Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

19 січня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 листопада 2004 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачеві надано кредит у розмірі 40726 грн., з кінцевим терміном повернення 04 листопада 2009 року. [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 04 грудня 2015 року його заборгованість по кредиту складає 22195 грн. 25 коп., з яких: 5769 грн. 95 коп. заборгованість за кредитом, 5750 грн. 81 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 855 грн. 82 коп. заборгованість по комісії, 9818 грн. 67 коп. пеня. Представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В письмових поясненнях до позову представник позивача зазначив, що відповідач неодноразово порушував взяті на себе зобовязання, невчасно або не у повному обсязі вносив кошти на рахунок, але потім погашав прострочену заборгованість. В грудні 2008 року відповідач вніс кошти не в повному обсязі, у звязку з чим з 11 грудня 2008 року банк почав нараховувати прострочену заборгованість (а.с.49-55). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судових засіданнях, які відбулися 13 липня 2016 року та 29 липня 2016 року, відповідач позов не визнавав, пославшись на відсутність заборгованості за кредитом. Зазначив, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає дійсності, оскільки станом на 25 квітня 2009 року ним повністю було погашено кредит з переплатою в розмірі 538 грн. 38 коп. Після квітня 2009 року ніяких платежів не вносив. Крім того, надав заяву про застосування судом строку позовної давності, який сплив у листопаді 2012 року, вважає, що цей строк пропущений позивачем без поважних причин, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. З копії кредитного договору від 05 листопада 2004 року № NK10AK0001031A слідує, що Приватбанк зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 40726 грн., в тому числі на придбання автомобіля 29820 грн. та на оплату страхових платежів 10906 грн. Відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за ставкою 1% в місяць на суму заборгованості за кредитом та комісії у розмірі 0,41% від суми 29820 грн.,здійснюючи щомісячні платежі в сумі 788 грн. 11 коп. для погашення заборгованості по кредиту (а.с. 7, 8). Відповідно до п.п. 4.1, 3.2 договору, при порушенні позичальником вищезазначених зобовязань, позичальник сплачує Приватбанку пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу, та, згідно ст. 549 ЦК України - проценти за користування кредитом у розмірі 3,27%, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. Згідно копії додаткової угоди до кредитного договору від 11 листопада 2005 року, розмір щомісячних платежів за кредитним договором збільшено до 818 грн. 38 коп. (а.с.9). У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на 04 грудня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 22195 грн. 25 коп., з яких: 5769 грн. 95 коп. заборгованість за кредитом, 5750 грн. 81 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 855 грн. 82 коп. заборгованість по комісії, 9818 грн. 67 коп. пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості та витягом з особового рахунку (а.с. 4-6, 85-101). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Заперечуючи проти зазначеного в позові розміру заборгованості, відповідач надав суду акт звірки взаємних розрахунків від 23 листопада 2011 року. Однак вказаний документ підтверджує лише розмір внесених ним коштів та не свідчить про повне виконання зобовязань за кредитним договором (а.с. 42). Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором та не спростовано розмір заборгованості, визначеної позивачем. Разом з тим, суд вважає, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме 19 січня 2016 року, строк, в межах якого банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив. Так, згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку (ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Відповідачем [PERSON] у цій справі подано до суду заяву про сплив позовної давності та застосування її наслідків (а.с. 80), а також про застосування позовної давності він заявляв в судовому засіданні. Таким чином, оскільки кінцевим терміном повернення кредиту було визначено 04 листопада 2009 року, то строк позовної давності за вказаними вимогами сплив 04 листопада 2012 року. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте, позивач не заявляв клопотань щодо поважності причин пропуску строку позовної давності. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що в позові ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором слід відмовити за спливом строку позовної давності для звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed