Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

19 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача- [PERSON], на свою користь борг у розмірі 57 152,46 грн., що складається з 25 728,00 грн.- сума боргу за розпискою, що станом на 16.06.2015 року еквівалентно 1200 доларів США, 20 762,46 грн. - пеня, 10 330,00 грн.- індекс інфляції та 332,00 грн. -три відсотки річних, також просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. В обґрунтування вимог посилається на те, що 20.10.2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно з якою він передав відповідачу грошову позику у розмірі 1200 доларів США зі строком повернення 10.01.2015 року. До теперішнього часу відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, гроші позивачу не повернув. Також відповідно до ст. 625 ЦК України у зв'язку з простроченням виконання грошових зобов'язань просить стягнути з відповідача інфляційні витрати,пеню та 3% річних. Позивач в судове засідання не з'явився надавши суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, позивача не заперечує проти ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача [PERSON] відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з оригіналом розписки, 20.10.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму позики в еквіваленті 1200 доларів США, яку зобов'язався повернути до 10.01.2015 року(а.с.6) Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивачем надано оригінал розписки від 20.10.2014 року, а відповідач не надав допустимих доказів щодо повернення цих коштів, розписку про одержання коштів позивачем тощо, у зв'язку з цим, є достатні підстави вважати, що відповідачем грошова сума, зазначена у розписці, не повернута позикодавцю. Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Отже, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. У зв'язку з цим, сума заборгованості за розпискою від 20.10.2014 року, предметом яких є грошові кошти в іноземній валюті, повинна розраховуватись з урахуванням офіційного курсу долара США станом на день ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, враховуючи курс валют за курсом НБУ станом на 15.09.2015 року (день ухвалення рішення) 100 доларів США = 2195,2696 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг за розпискою від 20.10.2014 року у розмірі 26 343 грн.24 коп. (1200 х 2195,2696 / 100 = 26343,24); Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних на суму боргу та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, суд стягує їх в національній валюті Україні - гривні. Згідно з розпискою від 20.10.2014 року відповідач зобов'язаний був повернути грошові кошти до 10.01.2015 року, отже прострочення виконання зобов'язання почалось з 11.01.2015 року. У зв'язку з цим, згідно зі ст. 625 ЦК України стягненню підлягає 3% річних від суми боргу за розпискою від 20.10.2014 року за період з 11.01.2015 року по 19.06.2015 року (157 днів) у розмірі 339 грн. 93 коп. (1200(доларів США) х 0,03 х 157 / 365 = 15,48(доларів США); 15,48(доларів США) х 2195,2696 / 100 = 339,93 (гривні)) Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України). У зв'язку з цим, згідно зі ст. 549 ЦК України з відповідача підлягає стягненню пеня з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ: -за період з 10.01.2015 року по 05.02.2015 року ставка НБУ складає 14%,подвійна 28%,а тому пеня складає 26343,24*28*26(днів прострочення)/100=1917,78 грн.; -за період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року ставка НБУ складає 19,5 %, подвійна 39%, а тому пеня складає 26343,24*39*26(днів прострочення)/100=2671,20 грн.; -за період з 04.03.2015 року по день звернення до суду з позовом,19.06.2015 року, ставка НБУ складає 30 %, подвійна 60%, а тому пеня складає 26343,24*60*105(днів прострочення)/100= 16 596,24 грн., а всього 21185,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Нормами вищезазначеного Закону передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Враховуючи, що предметом договорів позик за розпискою від 20.10.2014 року є грошові кошти надані в іноземній валюті (доларах США), то інфляційні витрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягненню не підлягають. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат на суму простроченого боргу за розпискою від 20.10.2014 року - задоволенню не підлягають, ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції ч.1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 479 грн. 08 коп. (26343,24+21185,22+339,93 = 47868,39; 47868,39 х 572,00 / 57152,46 = 479,08) Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial