Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

21.11.2018 р. [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 29.09.1979 року. Неповнолітніх дітей вони не мають. В лютому 2018 року відносини між ними суттєво погіршились з приводу розбіжностей поглядів на подружнє життя. Спілкування між ними перетворилося на з`ясування стосунків, що в свою чергу призвело до повної відсутності взаємопорозуміння між ними. Її спроби зберегти сім`ю не знайшли підтримки з боку відповідача, у зв`язку з чим вони остаточно втратили родинні зв`язки і стали проживати окремо. Вважає, що шлюб носить формальний характер, сім`я розпалась остаточно і відновлювати її немає сенсу. З метою визначення підсудності та встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача у справі, відповідно до ст. 187 ЦПК України, 21.11.2018 р. було зроблено запит до відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради. Відповідь надійшла до суду 29.11.2018 р... Ухвалою від 10.01.2019 р. відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.02.2019 р.. Підготовче судове засідання 08.02.2019 р. було відкладено на 13.03.2019 р. у зв`язку з неявкою сторін. Через повторну неявку сторін у підготовче судове засідання 13.03.2019р. та відсутністю у суду відомостей про належне їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, ухвалою від 13.03.2019 р. підготовче судове засідання було відкладено на 22.04.2019 р.. Ухвалою суду від 22.04.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.05.2019 р. з викликом сторін. Позивач у судове засідання 23.05.2019 р. не з`явилась. Від представника позивача надійшла до суду заява від 14.03.2019 р. про розгляд справи у його та позивача відсутність, а також про підтримку позовних вимог і заочний розгляд справи (вх.№4793 від 14.03.2019 р.).. Відповідач 23.05.2019 р. у судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, від отримання судової повістки відмовився не з`явившись до органів пошти за її отриманням, про що свідчать довідки поштового відділення про причини невручення судових повісток: за іншими причинами. Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином,без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 29 вересня 1979 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.09.1979 року Жовтневим відділом РАГС м. Кривого Рогу, актовий запис №1139 (а.с. 5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як зазначено в позовній заяві та не заперечувалось відповідачем, фактичні шлюбні відносини сторін припинені з лютого 2018 року, подальше спільне життя як подружжя, як і примирення, є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим і свідомим; причини, з якої він наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 704 грн. 80 коп.. Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved