Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

21 лютого 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Кредитної Спілки профспілок Міністерства Внутрішніх Справ України, [PERSON] про визнання договору недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 29 січня 2010 року між ним та Кредитною Спілкою профспілок МВС України укладено кредитний договір № 3803-Д. 29 січня 2010 року між Кредитною Спілкою профспілок МВС України та [PERSON] без його відома та згоди укладено договір поруки № 535. Зазначає, що при укладанні договору поруки відповідачі надали [PERSON] певні права відносно нього, а на нього, відповідно, поклали обов'язок відносно поручителя [PERSON] - здійснити відшкодування на користь поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою. Разом з тим, він не надавав згоди на покладення на нього таких обов'язків, що виникли при укладенні спірного договору поруки. Правова природа поруки полягає в поєднанні волі боржника та поручителя відповідати спільно, тому порука передбачає волевиявлення як боржника так і поручителя. Зазначене свідчить про порушення відповідачами положень ст. 203 ЦК України та невідповідності умов спірного договору поруки Цивільному кодексу України (ст. 511), що підставою для визнання угоди недійсної на підставі ст. 215 ЦК України. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір поруки № 535 від 29 січня 2010 року, укладений між кредитною спілкою профспілок МВС України та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Також звернуся до суду з заявою про завершення розгляду справи без участі позивача та його представника, яка була задоволена. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлялась. Представник відповідач КС профспілок МВС України проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив суду, що позивач погодився з умовами надання кредиту й особисто запропонував в забезпечення кредиту поруку своїх колег по службі [PERSON] та [PERSON] Твердження позивача про те, що договір поруки № 534 від 29 січня 2010 року укладений без його відома і його згоди спростовується наданою ним заявою-анкетою № 329 від 22 грудня 2009 року на отримання кредиту та Кредитним договором № 3803-Д від 29 січня 2010 року, укладеним між кредитною спілкою і [PERSON], у якому п.п. 4.1. п. 4 та п.п. 5.1.5. п.п. 5.1. п. 5 прямо вказують на забезпечення зобов'язання за кредитом порукою [PERSON] і [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29 січня 2010 року між [PERSON] та Кредитною Спілкою профспілок МВС України укладено кредитний договір № 3803-Д, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 40000 гривень зі сплатою 33 % річних за користування кредитом строком на 36 фактичних місяців від дати надання кредиту (а.с. 6-9). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 3803-Д, між Кредитною Спілкою профспілок МВС України та [PERSON] 29 січня 2010 року укладено договір поруки № 535, п. 2.2. якого передбачено, що відповідальність поручителя та позичальника є солідарною (а.с. 10). Звертаючись в суд з позовом про визнання договору поруки недійсним, [PERSON] посилався на те, що згоди на укладання договору поруки, та як наслідок покладання на нього відповідних обов'язків, що випливають з нього та вимог ст. 556 ЦК України він не надавав. Зазначене свідчить про порушення відповідачами положень ст. 203 ЦК України та невідповідності умов спірного договору поруки Цивільному кодексу України та є підставою для визнання угоди недійсної на підставі ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. У ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд вважає, що позивач не надав доказів порушення відповідачами положень ст. 203 ЦК України стосовно невідповідності умов спірного договору поруки Цивільному кодексу України. З заяви-анкети № 329 від 22 грудня 2009 року на отримання кредиту вбачається, що [PERSON] в забезпечення виконання кредитного договору та повернення позики запропонував поруку в особі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43). Розділом 4 Кредитного договору, зокрема п. 4.1., передбачено, що зобов'язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується порукою [PERSON], [PERSON] З умовами кредитного договору позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на кожному аркуші договору. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed