Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

21.06.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.11.1996 року, актовий запис № 386. В обгрунтування позову посилається на те, що від шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожний з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Також, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, відповідач має іншу жінку, не цікавиться життям дітей. На даний час разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення між ними не можливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що з березня 2017 року з відповідачем разом не проживає, він проживає з іншою жінкою, а тому вважає, що сім'ю зберегти неможливо, просила строк на примирення не надавати. Вказала, що неповнолітній син після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. \~ Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, підтвердив, що через постійні конфлікти, непорозуміння шлюбні відносини між ними були припинені з березня 2017 року. Просив строк на примирення не надавати, вважає, що сім'ю зберегти неможливо. Підтвердив, що після розірвання шлюбу син залишиться проживати з позивачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 16.11.1996 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №386. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БВ № 004534, виданим 16.11.1996 року Шепетівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану. Від спільного проживання у сторін є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно довідки № 497 від 29.06.2017 року, виданої приватним підприємством «Управлінська компанія «Житлофонд», діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачем [PERSON] в [ADDRESS]. Судом також встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом з березня 2017 року як сім'я не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти між сторонами, в тому числі і в присутності неповнолітньої дитини, можуть негативно відобразитись на її вихованні. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved