Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

21 липня 2015 року Куйбишевська районна державна адміністрація Запорізької області (далі - Куйбишевська РДА) звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Батьки дитини проживають окремо один від одного, а така само й від дитини, яка останні два роки проживає у бабусі [PERSON] і дідуся [PERSON]. Відповідачі ухиляються від виконання передбачених законом обов'язків по вихованню дитини, а тому Куйбишевська РДА, як орган опіки та піклування, діючи на захист інтересів малолітнього [PERSON], вимушена була звернутися до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав. Представник позивача [PERSON] у попередньому судовому засіданні повідомив про те, що позивач не відмовляється від позову, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по підставах, зазначених у позові. У попередньому судовому засіданні позицію позивача підтримав Сіляєв В.М., як представник третьої особи - служби у справах дітей Куйбишевської РДА. Представники позивача і третьої особи надали судові відповідні пояснення. Під час попереднього розгляду цивільної справи відповідачі [PERSON] і [PERSON] визнали позов та не оспорювали обставини, зазначені у ньому, про що судові надали відповідні пояснення. Відповідно до частини четвертої статті 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтею 174 цього ж Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст.57-60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.4,8,9). З матеріалів справи випливає та особами, які беруть участь у справі, не оспорювалося, що батьки дитини [PERSON] і [PERSON] проживають окремо один від одного, а така само й від дитини, яка останні два роки проживає у бабусі [PERSON] і дідуся [PERSON]. З червня 2011 року малолітній [PERSON] прийнятий до дошкільного закладу. Згідно наданої до справи психолого-педагогічної характеристики вихованця малолітній [PERSON] має задовільний стан здоров'я, його вихованням займаються бабуся і дідусь, щоденно доглядають його, переймаються успіхами в навчанні, вихованні та розвитку, відповідально ставляться до порад, рекомендацій педагогів закладу (а.с.5-7,11,16). Натомість, батьки дитини вихованням сина не займаються, не цікавляться життям дитини в дошкільному закладі. Батьки дитини - відповідачі [PERSON] і [PERSON] пояснили, що їхня сім'я розпалася через зловживання спиртними напоями, кожен з них проживає окремо. Так, відповідач [PERSON] проживає один, на сьогодні офіційно не є працевлаштованою особою, не перебуває на обліку в центрі зайнятості населення, через психічні та поведінкові розлади особи внаслідок вживання опіатів та перенесеної черепно-мозкової травми з психоорганічним синдромом перебуває на обліку в наркологічному і психіатричному кабінетах Куйбишевської центральної районної лікарні Запорізької області (а.с.30). Відповідач [PERSON] проживає із співмешканцем та своєю старшою дитиною - сином [PERSON], згідно акта обстеження умов проживання від 03 червня 2015 року житлово-побутові умови проживання її сім'ї є задовільними, відповідач є працевлаштованою особою, однак, з врахуванням наведеного, впродовж тривалого часу не вирішила питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із собою. До того ж, постановою судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Згідно постанови суду [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за фактом ухилення від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та утримання дитини, а саме, вона не займалася вихованням малолітнього [PERSON], не цікавилася його життям, матеріально не утримувала, тоді як дитина тривалий час перебувала на утриманні у своєї бабусі [PERSON] (а.с.10,15). Особи, які беруть участь у справі, зазначені обставини не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до частини першої статті 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Даючи оцінку вказаним доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин невиконання відповідачами [PERSON] і [PERSON] своїх батьківських обов'язків та ухилення відповідачів від їх виконання, а саме: відповідачі не піклуються про фізичний розвиток дитини, не цікавляться умовами її життя, виховання та навчання, не забезпечують дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, матеріально не утримують. За вищевказаних обставин Куйбишевська РДА, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] і [PERSON] стосовно сина [PERSON], про що надано відповідний висновок №01-16/0733 від 21 липня 2015 року (а.с.3). Суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. У зв'язку з ухиленням [PERSON] і [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхньої малолітньої дитини - сина [PERSON]. Визнання відповідачами пред'явленого до них позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивач при пред'явленні до суду позову звільнений від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на його користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених статтею 88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідачів [PERSON] і [PERSON] в дохід держави судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.. Зазначена сума судових витрат підлягає до стягнення з відповідачів у рівних частках з кожного, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: approved