Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

21 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що з 31 грудня 1980 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Шлюб і для неї і для відповідача було зареєстровано вперше. Подружжя припинили шлюбні відносини у червні 2011 року внаслідок несумісності характерів, через що постійно виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Посилаючись на наведені обставини, [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позивач до судового засідання не з'явилась, про слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, повторно в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами ч. 1 ст. 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 31 грудня 1980 року Петро-Михайлівським сільським виконкомом Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 48 (а.с. 7). Як для позивача так і для відповідача шлюб був зареєстрований вперше. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у червні 2011 року. З вказаного часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин стали несумісність характерів, втрата почуттів любові і поваги один до одного. За час окремого проживання жоден з подружжя не здійснив дій щодо збереження сім'ї. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку буде суперечити їх інтересам. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам позивача. [PERSON] не заявила про наявність спору про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 88 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved