Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернулась із позовом, в якому, з урахуванням уточнень (а.с.126 - 129), просить суд визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,82 га, що розташована на території [PERSON] [PERSON] сільської ради, Новосанжарського району, Полтавської області для ведення товарного сільськогоподарського виробництва, та належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 06.02.2014 року померла бабка позивача, [PERSON]. Спадкодавцем складено заповіт відповідно до якого спадкоємцем 1/2 земельної частки (паю) площею 4,82 га, що знаходиться на території [PERSON] [PERSON] сільської ради Новосанжарського району, Полтавської області є позивач, а іншої 1/2 частини, онук спадкодавця відповідач [PERSON] Вищевказану земельну частку (пай), що належала спадкодавцю, [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виділено в натурі (на місцевості), а даний сертифікат замінено на державний акт на право власності на земельну ділянку від 03.11.2000 року, серії ПЛ №237596. Позивач звернулась до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у Державному земельному кадастрі земельна ділянка з вказаним кадастровим номером належить не [PERSON]. Позивач, у судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] [PERSON] сільська рада, Новосанжарського району, Полтавської області, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечила, надала суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника, позов підтримує (а.с.100, 101, 118). Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов визнав. Представник відповідача, [PERSON], адвокат [PERSON], у судовому засідання позов не визнала та просила зупинити провадження у справі. Відповідачем [PERSON] відзив на позов не надано, в той же час з клопотання про зупинення провадження у справі вбачається, що позов не визнається з підстави заперечення дійсності заповіту. Ухвалою суду від 19.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі №542/1954/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання заповіту недійсним (а.с.169 170). Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~06.02.2014 року померла [PERSON] (а.с.9). \~ \~ \~ \~[PERSON] мала на праві власності земельну ділянку кадастровий номер 5323486400:00:0030062 площею 4,82 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] [PERSON] сільської ради, Новосанжарського району, Полтавської області, що підтверджуується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №237596 (а.с.13). За життя [PERSON] складено заповіт, посвідчений 17.04.2012 року секретарем Стовбино Долинської сільської ради, Новосанжарського району, Полтавської області, та зареєстрований в реєстрі за №11, відповідно до якого спадкодавець заповів 1/2 частку вказаної земельної ділянки позивачу, та 1/2 частку зазначеної земельної ділянку відповідачу, [PERSON] (а.с.10). Заповіт є зареєстрованим в Спадковому реєстрі та чинним (а.с.104). Суд відхиляє посилання відповідача [PERSON] не недійсність заповіту, оскільки на час винесення рішення відсутнє судове рішення про визнання заповіту недійсним, в свою чергу, ознак нікчемності відповідачем не заявлено. [PERSON] зі Спадкового реєстру за померлою [PERSON] заведена спадкова справа №60/2014 (а.с.26, 27). Відповідно до довідки [PERSON] [PERSON] сільської ради, Новосанжарського району, Полтавської області [PERSON] на момент смерті була зареєстрована і проживала одна (а.с.102). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 12.03.2014 року, тобто у строк, передбачений ст.1270 ЦК України, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.11). Таким чином, позивач прийняла спадщину. 10.11.2016 року позивач звернулась до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.11). 11.02.2017 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори [PERSON] прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку вказаної земельної ділянки у зв'язку із тим, що за повідомленням державного кадастрового реєстратора у Державному земельному кадастрі земельна ділянка з вказаним кадастровим номером належить не [PERSON] (а.с.11). Позивачем в судовому засіданні надано пояснення, що в Державному акті в кадастровому номері допущено помилку, але виправити її відповідні органи відмовились, оскільки державні акти на землю на даний час не видаються. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На думку суду, помилка державного органу в кадастровому номері, відсутність механізму її виправлення, та як наслідок, неможливість державної реєстрації прав на земельну ділянку є нелегітимним втручанням держави у вищевказане право на мирне володіння майном. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання позивача власником частки зазначеної земельної ділянки. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved