overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

20 вересня 2017 року Погребищенським районним судом Вінницької області було винесено рішення по справі за позовом [PERSON] до Погребищенської міської ради про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом. 06 жовтня 2017 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, яким абзац 2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції «Визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], на житловий будинок, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., позначений в технічному паспорті літ. «А»; прибудову, позначену «а»; огорожу, позначену «№1»; ворота, позначені «№2», хвіртку, позначену «№3», що знаходиться по [ADDRESS]». Сторони в судове засідання не з'явились, їх присутність не є обов'язковою. Згідно п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

20 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з названою позовною заявою, в якій вказала, що 24 квітня 2004 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 3. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. По справі встановлено, що 24 квітня 2004 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 3, що стверджено свідоцтвом про одруження серії І-БК № 248017 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] (а.с.6), [PERSON], [INFO], (а.с.7) [PERSON], [INFO] (а.с.8) Позивач причиною розірвання шлюбу зазначила те, що між сторонами відсутні спільні інтереси, сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. В судовому засіданні позивач зазначила, що має іншу сімю, та проживає з іншим чоловіком, від якого народила дитину, з відповідачем не проживає понад два роки. Від надання судом терміну на примирення сторони в судовому засіданні категорично відмовились. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

20 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 28 квітня 2010 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2010 року, актовий запис № 499 (а/с 5). Від даного шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 8, 9). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

20 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 29 грудня 2015 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 грудня 2015 року, актовий запис № 2726 (а/с 10). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а/с 6). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

20 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від вересня 1998 року. Від шлюбу сторони мають дитину. Стосунки з відповідачкою розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач, його представниця у судовому засіданні підтримали заявлений позов, а представник відповідачки не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 26.09.1998 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від 31.08.2016 року сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Факт відсутності у сторін спільних дітей і дата припинення шлюбних відносин визнані позивачем у судовому засіданні. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Між сторонами існує спір щодо спільно нажитого майна, який розглядається судом. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

20 вересня 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 03 грудня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Шлюбні відносини припинили у січні 2017 року та з того часу спільного господарства разом не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна на сьогоднішній день не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03 грудня 2013 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 573 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 8). [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 9). Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Шлюбні відносини між сторонами припинені в січні 2017 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. У своїх письмових заявах, поданих до суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

20 вересня 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 15 грудня 2012 року між нею та відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що за час с перебування у шлюбі зрозуміла, що у неї та відповідача різні погляди на питання, що виникають в сімейному житті, через що виникають суперечки, що привело до втрати у неї почуття любові до чоловіка. З серпня 2017 року припинено шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть. Через те, що не знаходить з відповідачем порозуміння щодо взаємовідносин, вважає, що збереження шлюбу не можливо та не доцільно, буде суперечити її інтересам. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що в серпні 2017 року прийняла рішення про розірвання шлюбу, про що повідомила чоловіка. Також однією з причин розірвання шлюбу є те, що у чоловіка є інша жінка. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав , не заперечував проти розірвання шлюбу. Пояснив, що не згодний з тими підставами розірвання шлюбу, що зазначила позивач. Вважає, що істиною причиною розірвання шлюбу є питання матеріального характеру, що пов`язано з необхідність придбання в житла в кредит. Також пояснив, що на дійсний час у нього є інша жінку, яку він кохає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ст.. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судовим розглядом справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2012 року. Від шлюбу мають дочку- Мірошніченко Дар`ю Владиславівну, [INFO]. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, що привело до втрати нормальних відносин. Шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують з серпня 2017 року, спільного господарства не ведуть. Згідно з вимогами ст.. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач довела суду, що остаточно переконана у відсутності перспектив спільного проживання з відповідачем та перебування з ним у шлюбі. З урахуванням фактичних взаємин подружжя , обставин життя подружжя, відсутності взаємної згоди на подальше знаходження у шлюбі, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливо, тому що буде суперечити їхнім інтересам . За таких обставин, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Питання щодо судових витрат вирішується у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

20 вересня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 13.07.2002 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], спільне життя не склалось та шлюбні відносини між ними припинені. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.07.2002 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

20 вересня 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, у якому вказали, що їм на підставі договору купівлі-продажу будинку від 11 квітня 2017 року належить будинок № 13 по вул. Театральній в м. Дружківці. Відповідач [PERSON] є колишнім власником будинку, а інші відповідачі членами його сім'ї. При укладенні договору купівлі- продажу будинку сторони домовилися, що відповідачі знімуться з реєстрації в будинку до 25 квітня 2017 року. Але по теперішній час вони цю умову не виконали. Позивачі просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею в будинку №13 по вул. Театральній в м. Дружківці Донецької області. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися, надали заяву, в якій просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Судові повістки їх вручалися виконавчим органом місцевого самоврядування, відповідача за місцем реєстрації виявлено не було, про що був зроблений відповідний запис. Відповідно до ст.76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Суд вважає, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, отримавши згоду позивачів, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Будинок №13 по вул. Театральній в м. Дружківці Донецької області належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 квітня 2017 року, укладеного між [PERSON] (продавцем), який діяв від імені власника будинку [PERSON], та [PERSON] (покупцем) (а.с. 10). У будинку з 12 жовтня 2006 року зареєстрована [PERSON], з 05 серпня 2009 року [PERSON], з 11 вересня 2012 року [PERSON], з 18 жовтня 2011 року [PERSON] (а.с.11-12). Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. І власник, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм будинком. Суд встановив, що відповідачі не є власниками будинку №13 по вул. Театральній у м. Дружківці Донецької області, не є членами сімї власника будинку [PERSON], тому вони не мають права на користування цим житлом, а залишаючись зареєстрованими у будинку порушують право власника будинку вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки він не є власником цього будинку і його права не були порушені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

20 вересня 2017 року позивачка звернулась в суд з позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 06 серпня 2010 року Новенською селищною радою Кіровського району міста Кіровограда, актовий запис №52. Зазначає, що шлюбні стосунки припинені з причин суттєвих розбіжностей по всім питанням сімейного життя, відсутності почуттів один до одного. В судове засідання позивач надала заяву щодо розгляду справи без її участі, позов підтримала, строк на примирення просила не надавати. Відповідач до суду також подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Суд на місці ухвалив, слухати справу на підставі наявних у ній письмових доказів та відповідно заяв сторін про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали, встановлено, що сторонами у серпні 2010 року було укладено шлюб, який зареєстровано Новенською селищною радою Кіровського району міста Кіровограда, актовий запис №52. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, примирятись не бажають. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Спір про місце її проживання відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через суттєві розбіжності по всім питанням сімейного життя, відсутність почуттів один до одного, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

20 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є її батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, хоча працездатний і зобов'язаний це робити, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частині всіх його заробітків щомісячно. В судове засідання сторони не з'явилися, від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та задовольнити позов. Відповідач також в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутністю. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши письмові докази в ній, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого в них народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області шлюб між сторонами розірваний 15 травня 2017 року. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 5). Однак участі в її утриманні як батько не приймає, хоча згідно зі ст.180 СК України зобов'язаний це робити до досягнення дитиною повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обов'язок батька утримувати своїх дітей до їх повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, матеріальне становище дитини, стан її здоров'я, та стан здоров'я і матеріальне положення платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї доньки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів своїх заробітків (доходів) щомісячно, але розмір щомісячних аліментів не повинен бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне викання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved