Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

20 вересня 2017 року [INFO] (надалі Позивач 1), Маріупольський об`єднаний міський військовий комісаріат (надалі Позивач 2) звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення зайво виплаченої суми грошового забезпечення. В обгрунтування позову, з урахуванням уточнень від 05.12.2017 року зокрема зазначили, що 25.03.2015 року [PERSON] на ім`я військового комісара [INFO] надав рапорт з проханням про призначення на посаду гранатометника 1 відділення 1 взводу роти охорони Маріупольського ОМВК. На підставі Указу Президента України від 14 січня 2015року №15/2015 від 14.01.2015 «Про проведення часткової мобілізації на території України» та відповідно до мобілізаційного розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника Генерального штабу ЗСУ №322/2/423т від 21.02.2015року був призначений та зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення. Відповідно до наказу військового комісара [INFO] №24 від 25.03.2015року встановлений посадовий оклад за З тарифним розрядом у розмірі 565 грн. на місяць, з виплатою щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення. 15 та 16 лютого 2016 року солдат [PERSON] не з`явився на службу без поважних причин. За даним фактом на підставі наказу військового комісара [INFO] №15 від 18.02.2016 року за фактом невиходу на службу без поважних причин, [PERSON] була оголошена «догана». На підставі наказу Міністра оборони України від 27.02.2016 року №44 та «Тимчасового порядку встановлення розміру щомісячної премії військовослужбовцям ЗСУ» за невихід на службу без поважних причин солдату [PERSON] встановити премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 630% посадового окладу за лютий 2016 року в розмірі 90% та щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення за лютий 2016 року встановити в розмірі 10%. 22 та 23 березня 2016 року солдат [PERSON] знов не з`явився на службу без поважних причин. На підставі висновку аудити та наказу військового комісара [INFO] №171 від 30.05.2017 року «Про усунення виявлених порушень у нарахуванні та виплаті заробітної плати і грошового забезпечення» військовослужбовцям та працівникам ЗСУ відносно яким було виявлено помилкове нарахування грошових сум, необхідно здійснити відшкодування зайво виплачених сум грошового забезпечення. На підставі п.31.6 наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю: - за невихід на службу без поважних причин; - за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння). Відповідно наказу військового комісара [INFO] № 9-РС від 31.03.2016р. солдата [PERSON] , гранатометника 1 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони Маріупольського ОМВК було звільнено з військової служби в запас. На даний час солдат [PERSON] на військовій службі не перебуває, тому відшкодування зайво виплаченої суми грошового забезпечення [PERSON] у добровільному порядку не являється можливим. На підставі викладеного та згідно наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008р., солдат [PERSON] за не вихід на службу без поважних причин (накази № 20 від 19 лютого 2016 р., №31 від 24.03.2016 року.) повинен бути позбавлений премії в повному обсязі. Зайво виплачена сума грошового забезпечення за наказом №20 від 19.02. 2016р. становить 4933,47грн., а за наказом № 31 від 24.03.2016 р. становить 7973,28 грн., а разом 12906,75грн. Посилаючись на ст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України, просили суд стягнути з Відповідача на користь [INFO] зайво виплачену суму грошового забезпечення у розмірі 12906,75 грн., та покласти судові витрати на відповідача згідно з ЗУ «Про судовий збір». В судове засідання представник позивача 1 Левандовський В.С., що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача 1 Тепляков І.О., що діє на підставі довіреності, в судове засідання також не з`явився. Подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, а справу розглянути за його . Відповідач [PERSON] , в судове засідання також не з`явився. Подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] погоджується з вимогами Позивачів про безпідставне отримання ним грошового забезпечення у розмірі 12906,75 грн. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того факту, що [PERSON] добровільно сплатив або бажає сплатити безпідставно отримане ним грошове забезпечення, суду не надано. Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки примусове виконання обов`язку в натурі та/або відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відповідно до чинного законодавства України, в примусову порядку здійснюються лише виконавчою службою на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] на користь [INFO] також підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1600,00 грн., яка була сплачена Позивачем 1 під час звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved