Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла 2 жовтня 1998 року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, що складається із ? частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул.. Маяковського, 2 в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Даний позов обґрунтуваний наступним. 2 жовтня 1998 року в смт Вапнярка Томашпільського району померла мати позивачки [PERSON] Їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки та її свідоцтвом про одруження. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із ? частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул.. Маяковського, 2 в смт Вапнярка Томашпільського району. Дана частина будинку належала матері на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10 грудня 1991 року державним нотаріусом Томашпільської державної районної контори. Позивачка зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування після смерті матері залишилися вона та її брат [PERSON], який спадщину не прийняв та на неї не претендує, про що написав заяву. Відповідно до діючого на момент смерті матері законодавства, позивачка прийняла спадщину, однак, звернувшись до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 2 жовтня 1998 року у смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON]. Згідно довідки Вапнярської селищної ради № 214 від 10 березня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із ? частини житлового будинку з погосподарськими спорудами по вул..Маяковського, 2 в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцями залишилися діти [PERSON] та [PERSON] Гр. [PERSON] фактично прийняла спадщину на протязі шести місяців після смерті спадкодавця [PERSON] Згідно заяви [PERSON]. останній спадщину після смерті своєї матері не прийняв, на неї не претендує. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 2 жовтня 1998 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 25 березня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] заведена. З копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно довідки про показники обєкта нерухомого майна КП Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, відповідно до проведеної інвентаризації № 29 від 15 березня 2016 року, ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами знаходиться в смт Вапнярка по вул..Маяковського, 2 (1/2 частина житлового будинку «А» (коридор 2-1, комора 2-2, кухня 2-3, три житлові кімнати 2-4,2-5,2-6), добудова «а3» (санвузол 2-11), ганок «а4», літня кухня «Б», вбиральня «Г», ворота з хвірткою 1, ? паркану-2. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з тим, що у неї відсутнє свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] єдиний спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] Тобто позивачка набула права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить позивачці, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, право власності на яке за [PERSON] має бути визнано. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved