Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

21.04.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що відповідно до розписки від 25.04.2012 року [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] отримані кошти у розмірі 150 000,00 грн. [PERSON] помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого позичкодавця, є його рідний брат, позивач по справі - [PERSON] . Тобто, під час спадкування права та обов`язки від спадкодавця перейшли до спадкоємця, в тому числі і вимоги по розписці від 25.04.2012 року, про яку позивач дізнався лише на початку 2020 року. Розпискою не встановлено строк повернення грошових коштів, тому позивач звернувся з вимогою про повернення коштів. Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути кошти протягом 30 днів від дня пред`явлення вимоги. Станом на день звернення до суду відповідач своє зобов`язання по поверненню грошових коштів не виконав. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача заборгованість по розписі від 25.04.2012 року у розмірі 150 000,00 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2020 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, представник позивача подав через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без її участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. До заяви додано докази на підтвердження позивачем витрат на професійну правничу допомогу та завірена копія розписки станом на 13.10.2020 року (а.с. 48-53).. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 25.04.2012 року відповідно до змісту розписки [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму у розмірі 150 000,00 грн. на строк - 5 років та зобов`язався повернути кошти в зазначений термін, яка як і вимагає чинне законодавство є письмовим документом, відображає зміст правочину та підписана стороною (а.с. 7). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою від 25.04.2012 року. Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка від 25.04.2019 року є документом, що підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] . Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [INFO] позичкодавець - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Позивач посилається на те, що під час спадкування права та обов`язки перейшли від спадкодавця - [PERSON] д спадкоємця - [PERSON] , в тому числі право по вимог по розписці. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцем після померлого є його рідний брат - позивач по справі [PERSON] , що підтверджується листом державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. (а.с. 10) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі і видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 11). Положеннями ст.ст. 1218, 1219 цього Кодексу визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. ВССУ у своїй постанові від 12.06.2017 року в справі № 761/22776/15-ц зазначив, що за наявності у спадкоємця позикодавця оригіналу боргової розписки і відсутності належних доказів повернення боргу, стягнення з відповідачів боргу на користь цього спадкоємця є обґрунтованим. Стороною позивача надано суду завірену копію розписки станом на 13.10.2020 року (а.с. 53). За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач посилається на те, що розпискою не встановлено строк повернення грошових коштів, а тому необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України. крім того, повідомляє, що відповідачу була направлена відповідна претензія. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Разом з тим, в розписці від 25.04.2012 року зазначено, що відповідач взяв кошти на строк - 5 років, тобто до 25.04.2017 року. Станом на день подачі позову до суду - 17.04.2020 року відповідач борг не повернув. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, з аналізу викладених норм, вбачається, що позивач набув право вимоги за борговою розпискою. Обставин, які б свідчили про повернення відповідачем коштів судом не встановлено. З огляду на наведене, вимога про стягнення коштів за договором позики у розмірі 150 000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 1500 грн. Позивача також просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано суду копію договору № 14-04/20 про надання правової допомоги від 14.04.2020 року (а.с. 12), копію додатку №1 від 14.04.2020 року до договору (а.с. 13), а також копію акту виконаних робіт № 1 (а.с. 49). Згідно наданих документів, вартість робіт адвоката, що включає в себе юридичний супровід в Солом`янському районному суду м. Києва по справі складає 25 000 грн., сплата яких під підтверджується копіє прибуткового касового ордеру. Разом з тим, в наданих документах не наведений детальний опис та обсяг робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а міститься лише загальне посилання на юридичний супровід по справі. Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у розмірі 25 000 грн. буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд вважає за можливе вимогу щодо стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково у розмірі 5000 грн. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial