Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

1 червня 2016 року ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернулося в суд з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вони є постачальниками теплової енергії в квартиру [ADDRESS], де проживає відповідач. Обовязки по наданню теплової енергії виконують належним чином, надаючи відповідачу теплову енергію в тому числі за період з жовтня 2011 року по грудень 2015 року в повному обсязі та належної якості, проте відповідач [PERSON] ухиляється від своєчасного проведення розрахунків за спожите тепло, мотивуючи свою відмову відєднанням своєї квартири від централізованого опалення, що призвело до утворення заборгованості, загальний розмір якої за відповідний період становить 4592 грн. 20 коп., яку просять стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради №651 від 20 жовтня 2010 року позивач є надавачем послуг з теплопостачання по м. Сміла. Тарифи на послуги з централізованого опалення для населення затвердженні рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради від 20 жовтня 2010 року № 652, від 22 квітня 2011 року № 261 та постановою НКРЕКП № 146 від 17 жовтня 2014 року. Відповідач проживає у багатоквартирному будинку, який централізовано отримує теплопостачання. Офіційних документів про підєднання його квартири від мережі централізованого теплопостачання немає, проте кошту за відповідну комунальну послугу він не сплачує, а тому просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в межах строку позовної давності, яку просить застосувати до позовних вимог. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Врахувавши позицію представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Виходячи з вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав, обовязків, зокрема, є юридичні факти. Як вбачається з наявних матеріалів справи, згідно рішення виконкому Смілянської міської ради Черкаської області від 20 жовтня 2010 року № 651 яким були внесені зміни до рішення виконкому Смілянської міської ради від 21 червня 2007 року № 661, - ТОВ «Сміла Енергоінвест» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг в галузі теплопостачання по місту Сміла. Рішеннями виконкому Смілянської міської ради від 20 жовтня 2010 року № 652, від 22 квітня 2011 року № 261 та постановою НКРЕКП № 146 від 17 жовтня 2014 року встановлено тарифи для населення щодо оплати послуг з теплопостачання, та для ТОВ «Сміла Енергоінвест». Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Судом встановлено, що ТОВ «Сміла Енергоінвест» є постачальником теплової енергії до квартири [ADDRESS], в якій проживає [PERSON] В опалювальні періоди позивачем було здійснено постачання теплоносія до будинку № 66 по вул. Свердлова в м. Сміла, що підтверджується актами (а.с.13-14). Згідно ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» основними обовязками споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. В свою чергу ч. 1 ст. 25 зазначеного Закону укладення договорів купівлі-продажу теплової енергії відносить до прав теплопостачальної організації, а не до її обовязків. Закон України «Про теплопостачання» - є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює відносини в галузі теплопостачання. Невжиття споживачем всіх необхідних залежних від нього заходів щодо приведення відносин з тепло постачальником у відповідність до норм даного закону є порушенням. Судом встановлено, і цього не заперечує відповідач, що відповідач не сплачує за надані позивачем послуги. Відповідно до розрахунку (а.с. 15) наданого позивачем заборгованість відповідача за отримані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2011 року по грудень 2015 року складає 4 592 грн. 20 коп. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що він відєднався від централізованого опалення та вважав, що дана обставина дозволяє йому не платити за послугу теплопостачання. Також повідомив, що не оформив дане відєднання відповідно до встановлених правил. Оцінюючи такі пояснення відповідача, суд враховує, що Наказом Міністерства Будівництва архітектури та житлово комунального господарства від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого постачання» визначений порядок відключення окремих жилих будинків від мереж централізованого опалення. Цим наказом на власника (власників) будинків покладено певні обовязки щодо подання звернень до компетентних органів та отримання від них технічних умов та дозволів на відключення від теплових мереж. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не вчиняв жодної дії, визначеної порядком відключення його квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, не отримав від центрального органу виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства технічних умов та дозволів на відключення його квартири, тобто вважається таким, що фактично продовжував користуватись послугами теплопостачання, але сплату не проводив. Нарахування оплати здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідач, як власники квартири [ADDRESS] послугу фактично отримує, а тому зобовязаний її оплачувати, в звязку чим позов підлягає до задоволення. Разом з тим відповідач просив застосувати строки позовної давності, що передбачено ст. 267 ЦК України. Оскільки звернення до суду з заявою про видачу судового наказу перериває строки позовної давності, загальний строк якої становить 3 роки, відповідно до ст. 257 ЦК України, а така заява подана у лютому 2016 року та охоплювала період з жовтня 2011 року по грудень 2015 року включно, то позов підлягає задоволенню за період з січня 2013 року по грудень 2015 року з врахуванням вимог ст. 118 ЦПК України щодо можливості подання позову з такими вимогами лише після скасування судового наказу судом. Витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів та становлять 1378 грн.. Враховуючи що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог закону підлягає сума понесених судових витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Так 3872 грн. 76 коп. відповідає 84 % від заявленої ціни позову, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (84% від 1378 грн. = 1161 грн. 56 коп.). На підставі ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 509, 526, 714 ЦК України,

Outcome: partial