Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

21 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням і виселення з нього та до [PERSON] про виселення з квартири. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору міни квартири від 27 вересня 2013 року вона набула права власності на квартиру [ADDRESS], що раніше належала [PERSON] Договір міни зареєстрований у реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за № 168816880000. Попередній власник квартири знявся з реєстрації та звільнив її. Дружина колишнього власника - відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі та проживає в ній. Також у квартири мешкає її мати - відповідач [PERSON], яка там не зареєстрована. Після набуття права власності на квартиру, позивач не надавала згоду на проживання відповідачів у квартирі. Відповідачі перешкоджають їй у користуванні квартирою та не бажають виселятись добровільно, тому вона вимушена звернулись до суду. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання оcоби такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення в частині вимоги до [PERSON] про виселення. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням і виселення з нього з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, направила клопотання про відкладення судового засідання. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин повторної неявки суду не надала, тому причини неявки визнані судом неповажними. Також направила до суду письмові заперечення, де зазначила, що проти задоволення позову заперечує (а.с. 38). Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору міни квартири від 27 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 4-5) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 27 вересня 2013 року (а.с. 6). Зазначена квартира до цього належала на праві власності [PERSON] У спірній квартирі зареєстровані позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] (а.с. 35). Позивач посилається на те, що в зв'язку з втратою права власності [PERSON], відповідач як член сім'ї колишнього власника житла також втратила право на проживання в спірній квартирі, оскільки її право на проживання в цій квартирі є похідним від права [PERSON] Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру, позивач надала суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 27 вересня 2013 року (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишній власника житла в силу закону втратив право користування житлом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Колишній власник житла [PERSON] втратив право власності та право користування жилим приміщенням. Право користування спірною квартирою у відповідача [PERSON] є похідним від прав колишнього власника житла [PERSON] За таких обставин, відповідач [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщення та виселенню з квартири. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved