Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

20 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Новозаводського районного суду м.Чернігова з позовом про встановлення безоплатного земельного сервітуту, на земельну ділянку Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з кадастровим номером 7410100000:01:012:0309, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] для проходу та проїзду. 12.05.2020 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначив межі сервітуту згідно з кадастровим планом земельної ділянки (додаток 1), проїзд вздовж меж А,Б,В (координати точок 1,2,3,4) (а.с.50). У позовній заяві зазначено, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки загальною площею 0,10 га з кадастровим номером 7410100000:01:012:5419, відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.01.2019 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7413936552019. Поруч із вказаною земельною ділянкою розташована земельна ділянка відповідача з кадастровим номером 7410100000:01:012:0309, через яку мав бути проїзд, згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:01:012:5419 (договір 49-12 від 20.08.2012). Але 10.06.2016 від Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини було відчужено частину земельної ділянки (присвоєний кадастровий номер 7410100000:01:012:0218), що виключило можливість проходу та проїзду до належної позивачу земельної ділянки, згідно проекту землеустрою, що унеможливлює доступ медичної, пожежної та іншої спеціалізованої техніки до будинку та споруд позивача, тим самим порушує порядок дотримання норм ДБН-360-92. Усні та письмові звернення позивача щодо укладення договору земельного сервітуту, відповідачем проігноровано, єдиний можливий власний заїзд до ділянки - зі сторони ділянки відповідача. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.68). Представник відповідача Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.7 та ч.8 ст. 128 ЦПК України. Заява про поважні причини неявки відповідача в судове засідання не надійшла. У відповідності з вимогами ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу за наявними в ній доказами у відсутності відповідача і за згодою позивача ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності всіх учасників справи не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2019 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7410100000:01:012:5419 (а.с.5-6). Право власності позивача на дану земельну ділянку було належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.01.2019 р., цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.7). Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки, навколо земельної ділянки позивача знаходяться земельні ділянки: від А до Б землі Чернігівської район. лікарні держ. ветеринарної медицини, від Б до В [PERSON] , від В до Г проїзд (землі Чернігівської район. лікарні держ. ветеринарної медицини), від Г до Д [PERSON] , від Д до Е землі Чернігівської район. лікарні держ. ветеринарної медицини; від Е до А [PERSON] З наданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:012:5419 її попередньому власнику убачається, що дана земельна ділянка знаходиться в 12 економіко-планувальній зоні і межує з півночі - землі Чернігівської районної лікарні державної ветеринарної медицини, землі гр. [PERSON] , з півдня -землі гр. [PERSON] , землі Чернігівської районної лікарні державної ветеринарної медицини; з заходу - землі гр. [PERSON] ; зі сходу земельна ділянка має просту конфігурацію, під`їзд з [ADDRESS] (передбачено встановлення земельного сервітуту відповідно до ст. 98-101 Земельного кодексу України) (а.с.10-15). Також з витягу з генплану убачається необхідність влаштування проїзду до власної земельної ділянки 7410100000:01:012:5419 / [ADDRESS] / за рахунок ділянки вет. лікарні 7410100000:01:012:0309. При цьому визначена запроектована ділянка проїзду шириною 4,0 м, довжиною L= 52 м/пог (а.с.28). Отже, виходячи з наведених даних, площа запроектованої ділянки проїзду складає 4,0 м х 52 м/пог = 208 кв.м.= 0,0208га. Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:01:012:0309, що розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у державній власності в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, право постійного користування (безстроково) вказаною земельною ділянкою належить Чернігівській районній лікарні державної ветеринарної медицини (а.с.60-64). Про право постійного користування землею в розмірі 3,56 га за адресою [ADDRESS] (тепер [ADDRESS] ), на підставі рішення виконкому Чернігівської міської Ради народних депутатів №82 від 16.05.1994 видано Державний акт Чернігівській районній лікарні державної ветеринарної медицини 28.07.1994р. сері ЧН-299 (а.с.55-56). Згідно кадастрового плану земельної ділянки 7410100000:01:012:0309, схематично визначено межу сервітуту, що проходить вздовж меж А,Б,В (координати точок 1,2,3,4) (а.с. 51), яка узгоджується з запроектованою ділянкою проїзду до власної земельної ділянки 7410100000:01:012:5419 / [ADDRESS] / за рахунок ділянки вет. лікарні 7410100000:01:012:0309 у витязі з генплану (а.с.28). За вимогами ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Отже і позивач, і відповідач набули право постійного користування та право власності на земельні ділянки, у встановленому законом порядку. Зміст права земельного сервітуту врегульовано законом, зокрема ст.98 ЗК України. Так, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Окрім того, за ст.ст.99-101 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення різних видів земельних сервітутів, в т.ч. право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху і інші земельні сервітути. І цей перелік не є вичерпним. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. Отже, на врегулювання питання земельного сервітуту, позивач і звернувся до суду за захистом права, оскільки добровільно укласти договір земельного сервітуту з відповідачем неможливо, про що свідчать звернення позивача, залишені без відповіді відповідачем (а.с.23-27). Суд при вирішенні даного спору враховує і судову практику, зокрема рішення ВС. Так, у справі №539/1427/16-ц від 06.06.2018р., №127/1417/16-4 від 17.09.2018р. Верховний Суд прийняв постанову, в якій зазначив, що якщо потреби позивача не можуть бути задоволені у менш обтяжливий спосіб ніж встановлення сервітуту, є правова підстава для задоволення позову. Аналогічно, у справі №551/176/16-ц від 14.03.2018р. Верховний Суд зазначив, що земельний сервітут повинен здійснюватись найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки або землекористувача. Позивачем надано розроблений варіант встановлення сервітуту, який проходить вздовж ділянки відповідача. Згідно даної схеми, межі сервітуту : шириною 4.0 м, довжиною 52 м. Інших варіантів запропонованого сервітуту матеріали справи не містять. Водночас, як з`ясовано судом, іншого можливого встановлення сервітуту на під`їзд з іншого боку ділянки, тобто інших варіантів земельного сервітуту, не встановлено. Окремо суд зазначає і те, що виходячи із загальних положень ЦК України та ЗК України, правовідносини щодо земельного сервітуту мають виникати виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися. При вирішенні питання встановлення земельного сервітуту у даній справі, судом визначено суб`єктний склад спірних відносин відповідно до ч.2 ст.402 та ч.2 ст.404 ЦК України. Так, постійним землекористувачем земельної ділянки, по якій встановлюється земельний сервітут, є Чернігівська районна лікарня державної ветеринарної медицини, про що зазначено вище. Разом з тим, суд вважає за можливе встановити безособовий (з боку користування таким земельним сервітутом) спосіб, обґрунтовуючи це тим, що при здійсненні будівництва чи використанні власної земельної ділянки в подальшому, правом проходу чи проїзду можуть користуватись і інші особи, як наприклад, члени сім`ї позивача, знайомі, особи що надають медичні послуги, послуги по будівництву, тощо. А тому, визначення судом особового земельного сервітуту тільки на ім`я позивача, може унеможливити в подальшому виконання даного рішення суду. Також позивач правомірно у відповідності до вимог ч.1 ст. 98 ЗК просив встановити земельний сервітут безоплатно, заперечень щодо цього матеріали справи не містять. За вимогами ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отримуючи належним чином судові виклики і достеменно знаючи про розгляд справи судом з квітня 2020 року, відповідач не висловив інших пропозицій ні ж ті, які подав позивач. Оцінюючи всі докази як зокрема, так і в сукупності, на підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 401-404 ЦК України, ст. 98-101 ЗК України,

Outcome: approved