Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

20 березня 2017 року позивач [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог вказував, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., належить житловий будинок [ADDRESS] Договір купівлі-продажу зареєстрований в ММ БТІ 01 лютого 2008 року за реєстраційним номером 8524883, номер запису 271. Відповідачі зареєстровані у спірному житловому будинку з його згоди з серпня 2009 року, для отримання ними громадянства України. Але в вересні 2009 року вони поїхали, місце їх перебування йому не відоме. З вересня 2009 року вони не проживають в будинку без поважних причин, спірним житлом не цікавляться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачують, позивач позбавлений можливості розпоряджатись власним майном. Зазначив, що має намір реалізувати будинок та повернутися до Вірменії, але позбавлений цієї можливості через те, що відповідачі зареєстровані в спірному житловому будинку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив про вищевикладене, просив позов задовольнити. Зазначив, що змушений нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг та має намір продати житловий будинок. Місце перебування відповідачів йому не відоме. Вважає, що єдиним способом захисту його прав як власника вказаного будинку можливо лише визнанням відповідачів такими, що втратили право користування цим майном. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи судом повідомлялись з розміщенням оголошення у засобах масової інформації. За вищевказаного, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів. Представник служби у справах дітей Вітовської РДА проти задоволення позову не заперечувала. Зазначила, що ані [PERSON], ані батьки неповнолітнього [PERSON] не зверталися до служби з приводу надання дозволу на реєстрацію неповнолітнього у цьому буднику, що дитина виїхала із будинку разом із батьками, та дані про порушення прав неповнолітніх у зв'язку з поданням цього позову службою не встановлено. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 29 січня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., зареєстрований в реєстрі за № 185 (а.с. 7). Договір зареєстрований в ММ БТІ 01 лютого 2008 року за реєстраційним № 8524883, номер запису 271. Належність позивачу спірного житлового будинку [ADDRESS] також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2008 року (а.с. 8) та технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 9-12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 15.02.2017 року № 298 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Останні зареєстровані, але не проживають з 23 вересня 2009 року (а.с. 15). Факт непроживання відповідачів у спірному житловому будинку, також підтверджується актом про непроживання від 20.02.2017 року, з якого вбачається, що відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають в будинку з 23 вересня 2009 року (а.с.13). Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ст.ст.319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Проте відповідачі не мають права власності на будинок або на її частку, та не є членами сім'ї позивача, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, в той же час з їх реєстрацією у будинку позивача останній має нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, тобто має місце порушення його прав як власника, тому вимоги останнього законні та обґрунтовані.

Outcome: approved