р для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS] із них 0,009 га без права передачі у приватну власність та вирішено залишити земельну ділянку площею 0,0813 га в постійному користуванні [PERSON] (а.с. 39). Як встановив суд, померлі батьки позивача не отримали за життя свідоцтва про право власності на вищевказаний будинок, який входить до спадщини, яка відкрилася після смерті батька відповідача [PERSON], померлого [INFO]., спадщину після смерті якого фактично прийняла його дружина [PERSON], постійно проживаючи разом із спадкодавцем і яка померла [INFO] (а.с. 8,9). Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач отримав письмову відмову нотаріуса у видачі вказаного свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO], яка за життя не зареєструвала своє право власності на спадковий будинок. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved