Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

21 липня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що від 17.02.2012 року працювала у Державній інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області. 10.09.2014 року Кабінетом Міністрів України було ухвалено постанову №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», згідно з якою Державну інспекцію сільського господарства було ліквідовано з покладенням її функцій на інші органи виконавчої влади. 30.06.2015 року Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову №447 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства», згідно з якою було ліквідовано, у тому числі, відповідача. 07.07.2015 року Державною інспекцією сільського господарства України видано наказ №3 «Про утворення комісії з ліквідації територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України», яким утворено комісію з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області та затверджено головою комісії з ліквідації [PERSON] 08.07.2015 року відповідачем видано наказ №138 «Про затвердження складу комісії та плану заходів з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області». 15.12.2016 року на адресу відповідача надійшло доручення першого заступника голови Державної інспекції сільського господарства від 12.12.2016 року №2/2/16, яким зобовязано вжити заходів з вивільнення всіх працівників до 30.12.2016 року, взяти до уваги, що останній робочий день, як центрального органу, так і територіальних органів, є 30.12.2016 року. На виконання цього доручення 26.12.2016 року керівником відповідача, який одночасно є головою комісії з ліквідації, було видано низку наказів, у тому числі, наказ від 26.12.2016 року №82 «Про вивільнення працівників», яким було звільнено усіх працівників, окрім 18 осіб, у тому числі і позивачки, із зазначенням, що ці 18 осіб не можуть бути звільненні. З цього приводу вона та інші незвільнені працівники неодноразово звертались до голови комісії з ліквідації відповідача, до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державної інспекції сільського господарства України, Державної інспекції праці України та інших органів. Лише 15.02.2017 року наказом №214-к її було звільнено з займаної посади. Разом з тим, у відповідності зі статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), у день звільнення та дотепер розрахунок з нею не проведено, заробітну плату за січень, лютий 2017 року в повному обсязі не сплачено. З урахуванням наведеного позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4\~960,00 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного розміру заробітної плати в сумі 150,30 грн. (а.с.а.с. 1 6). Позивачка, її представниця до суду не зявилися, звернувшись із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача до суду також не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка 17.02.2012 року була призначена на посаду провідного фахівця відділу аналітичної роботи та метрологічного забезпечення управління контролю якості насіння та садивного матеріалу Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області (що відповідає 9 тарифному розряду) (а.с. 36). 10 вересня 2014 року Кабінетом Міністрів України було ухвалено постанову №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», згідно з якою було ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства України з покладенням її функцій на інші органи виконавчої влади. 30 червня 2015 року Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову №447 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України», згідно з якою було ліквідовано, у тому числі, Державну інспекцію сільського господарства в Дніпропетровській області. 07 липня 2015 року Державною інспекцією сільського господарства України видано наказ №3 «Про утворення комісії з ліквідації територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України», яким утворено комісію з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області та затверджено головою комісії з ліквідації начальника [PERSON] (а.с.а.с. 20, 31 33). 08 липня 2015 року відповідачем було видано наказ №138 «Про затвердження складу комісії та плану заходів з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області» (а.с.а.с. 28 30). 15 грудня 2016 року на адресу відповідача надійшло доручення першого заступника голови Державної інспекції сільського господарства від 12.12.2016 року за №2/2/16, яким зобовязано вжити заходів з вивільнення всіх працівників до 30.12.2016 року, взяти до уваги, що останній робочий день, як центрального органу, так і територіальних органів, є 30.12.2016 року (а.с. 27). На виконання вказаного доручення 26.12.2016 року керівником відповідача та головою комісії з ліквідації [PERSON] було видано наказ від 26.12.2016 року №82 «Про вивільнення працівників», яким було звільнено усіх працівників інспекції та затверджено перелік працівників у кількості 18 осіб, яких не може бути звільнено у звязку з тим, що повноваження та функції інспекції із здійснення державного нагляду (контролю), державне майно та цінності, що знаходяться на балансі інспекції, не передані до відповідних органів виконавчої влади згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року №442 та від 30.06.2015 року №447 (а.с.а.с. 25, 26). До вказаного переліку осіб, що не можуть бути звільнення, було включено й позивачку. Позивачка разом з іншими працівниками відповідача, що не були звільненні, неодноразово звертались з приводу порушення їх трудових прав до уповноважених органів виконавчої влади (а.с.а.с. 16 19). 15 лютого 2017 року наказом №214-к голови комісії з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області [PERSON] позивачку було звільнено із займаної посади від 15.02.2017 року за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП (а.с. 24). Відповідно до статті 94 КЗпП заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно зі статтею 115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності зі статтею 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Як вбачається із штатного розпису відповідача на 2016 рік та розрахунку місячного фонду заробітної плати за посадами працівників до цього штатного розпису, посадовий оклад, за посадою, яку займала позивачка, було встановлено (з урахуванням тарифної ставки працівника І тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2017 року) у розмірі 2\~768,00 грн. на місяць (а.с.а.с. 12 15). Також судом встановлено, що 2017 року штатний розпис Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області не встановлювався. Між тим, позивачка продовжувала перебувати у трудових відносинах з відповідачем до 15.02.2017 року включно. З урахуванням цього та, ураховуючи встановлений законодавством від 01.01.2017 року мінімальний розмір заробітної плати в сумі 3\~200,00 грн., суд погоджується з визначеним позивачкою розрахунком заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року в сумі 3\~200,00 грн. та за 11 робочих днів у лютому 2017 року в сумі 1\~760,00 грн. (3200 грн./20 робочих днів у лютому 2017 року х 11 фактично відпрацьованих робочих днів). Оскільки під час розгляду справи відповідачем позовні вимоги в цій частині не спростовані та у відповідності з вимогами статей 10,60 ЦПК доказів щодо своєчасної виплати позивачці заробітної плати в повному обсязі за січень, лютий 2017 року на момент її звільнення та в подальшому не надано, суд з урахуванням положень статей 116,117 КЗпП доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Відтак з відповідача на користь позивачки слід стягнути заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року в сумі 3\~200,00 грн. та за період від 01 по 15 лютого 2017 року в сумі 1\~760,00 грн., разом 4\~960,00 грн. Заробітна плата позивачки за два останні відпрацьовані місяці (січень та лютий 2017 року) склала 4\~960,00 грн. Таким чином середньомісячна заробітна плата позивачки становить 150,30 грн. (4\~960,00 грн./33 робочі дні у січні та лютому 2017 року). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період від 16.02.2017 року по 25.10.2017 року (день ухвалення рішення) становить 25\~701,30 грн. (150,30 грн. х 171 (кількість робочих днів у періоді), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на підстав статті 117 КЗпП. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 640,00 грн. Крім того, у відповідності зі статтею 367 ЦПК суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині присудження позивачці заборгованості по заробітній платі у межах одного місяця в сумі 3\~200,00 грн.

Outcome: approved