Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

20 грудня 2020 року (згідно поштового конверту) акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) Приватбанк звернувся до суду з вказаним позовом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначав,\~що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 15.01.2015 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті\~www.privatbank.ua,\~складає між\~ним і\~банком Договір\~про надання\~банківських послуг,\~що підтверджується\~підписом відповідача\~у заяві. Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. \~ \~ \~ \~Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 02.11.2020 року за договором в розмірі 31014 грн. 69 коп., з яких: 24927,34 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6087,35 грн.- заборгованість за простроченими відсотками, а також стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог Банку заперечували в повному обсязі, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. У поданому відзиві 04.08.2021 відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог Банку заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що він не підписував та не укладав з Банком ніяких кредитних договорів, а лише підписав анкету-заяву від 15.01.2015 року про надання банківських послуг, в якій не був вказаний кредитний ліміт, а також строк користування кредитним лімітом. Згідно виписки по рахунку станом на 02.11.2020 року ним погашена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 68880,89 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 10188,51, а також заборгованість по пені у розмірі 2955,40 грн., незважаючи на це, у період з 01.12.2018 року по 04.11.2020 року на його кредитну картку нараховувалася штаф та пеня. Крім того, [PERSON] зазначив, що не був ознайомлений з Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з Витягом Умов та правил надання банківських послуг в КБ «ПриватБанк», про що свідчить відсутність його підпису на вказаних документах. Крім того, Банк на своєму офіційному сайті надає форму договору про приєднання, який повинен укладатися разом з підписанням заяви, але доказів укладення з відповідачем договору Банк не надав, а тільки підписану відповідачем заяву. В заяві підписаної відповідачем взагалі не зазначено чітких умов домовленості, не вказана сума кредиту, яка надавалася з початку, не прописана процентна ставка, не визначені штраф або пеня за невиконання або неналежне виконання зобов`язань позичальником, взагалі відсутнє визначення істотних умов для договору. Отже, діями Банку відповідач був введений в оману щодо істотних умов домовленості, ціни кредиту та відсоткової ставки. Банком не надано доказів до позовної заяви щодо отримання відповідачем повідомлення про зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Також, в матеріалах, доданих позивачем до позовної заяви не зазначено, який тип процентної ставки визначений за наданим кредитом, що суперечить нормам ЦК України, отже між позивачем та відповідачем взагалі не був укладений кредитний договір. Факт невиконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором у частині сплати відсотків та неустойки не доведений, оскільки Банк не надав доказів, які б дозволили перевірити його правильність. У поданій відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та зазначив, що підписавши анкету-заявку відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в «Приватбанку», а Правила, Умови та Тарифи разом із підписаною відповідачем заявою складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. З розрахунку заборгованості та наданої виписки Банком чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором, виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем був укладений договір, який ніким не оспорений. Більш того, згідно заяви відповідача останній зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Банку. Крім того, представник позивача зазначає, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 15.01.2015 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно Заяви відповідач висловив свою згоду на те, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору від 15.01.2015 року [PERSON] був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі 10000 грн. у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000 грн. зі сплатою базової процентної ставки за кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 02.11.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 31014 грн. 69 коп., з яких: 24927,34 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6087,35 грн.- заборгованість за простроченими відсотками. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~ \~ \~ \~ \~На підтвердження доводів позовної заяви Банк надав підписану сторонами анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 січня 2015 року, розрахунки заборгованості за кредитом станом на 31 травня 2015 року та станом на 02 листопада 2020 року та виписку по руху коштів, згідно якого прослідковується користування кредитними коштами та часткове його погашення. \~ \~ \~ \~ \~З боку позичальника не спростовано факт відсутності заборгованості по тілу кредиту в розмірі\~24927,34 грн., про які заявлено Банком у позовній заяві. \~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та [PERSON] 15.01.2015 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у розмірі 10000 грн. В подальшому збільшений до 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 02.11.2020 року склалась заборгованість за тілом кредиту у сумі 24927,34 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 15.01.2015 року [PERSON] до суду не звертався. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною\~другою\~статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У анкеті -заяві позичальника від 15 січня 2015 року, на яку посилається банк у позовній заяві, яка підписана позичальником, процентна ставка не зазначена. У наведеній\~анкеті -заяві, підписаній сторонами, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. \~ \~ \~ \~ \~Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. До позовної заяви також додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від типу кредитної картки: «Універсальна - 30 днів пільгового періоду», «Універсальна - 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold». Кожен вид кредитної картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів. Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у сумі 6087,35 грн. задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 80,37%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1689,38 грн. (2 102 грн.*80,37/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial