Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

20 липня 2015 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач указала, що вона з 20.07.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбних відносин, а саме 29.10.2013 року вони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2015 року шлюб між ними розірвано. У зв'язку з цим позивач просила поділити між ними спільно нажите майно, а саме вищевказану квартиру, визнавши за нею право власності на ? частину вказаної квартири та за відповідачем на ? частину спірної квартири. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач на початку розгляду справи позовні вимоги [PERSON] не визнавав, указуючи, що спірна квартира є його особистою власністю та звернувся до суду до позивача з відповідним зустрічним позовом. В судовому засіданні 14 грудня 2016 року відповідач визнав позовні вимоги [PERSON], не заперечував проти їх задоволення. Зустрічний позов просив залишити без розгляду. Ухвалою суду від 14 грудня 2016 року зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 205 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 20.07.2013 року по 26.10.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7, 33). Під час спільного життя, 29.10.2013 року сторонами за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2708, на ім'я відповідача була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 8-9). Зазначена обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу, не заперечується відповідачем. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 СК України спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, по справі судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі. З огляду на це, а також на положення статей 60,70 СК України указана квартира є спільним майном сторін, частки в якому є рівними. Враховуючи вищезазначене, а також те, що сторони дійшли згоди про поділ спільного майна подружжя, відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та вважає можливим в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та за відповідачем на ? частину вказаної квартири. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1104,30 гривень.

Outcome: approved