Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

21.04.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Гадячсир» про стягнення компенсації за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні. У позовній заяві позивач вказує, що він працював у ТОВ «Гадячсир» вантажником до 14 січня 2016 року. З осені минулого року виплати заробітної плати припинилися, тому 14 січня 2016 року, він та інші працівники підприємства були звільнені з роботи за згодою сторін. Незважаючи на ініціативу товариства щодо звільнення, розрахунки по виплаті заробітної плати в день звільнення, що передбачено ст. 116 КЗпП України, не були проведені. На день звільнення підприємство заборгувало йому 28\~792 грн 82 коп. Лише після втручання Управління Держпраці у Полтавській області, в період з 12.04.2016 по 14.04.2016, йому сплачено заборгованість у повному обсязі. Позивач просить відшкодувати йому грошову компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні, за період з 14.01.2016 по 14.04.2016, в розмірі середньомісячного заробітку, який він мав до звільнення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Гадячсир» [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю, посилаючись на те, що заборгованість по заробітній платі позивачу сплачена. У день звільнення 14.01.2016, він не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, після звільнення до підприємства про виплату заробітної плати не звертався, тому підстави для задоволення позову відсутні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Гадячсир» про стягнення компенсації за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні не підлягають до задоволення, з таких підстав. Згідно записів трудової книжки, позивач [PERSON] з 01.05.2005 працював вантажником ЗАТ «Гадячсир», яке 24.05.2011 реорганізовано, шляхом перетворення у ТОВ «Гадячсир», та був звільнений 14.01.2016 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. У відповідності до довідки про доходи № 467 від 23.06.2016 року, [PERSON] нараховано заробітну плату у листопаді 2015 року в сумі 15133,18 грн за фактично відпрацьованих 20 робочих днів, у грудні 2015 року 11110,58 за фактично відпрацьованих 16 робочих днів. Середньоденна заробітна плата складає 728 грн 99 коп. Як свідчить витяг з табелю використання робочого часу за січень місяць 2016 року по навантажувально-розвантажувальній дільниці ТОВ «Гадячсир», в день звільнення - 14.01.2016 року [PERSON] не працював, оскільки перебував у відпустці. Заборгованість ТОВ «Гадячсир» по виплаті заробітної плати [PERSON] повністю погашена 14.04.2016, що не заперечується позивачем, тому спір щодо розміру суми заробітної плати, належної до виплати, між сторонами відсутній. Як пояснив у судовому засіданні позивач [PERSON], у день звільнення 14.01.2016, він знаходився на території заводу, але офіційно перебував у відпустці, письмової вимоги про розрахунок та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку до роботодавця не пред`являв. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день винесення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Судом встановлено, що позивач у день звільнення не працював, вимога про розрахунок була пред'явлена позивачем шляхом подання позову, копія якого отримана відповідачем 05.05.2016 року. Доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою про розрахунок раніше або про наявність спору про розмір належних до виплати сум сторонами відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано. Повний розрахунок по виплаті заробітної плати проведено 14.04.2016, тобто до звернення позивача до суду, який подав вказаний позов 21.04.2016. Позивачем не надано доказів, як передбачено ст. 60 ЦПК України, наявності умов для компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою її виплати (розрахунків, довідок), а суд не має можливості збирати докази за власною ініціативою. Таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з ТОВ «Гадячсир» на користь [PERSON] компенсації за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку, за період з 14.01.2016 по 14.04.2016. Суд також не приймає до уваги лист управління Держпраці у Полтавській області № 16-К301/07-239 від 29.03.2016, в якому значиться про звернення позивача на Урядову гарячу лінію даної установи, щодо порушень вимог законодавства про працю в частині строків виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні адміністрацією ТОВ «Гадячсир», оскільки законодавством чітко визначено, що якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, саме до підприємства.

Outcome: dismissed