Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

19 серпня 2019 року до Обухівського районного суду Київської області звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що шлюб між сторонами зареєстровано 16 липня 1983 року. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалось, не можуть знайти порозуміння. Основна причина розпаду сім`ї, це різниця характерів та спільних інтересів, втрата один одного почуття любові, довіри, взаємної поваги у результаті чого між ними склались неприязні відносини. Вважає за сукупності обставин примирення між сторонами не можливе, шлюб існує формально, а тому вважає, що його слід розірвати без надання терміну на примирення. 17 вересня 2019 року відповідно ухвали Обухівського районного суду Київської області у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 16 липня 1983 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Тетіївської сільської ради Богуславського району Київської області. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Із позову та заяви позивача, поданої на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання між сторонами є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Судові витрати, відповідно заяви позивача слід залишити за позивачем.

Outcome: approved