overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

21.11.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 28201,07 грн. за кредитним договором № б/н від 12.04.2012 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 12.04.2012 року договору №б/н відповідач отримала кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном привернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в звязку з чим на 31.10.2016 року має заборгованість у сумі 28201,07 грн., яка складається: 2509,03 грн. заборгованість за кредитом, 20810,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3062,83 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1319,10 грн. штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями анкети-заяви позичальника № б/н від 12.04.2012 року, довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умов та правил надання банківських послуг підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

21.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою 51 корпус 2 будинку 70 по вул. Пятницькій в м. Чернігові, у звязку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та повідомила, що відповідач з 01 жовтня 2015 року не проживає у квартирі 51 корпус 2 будинку 70 по вул. Пятницькій в м. Чернігові, не сплачує за комунальні послуги. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому порядку за місцем реєстрації та відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Власником квартири 51 корпус 2 будинку 70 по вул. Пятницькій в м. Чернігові є позивач, що підтверджується договором міни 20.11.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 21-23). Відповідно до відомостей адресно-довідкового відділу УДМС України в Чернігівській області, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO]. к. 2 , кв. 51, також даний факт підтверджується копією довідки КП «Деснянське № 1392/л від 18.11.2016 року (а.с.5). Факт не проживання відповідача з 01 жовтня 2015 року в квартирі 51 корпус 2 будинку 70 по вул. Пятницькій в м. Чернігові підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що вона підписувала акт про не проживання відповідача більше року в квартирі позивача, всі відомості, викладені в цьому акті відповідають дійсності, зазначила, що відповідач пішов добровільно з квартири. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідач не проживає в квартирі позивача з весни 2015 року, він зібрав речі та пішов з квартири і більше не повертався. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому засіданні підтверджено факт не проживання відповідача у квартирі корпус 2 будинку 70 по вул. Пятницькій в м. Чернігові більше року, позовні вимоги підлягають задовленню, також з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

21.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, посилаючись на те, що спільне життя у подружжя не склалось, між ними виникають непорозуміння та конфлікти, відповідач зловживає алкогольними напоями, будь-яких сімейних відносин сторони не підтримують,більше року сімейно-шлюбні відносини між ними припинено і сім`я фактично розпалась. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спір про поділ майна та про визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Крім цього, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до її повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 17.09.2005 року, від якого мають дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, усі обовязки щодо утримання та виховання дитини позивач виконує самостійно, тому вона змушена звернутись до суду. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє\~ позов в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

21.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.05.2010 року, від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею, всі зобовязання по утриманню та вихованню дитини позивач виконує самостійно, відповідач же в свою чергу допомогу на утримання дитини не надає, хоча стан здоровя та матеріальне становище дозволяє це йому робити. Просила суд стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку, щомісячно та досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявилась, до суду надіслала заяву з клопотанням справу розглянути у її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, визнавши причину неявки відповідача неповажною, ухвалив справу розглянути заочно, у відсутність відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.05.2010 року, від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження, актовий запис № 28 від 17.01.2008 року, виданим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 5). При визначенні розміру аліментів суд відповідно до\~ст. 182 СК України\~\~враховує, що аліментів на утримання інших дітей відповідач не сплачує, наявність інших непрацездатних осіб на утриманні не має, вад здоров'я які б заважали сплачувати аліменти у даному розмірі не має,\~\~\~\~тому суд вважає, що він може і повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, виходячи з вимог ст. 181-182, 183 Сімейного кодексу України, враховуючи той факт, що матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач добровільно не надає, аліментів на утримання інших дітей не сплачує, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

21.11.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визнання за нею права власності на ? частку будинку № 32 по вулиці Колгоспній в м. Чернігові. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин і неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю, а також на те, що вказаний вище будинок був придбаний в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю сторін. Сторони в судове засідання не з'явилися, при цьому позивач надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 1. Сторони перебувають у шлюбі з 10.09.2005 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Сторони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство, подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування до шлюбу не допускається. Оскільки позивач не бажає подальшого збереження шлюбу і спільного проживання однією сімєю з відповідачем, їхній шлюб підлягає розірванню. 2. Згідно з частиною другою статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК). Як убачається з копії Свідоцтва на нерухоме майно та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… (а. с. 4, 17-21), право власності на будинок № 32 по вулиці Колгоспній в м. Чернігові з 01.12.2011 року зареєстровано за відповідачем. Тобто, право власності виникло під час шлюбу відповідача з позивачем, що в силу наведених вище положень СК свідчить про те, з спірний будинок з 01.12.2011 року перебуває в спільній сумісній власності сторін і, за відсутності доказів наявності в подружжя домовленості з приводу порядку поділу спільного сумісного майна, їхні частки вважаються рівними. Зазначене є підставою для визнання за позивачем права власності на ? частку спірного будинку. Виходячи з вищевикладеного, предявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

21.11.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем, від шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивачка зазначила, що проживає разом з відповідачем, але [PERSON] в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дітей, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка та відповідач надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, відповідач позов визнав. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивачка і відповідач перебувають у шлюбі з 07.06.2008 року, від спільного життя мають малолітніх дітей [PERSON], 24.03.2009 р.н та [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком малолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-ФП № 101721 та серії І-ФП № 190517, але добровільної допомоги на утримання дітей не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дітей, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

21.11.2016 року представник ПАТ «Акцент Банк» звернувся до суду із цим позовом, посилаючись на те, що 11.02.2014 року [PERSON] отримала у банку 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності з договором, відповідач зобовязалася сплачувати борг, проте належним чином погашення у встановлені договором строки не здійснювала, в звязку з чим виникла прострочена заборгованість у сумі 33028.56 гривень, яку просив стягнути із [PERSON] та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, але у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, в тому числі шляхом постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявилася, але це не перешкоджає вирішенню спору в порядку, передбаченому ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним: 11.02.2014 року між ПАТ «Акцент-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний кредитний договір є договором приєднання, складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг. Із заяви від 11.02.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та підтвердила факт про надану їй повну інформацію про умови кредитування в банку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. У відповідності з розрахунком заборгованості за договором б/н від 11.02.2014 року борг [PERSON] перед позивачем складається із заборгованості 33028.56 гривень, з них 2600 гривень заборгованість за кредитом, 25379.58 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф - 500 гривень фіксована частина, 1548.98 гривень - процентна складова. За таких обставин із відповідача в користь позивача слід стягнути всю суму боргу та документально підтверджені судові витрати 1378 гривень. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

21.11.2017 р. [PERSON] (засобами поштового зв»язку) звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] вимогами якої є розірвання шлюбу зареєстрованого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 249. Предметом позову є розірвання шлюбу, підставою позову є припинення шлюбних відносин. Позивач у наданій до суду заяві просить розглядати справу без його участі. Відповідач у судовому засіданні позов визнає. Суд, вислухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2012 року про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зроблено актовий запис № 249 та видано відповідне свідоцтво (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

21.11.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи. В позові зазначив, що будинок № 228 по вул..Тімірязєва в м.Запоріжжі належить йому на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. Відповідач по справі дядько позивача, який зареєстрований в будинку з 22.05.1975 р., але з січня 2014 р. в будинку фактично не проживає, місце перебування [PERSON] позивачу не відомо. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.16, 391 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 228 по вул.Тімірязєва в м.Запоріжжя. Ухвалою судді від 25.01.2018 р. було відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду на 06.03.2018 р. 06.03.2018 р. розгляд справи було відкладено на 29.03.2018 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду повторно не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2014 р. [PERSON] належить 31/100 частина житлового будинку № 228 по вул.Тімірязєва в м.Запоріжжя (а.с.13). У згаданому житловому будинку зареєстрований відповідач по справі (а.с.21). [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з 2014 р., що підтверджено довідкою від 09.11.2017 р. про не проживання (а.с.14). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування належною позивачеві часткою житлового будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved