Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

20.04.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № DNH4KР11431231 від 29.08.2005 року у розмірі 215\~661 грн. 57 коп., і сплачених судових витрат в якому вказав, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 7403, 50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Станом на 29.03.2016 року відповідач має заборгованість в розмірі 215 661,57 грн., яка складається з 7\~353, 50 грн. - заборгованість за кредитом; 53\~211, 28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 144\~351, 00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 10\~245, 79 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Смолки І.О. від 01.06.2016 року провадження по справі відкрито. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 року позовні вимоги задоволено, та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № DNH4KР11431231 від 29.08.2005 року у розмірі 215\~661 грн. 57 коп., та судові витрати. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банка «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № DNH4KР11431231 від 29.08.2005 року, було скасовано і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~04.06.2018\~ року\~ у\~ прийнятті\~уточненої позовної\~заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про\~ стягнення заборгованості\~ відмовлено та повернуто її позивачу, виходячи з вимог\~ст. 49 ЦПК України, оскільки розгляд справи розпочато по суті з 13.04.2018 року, підготовче засідання проводилося судом за участю представника позивача, який позовні вимоги підтримав, про намір уточнення позовних вимог не заявляв. 15.02.2018 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому заначив, що після 2004 року ніколи не звертався до позивача і не отримував кредити, ніяких договорів не підписував. Також заначив, що в заяві позичальника дружиною зазначена [PERSON], яка також надала згоду на отримання кредиту, хоча позивач лише один раз перебував у шлюбі з [PERSON]. Також вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності. 13.04.2018 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив , що питання щодо підписання позивачем договору не відноситься до предмету заявленого позову, наявність тверджень відповідача про те, що підпис виконаний не ним, а іншою особою не має правового значення по даній справі, а також те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки відповідно п.5.5. Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам передбачений термін позовної давності, який встановлюється сторонами тривалістю 5 років. У вступному слові представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладених в позовній заяві. У вступному слові представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, та пояснила, що [PERSON] не отримував кредит, заяву не підписував, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду. На її думку, строк позовної давності сплинув 30.08.2011 року, проте позивач звернувся до суду лише у 2016 році, а тому пропустив строк на звернення до суду. Просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.08.2005 року, [PERSON] у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає ПАТ КБ «Приватбанк», оформив заявку позичальника № DNH4KР11431231 на кредит у розмірі 7\~403, 50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць для придбання товарів народного споживання, строком на 24 місяці, по 28.08.2007 року. Відповідач [PERSON] підписав заяву, та тим самим виявив свою згоду з усіма її пунктами та зобовязувався їх виконувати. Відповідно до тексту заяви, [PERSON] виявив згоду з тим, що дана заява разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами, складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Згідно із\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд не приймає до уваги пояснення позивача, що він договір не підписував, оскільки в силу ч.1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження цих обставин. Суд вважає, що сторони уклали договір кредиту, суть якого полягає у наданні грошових коштів в сумі 7 403, 50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.09.2007 року для придбання товарів народного споживання, що підтверджується наданими суду письмовими фактичними даними. Згідно до\~ст.\~526\~ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. [PERSON],С не виконував свої обовязки за договором належним чином та станом на 29.03.2016 року, відповідно до розрахунку наданого суду, сума заборгованості за кредитом становить 215\~661, 57 грн., яка складається з 7\~353, 50 грн. заборгованості за кредитом; 53\~211, 28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 144\~351, 00 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи 500 грн. як штраф (фіксована частина), 10\~245,79 грн. як штраф (процентна складова). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. по справі № 6-24цс14. Відповідно до ч.1\~ст.254 ЦК України\~строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. По справі позивач звернувся до суду 20.04.2013 року, що підтверджується вхідним штампом на позові, отже трирічний строк позовної давності, встановлений\~ст.257 ЦК України, по вимогам банку минув. Висновок суду ґрунтується на тому, що строк повернення кредитних коштів, відповідно до договору № DNH4KР11431231 від 29.08.2005 року, був встановлений по 28.09.2007 року, та до 28.09.2010 року банк мав право звернутися до суду з вимогами про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, тобто у трирічний строк позовної давності, встановлений\~ст.257 ЦК України. Щодо посилання представника позивача на п. 5.5 «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт)», відповідно до якого встановлений строк позовної давності в 5 років. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача [PERSON]. Також судом враховано, що Умови містять збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, а суду не надано доказів, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались, так як зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у Умовах і в заяві позичальника від 28.09.2005 року, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника від 28.09.2005 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, та відсутні докази в підтвердження підпису відповідача відповідно того, що він був ознайомлений та згодний саме з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»). Отже, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 28.09.2005 року. Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України яка викладена у постанові 6-16цс15 від 11.03.2015 року. Будь-яких доказів які б свідчили про переривання строку позовної давності, суду не надано. Згідно ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про застосування строку позовної даності відповідач письмово заявив. Отже, позовні вимоги банку не підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення судового збору з відповідача.

Outcome: dismissed