Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

20 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 5320689400:00:016:0115, площею 4,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Полтавська область, Глобинський район, Фрунзівська сільська рада. Відповідно до Інформації державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження, на вказану земельну ділянку накладено арешт постановою ВП 30357577, виданий 15 грудня 2011 року, видавник: ВДВС Тростянецького РУЮ. Арешт було накладено у виконавчому провадженні про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 34472,85 грн. 14.11.2019 року він звернувся до Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області із заявою про зняття арешту з нерухомого майна. 18.11.2019 року отримав відповідь про те, що арешт зняти неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені після спливу 3-річного терміну їх зберігання. В листі також зазначено, що виконавче провадження було завершене 21.11.2013 року на підставі п.7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, 27 жовтня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» повторно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 05 лютого 2018 року у задоволенні позову було відмовлено. Посилаючись на те, що матеріали виконавчого провадження знищені після спливу терміну зберігання і державний виконавець не може зняти арешт з майна, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує його права як власника, оскільки він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, позивач просив суд, зняти арешт нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер: 5320689400:00:016:0115, площею 4,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Полтавська область, Глобинський район, Фрунзівська сільська рада, яка належить йому, підстава виникнення обтяження: Постанова про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: ВП 30357577, виданий 15 грудня 2011 року, видавник: ВДВС Тростянецького РУЮ, реєстраційний номер обтяження: 12039964. 18 вересня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк», як третя особа, що не заявляє самостійних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що хоча 21.11.2013 року виконавче провадження було завершене на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», проте станом на 14.09.2020 року заборгованість [PERSON] перед банком не погасив, рішення суду від 04.10.2011 року по справі № 2-456/11 про стягнення заборгованості в розмірі 34472,85 грн. не виконав (а.с.148-152). В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із наведених у позові підстав. Представник відповідача Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, рішення просив прийняти на розсуд суду. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до Інформації державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження № 188906576 від 15.11.2019 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 5320689400:00:016:0115, площею 4,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Полтавська область, Глобинський район, Фрунзівська сільська рада. В реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься номер запису про обтяження: 15024725, підстава виникнення обтяження: Постанова про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: ВП 30357577, виданий 15 грудня 2011 року, видавник: ВДВС Тростянецького РУЮ, вид обтяження: арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 12039964) (а.с.6-7). Як вбачається з листа Тростянецького РВДВС ГТУЮ у Сумській області № 18457/14-16-30 від 18.11.2019 року, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-465 від 04.10.2011 року, виданого Тростянецьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 35472,85 грн. було завершено 21.11.2013 року. Відділ виконавчої служби не має можливості проводити виконавчі дії, оскільки архів виконавчих проваджень після спливу 3-річного терміну їх зберігання підлягають знищенню (а.с.8). Відповідно до витягу із спецрозділу ВП 30357577, в провадженні Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області перебував виконавчий лист від 04.10.2011 року № 2-465 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 35472,85 грн. 15.12.2011 року державним виконавцем було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 21.11.2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу. Строк повторного пред`явлення: 21.11.2014 року (а.с. 34-35). Як вбачається з листів Тростянецького РВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), повторно виконавчий документ на виконання до відділу не надходив (а.с.33, 180,181,183). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Частина 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Згідно з ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Зі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином, суд дійшов висновку, що звернення стягнення на майно боржника, у тому числі нерухоме, допускається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, а арешт такого майна є стадією порядку звернення стягнення на майно боржника. З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2011 державним виконавцем, в межах виконавчого провадження №30357577 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 21.11.2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу. Строк повторного пред`явлення: 21.11.2014 року. Представник АТ КБ «Приватбанк» у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач має заборгованість перед останнім та надав довідку про розмір заборгованості (а.с.157). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником АТ КБ «Приватбанк» не надано суду доказів наявності судового рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості, яке перебуває на виконанні у виконавчій службі. Крім того, строки пред`явлення виконавчого листа від 04.10.2011 року № 2-465 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 35472,85 грн. до виконання пропущено і відсутні будь - які докази щодо їх поновлення чи повторного пред`явлення до виконання. Відповідно о ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що відкритих виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] боргу не існує, наявність арешту істотно обмежує та порушує його права як власника майна, тому відсутні законні підстави для продовження застосування арешту, який є перешкодою в реалізації прав позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved