Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

19 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Спецвисотбуд» про припинення трудових відносин між ним, як Директором, та ТОВ «Спецвисотбуд» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з 09.06.2020. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що рішенням загальних зборів учасників Товариства від 12.04.2019 року він призначений на посаду директора ТОВ «Спецвисотбуд» з повноваженнями відповідно до Статуту товариства. Учасниками товариства є треті особи: [PERSON] (володіє часткою, що відповідає 50% статутного капіталу) та [PERSON] (володіє часткою, що відповідає 50% статутного капіталу). З ініціативи позивача, як виконавчого органу товариства, на 6 червня 2020 року були скликані загальні збори учасників товариства, про що 4 травня 2020 року були направлені повідомлення учасникам товариства. Разом з повідомленнями позивачем учасникам товариства була направлена заява від 04.05.2020 року про звільнення з посади директора ТОВ «Спецвисотбуд» з 08.06.2020 року за власним бажанням. Треті особи 6 червня 2020 прибули на збори, але після доповіді порядку денного [PERSON] відмовився від вирішення питань та покинув загальні збори учасників товариства. У зв`язку з тим, що Статут товариства передбачає, що рішення про звільнення виконавчого органу приймається більшістю голосів усіх учасників, а такої більшості на зборах не було [PERSON] було складено рішення у вигляді протоколу, яке підтверджувало вказані обставини. Також позивач повідомив, що звіт про результати діяльності товариства за 2019 рік, вручений 06.06.2020 учаснику товариству [PERSON] під власноручний підпис, а другий екземпляр направлений ним поштою - [PERSON] . Таким чином, незважаючи на подану позивачем заяву про звільнення за власним бажанням, загальними зборами учасників товариства вказане питання не вирішено. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх трудових прав, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 6 серпня 2020 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. (а.с. 31-32). Відповідач правом подачі відзиву на позов не скористався. Третя особа [PERSON] пояснення на позовну заяву позивача не подав. Третя особа [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вергун І.Т. подав до суду пояснення на позовну заяву [PERSON] від 06.06.2020 року. Відповідно до змісту пояснень третьої особи [PERSON] , останній посилається на те, що твердження, які наведені в позовній заяві позивача є неправдивими та не підтверджуються належними доказами. Викладаючи обставини, пояснив, що 12 квітня 2019 року загальними зборами учасників ТОВ «Спецвисотбуд» [PERSON] було призначено на посаду Директора, з визначеними повноваженнями виконавчого органу Товариства, а його наділено (збережно посаду Генерального Директора) виключно представницькими повноваженнями відповідно до Статуту товариства. Під час проведення загальних зборів учасників Товариства [PERSON] зажадав пояснень від позивача щодо його протиправних дій по відношенню до нього та інших працівників та вимагав надати йому фінансовий звіт товариства. Але замість цього позивач [PERSON] почав погрожувати [PERSON] , а потім разом зі своїми представниками покинув збори. Запевняє, що від ТОВ «Спецвисотбуд» фінансових та будь-яких інших звітів не отримував. Також вказав, що відповідно до ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» звільнити директора можна тільки шляхом обрання «нового» директора або тимчасово виконуючого його обов`язки. Для звільнення за власним бажанням директора йому необхідно написати відповідну заяву, яку буде розглянуто на загальних зборах учасників ТОВ і тільки після цього в його трудову книжку буде внесено запис про звільнення на підставі заяви про звільнення і протоколу рішення загальних зборів учасників. Вважає, що позивач не обґрунтував свої позовні вимоги та не долучив докази щодо отримання [PERSON] його заяви про звільнення, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року клопотання [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вергун І.Т., про зупинення провадження у справі № 752/11803/20 залишено без задоволення. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги щодо припинення трудових відносин позивача [PERSON] з ТОВ «Спецвисотбуд», оскільки учасники ТОВ «Спецвисотбуд» не вирішили його заяву про звільнення з посади директора ТОВ «Спецвисотбуд» у порядку передбаченому Статутом ТОВ «Спецвисотбуд» та у такий спосіб порушують його право на працю. Третя особа [PERSON] та його представник адвокат Вергун І.Т. категорично заперечували щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про припинення трудових відносин із ТОВ «Спецвисотбуд», оскільки за час перебування позивача на посаді директора ТОВ «Спецвисотбуд», [PERSON] , як учасник товариства обіймав посаду генерального директора цього ж товариства. Починаючи з 12 квітня 2019 року [PERSON] фактично усунув [PERSON] від виконання будь-яких управлінських функцій, а також припинено виплату заробітної плати, з посади не звільнено, трудову книжку не повернуто. Має місце невиплата заробітної плати іншим працівникам товаристьва. Крім того має місце ряд питань щодо господарської діяльності товариства за час керівництва ним позивачем. З цього приводу ним ініційовано ряд перевірок у тому числі внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, а у провадженні господарського суду перебувають ряд справ за якими пред`явлено вимоги до ТОВ «Спецвисотбуд». Третя особа [PERSON] просив суд вирішити заявлені [PERSON] вимоги про припинення трудових відносин з ТОВ «Спецвисотбуд» відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи по суті, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Спецвисотбуд» від 12.04.2019 року № 19/04-12 [PERSON] було призначено на посаду директора ТОВ «Спецвисотбуд» з(а.с. 11). Установлено також, що трудовий контракт сторонами не укладався, між позивачем і відповідачем існують фактичні трудові правовідносини, що підтверджується зазначеними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 65). Відповідно до Статуту ТОВ «Спецвисотбуд» (нова редакція), що затверджений Протоколом від 12.04.2019 року № 19/04-12, Товариство зареєстроване в ЄДРПОУ 09.08.2012 року за номером 10651020000016158, засновниками (учасниками) ТОВ «Спецвисотбуд» є [PERSON] , який володіє часткою у розмірі 15 000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу та [PERSON] , який володіє часткою у розмірі 15 000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу (а.с. 12-25). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що його не звільнили з займаної посади за власним бажанням, оскільки на Загальних зборах ТОВ «Спецвисотбуд», які відбулись 06.06.2020 року о 11:00 год., була відсутня більшість голосів учасників товариства для прийняття рішення про його звільнення. Пунктом 5.2. Розділу 5 Статуту ТОВ «Спецвисотбуд» визначено, що вищим органом Товариства є Загальні Збори Учасників. Відповідно до підп. 7 пункту 5.6. до компетенції загальних зборів учасників належить обрання одноосібно виконавчого органу Товариства, обрання представницького органу Товариства, встановлення розміру винагороди виконавчого та представницького органу Товариства. Підпунктом 1 пункту 5.7., пунктами 5.18., 5.19. Розділу 5 Статуту визначено, що Загальні збори учасників скликаються з ініціативи виконавчого органу Товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства, яке направляється поштовим відправленням з описом вкладення. У повідомленні зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Відповідно до пункту 5.47. Розділу 5 Статуту виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Директор. Відповідно до ст.ст. 31, 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» з ініціативи позивача директора [PERSON] були скликані Загальні Збори Учасників ТОВ «Спецвисотбуд», датою проведення визначено 06.06..2020 р. о 11:00 год. Судом встановлено, що позивач надіслав учасникам ТОВ «Спецвисотбуд» [PERSON] та [PERSON] повідомлення від 04.05.2020 р. про проведення річних загальних зборів учасників ТОВ «Спецвисотбуд» та свою заяву про звільнення з посади директора ТОВ. Факт направлення листів сторонам підтверджується поштовими описами вкладення до цінних листів та поштовими чеками. (а.с. 9,10,29,27, 28). У своїх поясненнях [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вергун І.Т., повідомляє, що позивач не долучив докази щодо отримання ним заяви [PERSON] про звільнення від 04.05.2020 року, однак це не заслуговує на увагу суду, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення містить відмітку про те, що зазначену вище кореспонденцію ТОВ «Спецвисотбуд» [PERSON] отримав 19.05.2020 року. За даними надісланих учасникам товариства повідомлень, порядком денного Зборів було у тому числі питання про припинення повноважень директора Товариства [PERSON] на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з 09.06.2020 року. Відповідно до рішення Загальних Зборів Учасників ТОВ «Спецвисотбуд» від 06.06.2020 року № 06/06-20 у вигляді протоколу [PERSON] відмовився від вирішення питань, які були визначені порядком денним річних загальних зборів учасників ТОВ та покинув загальні збори учасників (а.с. 26). Як видно зі змісту пунктів 5.31., 5.34 Розділу 5 Статуту ТОВ «Спецвисотбуд» рішення загальних зборів учасників приймаються відкритим голосуванням, більшістю голосів усіх учасників Товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). Правиоами статтей 21, 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до правил пункту четвертого частини першої cтатті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Частиною першою статті 38 КЗпП України передбачене право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Встановлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ініціювання позивачем проведення загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, надсилання вказаної заяви усім учасникам товариства, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для розгляду питання про звільнення з посади, директору із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. За правилами, встановленими частинами третьою та шостою статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Тож, ТОВ «Спецвисотбуд» допустило протиправну бездіяльність, оскільки не вчинила юридично значимих дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора ТОВ та оформлення припинення трудових відносин, що свідчить про порушення вимог трудового законодавства і обмеження трудових прав позивача щодо можливості вільно обирати працю, як це передбачено вказаною статтею 43 Конституції України. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29). Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових відносин, обраний ним спосіб захисту судом направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин з ТОВ «Спецвисотбуд» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Така позиція узгоджується з Постановами Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18. Таким чином, у зв`язку з неприйняттям загальними зборами учасників ТОВ «Спецвисотбуд» рішення про звільнення позивача з посади директора за власним бажанням, суд приходить до висновку про те, що заперечення третьої особи [PERSON] не заслуговують на увагу, а заявлені [PERSON] позовні вимоги про припинення його трудових відносин із ТОВ «Спецвисотбуд» є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved