Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

20 вересня 2013 року [PERSON] (позивач) звернулася до суду з позовом до Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, [PERSON], Управління Держземагенства України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, Дніпропетровської міської ради, про визнання рішення недійсним, відновлення межі та усунення перешкод в приватизації земельної ділянки (з урахуванням уточнень від 14.02.2014 року). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності на підставі рішення суду від 19.12.1996 року належить домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 800 кв.м. Земельна ділянка площею 800 кв.м., на якій розташоване домоволодіння позивача, була надана її батьку відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 31 травня 1957 року. З користувачами земельної ділянки № [NUMBER] у батьків позивача були родинні стосунки, тому паркану між земельними ділянками не було. Зараз власником домоволодіння [ADDRESS] є відповідач [PERSON] В листопаді 2008 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача з проханням узгодити межу та поставити підпис на акті узгодження межі. [PERSON] запевнив [PERSON], що розмір площі земельних ділянок буде відповідати площі земельних ділянок відповідно до документів. При підписанні позивачем акту, він заповнений не був. Однак, [PERSON] самостійно змінив розташування земельної ділянки. ТОВ «Квартал» підготувало йому документи на приватизацію, відповідно до яких в приватну власність відповідачу [PERSON] передається земельна ділянка площею 939 кв.м. 16 травня 2012 року земельний спір між позивачем та відповідачем [PERSON] був розглянутий комісією з питань розгляду земельних спорів Самарської районної в м. Дніпропетровську ради та було прийнято рішення запропонувати [PERSON] та [PERSON] вирішувати питання у відповідності до ст. 103 гл. 17 Земельного кодексу України «Добросусідство», а питання щодо можливості відновлення меж відповідно до первинних наділів земельних ділянок повинне вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до рішення № 10/9 від 08.06.2012 року ІХ сесії VI скликання Самарської районної в м. Дніпропетровську ради «Про вирішення спору з питань суміжного користування по [ADDRESS]» було вирішено погодитись з висновками комісії з питань розгляду земельних спорів, які викладені у протоколі засідання комісії з питань розгляду земельних спорів від 16.05.2012 року. Однак, як вважає позивач, це рішення є незаконним, так як земельний спір по суті не був вирішений. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним рішення ІХ сесії VI скликання Самарської районної в м. Дніпропетровську ради «Про вирішення спору з питань суміжного користування по [ADDRESS]», відновити межу між земельними ділянками [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, встановити її відповідно до плану земельної ділянки, усунути позивачу перешкоди в приватизації земельної ділянки [ADDRESS] в м. Дніпропетровську та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву в повному обсязі, та просили її задовольнити, підтвердивши всі обставини викладені в ній. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги, просили в їх задоволенні відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Представник Самарської районної в м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, та просив відмовити в їх задоволенні. Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, окрім того, зазначив, що спір між позивачем та Дніпропетровською міською радою відсутній. Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області 12.02.2014 року надало до суду заперечення, у яких просило в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі (а.с. 95-97). Вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до довідки про землекористування виданої Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації, ділянка [ADDRESS] перебуває у користуванні [PERSON] на підставі рішення виконкому Дніпропетровської райради від 10/V-1957 р. № 216, ділянка має площу 800 кв.м. (а.с. 7). З плану земельної ділянки вбачається, що зі сторони вул. Шевченка ширина земельної ділянки складала 8,0 м. Довжина земельної ділянки зі сторони буд. № 19 складала по прямій лінії 64,0 м. Довжина земельної ділянки зі сторони буд. [ADDRESS] в вигляді прямої лінії протягом 16,0 м., потім межа по прямій лінії пересувалася в сторону земельної ділянки № 17 і далі довжина земельної ділянки по прямій лінії складала 48,0 м. Ширина земельної ділянки від вул. Української складала 14,0 м. (а.с. 7). Будь-яких документів на підтвердження правомірності володіння чи користування земельною ділянкою позивачем не надано. Листом від 06.03.2012 року № 8/22-137 виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради повідомлено, що земельні спори відповідно до вимог чинного законодавства щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян по фактичному розміщенню приватних домоволодінь та додержання громадянами правил добросусідства з урахуванням розташування земельних ділянок на територіях відповідних районів вирішують районні у місті ради на підставі висновків районних комісій по вирішенню земельних спорів (а.с. 8). Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 06.11.2002 року № 41/4 «Про визначення повноважень районних у місті рад з питань вирішення земельних спорів» земельні спори відповідно до вимог чинного законодавства щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян по фактичному розміщенню приватних домоволодінь та додержання громадянами правил добросусідства з урахуванням розташування земельних ділянок на територіях відповідних районів вирішують районні у місті ради на підставі висновків районних комісій по вирішенню земельних спорів. Крім того, комісія є дорадчим органом, її висновки носять рекомендаційний характер і є підставою для прийняття рішення із зазначеного питання районною у місті радою або для розгляду питання у судовому порядку. З протоколу засідання комісії з питань земельних спорів від 16.05.2012 року вбачається, що комісією запропоновано гр. [PERSON] та гр. [PERSON] вирішувати питання у відповідності до ст. 103 гл. 17 Земельного кодексу України «Добросусідство». Питання щодо можливості відновлення між відповідно до первинних наділів земельних ділянок повинне вирішуватися у судовому порядку (а.с. 11). Рішенням Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 08.06.2012 року №10/9 районна у місті рада погодилась з висновками комісії з питань розгляду земельних спорів, які викладені у протоколі засідання комісії з питань розгляду земельних спорів від 16.05.2012 року (а.с. 12). Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що рішення ХІ сесії VІ скликання Самарської районної в місті Дніпропетровську ради від 08.06.2012 року є недійсним, оскільки даний факт нічим не підтверджено, вимоги не основані на законі та не обґрунтовані. Доказів його незаконності суду не надано. Окрім того, як вбачається з протоколу засідання комісії з питань земельних спорів від 16.05.2012 року при розгляді справи гр. [PERSON] заявлено, що в разі необхідності зміни межі він згоден на зміну межі в незабудованій частині домоволодіння (а.с. 11). Будь-яких заперечень з цього приводу від позивача не надано. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В матеріалах справи відсутня відмова Дніпропетровської міської ради на звернення [PERSON] про вирішення земельного спору. Доводи позивача про те, що Дніпропетровська міська рада відмовила у вирішенні земельного спору, зазначивши що для розгляду її звернення необхідно звернутись до районної у місті ради (а.с. 8) не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки лист Дніпропетровської міської ради, не є рішенням про відмову. Як вбачається зі змісту вказаного листа в ньому лише роз'яснено порядок вирішення земельного спору між позивачем та відповідачем [PERSON] Таким чином, лист на який посилається [PERSON] щодо відмови останній в вирішенні земельного спору не є фактичною відмовою та носить рекомендаційний характер. Згідно з частинами 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України, виключно судами вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або користувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, спір вирішується судом. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно із ст. 158 ЗК України, суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися, або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На виконання зазначеної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 276, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензію на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Позивачем не надано належних доказів того, що вона на відповідній правовій підставі має право на користування чи володіння спірною земельною ділянкою. Також не підлягають задоволенню вимоги, щодо відновлення меж між земельними ділянками [ADDRESS] в м. Дніпропетровську зважаючи на наступне. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] м. Дніпропетровськ, була сформована, а кадастровий номер 1210100000:09:397:0019 - визначено. При цьому, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», яка діяла до 01.01.2013 р., Поземельна книга (документ, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, обмеження на використання земельної ділянки, суб'єктів прав на земельну та правовстановлюючі документи, а також дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її цільове призначення, склад земельних угідь) не відкривалась і державна реєстрація вищевказаної земельної ділянки не відбулась. Згідно до ч. 6 ст. 16 Закону, кадастровий номер скасовується виключно у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Тобто, не вбачається правових підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки. Окрім того, згідно з Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) має містити план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням власників (користувачів). Встановлення меж покладається на розробника документації із землеустрою (землевпорядну організацію), у складі якої є сертифіковані інженери-землевпорядники, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою. Вимоги щодо оформлення документації із землеустрою викладені в Законі України «Про землеустрій». Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень» здійснюється територіальними органами Міністерства юстиції України. Даним органом, у межах міста Дніпропетровська, є Дніпропетровське міське управління юстиції в особі Реєстраційної служби ДМУЮ. Таким чином, відсутня будь-яка правова підстава для скасування державної реєстрації земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, кадастровий номер 1210100000:09:397:0019. Будь-які докази, що позивачу чиняться перешкоди в приватизації земельної ділянки [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, в матеріалах справи відсутні. Виходячи з вищенаведених обставин справи, та з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надані докази в підтвердження обґрунтованості своєї заяви.

Outcome: dismissed