Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

21.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Концерн «МТМ» здійснює постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № 96 загальною площею 59,1 кв.м, що розташоване в будинку [ADDRESS] , власником якого є відповідач [PERSON] . Зазначене підвальне приміщення знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення. Позивач підготував для відповідача належним чином оформлений проект договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203974 та надіслав його на адресу [PERSON] , проте ухилився від його укладення. Незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку, позивачем в період з листопада 2015 року по квітень 2020 року було відпущено відповідачеві теплову енергію на загальну суму 1323,25 грн. Однак, відповідач не виконав зобов`язання з оплати спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1323,25 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 107,40 грн., 3% річних за весь період прострочення у розмірі 64,33 грн., а також судовий збір у розмір 2 102,00 грн. Ухвалою суду від 29.10.2020 матеріали вищевказаної справи було передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2020 матеріали вищевказаної справи було передано на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Згідно протоколу автоматизованого розподілу справу 24.03.2021 передано для розгляду судді Стеценку А.В. Ухвалою судді від 02.04.2021 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи. 20.04.2021 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У якому, відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Вказує, що відповідач 30.10.2015 року придбав нежитлове приміщення 96, що знаходиться в будинку [ADDRESS] за договором дарування. Відповідно до п. 7 Договору дарування нежитлового приміщення, централізоване опалення в нежитловому приміщенні відсутнє. Згідно з актом обстеження системи теплоспоживання від 17.12.2015 року в нежитловому приміщенні знаходяться: два стояка, а також пластикові трубопроводи, які зашиті гіпсокартоном. Інші елементи системи теплопостачання, в тому числі теплоспоживчі установки, в нежитловому приміщенні відсутні. Наявність вищезазначених стояків та трубопроводів пов`язане з тим, що при демонтажу системи теплоспоживання в нежитловому приміщенні необхідно було зберегти цілісність загальнобудинкової системи опалення. Відсутність системи теплоспоживання в нежитловому приміщенні позбавляє споживача можливості одержувати від позивача належної якості послуги з постачання теплової енергії. Таким чином, відсутні підстави для укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі продажу теплової енергії. Крім того, до позовної заяви доданий «Розрахунок основного боргу», складений на підставі актів приймання передачі теплової енергії. Відповідач зазначає, що додані до позовної заяви акти приймання передачі теплової енергії відповідачем не підписані. Як зазначено в акті обстеження системи теплоспоживання від 17.12.2015 року, здійсненого позивачем, в нежитловому приміщенні відсутні прилади комерційного обліку спожитої теплової енергії. Згідно з положенням п. 23 Правил користування тепловою енергією у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Відсутність розміру теплового навантаження нежитлового приміщення ставить під сумнів вказані в акті, спожиті відповідачем калорії тепла, та, відповідно, розрахунок заборгованості відповідача. Відповідач також зауважує, що з урахуванням спливу позовної давності, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2015 року по 01.10.2017 року. З урахуванням викладеного, просить Концерну «МТМ» в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи. В судове засідання 29.04.2021 представник позивача [PERSON] не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про , в якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача адвокат Мухін О.І. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відсутністю відповіді на відзив та неявкою представника позивача у судове засідання. Ухвалою суду від 29.04.2021 судове засідання відкладено та визнано обов`язковою явку представника позивача Концерну «МТМ» у наступне судове засідання. 31.05.2021 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача про надання додаткового часу для ознайомлення з відзивом. 08.06.2021 року судове засідання відкладено у зв`язку із першою неявкою представника позивача. 15.06.2021 у розгляді справи оголошено перерву. 04.08.2021 учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 02.09.2021 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю надання письмових пояснень. Судове засідання відкладено. Учасники справи в судові засідання, призначені на 21.09.2021, 27.10.2021 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши у сукупності наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.). Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про теплопостачання від 02.06.2005 року за № 2633-ІУ, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно з п. 4 Правил користування тепловою енергією (надалі - Правила), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Згідно з п. 13 Правил, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 59,1 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування від 30.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., реєстровий номер 756, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 137761574 від 14.09.2018 року. Листами №1436/09 від 09.11.2015 та №112/09 від 03.02.2017 філія Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району повідомила [PERSON] про необхідність укладення договору купівлі-продажу теплової енергії та направила на адресу відповідача договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №203974 від 24.05.2016 з додатком №1 «Обсяги та порядок постачання теплової енергії Споживачу», додатком №3 «Умови припинення постачання теплової енергії» та додатком №4 «Тарифи на теплову енергію». Договір купівлі-продажу теплової енергії і договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між сторонами не укладено. 17.12.2015 представниками позивача та відповідачем складено акт обстеження системи теплоспоживання приміщення [ADDRESS] (а.с. 26), в якому зазначено, що приміщення (ремонтна майстерня), розташоване на 1-му поверсі (цокольний поверх) 5-ти поверхового житлового будинку. Система опалення житлового будинку однотрубна з верхнім розведенням, приєднана до тепло-мережі через елеватор. Система опалення приміщення загальна із системою опалення житлового будинку. Факт неукладення договору купівлі-продажу теплової енергії між [PERSON] та Концерном «МТМ» сам по собі не свідчить про те, що Концерн «МТМ» не надавав послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення, що належить на праві власності [PERSON] . Сума заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію визначена позивачем за період з листопада 2015 року по квітень 2020 року на загальну суму 1323 грн. 25 коп. У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 107,40 грн. та три проценти річних в сумі 64,33 грн. Відповідач не заперечує проти того, що позивачем здійснювалось постачання теплової енергії до житлового будинку за вищевказаною адресою у спірний період, зазначає про те, що у належному йому приміщенні відсутні будь-які теплоспоживчі прилади, які підключені до загальної системи опалення будинку, частина якої проходить транзитом через його приміщення, що, на його думку, є підтвердженням відсутності такого підключення, а відтак і отримання (споживання) ним теплової енергії. Правові відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, регулюються, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі за текстом - Правила надання послуг з централізованого опалення), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила користування тепловою енергією) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» (далі - Закон) теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; - постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; - споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; - теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії; - місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно зі ст. 4 зазначеного Закону проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання. Пунктами 4, 6 ст. 19 зазначеного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 25 зазначеного Закону встановлено обов`язок споживача по своєчасному укладенню договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією № 1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. З аналізу положень зазначених вище Правил, зокрема, пункту 44, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання. За змістом ст., ст. 1, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з надання теплової енергії в гарячій воді є одним з видів комунальних послуг. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статті 7, 8 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, і з урахуванням вказаних положень Закону позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач є їх споживачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Закону готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Щодо доводів відповідача щодо відсутності в спірному приміщенні будь-яких обігрівальних приладів, приєднаних до транзитних трубопроводів теплопостачання, суд зазначає наступне. Теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття. Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення. Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів. В той же час, для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість. В наданому позивачем розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію не зазначено, з яких складових визначено необхідну до сплати щомісячну суму. Розрахунок містить лише посилання на документи, що підтверджує нарахування - рахунок та акт. Оскільки договір між сторонами не укладено, позивач мав довести суду на якій підставі та за яку кількість відпущеної теплової енергії проведено ним нарахування. У відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. В наданих позивачем рахунках на оплату спожитої теплової енергії зазначено, що розрахунок здійснений на підставі вимірювальних приладів та діючих тарифів. З доданих до позову актів приймання-передачі теплової енергії неможливо визначити, яким чином позивач виконав нарахування плати за спожиту теплову енергію, відсутні показники будинкового приладу обліку, теплового навантаження за період з листопада 2015 року по квітень 2020 року, не зазначена площа нежитлового приміщення, норми споживання на 1 кв. м; підстави нарахування та розрахунок теплового навантаження відсутні. Матеріали справи не містять помісячних показників будинкового засобу обліку теплової енергії та показників приладу обліку, що має суттєве значення для визначення суми заборгованості, яка підлягає сплаті за спірний період. Детальний розрахунок теплової енергії з зазначенням необхідних вихідних даних для перевірки суми нарахування позивачем не здійснено. Отже, посилання позивача на те, що нарахування опалення на нежитлове приміщення виконані згідно навантаження на опалення приміщення з урахуванням норми споживання теплової енергії на 1 кв.м приміщення спростовується вищевикладеним. Позивач посилається на направлення ним на адресу відповідача актів приймання-споживання теплової енергії за спірний період та зазначає, що відповідачем підписані акти позивачеві не поверталися. В той же час, належних доказів направлення на адресу відповідача вказаних актів та рахунків позивачем суду не надано. Надані позивачем реєстри відправлень споживачам актів та рахунків не містять відбитку поштового штемпелю та дати відправлення кореспонденції. Також не надано суду фіскальних чеків на оплату поштових послуг з направлення відповідної кореспонденції відповідачеві. Рішення Запорізької міської ради про початок опалювальних сезонів, на які посилається позивач, лише підтверджують факт здійснення позивачем теплопостачання у спірному періоді, однак не доводять обсяг поставленої відповідачу теплової енергії. З урахуванням того, що позивачем не доведено належними доказами обсяг поставленої відповідачу теплової енергії, в задоволенні позовних слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (ч. 8 ст. 141 ЦПК). За подання позову Концерном «Міські теплові мережі» сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., який у зв`язку із відмовою в позові покладається на позивача. Доказів понесення відповідачем витрат, які останній сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, суду не надано. Із заявами про намір подати суду зазначені докази після ухвалення рішення відповідач та його представник до суду не звертались.

Outcome: dismissed