Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

21.07.2015 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Новоцаричанської сільської ради (далі по тексту відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.2-4). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2015 року відкрито провадження по справі № 495/4916/15-ц за позовом [PERSON]до Новоцаричанської СРпро визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Справу призначено до розгляду (а.с.22). Позивач [PERSON], в судове засідання не зявився, але його представником [PERSON], подано до суду заяву, згідно якої вона заявлені позовні вимоги [PERSON]підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.26). Відповідач Новоцаричанська СР, відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надала та її представник в судове засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним поштовим повідомленням (а.с.25). Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] народився в с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області 06.04.1968 року, ідентифікаційниний номер [NUMBER], що підтверджується виданим 26.04.1968 року свідоцтвом про народження серії І-ЯК № 385007, паспортом серії КК №064577 виданим 20.07.1998 року та карткою фізичної особи платника податків № 204 виданою 20.08.2003 року (а.с.5-6, 8). Згідно із виданим 26.04.1968 року свідоцтвом про народження серії І-ЯК № 385007 [PERSON], його мати [PERSON]. Зміна прізвища матері [PERSON] підтверджується виданим 15.12.1995 року свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 025194 та виданим 18.05.1996 року свідоцтвом про друження серії І-ЖД № 037032 (а.с.9-10). [PERSON] (матері [PERSON]Д.) належало: - земельна ділянка площею 4,06 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Новоцаричанської СР, масив № 8, ділянка № 224 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 906798, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСМ № 258532 від 01.09.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської НК, зареєстрованого в реєстрі за № 4213 (а.с.11); - земельна ділянка площею 4,21 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Новоцаричанської СР, масив № 5, ділянка № 82 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 937028, виданого на підставі розпорядження Білгород-Дністровської РДА від 03.05.2006 року № 472/2003 (а.с.12); - земельна ділянка площею 1,60 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Новоцаричанської СР, масив № 15-16, ділянка № 166 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 469268, виданого на підставі рішення 8 сесії ХХІV скликання Новоцаричанської СР від 22.04.2003 року № 67 (а.с.13); - житловий будинок, загальною площею 62 кв.м., що розташований по вул. Польовій,17 в с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно із договором купівлі-продажу від 12.10.1990 року (а.с.14). 15.08.2012 року померла мати [PERSON] [PERSON], що підтверджується виданим ВК Новоцаричанської СР 15.08.2012 року свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №305885 (а.с.7). Між тим, після смерті 15.08.2012 року [PERSON], спадкоємець за законом першої черги, її рідний син [PERSON], не встиг в шестимісячний термін, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, звернутися до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Так, за твердженням [PERSON], 29.11.2012 року приватним нотаріусом Київського МНО було посвідчено підпис [PERSON] на заяві про прийняття спадкового майна, що залишилось після смерті його матері [PERSON] 21.12.2012 року цинним листом з описом вкладень [PERSON] до Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори була направлена заява про прийняття спадкового майна від 29.11.2012 року та копія свідоцтва про смерть [PERSON], що підтверджується фіскальним чеком від 21.12.2012 року та описом вкладення у цінний лист з календарним штемпелем місця приймання (а.с.15-17) Згідно із листом завідуючого Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 10.04.2015 року № 641/02-17, при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] було відмовлено у зв'язку із пропуском шестимісячного терміну, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України. Рекомендовано звернутися до суду (а.с.18). Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, спадкоємцем померлої 15.08.2012 року [PERSON] за законом являється її рідний син [PERSON] Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі уразі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пунктами 2.20, 2.21 [PERSON] Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року встановлено наступне. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: - тривалу хворобу; - перебування спадкоємця тривалий час за межами України; - відбування покарання в місцях позбавлення волі; - перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Матеріалами справи встановлено той факт, що [PERSON] строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори пропустив з поважних причин, оскільки ще 29.11.2012 року приватним нотаріусом Київського МНО було посвідчено підпис [PERSON] на заяві про прийняття спадкового майна, що залишилось після смерті його матері [PERSON] та 21.12.2012 року цинним листом з описом вкладень [PERSON] до Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори була направлена заява про прийняття спадкового майна від 29.11.2012 року та копія свідоцтва про смерть [PERSON], що документально підтверджено. Між тим, такі документи [PERSON] були втрачені або під час їх пересилання, або під час знаходження в нотаріальній конторі. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим його позовна заява до Новоцаричанської СР про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню.

Outcome: approved