Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

20 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд стягнути на її користь борг за договором позики в розмірі 7347,20 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що 14.11.2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого остання взяла у неї грошові кошти в розмірі 256,00 грн., які згідно з п. 4.1 договору зобов'язалась повернути 28.11.2016 року. Крім того, договором передбачено сплата позичальником процентів за користування позикою у розмірі 10% в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку. Виконання позичальником зобов'язань за договором позики забезпечується договором поруки від 14.11.2016 року, який був укладений позивачем та [PERSON], згідно з яким поручитель поручився перед позивачем за виконання позичальником зобов'язань за договором позики від 14.11.2016 року. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом. 16 листопада 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито провадження по вищевказаній справі та призначено до розгляду. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явились. Представник позивача надав до суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причину неявки суду не повідомили. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу, згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, судом було встановлено, що 14.11.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого остання взяла у позивача грошові кошти в розмірі 256,00 грн., які згідно з п. 4.1 договору зобов'язалась повернути 28.11.2016 року (а.с. 4). Відповідно до п.4.1 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути грошові кошти 28.11.2016 року в сумі 256,00 (двісті п'ятдесят шість) грн. 00 коп. (а.с. 4). Крім того, згідно із п. 4.2. договору за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Відповідно до копії розписки [PERSON] від 14.11.2016 року нею отримано від [PERSON] гроші в розмірі 256 грн., 00 коп., які вона зобов'язалась повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного 14.11.2016 року (а.с. 5). Виконання позичальником зобов'язань за договором позики забезпечується договором поруки від 14.11.2016 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно з яким поручитель поручився перед позикодавцем за виконання позичальником зобов'язань за договором позики від 14.11.2016 року (а.с. 9). Позивач неналежним чином виконав умови договору. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, у зв'язку з неповерненням грошей у строки, передбачені п. 4.1 договору, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі, передбаченому п. 4.2 договору, а саме 10% в день від суми простроченої заборгованості які нараховуються до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так згідно з розрахунком відповідач станом на 01.09.2017 року борг не повернув. З 29.11.2016 року по 01.09.2017 року пройшло 277 днів. 10% (25,60 грн.) в день за період з 29.11.2016 року по 01.09.2017 року (277 днів) складає 277 х 25,60= 7091,20 грн. Всього : заборгованість за тілом позики:256,00 грн.; заборгованість за відсотками:7091,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так, судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконала свої зобов'язання, натомість боржник порушив умови договору, в наслідок чого позивач не може повернути кошти, які були надані позичальнику згідно договору позики. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved