Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

21 лютого 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON] про визнання недійсним патенту та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивував тим, що займається розробкою винаходів в сфері деревообробної промисловості та під час роботи зі спеціалізованою базою даних «Винаходи (корисні моделі) в Україні» виявив патент України [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення». Винахідником та власником патенту значиться [PERSON] Патент України [NUMBER] виданий незаконно, з порушенням встановленого Законом порядку, а запатентований винахід не відповідає умовам патентоздатності та у формулі винаходу наявні ознаки, яких не було в поданій заявці на отримання винаходу. За таких обставин патент має бути визнаний недійсним, а до Державного реєстру патентів і деклараційних патентів України на винаходи має бути внесений запис про його недійсність. Просить суд ухвалити рішення, яким: визнати недійсним патент України [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення»; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів і деклараційних патентів України на винаходи про визнання недійсним патенту України [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення». Позивач заявив вимоги лише до Державної служби інтелектуальної власності України та [PERSON], тому протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 березня 2014 року до участі в справі у якості третьої особи було залучено [PERSON] як співвласника оспорюваного патенту. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та проси його задовольнити в повному обсязі з наведених у ньому підстав. Пояснив суду, що [PERSON] має винахід у сфері деревообробної промисловості, який пересікається зі спірним патентом. За таких обставин, він позбавлений можливості запатентувати свій винахід, тому навіть не звертався до відповідного державного органу з заявою про реєстрацію. Вважає, що такі дії стануть доцільними лише у випадку визнання оспорюваного патенту недійсним. Представник відповідача - Державної служби інтелектуальної власності України проти задоволення позову заперечувала. Надала суду письмові заперечення (т. 1, а.с. 151-154), де зазначено, що патент України [NUMBER] на винахід був виданий відповідно до порядку, встановленого законодавством про охорону прав на винаходи і корисні моделі, а Державний департамент інтелектуальної власності, приймаючи рішення про видачу патенту, не порушив вимог законодавства України та діяв у межах та у спосіб, що передбачені Законом. Позивачем не надано доказів невідповідності патенту умовам патентоздатності. Позивач не надав суду доказів свого порушеного права, і його твердження ґрунтуються лише на припущеннях. Представник відповідача - [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Пояснив суду, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження свої вимог. Доводи позивача спростовуються і висновком судової експертизи. Представник третьої особи надав суду письмові пояснення (т. 2, а.с. 25-26). Пояснив суду, що [PERSON] не погоджуючись з підставами та наявністю права звернення у позивача до суду з наявним позовом, все ж визнає частково позовні вимоги. Вважає, що позивач не вказує в чому полягає порушення його прав та законних інтересів, а також не обґрунтовує необхідність звернення до суду. До Державної служби інтелектуальної власності України із заявою про реєстрацію патенту позивач не звертався та не надав доказів наявності у нього винаходу. Разом з тим, [PERSON] погоджується, що патент не відповідає умовам патентоздатності - промислова придатність, тому не заперечує проти його скасування в судовому порядку. Рішення суду повинно ґрунтуватись не на відповідності спірного патенту умовам патентоздатності, а на відсутності у позивача права на звернення до суду через відсутність спору, порушення прав та законних інтересів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 лютого 1999 року [PERSON] та [PERSON] подали заявку № 99020650 на видачу патенту України на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» (т. 1, а.с. 51). 13 березня 2000 року прийнято рішення про видачу патенту на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінія для його здійснення» (т. 1, а.с. 54). За результатом розгляду заявки було видано патент України на винахід [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінія для його здійснення», що підтверджується Випискою з Державного реєстру патентів України на винаходи. Винахідниками і власниками патенту є [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 103). Відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу. Статтею 7 цього Закону визначаються умови патентоздатності винаходу, корисної моделі. Позивач звернувся в суд з зазначеним позовом та посилається на те, що Патент України [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» виданий незаконно, з порушенням встановленого Законом порядку, а запатентований винахід не відповідає умовам патентоздатності та у формулі винаходу наявні ознаки, яких не було в поданій заявці на отримання винаходу, тому має бути визнаний недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Згідно зі ст. 469 права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. У пунктах «а», «б» ч. 1 ст. 33 Закону України визначено, що патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що його довіритель - [PERSON] має винахід у сфері деревообробної промисловості, який пересікається зі спірним патентом, проте за наявності чинного оспорюваного патенту, він позбавлений можливості запатентувати свій винахід. У випадку звернення з заявою про реєстрацію до відповідного державного органу йому буде відмовлено, що порушує його права. У ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 143 ЦПК України визначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу. За клопотанням сторони позивача ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року в справі було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності. За результатами проведення судової експертизи експертом складено Висновок № 50/14 від 05 червня 2014 року (т. 1, а.с. 209-247). Висновком судової експертизи встановлено, що: - винахід за патентом [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень»; - винахід за патентом [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» відповідає умові патентоздатності «новизна» на дату подання заявки 05 лютого 1999 року; - винахід за патентом [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» відповідає умові патентоздатності «промислова придатність»; - формула винаходу за патентом України [NUMBER] «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» не містить ознак, яких не було у поданій заявці на винахід 05 лютого 1999 року (т. 1, а.с. 247). У судовому засіданні представник третьої особи проти висновків судової експертизи заперечував. Посилався на те, що вони суперечать поясненню його довірителя - третьої особи в справі та висновку експертизи об'єктів інтелектуальної власності спеціаліста - патентного повіреного України [PERSON], згідно якого винахід за патентом України [NUMBER] від 15 листопада 2000 року на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінія для його здійснення» не відповідає умові патентоздатності - промислова придатність на дату подання заявки № 99020650 від 05 лютого 1999 року пр. використанні, як мокрого, так і сухого шпону (т. 2, а.с. 39-47). У зв'язку з цим, вважав за необхідне призначення в справі повторної експертизи. Разом з тим, суду не було надано доказів, що патентний повірений України [PERSON] має спеціальні знання в галузі інтелектуальної власності. Навпаки, у судовому засіданні учасники судового розгляду зазначили, що кваліфікований експертом патентний повірений України [PERSON] не є. Судова експертиза проводилась на підставі ухвали суду, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Перед експертом були поставлені питання, які узгоджені в судовому засіданні, експерт мав у своєму розпорядженні всі матеріали справи. Висновок судової експертизи містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених питань. За таких обставин, судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи про призначення повторної експертизи, оскільки наведені к клопотанні підстави носили оціночний характер та не спростовували висновку експерта. Проаналізувавши надані докази, суд вважає за можливе в основу рішення покласти саме висновок судової експертизи № 50/14 від 05 червня 2014 року. Експертне дослідження № 50/14 від 05 червня 2014 року проведене за ухвалою суду відповідно до Закону України «Про судову експертизу» кваліфікованим судовим експертом [PERSON] - старшим судовим експертом лабораторії права промислової власності Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, яка має вищу технічну освіту (освітньо-кваліфікаційний рівень - спеціаліст) та вищу освіту у сфері інтелектуальної власності (освітньо-кваліфікаційний рівень - спеціаліст), є атестованим судовим експертом III кваліфікаційного класу з правом проведення експертиз у сфері інтелектуальної власності за спеціальностями 13.3 «Дослідження, пов'язані з винаходами і корисними моделями». Будь-яких інших доказів сторона позивача суду не надала. Вбачається, що сторона позивача не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. Фактично її вимоги ґрунтуються лише на власних поясненнях. У такому випадку, не підлягає задоволенню і вимога позивача про зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів і деклараційних патентів України на винаходи, оскільки така вимога є похідною від первинної про визнання недійсним патенту. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed