Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

1.виклад позиції позивача, відзиву відповідача, його заперечень та пояснення третіх осіб: До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 01 червня 2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія» (далі - АМІ НУ «ОМА»), в якій позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо не надання їй невикористаної частини щорічної оплачуваної відпустки відповідно до заяви [PERSON] від 27 квітня 2018 року, зареєстрованої відповідачем 27 квітня 2018 року за № 414-18; визнати неправомірним та скасувати наказ від 02 травня 2018 року № 58вк, виданий директором АМІ НУ «ОМА» в частині її звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП; поновити [PERSON] на роботі з дня звільнення на посаді методиста 1 категорії учбово-методичного відділу АМІ НУ «ОМА»; стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за період вимушеного прогулу, а саме: з 09 травня 2018 року та до дня ухвалення судом рішення; стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що 20 серпня 2010 року вона прийнята на роботу до Азовського морського інституту заступником начальника учбового відділу. 01 вересня 2015 року [PERSON] переведено на посаду методиста 1 категорії учбово-методичного відділу. Відповідно до штатного розпису на січень 2018 року з 01 квітня із штатного розпису повинно бути виключено 2 штатні одиниці методиста 1 категорії, тобто після 01 квітня 2018 року відповідно до штатного розпису в інституті залишається одна штатна одиниця методиста 1 категорії. 08 травня 2018 року [PERSON] була звільнена у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу від 02 травня 2018 року № 58вк, про що вказує запис під № 8 в трудовій книжці. Перед звільненням відповідач пропонував їй роботу на наступних вакантних посадах: прибиральниця відділу та двірник на 0,75 ставки; комендант господарського відділу; начальник відділу з підготовки до вступу у вищий навчальний заклад; начальника відділу підготовчих курсів та 0,5 ставки архіваріуса. Однак на одну із трьох штатних одиниць посади методиста 1 категорії, яка не скорочена та на якій на день звільнення ніхто не працював, позивачу не було запропоновано цієї посади, хоча позивач письмово зверталася із відповідною заявою щодо цієї вакансії, однак відповідач на її заяву не відповів. У зв'язку з цим [PERSON] не погоджується із її звільненням від 02 травня 2018 року та вважає, що відповідачем допущені порушення вимог ст. 40 КЗпП України. Також при звільненні відповідачем не застосовані норми ст. 42 КЗпП України щодо переважного права залишення позивача на роботі. Також, відповідно до ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення йому повинна бути надана невикористана відпустка з наступним звільненням, датою звільнення у цьому випадку є останній день відпустки. 27 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про надання їй частини щорічної оплачуваної відпустки, однак відповідач на порушення вимог ст. 3 Закону України «Про відпустки» відмовив [PERSON] у наданні такої, вирішивши виплатити їй грошову компенсацію за невикористану відпустку без забезпечення права на відпустку. Крім цього відповідач звільнив позивача 08 травня 2018 року у період перебування її на лікарняному, що є порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України. З 19 лютого 2018 року [PERSON] є членом Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», про що вона у цей же день письмово повідомила відповідача та яка зареєстрована ним 22 лютого 2018 року за № 9118. 24 лютого 2018 року [PERSON] обрана до складу виборного органу цієї профспілки, про що профспілка повідомила відповідача письмово. Однак, не враховуючи таких даних, відповідач звільнив позивача, у зв'язку з чим позивач вважає, що порушений порядок, передбачений ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» для тих працівників, які є членами виборного органу профспілки, тобто відповідач звільнив позивача без отримання згоди Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» та без згоди вищого об'єднання профспілки - Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність». 08 травня 2018 року, коли [PERSON] прийшла до університету для отримання наказу про відпустку та повідомити про лікарняний, їй видано трудову книжку та наказ про звільнення, щодо причин, за яких їй не надано право на відпустку, нічого не повідомлено, з приводу причин звільнення [PERSON] повідомили, що наказ виданий 02 травня 2018 року, тобто ще до її лікарняного, в якому і була визначена дата - 08 травня 2018 року. З приводу згоди профспілкової організації, то відповідачем їй роз'яснено, що така згода наявна, якою і скористався останній, зокрема постанова Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки робітників морського транспорту від 19 лютого 2018 року за № П-12. 16 лютого 2018 року відповідач направ подання за № 84-18 про звільнення [PERSON] до Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки робітників морського транспорту та 19 лютого 2018 року указана профспілкова організація прийняла рішення про надання згоди на звільнення позивача, однак станом на 19 лютого 2018 року [PERSON] була членом двох профспілкових організацій та 22 лютого 2018 року її виключено з членів профспілки за робочим місцем та 24 лютого 2018 року вона була обрана до складу виборного органу Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2, у зв'язку з чим вважає, що її звільнення 08 травня 2018 року без згоди указаної профспілки є порушенням вимог ст. ст. 43, 252 КЗпП України. При цьому виборчий орган профспілкової організації, членом якої є працівник, у п'ятнадцятиденний строк розглядає обґрунтоване подання власника або уповноваженого ним органу на розірвання трудового договору з працівником, і такий розгляд повинен бути проведений у присутності працівника, у разі, якщо працівник або його представник не з'явилися на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання, у межах строку визначеного законом. Лише у разі повторної неявки працівника або його представника без поважних причин можливо розглянути указане питання про згоду на його звільнення з ініціативи власника. Однак профспілкова організація цих вимог не дотрималася. Власник або уповноважений ним орган має право на розірвання трудового договору не пізніше ніж через місяць з дня отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації, однак з часу отримання згоди - 19 лютого 2018 року до дня звільнення - 08 травня 2018 року, пройшло 2 місяці 19 днів, тобто передбачений законом строк закінчився та відповідач не мав права без згоди профспілки розривати трудовий договір за цих підстав. Отже позивач вважає, що згода профспілкової організації на звільнення підлягає визнанню такою, що не має юридичного значення, оскільки профспілкою не дотримано вимог ст. 43 КЗпП України. Посилаючись на указані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити (т. 1, а. с. 3 - 18). Не погоджуючись із заявленими [PERSON] позовними вимогами, Азовський морський інститут НУ «ОМА» направив на адресу суду свої заперечення, в яких просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що наказом директора Азовського морського інституту НУ «ОМА» від 26 січня 2018 року № 40 виведено із штатного розпису з 01 квітня 2018 року деякі посади, у тому числі методиста 1 категорії - 2 одиниці. У зв'язку з цим методисту 1 категорії навчально-методичного відділу [PERSON] спрямовано повідомлення від 29 січня 2018 року № 1 із пропозиціями про переведення на одну з двох доступних вакансій, з чим [PERSON] ознайомлена під особистий підпис 31 січня 2018 року. Проте [PERSON] упродовж трьох днів до відділу кадрів із відповідною заявою про її переведення на одну із запропонованих вакансій не звернулася. Крім цього відповідачем не порушувалися вимоги ст. 42 КЗпП України, оскільки [PERSON] не має жодних переваг, що передбачені цією нормою права, тому ця норма не застосовується. Оскільки [PERSON] на момент видачі наказу від 26 січня 2018 року № 40 була членом Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки працівників морського транспорту, університет у порядку, передбаченому ст. 43 КЗпП України звернувся до указаної профспілки із поданням про надання згоди на звільнення [PERSON], на що 19 лютого 2018 року постановою № П-12 цієї профспілки надано відповідну згоду на звільнення позивача, тобто була отримана належна згода профспілкового органу на звільнення позивача. При цьому постанова профспілкової організації [PERSON] не оскаржувалася. З приводу доводів позивача про її звільнення з порушенням ст. 43 КЗпП України через сплив місячного строку після отримання згоди профспілкового органу на її звільнення, то фактично [PERSON] звільнено 31 березня 2018 року наказом № 23вк від 19 лютого 2018 року, який на теперішній час не скасований. Одночасно усі наступні накази, зокрема від 27 березня 2018 року № 39вк, тощо спрямовані на реалізацію прав позивача на отримання належних їй відпусток, зокрема, наказом від 27 березня 2018 року № 39/1вк внесено зміни до наказу від 19 лютого 2018 року № 23вк. У подальшому позивачу продовжений строк щорічної відпустки з подальшим звільненням до 08 травня 2018 року у зв'язку з хворобою. Останнім наказом, яким фактично внесено зміни до наказу від 19 лютого 2018 року № 23вк є наказ від 02 травня 2018 року № 58вк. Наступне членство позивача в інших профспілкових організаціях після 19 лютого 2018 року не має жодного юридичного значення. Щодо доводів позивача про її звільнення 08 травня 2018 року у період її тимчасової непрацездатності (з 07 травня 2018 року по 11 травня 2018 року), то [PERSON] до університету листок непрацездатності наданий не був (т. 1, а. с. 148 - 150). 17 липня 2018 року від третьої особи - Азовської первинної профспілкової організації моряків Професійної спілки робітників морського транспорту (далі - АППОМ ПСРМТ) до суду надійшли пояснення, відповідно до яких профспілковий комітет АППОМ ПСРМТ, як виборний представницький орган профспілки, яка утворена та діє в АМІ НУ «ОМА», відповідно до норм трудового законодавства, розглянувши на своєму засіданні за наявності кворуму та за участю представника адміністрації АМІ НУ «ОМА» 19 лютого 2018 року подання директора інституту про скорочення низки посад, у тому числі і посади, яку займала методист 1-ї катеоргії [PERSON], надав згоду на її звільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, прийнявши до уваги законність усієї процедури та вивчивши усі представлені документи, у зв'язку з чим вважає, що рішення профспілки обґрунтоване та прийняте у законний спосіб, не порушуючи трудових прав члена профспілки - [PERSON] та повноважень роботодавця. [PERSON] відмовилася приймати участь у засіданні профспілки, про що складений письмовий акт за підписом 3-х співробітників учбового закладу, який прирівнюється до письмової відмови члена профспілки - [PERSON] 22 лютого 2018 року член профспілки [PERSON] звернулася до профспілкового комітету АППОМ ПСРМТ із заявою про її виключення з членів профспілки з 19 лютого 2018 року, у зв'язку зі вступом до іншої профспілки. Зважаючи на добровільність профспілкового членства, профспілковий комітет прийняв рішення про припинення членства [PERSON] в указаній профспілці з часу подання заяви - 22 лютого 2018 року. Разом з цим, відповідно до положень трудового законодавства та про профспілки, в учбовому закладі утворена та діє тільки одна профспілкова організація за професійним принципом, яка представляє трудовий колектив АМІ НУ «ОМА» у відносинах з адміністрацією та через виборний профспілковий орган вирішує в законний спосіб усі процедурні соціально-економічні питання і регулює трудові правовідносини. Робітник, хоч і має право бути членом декількох профспілкових та громадських формувань, однак це не надає йому право залучати до захисту його прав не уповноважені органи. В Азовському морському інституті НУ «ОМА» не був створений та не існує виборний профспілковий орган Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», що дає законні підстави адміністрації учбового закладу вважати її Первину профспілкову організацію № 141-2 не діючою в інституті і не уповноваженою регулювати трудові відносини та брати участь у вирішенні індивідуальних трудових спорів. При цьому посада ревізора Первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», яку з 24 лютого 2018 року займає [PERSON] на громадських засадах, не є виборним представницьким профспілковим органом профспілки, а тільки контрольним виборним органом профспілки, тому вирішення питання про звільнення [PERSON] з ініціативи адміністрації не підлягає узгодженню з вищим профспілковим органом, а тільки з виборним представницьким профспілковим органом Первинної профспілкової організації № 141-2, якщо він утворений, діє та має повноваження у тому чи іншому підприємстві, де працює або буде працювати [PERSON] (т. 1, а. с. 216 - 218). 18 липня 2018 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив (заперечення) відповідача, в яких вона вказує на те, що відповідно до п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09 квітня 2008 року № 189, випадок тимчасової непрацездатності підтверджується видачею листка непрацездатності та відповідно затвердження працездатності шляхом його закриття із написом «приступити до роботи». Вимогами ст. 40 КЗпП України передбачено заборону на звільнення працівника під час тимчасової непрацездатності. Таким чином трудове законодавство не тільки вказує на перелік підстав для розірвання трудового договору за ініціативи власника, а визначає юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких і є заборона звільнення під час перебування на лікарняному, у зв'язку з чим вона вважає звільнення незаконним та наявність підстав для поновлення її на роботі. Також відповідач указує, що в університеті відбулися зміни в організації виробництва та праці, які мали наслідком необхідність звільнення позивача, однак відповідач не надав доказів, що такі зміни в організації виробництва та праці дійсно мали місце. Зокрема відповідачем не представлений наказ (розпорядження, постанова або інший документ) Міністерства освіти та науки України про затвердження нового штатного розпису, в якому було зазначено, з якої дати у штаті інша кількість штатних одиниць та посад. Зміна штату працівників можлива лише на підставі рішення (відповідного акта), виданого Міністерством освіти та науки України, однак такий відсутній. У даному випадку наказ від 26 січня 2018 року № 40 «Про скорочення чисельності та оптимізацію штату працівників АМІ НУ «ОМА» виданий та підписаний директором Азовського морського інституту - Лисим О.П., тобто, на думку позивача, виданий особою, яка не уповноважена на його видачу відповідно до п. 4.2 Положення про Азовський морський інститут НУ «ОМА», зокрема, він лише розробляє штатний розпис і подає його на затвердження органу управління. Також відповідачем не представлено суду жодних заперечень щодо доводів позивача про наявність вакантної посади методиста 1 категорії на день її звільнення та не представлено доказів відсутності такої вакансії. Не погоджується позивач також із доводами про те, що вона фактично звільнена 19 лютого 2018 року, оскільки датою її звільнення є саме 08 травня 2018 року, про що свідчить запис у трудовій книжці. Також позивач не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності необхідності погодження на звільнення члена виборного органу від тієї профспілкової організації, в якій вона є членом, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. У відзиві відповідачем висловлені доводи не за всіма аргументами позивача щодо незаконності звільнення (т. 1, а. с. 223 - 231). Від третьої особи - Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» 20 липня 2018 року до суду надійшли заперечення на пояснення Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки працівників морського транспорту, відповідно до яких зазначено, що указана профспілка офіційно зареєстрована та її діяльність регламентована Статутом та положенням про первинну профспілкову організацію. Ті особи, яких обрали шляхом голосування на загальних зборах членів профспілки на ті виборні посади, які наявні у профспілці, є членами виборного органу профспілки. Тобто [PERSON] не наймали на роботу до іншої профспілки, а обрали на виборну посаду шляхом відкритого голосування на зборах членів профспілки, і про те, що [PERSON] є членом виборного органу профспілки, директор інституту був повідомлений письмово та своєчасно. Про вказані обставини свідчить і той факт, що кілька разів до звільнення [PERSON] інститут перераховував кошти на профвнески до спілки, що свідчить про її діяльність саме в інституті. Однак відповідач не виявив наміру звернутися за згодою на звільнення [PERSON] до Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 та до вищого об'єднання з тієї причини, що вважав достатньою згоду Азовської первинної профспілкової організації працівників морського транспорту на її звільнення. У зв'язку з чим указана третя особа вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі (т. 1, а. с. 232 - 236). 2.заяви і клопотання: клопотання представника АМІ НУ «ОМА» - Чебанова О.О. про залучення та допит свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т. 1, а. с. 160). клопотання [PERSON] про залучення до матеріалів справи розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (т. 1, а. с. 170, 171). клопотання представника АМІ НУ «ОМА» - Чебанова О.О. та директора університету - Лисого О.П. про залучення до матеріалів справи доказів (т. 1, а. с. 174). клопотання [PERSON] про долучення до матеріалів справи розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (т. 1, а. с. 205, 206). клопотання представника АМІ НУ «ОМА» - Чебанова О.О. та директора університету - Лисого О.П. про розгляд цивільної справи у загальному порядку та про залучення до справи витягу з наказу МОН від 01 червня 2013 року № 665 (т. 1, а. с. 207, 208). клопотання [PERSON] про залучення до справи матеріалів відеозапису (т. 1, а. с. 252). клопотання представника третьої особи - Голови Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» - Прідущенко В.В. про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі (т. 2, а. с. 37). заява директора АМІ НУ «ОМА» - Лисого О.П. про розгляд справи за його відсутності та прохання відмовити у задоволенні позову (т. 2, а. с. 51). заява представника АМІ НА «ОМА» - Чебанова О.О. про розгляд справи за його відсутності та прохання відмовити у задоволенні позову (т. 2, а. с. 52). заяви голови та представника Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки працівників морського транспорту - Рожкова С.М. та Рижук В.М. про розгляд справи за їх відсутності та прохання відмовити у задоволенні позову (т. 2, а. с. 53, 54). заяви [PERSON] та її представника - [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог (т. 2, а. с. 55, 56). клопотання [PERSON] про долучення розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (т. 2, а. с. 56). 3.процесуальні дії суду: ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 червня 2018 року про відкриття провадження у справі, проведення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, задоволення клопотання про звільнення [PERSON] від сплати судового збору, визначення місця, дати та часу проведення судових засідань, роз'яснення учасникам процесу їх права на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень, визначення строку для подачі заяв по суті спору (т. 1, а. с. 141, 142). ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача - Чебанова О.О. про допит свідків (т. 1, а. с. 173). ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача - Чебанова О.О. про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та проведення її розгляду у спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін (т. 1, а. с. 214). У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, у подальшому написали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вимоги підтримали у повному обсязі. Директор Азовського морського інституту НУ «Одеська морська академія» - Лисий О.П. та представник університету - Чебанов О.О. проти вимог [PERSON] заперечували, просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість вимог, у подальшому написали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких проти вимог заперечували. Голова Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки працівників морського транспорту - Рожков С.М. та представник Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки працівників морського транспорту - Рижук В.М. у судовому засіданні вважали, що звільнення позивача відбулося у відповідності до положень КЗпП України, їх профспілкою надано відповідну згоду на її звільнення, під час надання згоди перевірені усі обставини, тому вважають, що вимоги задоволенню не підлягають, у подальшому написали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких проти вимог заперечували. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом у відповідності до положень ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, учасникам справи роз'яснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого. 4.фактичні обставини справи установлені судом: Відповідно до трудової книжки [PERSON], 20 серпня 2010 року її прийнято на роботу до Азовського морського інституту Одеської національної морської академії на посаду заступника начальника учбового відділу, 01 вересня 2015 року її переведено на посаду методиста 1-ї категорії навчально-методичного відділу, 01 січня 2016 року змінено назву учбового закладу на Азовський морський інститут Національного університету «Одеська морська академія», 08 травня 2018 року [PERSON] звільнено у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 22, 23). Розпорядженням директора АМІ НУ «ОМА» Лисого О.П. від 10 листопада 2017 року № 040 «Про оптимізацію видатків і штатного розпису», з метою забезпечення діяльності інституту в умовах обмежених фінансових і матеріальних ресурсів, враховуючи суттєве збільшення видатків по заробітній платі і комунальним платежам, запропоновано, зокрема, надати пропозиції щодо скорочення штатної чисельності підпорядкованих підрозділів та перерозподілу їх функцій по посадам (т. 1, а. с. 42). 22 листопада 2017 року директору АМІ НУ «ОМА» надійшли пропозиції щодо оптимізації штату навчально-методичного відділу відповідно до розпорядження від 10 листопада 2017 року № 40, зокрема запропоновано виключити 2 посади методиста 1 категорії (т. 1, а. с. 194). Відповідно до штатного розпису від 01 січня 2018 року Азовського морського інституту НУ «ОМА», затвердженого першим заступником міністра Міністерства освіти і науки України Ковтунець О.В., у такому наявні 3 посади методиста І категорії, загалом по інституту наявні 219,7 штатних посад (т. 1, а. с. 34 - 40. 196 - 204). Наказом директора АМІ НУ «ОМА» Лисого О.П. від 26 січня 2018 року № 40 «Про скорочення чисельності та оптимізацію штату працівників АМІ НУ «ОМА», вирішено з 01 квітня 2018 року вивести із штатного розпису АМІ НУ «ОМА» ряд штатних одиниць, зокрема 2 штатних одиниці посади методиста 1 категорії (т. 1, а. с. 43, 155, 156). 29 січня 2018 року АМІ НУ «ОМА» складене повідомлення [PERSON] про те, що у зв'язку зі скороченням чисельності та штату АМІ НУ «ОМА», попереджено її про наступне звільнення з посади методиста 1 категорії навчально-методичного відділу на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 31 березня 2018 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Одночасно запропоновано [PERSON] переведення на одну з наступних вакансій: начальника відділу підготовчих курсів з окладом 2 890 грн. на місяць та 0,5 ставки архіваріуса з окладом 1 198 грн. на місяць. На повідомленні відсутня відмітка про вручення та/або отримання його [PERSON] (т. 1, а. с. 44). Цього ж дня складений акт № 1 про те, що [PERSON] відмовилася від підпису та отримання повідомлення від 29 січня 2018 року (т. 1, а. с. 195). Також, 29 січня 2018 року АМІ НУ «ОМА» складене повідомлення [PERSON] про те, що у зв'язку зі скороченням чисельності та штату АМІ НУ «ОМА», попереджено її про наступне звільнення з посади методиста 1 категорії навчально-методичного відділу на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 31 березня 2018 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Одночасно запропоновано [PERSON] переведення на одну з наступних вакансій: начальника відділу з підготовки до вступу у ВНЗ з окладом 2 890 грн. на місяць та 0,5 ставки архіваріуса з окладом 1 198 грн. на місяць. У повідомленні наявний запис [PERSON] про те, що 29 січня 2018 року їй відмовлено в надані наказу про скорочення штату. 31 січня 2018 року [PERSON] вручене ще одне повідомлення, в якому була змінена пропонована вакансія замість начальника відділу підготовчих курсів на начальника відділу з підготовки до вступу у ВНЗ (т. 1, а. с. 45, 192). 06 лютого 2018 року складений акт № 2 про те, що [PERSON] відмовилася від підпису та отримання повідомлення від 29 січня 2018 року (т. 1, а. с. 193). Повідомленням від 15 лютого 2018 року № 5 університет вказав [PERSON], що в АМІ НУ «ОМА» з'явилися нові вакансії: прибиральника господарства відділу з окладом 1 762 грн. на місяць, двірника (0,75 ставки) з окладом 1 321 грн. 50 коп. на місяць, які запропоновані [PERSON] На повідомленні відсутня відмітка про вручення та/або отримання його [PERSON] (т. 1, а. с. 46, 189). Цього ж дня складений акт № 3 про те, що [PERSON] відмовилися від отримання та ознайомлення з повідомленням (т. 1, а. с. 190). Повідомленням від 12 березня 2018 року № 6 університет вказав [PERSON], що в АМІ НУ «ОМА» з'явилася нова вакансія - коменданта господарського відділу з окладом 2 396 грн. на місяць., яка запропонована [PERSON] На повідомленні наявна відмітка про ознайомлення [PERSON] з цим повідомленням 12 березня 2018 року (т. 1, а. с. 48). 14 березня 2018 року складений акт № 5 про те, що [PERSON] відмовилися від отримання та ознайомлення з повідомленням (т. 1, а. с. 191). 16 лютого 2018 року АМІ НУ «ОМА» подано до АППОМ подання про розірвання трудового договору зі співробітниками АМІ НУ «ОМА», зокрема з [PERSON] (т. 1, а. с. 159). Повідомленням без дати АППОМ запрошено [PERSON] на 19 лютого 2018 року 14 год. 00 хв. на засідання первинної профспілкової організації з приводу розірвання трудового договору на підставі наказу від 26 січня 2018 року № 40 АМІ НУ «ОМА» (т. 1, а. с. 220). [PERSON] до матеріалів справи долучений відеозапис, на якому зафіксовано те, що Рижук В.М. намагається вручити повідомлення про дату засідання профкому, однак [PERSON] відмовилася від ознайомлення з ним та отримання, посилаючись на необхідність залучення адвоката. Цього дня складений акт про те, що [PERSON] відмовилася розписуватися у документальному ознайомленні та отримати повідомлення про засідання профспілки (т. 1, а. с. 221). Постановою АППОМ від 19 лютого 2018 року № П-12 про подання адміністрації АМІ НУ «ОМА» на звільнення [PERSON], вирішено розглянути питання без особистої участі [PERSON], враховуючи її відмову від отримання повідомлення про засідання профспілкового комітету, про що складений відповідний акт та надати згоду адміністрації АМІ НУ «ОМА» на звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників - [PERSON] (т. 1, а. с. 63, 158, 219, ). 19 лютого 2018 року [PERSON] звернулася із заявою до голови Маріупольської первинної профспілкової організації № 142-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» Прідущенко В.В., в якій просила прийняти її у члени Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» (т. 1, а. с. 31). 19 лютого 2018 року [PERSON] подано заяву до Азовської первинної профспілкової організації моряків про свій вихід зі складі цієї профспілки (т. 1, а. с. 61). Відповідно до виписки із журналу вхідної кореспонденції 01-16 АМІ НУ «ОМА», заяву [PERSON] від 19 лютого 2018 року зареєстровано 22 лютого 2018 року за № 180-18 (т. 1, а. с. 175, 176). 27 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до АППОМ із заявою про те, чи звертався АМІ НУ «ОМА» із поданням до профспілки для отримання згоди на її звільнення (т. 1, а. с. 62). Листом від 28 лютого 2018 року № 06 АППОМ повідомила [PERSON] про те, що АМІ НУ «ОМА» звертався із поданням на отримання згоди щодо звільнення [PERSON] з роботи та профспілковим комітетом прийнято рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] Також на підставі письмової заяви [PERSON] від 22 лютого 2018 року її виключено із складу членів профспілки АППОМ (т. 1, а. с. 60). Постановою АППОМ від 22 лютого 2018 року № П-13 вирішено припинити членство [PERSON] у вказаній профспілці (т. 1, а. с. 64, 222). До матеріалів справи [PERSON] долучені сертифікат про закінчення магістратури за спеціальністю «Управління навчальним закладом», дипломи, виписки з дипломів, свідоцтво про народження у неї дитини - Артема, 07 листопада 2016 року (т. 1, а. с. 65 - 71). Також до матеріалів справи долучені індивідуальні відомості про застраховану особу - [PERSON] з Пенсійного фонду України за період з 2000 року по 2018 рік включно (т. 1, а. с. 71 - 73). Відповідно до розрахункових листів у жовтні 2017 року [PERSON] нараховано 6 015 грн. 51 коп., за грудень 2017 року - 7 313 грн. 02 коп., за січень 2018 року - 3 906 грн. 77 коп., за лютий 2018 року - 4 066 грн. 32 коп., за березень 2018 року - 12 381 грн. 89 коп., за квітень 2018 року - 3 031 грн. 21 коп. (т. 1, а. с. 74). Відповідно до заяв [PERSON] від 19 лютого 2018 року, адресованих до Азовського морського інституту НУ «ОМА» (вхідний № 181-18 від 22 лютого 2018 року), остання повідомила відповідача про те, що 19 лютого 2018 року вона стала членом Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» (свідоцтво про державну реєстрацію Міністерства юстиції України від 04 травня 2011 року № 3574, код ЄДРПОУ 39011947), 19 лютого 2018 року вона вийшла з членів Азовської первинної профспілкової організації моряків. У зв'язку з чим, з цього дня [PERSON] просила усі питання, які стосуються її соціальних та трудових прав вирішувати виключно з Маріупольською первинною профспілковою організацією № 142-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», членом якої вона є та просила щомісячно утримувати з її заробітної плати членські профспілкові внески у розмірі 1 % і перераховувати їх на рахунок цієї профспілки (вхідний № 182-18 від 22 лютого 2018 року) (т. 1, а. с. 30, 32). Листом від 02 березня 2018 року Маріупольська первинна профспілкова організація № 142-2 повідомила Азовський морський інститут НУ «ОМА» (вхідний № 264-18 від 07 березня 2018 року), що з 19 лютого 2018 року [PERSON] стала членом указаної профспілки та з 24 лютого 2018 року обрана членом виборного органу (ревізором профспілки) (т. 1, а. с. 29). Листами від 14 травня 2018 року № 016-18 та № 42 Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність» повідомила [PERSON] про те, що керівництво Азовського морського інституту НУ «ОМА» у період часу з лютого 2018 року не зверталося до указаної профспілки із поданням про отримання згоди на її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, не проводило консультацій з профспілкою, університет щомісячно перераховує на рахунок профспілки членські внески, які утриманні із заробітної плати [PERSON], останнє перерахування профвнесків мало місце 27 квітня 2018 року (т. 1, а. с. 25, 26). Відповідно до Витягу з наказу від 19 лютого 2018 року № 23вк [PERSON] вирішено звільнити 31 березня 2018 року з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 164). [PERSON] 02 березня 2018 року звернулася до АМІ НУ «ОМА» (вхідний № 240-18 від 05 березня 2018 року) із завою, в якій просила повідомити її про усі вакантні посади, які наявні в університеті, у зв'язку з тим, що вона має бажання визначитися, на яку посаду вона може перейти у зв'язку із скороченням посади, яку вона займає, та просила повідомити, чи наявна вакансія методиста 1 категорії в АМІ НУ «ОМА» (т. 1, а. с. 33, 47). 14 березня 2018 року [PERSON] звернулася із заявою до університету (вхідний № 272-18 від 14 березня 2018 року), в якій просила надати їй щорічну оплачувану відпустку (частина щорічної відпустки) строком на 23 календарних дні з 30 березня 2018 року (т. 1, а. с. 49, 185). Відповідно до Витягу з наказу від 26 березня 2018 року № 38/вк [PERSON] - методисту І-ї категорії навчально-методичного відділу за період роботи з 20 серпня 2016 року по 19 серпня 2017 року - 13 календарних днів та з 20 серпня 2017 року по 31 березня 2018 року - 26 календарних днів, всього 39 календарних днів, вирішено виплати компенсацію за невикористану щорічну відпустку (т. 1, а. с. 52). Відповідно до Витягу з наказу від 27 березня 2018 року № 39/вк [PERSON] надана щорічна відпустка з наступним звільненням з 30 березня 2018 року - 23 календарні дні (т. 1, а. с. 51, 153, 186). 28 березня 2018 року та 02 квітня 2018 року складені акти № № 6, 7 про те, що [PERSON] відмовилася від підпису щодо ознайомлення з цим наказом (т. 1, а. с. 187, 188). Згідно з Витягом з наказу від 27 березня 2018 року № 39/1вк, пункт 2 параграфу 1 наказу від 19 лютого 2018 року № 23/вк визнано таким, що набув змін відповідно до параграфу 1 наказу від 27 березня 2018 року № 29. Пункт 2 наказу від 26 березня 2018 року № 38/вк визнано таким, що втратив чинність (т. 1, а. с. 53, 152). 17 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до університету (вхідний № 386-18 від 18 квітня 2018 року) із заявою, в якій просила продовжити їй щорічну відпустку на 15 календарних днів, тобто з 23 квітня 2018 року по 07 травня 2018 року, посилаючись на те, що відповідно до Витягу з наказу від 27 березня 2018 року № 39/вк їй була надана щорічна оплачувана відпустка з 30 березня 2018 року по 22 квітня 2018 року, однак у період з 03 квітня 2018 року по 17 квітня 2018 року вона хворіла, про що свідчить листок непрацездатності (т. 1, а. с. 54, 177, 178). Відповідно до Витягу з наказу від 18 квітня 2018 року № 51вк [PERSON] продовжено строк щорічної відпустки з подальшим звільненням на 15 календарних днів з 23 квітня 2018 року по 08 травня 2018 року у зв'язку з хворобою (т. 1, а. с. 55, 181 - 183). Відповідно до заяви [PERSON] від 27 квітня 2018 року до Азовського морського інституту НУ «АМО», яка прийнята останнім цього дня за № 414-18, [PERSON] просила надати їй частину оплачуваної відпустки у кількості 6 календарних днів після спливу тієї відпустки, яка була їй надана (продовжена на 15 календарних днів) на підставі наказу від 18 квітня 2018 року № 51вк (т. 1, а. с. 27). Листом від 07 травня 2018 року № 295-18 АМІ НУ «ОМА» на заяву від 27 квітня 2018 року повідомлено [PERSON] про те, що на підставі її заяви від 14 березня 2018 року про надання щорічної оплачуваної відпустки строком на 23 календарні дні з посиланням на ст. 3 Закону України «Про відпустки» їй була надана відповідна відпустка з подальшим звільненням, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» за невикористані дні відпустки інститутом виплачена грошова компенсація на її платіжну картку. У зв'язку з викладеним АМІ НУ «ОМА» відмовив у задоволенні заяви (т. 1, а. с. 179, 180). Згідно з витягом з наказу АМІ НУ «ОМА» від 02 травня 2018 року № 58/вк, вирішено з 08 травня 2018 року звільнити [PERSON] - методиста 1 категорії навчально-методичного відділу у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України в останній робочий день виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 20 серпня 2017 року по 08 травня 2018 року - 20 календарних днів (т. 1, а. с. 24, 151). Згідно з листком непрацездатності серії АДГ № 293200, [PERSON] з 07 травня 2018 року по 20 травня 2018 року перебувала на амбулаторному лікуванні (т. 1, а. с. 28). Доповідною запискою від 03 липня 2018 року заступник начальника відділу кадрів повідомила директора АМІ НУ «ОМА» Лисого О.П. про те, що листок тимчасової непрацездатності у зв'язку з хворобою у період з 07 травня 2018 року на ім'я [PERSON] до відділу кадрів не надходив. Також повідомлено, що під час отримання 08 травня 2018 року [PERSON] трудової книжки та витягу з наказу від неї не надходило ні усних, ні письмових заяв стосовно перебування її на лікарняному з 07 травня 2018 року (т. 1, а. с. 157). 5.предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є питання законності звільнення [PERSON] з посади методиста 1 категорії учбово-методичного відділу Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія», наявності або ж відсутності підстав для поновлення її на роботі, як наслідок наявності або відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Наведені докази у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України, кожною із сторін не спростовані, суд відповідно до ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України надає їм оцінку щодо неналежності, допустимості та достовірності відносно установлених обставин та у своїй сукупності відповідно до ст. 80 ЦПК України вони вказують на наявність підстав для ухвалення у справі рішення суду. Сторонами не порушувалося питань про витребування інших доказів. 6.норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування, мотивована оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Проводячи оцінку представлених суду доказів, необхідно дійти висновку, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, про що свідчить наказ про оптимізацію, новий штатний розпис від 01 січня 2018 року, затверджений першим заступником міністра Міністерства освіти і науки України Ковтунець О.В., у якому наявні 3 посади методиста І категорії та на його виконання наказ директора університету про скорочення чисельності та оптимізацію штату працівників АМІ НУ «ОМА». Перевіряючи обставини додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення, суд виходить з наступного. Так, відповідно до штатного розпису АМІ НУ «ОМА» з 01 січня 2018 року, який затверджений заступником міністра Міністерства освіти і науки України, в університеті наявні три штатні посади методиста І-ї категорії педагогічного персоналу, відповідно до переліку змін № 1 до штатного розпису на 2018 рік, з 01 лютого 2018 року виводиться одна штатна одиниця методиста І-ї категорії педагогічного персоналу та вводиться штатна посада методиста І-ї категорії центру підвищення кваліфікації, перепідготовки, удосконалення, у подальшому відповідно до переліку змін № 2 до штатного розпису на 2018 рік, з 01 квітня 2018 року виводиться 2 штатних посади методиста педагогічного персоналу та вводиться 2 штатних посади майстра виробничого навчання (переліки змін № № 1, 2 затверджені Міністерством науки і освіти України). Доказів про те, що відповідно до переліку змін № 1 указана посада методиста І-ї категорії центру підвищення кваліфікації, перепідготовки, удосконалення станом на 01 лютого 2018 року пропонувалася [PERSON], якщо ні, то чи була вона зайнята іншим працівником або на цю посаду запрошений інший працівник, який має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, або те, що [PERSON] не може виконувати обов'язки за цією посадою, або ж вона відмовилася від цієї посади, суду не представлено. Разом з тим не представлено і суду доказів того, що відповідно до переліку змін № 2 [PERSON] пропонувалася одна із посад майстра виробничого навчання, якщо ні, то чи були вони зайняті іншими працівниками або на ці посаду запрошені інші працівники, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, або те, що [PERSON] не може виконувати обов'язки за однією з цих посад, або ж відмовилася від цих посад. У зв'язку з викладеним, суд не може погодитися із доводами (аргументами) відповідача про те, що ним запропоновано [PERSON] усі наявні вакансії та роботи, які може виконувати [PERSON] з урахуванням її педагогічного стажу та кваліфікації, що свідчить про недодержання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення позивача. З приводу обставини перевірки відмови позивача від переведення її на іншу роботу, то з матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2018 року складено повідомлення [PERSON] про те, що у зв'язку зі скороченням чисельності та штату АМІ НУ «ОМА» попереджено її про наступне звільнення з посади методиста 1 категорії навчально-методичного відділу на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 31 березня 2018 року. За цей період їй запропоновано (з урахуванням отримання повідомлення, відмови в його отриманні) наступні посади: начальника відділу підготовчих курсів; 0,5 ставки архіваріуса; начальника відділу з підготовки до вступу у ВНЗ; 0,5 ставки архіваріуса; змінена пропонована вакансія замість начальника відділу підготовчих курсів на начальника відділу з підготовки до вступу у ВНЗ; прибиральника господарства відділу; двірника (0,75 ставки); коменданта господарського відділу, останнє з яких надійшло [PERSON] 12 березня 2018 року. Судом констатовано факт відсутності доказів пропонування [PERSON] усіх вільних вакансій, які були наявні в університеті та які вводилися відповідно до штатних розписів. У той же час, відповідачем не представлено доказів, які б указували на те, що станом, зокрема на 12 березня 2018 року [PERSON] відмовилася від переведення на запропоновані посади або університет не мав можливості перевести [PERSON] з її згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, з урахуванням введення нових штатних одиниць. У матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 02 березня 2018 року, в якій вона просила надати їй повні відомості про наявність вільних вакансій, на які вона може претендувати, у зв'язку з тим, що вона має бажання визначитися, на яку посаду вона може перейти у зв'язку із скороченням її посади, та вирішить питання про надання згоди на її переведення на іншу посаду, що свідчить про відсутність її відмови на переведення, однак доказів надання позивачу повної інформації про вільні вакансії матеріали справи не містять. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Проте зазначені вимоги закону роботодавцем не виконанні, що також свідчить про порушення вимог трудового законодавства щодо вивільнення працівника з роботи. Не представлено відповідачем суду належних доказів того, чи перевірено ним під час звільнення позивача її переважного права на залишення на роботі, зокрема рівень її кваліфікації і продуктивність праці по відношенню до інших працівників. Не містять матеріали справи і доказів того, що при проведенні звільнення університет обговорював та вирішував питання у межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника, зокрема щодо [PERSON] Не дотримано відповідачем при звільненні позивача і вимоги статті 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди на її звільнення виборного органу первинної профспілкової організації. Посилання відповідача як на доказ такої згоди на постанову від 19 лютого 2018 року суперечить вищезазначеним обставинам та не узгоджується з частиною восьмою статті 43 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Не узгоджується із положеннями статті 43 КЗпП України і доводи Азовської профспілкової організації моряків про належне повідомлення [PERSON] про розгляд профспілкою подання університету щодо отримання згоди на її звільнення. Так, за матеріалами справи подання АМІ НУ «ОМО» подане до профспілки 16 лютого 2018 року, а засідання АППОМ проведене 19 лютого 2018 року, на якому не була присутня [PERSON], при цьому саме повідомлення про засідання профспілки взагалі не містить дати його складання, а також за долученими до матеріалів справи відеозаписом, [PERSON] вказала, що повідомлення отримає лише після того, як поспілкується з адвокатом. За змістом ч. 3 ст. 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником (ч. 2 ст. 43 КЗпП України). Отже, у даному випадку Азовська первинна профспілкова організація моряків, у зв'язку із неявкою [PERSON] на засідання профспілкового комітету, 19 лютого 2018 року зобов'язана була відкласти розгляд цього питання на іншу дату у межах 15-ти денного строку від отримання подання від університету на отримання згоди на звільнення [PERSON], однак на порушення вимог ч. ч. 2, 3 ст. 43 КЗпП України провела засідання за першої неявки [PERSON] та в односторонньому порядку надала згоду на її звільнення, у зв'язку з чим суд не може визнати таку згоду профспілки законною та такою, що відповідає як основним завданням профспілкового комітету (захист прав працівників), так і забезпечення цією профспілкою гарантій прав [PERSON] на працю. Разом з тим, судом не приймаються доводи [PERSON] про те, що саме 19 лютого 2018 року АППОМ не мала права проводити засідання, оскільки на той час вона написала заяву на вихід з цієї профспілки та вхід до іншої, оскільки станом на 19 лютого 2018 року рішення про її вихід із членів профспілки АППОМ не прийнято та її не виключено. Та обставина, що 19 лютого 2018 року [PERSON] написала заяву до голови Маріупольської первинної профспілкової організації № 142-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» Прідущенко В.В. про прийняття її до цієї профспілки, не може свідчити про її членство у ній саме з 19 лютого 2018 року. У той же час, за рішенням АППОМ від 22 лютого 2018 року [PERSON] виключено із членів АППОМ та вона стала членом Маріупольської первинної профспілкової організації № 142-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» та відповідно АМІ НУ «ОМА» почав проводити відрахування членських внесків саме до цієї профспілки, то саме з цього часу, з урахуванням допущених порушень АППОМ норм трудового законодавства щодо надання згоди на звільнення [PERSON], не проведення її звільнення не пізніш як через місяць з 19 лютого 2018 року, що свідчить про втрату чинності рішення АППОМ, роботодавець, який повинен дотримуватися трудового законодавства, зобов'язаний був звернутися саме до Маріупольської первинної профспілкової організації № 142-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» за отриманням попередньої згоди на звільнення [PERSON], однак університет при звільненні позивача 08 травня 2018 року не дотримався вимог статті 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди на її звільнення. Аргументи відповідача про те, що звільнення [PERSON] фактично відбулося 19 лютого 2018 року не відповідають дійсним обставинам справи, зокрема самому наказу про її звільнення. У той же час, [PERSON] 14 березня 2018 року, до її звільнення, звернулася із заявою до університету, в якій просила надати їй щорічну оплачувану відпустку (частина щорічної відпустки) строком на 23 календарних дні з 30 березня 2018 року і така була задоволена та їй надано відпустку. У подальшому, внаслідок тимчасової непрацездатності, така відпустка продовжувалася. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Наведена норма трудового законодавства є імперативною нормою, має на меті те, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Так, [PERSON] звільнено з 08 травня 2018 року наказом від 02 травня 2018 року № 58вк, та цього дня за доводами позивача їй видано трудову книжку, хоча вона повідомила роботодавця про перебування на лікарняному та про бажання отримати щорічну невикористану оплачувану відпустку, однак їй у цьому відмовлено, з поясненнями, що їй перераховані кошти за дні невикористаної відпустки. На аркуші справи 28 тому 1 наявний листок непрацездатності, відповідно до якого [PERSON] з 07 травня 2018 року по 20 травня 2018 року перебувала на лікарняному. До матеріалів справи долучено доповідну записку від 03 липня 2018 року заступника начальника відділу кадрів, в якій повідомлено директора АМІ НУ «ОМА» Лисого О.П. про те, що листок тимчасової непрацездатності у зв'язку з хворобою у період з 07 травня 2018 року на ім'я [PERSON] до відділу кадрів не надходив. Також повідомлено, що під час отримання 08 травня 2018 року [PERSON] трудової книжки та витягу з наказу від неї не було ні усних, ні письмових заяв стосовно перебування її на лікарняному з 07 травня 2018 року. [PERSON] долучено заяву до АМІ НУ «ОМА» від 27 липня 2018 року про направлення до університету оригіналу листка непрацездатності серії АДГ № 293200, виданого 07 травня 2018 року, підтвердженням чого є квитанція поштового відправлення з описом вкладення листка непрацездатності (т. 2, а. с. 57 - 59). Проводячи оцінку обставин перебування [PERSON] 08 травня 2018 року на лікарняному та доводів сторін з цього приводу, суд вважає, що [PERSON] звільнено 08 травня 2018 року з порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України, при цьому суд не приймає доводи, викладені у доповідній записці від 03 липня 2018 року, оскільки із неї не вбачається, за яких підстав така складена (запит уповноваженої особи, вимоги [PERSON] про скасування наказу про звільнення або інше), не представлено доказів її реєстрації у внутрішньому документообігу відділу кадрів, повноваження заступника начальника відділу кадрів на виготовлення доповідної записки. У даному випадку уповноважена особа університету, встановивши можливі обставини перебування [PERSON] на лікарняному, зобов'язана була здійснити вимогу [PERSON] про надання такого листка, отримати відомості про заклад охорони здоров'я та у разі наявності сумнівів вчинити усі дії на перевірку таких обставин, з урахуванням того, що у відповідності до Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09 квітня 2008 року № 189, випадок тимчасової непрацездатності підтверджується видачею листка непрацездатності та відповідно затвердження працездатності шляхом його закриття із написом «приступити до роботи». Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240 КЗпП України, тому, установивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням визначеного законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Враховуючи, що судом установлено факт незаконності звільнення позивача з посади методиста І-ї категорії учбово-методичного відділу Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія», то вона відповідно до положення ч. 1 ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на цій посаді. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У справі установлено, що [PERSON] звільнена 08 травня 2018 року, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу саме за період з 09 травня 2018 року по 10 вересня 2018 року, день ухвалення рішення суду. З приводу розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд у цьому випадку керується положеннями пп. «з» п. 1, п. п. 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Так, [PERSON] звільнена 08 травня 2018 року, за її доводами у січні 2018 року вона перебувала у відпустці і такі не спростовані відповідачем у встановленому порядку, у лютому 2018 року також перебувала у відпустці без збереження заробітної плати і такі доводи не спростовані, та 5 днів перебувала на лікарняному (т. 1, а. с. 75), у березні 2018 року перебувала у відпустці (т.1, а. с. 52), у квітні 2018 року перебувала на лікарняному та відпустці (т. 1, а. с. 51, 54, зворот), у травні 2018 року не повний робочий місяць, тому останніх повних два місяці її роботи є листопад та грудень 2017 року, де у грудні 2017 року їй нарахований сукупний дохід 5 470 грн. 22 коп., кількість робочих днів 22, у грудні - 6 819 грн. 64 коп., кількість робочих днів 20, отже 5 470 грн. 22 коп. + 6 819 грн. 64 коп. = 12 289 грн. 86 коп. / 42 робочих дні, тому середньоденний заробіток [PERSON] становить 292 грн. 62 коп. У травні 2018 року, починаючи з 10 травня 2018 року кількість робочих днів вимушеного прогулу становить 15 днів (09 травня - день перемоги, 28 травня - перенесення святкування Трійці), у червні 2018 року - 20 днів, у липні 2018 року - 22 день, у серпні 2018 року - 22 дні, у вересні 2018 року - 6 днів (по 10 вересня 2018 року включно - день ухвалення рішення), що разом становитиме 85 робочих днів. Отже 85 робочих днів помножених на 292 грн. 62 коп. становитиме 24 872 грн. 70 коп., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як середній заробіток за час вимушеного прогулу з відповідними відрахуваннями та обов'язковими платежами, які із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів, тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем наведені неправильні розрахунки. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання неправомірним дій відповідача відносно не представлення [PERSON] невикористаної частини щорічної оплачуваної відпустки на підставі її заяви від 27 квітня 2018 року, оскільки відповідно до наказу від 02 травня 2018 року № 58/вк про наступне звільнення [PERSON] їй сплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 20 серпня 2017 року по 08 травня 2018 року, доказів не отримання цих коштів [PERSON] не представлено, як і не представлено доказів їх повернення роботодавцю. При цьому порушені права позивача підлягають відновленню саме шляхом поновлення на роботі та у разі наявності у неї права на таку відпустку, вона не позбавлена права на його реалізацію у порядку, передбаченому Законом України «Про відпустки». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв'язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме по конкретним обставинам справі, які мають правове значення для вирішення спору. 7.щодо порушення прав позивача та ким вони порушені: З установлених судом обставин, необхідно дійти висновку, що права позивача порушенні Азовським морським інститутом Національного університету «Одеська морська академія» шляхом проведення незаконного звільнення та вони підлягають захисту у спосіб поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, інші вимоги з наведених підстав не знайшли свого підтвердження. 8.питання про розподіл судових витрат та виконання рішення суду: За змістом п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже при подачі позову [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак за вимогами про визнання неправомірним дій відповідача відносно не представлення [PERSON] невикористаної частини щорічної оплачуваної відпустки на підставі її заяви від 27 квітня 2018 року, позивач не звільнена від сплати судового збору, за цими вимогами сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову в цій частині, такі витрати покладаються на позивача. Оскільки за вимогами про поновлення на роботі, які за своїм змістом є вимогами немайнового характеру, позивач звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до положень ч. 9 ст. 10, ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп., а також за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які за своїм змістом є вимогами майнового характеру, у розмірі 704 грн. 80 коп. У відповідності до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Виплата заробітної плати за один місяць, яка є стягненням заробітної плати за час вимушеного прогулу, підлягає стягненню судом у встановленому середньому заробітку, обрахованому відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, розмір якої становитиме - 6 145 грн. 02 коп.

Outcome: partial