Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

21 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до ДП «Полтавський облавтодор ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середньомісячного заробітку за час затримку розрахунку. В обґрунтування своїх вимог пояснив, що 25 вересня 2014 року був звільнений з посади сторожа філії «Шишацький райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штатів. В подальшому вказану філію було ліквідовано. На день звільнення підприємство заборгувало йому заробітну плату в сумі 6824,63 грн. та відмовлялось здійснити вказані виплати мотивуючи це відсутністю коштів. З урахуванням виплат проведених після звільнення сума заборгованості зменшилась та на день його звернення до суду становить 5890,63 грн. Вважаючи дії відповідача незаконними, посилаючи на вимоги ст. 116, 117, 232 КЗпП України позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь нараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 5890,63 грн. та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку за час з 25 вересня по 21 жовтня 2014 року в сумі 1442 грн. наводячи відповідний розрахунок. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги шляхом збільшення суми середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача, до 2622 грн., розрахованої ним станом на день розгляду справи у суді тобто по 18 листопада 2014 року включно. Уточнені позовні вимоги позивач та його представник підтримали, прохали їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Іщенко В.В. в судове засідання не з'явився, надіслав письмовий відзив в якому зазначив, що не заперечує проти позовних вимог та просив розглянути справу за наявними у ній матеріалами без його участі. Допитавши відповідно до вимог ст. 62 ЦПК України позивача [PERSON] в якості свідка, заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні юридичні факти та супроводжуючі їх правовідносини. Як встановлено судом з трудової книжки позивача б/н від 14 березня 1974 року (а.с. 4-5) в період з 17.08.2011 по 25.09.2014 позивач працював на посаді сторожа філії Шишацький «райавтодор» дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України». Наказом № 33-кп 8 від 25.09.2014 його було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у зв'язку зі скороченням штатів. Згідно розрахункового листа за вересень 2014 року до виплати позивачу належить сума у розмірі 6824,63 грн. (а.с.7). Як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень [PERSON] у день звільнення він перебував на роботі та отримав трудову книжку, роботодавець відмовився виплатити наявну заборгованість по заробітній платі мотивуючи це відсутністю коштів, при цьому розмір належних [PERSON] виплат роботодавцем не оспорювався. В жовтні 2014 року відповідач виплатив частину заборгованості по зарплаті на суму 934 грн. в зв'язку з чим остаточна заборгованість по зарплаті становить 5890,63 грн. (6824,63 -934,00). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року визначено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Виходячи з того, що відповідач не заперечує проти позовних вимог та враховуючи те, що ним не зазначено про наявність спору між сторонами про розміри належних позивачу на день звільнення сум, не доведено відсутності своєї вини у непроведенні повного розрахунку з позивачем у день його звільнення, суд приходе до висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 5890,63 грн. та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку з 25 вересня по 18 листопада 2014 року включно. В той же час суд не погоджується з порядком обрахування позивачем розміру його середнього заробітку, який проведено без дотримання вимог «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі за текстом Порядок). Так згідно п. 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Як вбачається з довідки ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» від 30 вересня 2014 року № 81 заробітна плата позивача за липень 2014 року склала 1253,72 грн. при 20-ти відпрацьованих робочих днях, а за серпень 2014 року - 662,99 грн. при 10-ти відпрацьованих робочих днях (а.с.6). Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 63,89 грн. ((1253,72+662,99 грн.) / (20+10 днів), а отже стягненню за час затримки розрахунку підлягає середній заробіток у сумі 2427,82 грн. (63,89 грн. х (3 робочих дні в вересні+23 робочих днів в жовтні+12 робочих днів в листопаді 2014 року) Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви, судовій збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial