overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

20.08.2021 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що позивач є наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради від 26.12.1996 року № 533. В квартирі зареєстрована її донька [PERSON] , яка з 2001 року в квартирі не проживає, особистих речей в квартирі не має. Оскільки відповідач не мешкає у вказаній квартирі вже більше одного року, а її реєстрація в квартирі створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 2113 серії А від 30.12.1996 року наймачем спірної квартири є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.05.2021 року (а.с.17). З довідки № 135879 від 17.06.2021 року, виданої ЦНАПом м.Слов`янськ, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно Акту, складеного головою ОСББ «Искра» м. Слов`янська Донецької області Любимого О.І., вбачається, що з березня 2001 року по теперішній час [PERSON] у спірній квартирі не мешкає (а.с.12). Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом\~ч.\~2\~ст.\~405 Цивільного кодексу України,\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідач має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки її право користування квартирою [ADDRESS] перешкоджає позивачу, як наймачу (за відсутності інших) житла, користуватися даним житлом на свій розсуд. Позивач не ставить питання про стягнення судового збору з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

20.09.2003 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис №1565. Мають сина [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна, що перебуває в спільній власності, немає. Між ними досягнуто угоду про утримання дитини та місце її проживання. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 20.09.2003 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис №1565. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що сімя розпалась у 2014 року, спільне господарство не ведеться, питання щодо утримання дитини вирішено, спір про майно відсутній. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, просив задовольнити, оскільки сімя розпалась у 2014 році та строк для примирення надавати недоцільно. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 30. 20.09.2003 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис №1565. Мають сина [PERSON] [INFO]. З січня 2014 р. подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, спору про майно немає, питання щодо утримання дитини вирішено. Суд приходить до висновку, що подальше сумісне сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

20.09.2007 р. позивач та [PERSON]. уклали кредитний договір № 002-18982-200907. У відповідності до зазначеного договору, позивач відкрив картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті та надав [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 тис. грн. Згідно до умов договору, відповідач брав на себе зобов»язання щомісяця в строки, визначені договором, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, а також проценти та пеню за користування кредитом. Але взяті на себе зобов»язання відповідач належним чином не виконував та станом на 25.12.12 р утворилась заборгованість на загальну суму 6575.15 грн, яку просить суд стягнути, бо у добровільному порядку [PERSON] свої зобов»язання не виконує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Позивач письмово звернувся до суду, де просить розглянути справу у його відсутності, за наявними доказами, які є у справі, та ухвалити заочне рішення. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних доказів, та відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводити. Судом встановлено, що 20.09.2007 р між позивачем та [PERSON]. був укладений кредитний договір за № 002-18982-200907, відповідно до якого, Банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. Дійсно, станом на 25.12.2012 р, загальна заборгованість відповідача за зазначеним кредитним договором складає 6575.15 грн., а.с. 5-12. Факт невиконання взятих на себе зобов»язань з боку [PERSON] підтверджується розрахунком заборгованості від 25.12.2012 р а.с.12, за яким відповідачка не виконала взяті на себе зобов»язання по поверненню кредиту. Згідно до ст. 629, 526 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а самі зобов»язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Оскільки вимоги позивача обґрунтовані, суд вважає задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати згідно до ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

20.09.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Інгулецьким відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 176 (а.с. 6). Подружжя має доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Спору про розподіл майна та місце проживання неповнолітньої дитини на даний час немає. Як вказувала позивач, шлюбні стосунки між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 123751 від 20.09.2008 слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Поліщук» на «Головіна», яке після розірвання шлюбу просить залишити без змін згідно поданої нею заяви (а.с. 2, 20). Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу між подружжям на майбутнє неможливе, оскільки це суперечитиме інтересам позивача, відзив із викладенням заперечень проти розірвання шлюбу відповідач не надав, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити: шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] Інгулецьким відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 176 розірвати, та після розірвання шлюбу залишити позивачеві прізвище «Головіна». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.14).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

20.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON]М укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія І-ГЮ №053094 від 20.11.2009 року, актовий запис №216. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON],11 березня 2011року про що свідчить свідоцтво про народження серія 1-ГЮ №141698 від 15.03.2011 року та син [PERSON],15 травня 2014 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про народження серія І-ГЮ № 213915 від 21.05.2014 року. З даних свідоцтв про народження також вбачається, що батьком дітей є [PERSON]. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СКУ) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 статті 181 СКУ передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька i (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СКУ визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що інших утриманців у відповідача немає, він має постійне місце роботи, тому має можливість сплачувати аліменти. Наведені в позові обставини про, те що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не займається їх доглядом, позивачкою не доведено. На підстві вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1ст.191 СКУ аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За ч.1 п.1\~ст.367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

20.09.2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Немирівського районного управління юстиції Вінницької області актовий запис № 103 про що було видано Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 20.09.2009 року. Під час подружнього життя народилося двоє дітей [INFO] донька [PERSON], [INFO] донька [PERSON], які є ще малолітніми. Діти проживають біля матері [PERSON] та перебувають на її утриманні. Батько дітей [PERSON], хоч шлюб ще не розірвано, але з сім»єю не проживає, матеріально дітей не утримує, а [PERSON] працювати немає можливості доглядаючи за дитиною до трьох років. Таке ставлення батька дітей [PERSON] спонукало [PERSON] звернутися в суд з даним позовом до [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтвердила та просить задовільнити в зазначеному розмірі 1/3 від усіх видів заробітку. Відповідач [PERSON] визнав позов та не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дітей. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази приходить до висновку про задоволення позовних вимог як доведених свідоцтвами про шлюб [PERSON] і [PERSON] [NUMBER] від 20.09.2009 року (а.с.6), про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] з відповідними [NUMBER] від 23.06.2010 року (а.с.7), [NUMBER] від 17.08.2016 року (а.с.8), довідкою Чуківської сільської ради Немирівського району №283 від 05.07.2017 року підтверджується що діти [PERSON] та [PERSON] проживають біля матері і перебувають на її утриманні (а.с.9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] є батьком дітей, а тому він їх зобов»язаний утримувати. Так як він добровільно не виконує свій обов»язок, а тому з нього необхідно стягнути спеціально визначене утримання - аліменти на дітей. Також сторони погодилися із визначенням розміру аліментів які просить стягнути позивачка і не заперечує відповідач, що відповідає вимогам ст. ст. 182,183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

20.09.2010 р. Селидівським міським судом Донецької області ухвалено рішення за позовом [PERSON] до Селидівської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення, офіс. 16.07.2014 р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій зазначив, що при ухваленні рішення за позовом [PERSON] до Селидівської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення, офіс, в резолютивній частині не було зазначено загальну площу нежилого приміщення, офісу з ганком, що робить неможливим реєстрацію даного рішення в Державному реєстрі прав. Просить суд, ухвалити додаткове рішення по цивільній справі 2-4969-2010 за позовом [PERSON] до Селидівської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення, офіс. Резолютивну частину рішення викласти таким чином: Позов [PERSON] про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру під розміщення нежилого приміщення, офісу з ганком(зовнішнім входом) за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,0 кв.м. задовольнити. Визнати право власності за [PERSON] та провести державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення, офіс з ганком (зовнішнім входом) за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,0 кв.м. Сторони в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що в резолютивній частині рішення 2-4969-2010 від 20.09.2010 р. судом не зазначено загальну площу нежилого приміщення, офісу з ганком (зовнішнім входом) за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,0 кв.м.. Згідно технічного паспорту - загальна площа нежилого приміщення, офісу з ганком (зовнішнім входом) за адресою: [ADDRESS], складає 44,0 кв.м. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

20.09.2011 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Автогаражного кооперативу «Север-4» /далі ГБК/ про визнання права власності на гараж №35, блоку №8 ГБК, в звязку з полною сплатою пайових внесків. В обґрунтування вказує що згідно рішення виконкому Тернівської районної у місті ради №4 від 19.12.2014 р. він є членом ГБК, тому вважає себе власником майна, однак оформити власність не має змоги за відсутністю вказаної адміністративної послуги в органі місцевої влади. Позивач [PERSON] надав суду заяву про підтримання позову. Відповідач ГБК подав до суду заяву про визнання заявленого позову. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Відповідно до ст.15 Закону України „Про власність - член гаражного кооперативу який повністю сплатив пайовий внесок набуває право власності на вказане майно. Правовідносини між сторонами регулюються ст.319, 331 ЦК України згідно норм яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Згідно п.6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. - у разі повного внесення пайових внесків за гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності гараж. Належність позивачу гаража, членство в кооперативі, сплата пайового внеску, підтверджується наданими позивачем доказами, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.319, 331 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

20.09.2011 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 119929,52 грн. та сплаченого судового збору в сумі 1199,30 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір банківського обслуговування №BISiVIP00023580 про надання останній кредиту у розмірі 35000,00 грн., зі сплатою 10% річних за користування кредитними коштами, строком до 31.03.2014 року. Розділом 2 кредитного договору передбачений порядок виконання грошових зобов'язань позичальника. Зокрема, відповідно до п.п. 2.5.2 кредитного договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок, вказаний в п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 13.08.2014 року виникла заборгованість в сумі 119 929,52 грн., а саме: сума заборгованості за тілом кредиту - 25 870,70 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 6 551,84 грн., заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом - 13 650,00 грн., заборгованість по сплаті штрафних санкцій - 73 856,98 грн. На день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем не сплачена, тому дані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню понесений останньою у встановленому порядку судовий збір в сумі 1199,30 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~20.09.2013 року ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» звернулося до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

- 20.09.2014 року сторони зареєстрували шлюб. Шлюб перший. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] 01.10. 2015р. сторони шлюбні відносини припинили і проживають окремо. Причина розпаду сім'ї - взаємні непорозуміння, різні погляди на життя, що привело до руйнування нормальних сімейних відносин. В зв'язку з цим позивачка звернулася в суд з позовом, який підтримала в судовому засіданні і просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав на розірвання шлюбу згідниий. Вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на тій підставі, що сторони шлюбні відносини припинили, проживають окремо, миритися не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що сім'я повністю розпалася, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного, ст.ст.105,110,112,115 СК України,

Outcome: approved