Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

20 грудня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], третя особа Відділ у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації про визнання батьківства, визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування із донькою, в якій просив суд: 1) \~ \~ \~ \~встановити, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], яка народилася 24.09.2014 року; 2) \~ \~ \~ \~зобовязати Новобаварський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни в актовий запис про народження дитини - [PERSON], де вказати що [PERSON] є її батьком, а [PERSON] - її мати. На підставі цього зобовязати Новобаварський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видати нове Свідоцтво про народження дитини - [PERSON], в якому вказати що її батько- Смаль [PERSON], а мати - відповідачка- Щедрина [PERSON]; 3) \~ \~ \~ \~визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] до досягнення нею повноліття разом із її батьком [PERSON] за адресою: 61071 м. Харків, вул.Кибальчича,74; 4) \~ \~ \~ \~встановити порядок особистого спілкування із дитиною та дозволити в судовому порядку [PERSON] спілкуватися та бачитися із донькою - [PERSON] [INFO] не рідше трьох разів на тиждень. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що із відповідачем він познайомився у 2014 році. В неї, на час їхнього знайомства, вже було четверо дітей. Спільне життя сторін тривало чотири роки. 24 вересня 2014 року у сторін народилася дитина [PERSON]. Позивач визнає факт батьківства відносно доньки, однак відповідач самостійно зареєструвала народження доньки та не вписала позивача батьком дитини. Спільне життя у сторін не склалося. Відповідач веде аморальний образ життя, не працює, живе лише за державні кошти, які виділяються на дітей. Дітьми відповідач не займається і не піклується про їх виховання. Відповідач перешкоджає позивачу бачитися з їх спільною дитиною. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації про визнання батьківства, визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування із донькою. Призначено підготовче судове засідання. У задоволені клопотання позивача [PERSON] про призначення експертизи та витребування доказів відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року замінено неналежну третю особу у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] - Відділ у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації, на належну - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (м. Харків, вул. Чернишевська, б. 55). Позивачв підготовчому судовому засіданні надав суду заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування із донькою, відмовившись від позову в даній частині. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування із донькою. Позивачв підготовчому судовому засіданні підтримав позовну заяву в частині позовних вимог про визнання батьківства, просив суд їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову про визнання батьківства позивача не заперечувала, вимоги визнала. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в підготовче судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні було встановлено, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2014 року. 24 вересня 2014 року народилася [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-ВЛ № 381703, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 14 жовтня 2014 року. (а.с. 57) Відповідач в судовому засіданні пояснила, що відомості про батька дитини в свідоцтво про народження дитини були записані з її слів та батьком дитини вказано не позивача по справі, а [PERSON]. Відповідач також визнала той факт, що батьком [PERSON] є позивач по справі [PERSON]. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. У пункті 3 постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» викладена позиція, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилась не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 9 постанови встановлено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про те. Частиною першою ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11 до неї. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гронмарк проти Фінляндії» вказав, що він не може прийняти той факт, що національні органи влади дозволили юридичній реальності суперечити біологічній реальності, покладаючись на абсолютну природу строку позовної давності. Суд встановив, що навіть звертаючи увагу на межі розсуду держави, вважає, що застосування негнучкого строку позовної давності щодо справ зі встановлення батьківства, незважаючи на обставини конкретної справи і особливо обов'язок позивача вчинити певні дії у межах строку позовної давності, порушує основу права на повагу до особистого життя особи, закріпленого ст. 8 Конвенції. У справі «Роман проти Фінляндії» (заява №13072/05 від 29 січня 2013 року) суд встановив, що негнучкі строки позовної давності або інші перешкоди щодо позовів з оскарження батьківства, які застосовуються без винятків, порушують ст. 8 Конвенції. Частина 1 ст. 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судовим розглядом встановлено, що запис про батька дитини [PERSON] зазначено зі слів матері відповідно до ст.135 СК України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи містять Акт-підтвердження від 28.08.2018 року, затвердженого сільським головою с. Зарожне, Чугуївського району, Харківської області - [PERSON], в якому встановлено, що [PERSON] проживав за адресою: вул. Вишнева, б. 15, с. Заріжне, Чугуївський район, Харківська область з 09.09.2014 року по 09.10.2018 року спільно з [PERSON] та донькою [PERSON]. (а.с. 13) Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, а також врахувавши те, що відповідач визнала позов, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання батьківства підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved