Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

19 травня 2014 року позивач звернувся до суду з указаним вище позовом, який змінив під час розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником земельних ділянок у відповідності до держаних актів серії ЯБ №595734 та ЯБ №595735 від 02.02.2007 року, що розташовані на території Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1.1270 га кадастровий №6822787200:05:009:0098 та 0,7570 га., кадастровий №6822787200:05:009:0099, загальною площею 1,884 га.. Ці земельні ділянки в 2007 році він передав [PERSON] в оплатне користування без укладення письмового договору. В січні 2014 року він дізнався про факт існування зареєстрованого договору оренди зазначених земельних ділянок між ним та ФГ «Тракт». Про укладення зазначеного договору оренди не знав, навіть не припускав про їх існування, оскільки договір не підписував та не знав про його реєстрацію. Примірника договору йому не надавали. Отримавши в управлінні Держземагенства в Красилівському районні копію договору оренди належних йому земельних ділянок від 03.03.2008 року №040875600119, він дізнався, що вказаний договір від його імені був укладений невідомою особою. Посилаючись на те, що він зазначеного договору не підписував, що підтверджується висновком експерта №5п від 20.01.21015 року і свідчить про відсутність у нього вільного волевиявлення на його укладення, позивач просив суд визнати зазначений договір оренди його земельних ділянок недійсним, скасувати його державну реєстрацію, визнати відсутнім у відповідача права користуватися його земельними ділянками. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач знав про вказаний договір оренди землі, протягом 2008-2013 років отримував орендну плату за користування його земельними ділянками, що ним не заперечується і свідчить про добру волю позивача на укладення договору оренди землі, просив застосувати строк позовної давності в задоволенні позовних вимог відмовити за спливом позовної давності. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог управління Держземагенства у Красилівському районі Хмельницької області проти задоволення вимог позивача не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач є власником земельних ділянок у відповідності до держаних актів серії ЯБ №595734 та ЯБ №595735 від 02.02.2007 року, що розташовані на території Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1.1270 га кадастровий №6822787200:05:009:0098 та 0,7570 га., кадастровий №6822787200:05:009:0099, загальною площею 1,884 га.. Дані земельні ділянки перебувають з 03 березня 2008 року в користуванні відповідача на підставі договору оренди землі без номера від 03 березня 2008 року, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, - запис №040875600119 від 14.03.2008 року, які [PERSON], як орендодавець, не підписував. Відповідно до частини 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. У ч. 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідно не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Як вбачається з висновку судового експерта сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи НДЕКЦ при УМВС України в Хмельницькій області №5 п від 20.01.2015 року, за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи документів підпис від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 03.03.2008 року, укладеного між [PERSON] та ФГ «Тракт» виконані не [PERSON], а іншою особою. Підписи в графі «власник землі (Орендодавець) в актах (умовно позначені №1 та №2) прийому-передачі земельної ділянки, переданої у користування на умовах оренди від 03 березня 2008 року-виконані не [PERSON], а іншою особою. Підпис в акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 03 березня 2008 року-виконаний не [PERSON], а іншою особою. В судовому засіданні представник відповідача не назвав особу, яка у зазначеному договорі оренди землі в графі «Орендодавець» виконала підпис за [PERSON] без надання останнім їй таких повноважень у встановленому законом порядку. Згідно правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі №6-127 цс13 -«Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору». Відповідно до правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року по справі № 6-162 цс 13,- «договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору». З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що не підписання позивачем договору оренди землі і ненадання іншим особам, відповідно до вимог закону, повноважень на його підписання від його імені, свідчать про відсутність волі [PERSON] на укладення даного договору з ФГ «Тракт», а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю. Твердження представника відповідача щодо схвалення позивачем вчинених відповідачем дій по укладенню договору оренди землі, які свідчать про дійсність правочину, а саме: отримання від останнього орендної плати, суд не бере до уваги, оскільки позивач одержував плату за фактичне користування його земельною ділянкою [PERSON] з 2007 року. Вказане твердження спростовується матеріалами справи та суперечать вимогам закону ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.15 Закону України «Про оренду землі» і п.43 вказаного договору оренди землі, відповідно до якого зазначений позивачем договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року по справі №6-48 цс15, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто наявність спірного договору оренди, лише в січні 2014 року, що в розумінні ч.1 ст.261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Відповідач не надав суду доказів, які підтверджують надання ним позивачу примірника спірного договору оренди землі. Посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суд не приймає до уваги, оскільки воно суперечить нормам ст.261 ЦК України. Твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом суд не бере до уваги, оскільки воно не ґрунтується на вимогах закону і не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати: по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: approved