Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

20 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що з відповідачем вони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 26 листопада 2006 року. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб розірвано, з відповідачем вони проживають окремо і він не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Він працює, тому має можливість надавати таку допомогу. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/3 частини доходу відповідача щомісяця, але не менше мінімуму, встановленого законодавством, починаючи з дня подання позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. Пояснила, що з грудня 2013 року вони з відповідачем разом не мешкають, вона винаймає квартиру і проживає разом з дитиною. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тільки один раз вона отримувала гроші від матері відповідача. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні визнав частково. Пояснив, що він надавав в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] у розмірі 500-1000 грн., які передавав через свою матір. На його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO]. Він згоден на стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від його доходу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступне. Сторони по справі перебували у шлюбі з 25 листопада 2006 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина проживає з позивачем, що відповідачем не заперечується. Відповідач має ще одну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обовязок батьків не залежить від місця проживання дитини, тому [PERSON] зобовязаний утримувати обох своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У звязку з тим, що відповідач [PERSON] є батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], стягнення аліментів на утримання однієї дитини не повинно ставити у більш скрутне матеріальне становище іншу дитину. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання сина [PERSON], тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач являється працездатним, працює, у нього на утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, яку він відповідно до законодавства також повинен утримувати. В звязку з наведеним, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] на користь позивача у розмірі 1/4 частини його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: partial