Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

20.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про виселення з житлового будинку без надання другого приміщення. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору дарування від 24.03.2003 року є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. У 2012 році у позивачки виникло бажання продати зазначений будинок. За декілька днів після об'яви про продаж до позивачки звернувся потенційний покупець в особі [PERSON], з яким була досягнута домовленість про придбання ним будинку за 56000 грн. і що вселиться він у будинок після сплати авансу в розмірі 2000 грн.. Договір купівлі-продажу буде оформлений у нотаріуса після сплати залишку суми вартості будинку. Через деякий час після вселення покупець сплатив позивачці ще 32000 грн.. Однак, у 2013 році покупець за скоєння злочину потрапив до в'язниці і тому залишок суми так і не був сплачений. Позивачка намагалася зв'язатися з покупцем, але це їй не вдалося. В будинку продовжувала проживати без реєстрації відповідачка зі своєю дитиною, яку вона вважала дружиною покупця. Тому позивачка звернулася до відповідачки з питанням про сплату решти грошових коштів за будинок у розмірі 22000 грн., але отримала відмову. На вимоги позивачки виселитися з будинку відповідачка також відповіла відмовою. Через деякий час позивачці стало відомо про те, що відповідачка є лише співмешканкою покупця, а не його дружиною. Оскільки позивачка вирішувала всі питання з продажу будинку з покупцем [PERSON], а відповідачка взагалі не мала ніяких прав на будинок і не була стороною в усному договорі між нею і покупцем, позивачка знову звернулася до відповідачки з вимогою виселитися з будинку. Однак, відповідачка у свою чергу відмовилася сплатити решту грошових коштів та виселитися в добровільному порядку і стала вимагати від позивачки грошові кошти, отримані нею від покупця [PERSON]. З цього приводу позивачка зверталася до міліції, але там їй запропонували звернутися до суду. Тому позивачка просить суд задовольнити її вимоги і виселити відповідачку з належного їй будинку без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримала заявлені вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Позивачка суду також пояснила, що договір про купівлю-продаж належного їй будинку був укладений з покупцем в усній формі і за отримані від покупця грошові кошти в сумі 34000 грн. будь які розписки вона не писала. Відповідачка до цього правочину та до будинку взагалі не має ніякого відношення, оскільки не була стороною в договорі та не зареєстрована в будинку. Отримані грошові кошти нею вже витрачені на особисті потреби. Поверне отримані гроші покупцеві за його вимоги та наявності у неї зазначеної суми. Вона має намір продати будинок і тому декілька разів вимагали від відповідачки добровільно звільнити будинок, але все даремно. Просила суд задовольнити позов і виселити відповідачку з належного їй будинку. Представник позивача суду пояснив, що відповідачка не має ніякого відношення до спірного будинку і проживає в ньому незаконно, оскільки не була стороною в усному договорі купівлі-продажу будинку, не є членом родини позивачки, в будинку не зареєстрована і не отримувала дозволу позивачки на проведення будь яких ремонтних робіт у будинку. Крім того, відповідачка не є офіційною дружиною покупця і тому не має права вимагати від позивачки передані за будинок грошові кошти. Факт незаконного проживання відповідачки в спірному будинку перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Просив суд задовольнити позов і виселити відповідачку зі спірного будинку без надання іншого житлового приміщення, оскільки та зареєстрована за іншою адресою і має місце для проживання. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову. Не визнання позовних вимог первісно мотивувала тим, що протягом тривалого часу перебуває з покупцем [PERSON] у незареєстрованому шлюбі, має від того дитину - доньку [PERSON], виконала певні ремонтні роботи в будинку та на прилеглій до нього території і що упродовж поточного року сплатить позивачці залишок грошових коштів за будинок. В подальшому заявляла, що виселиться з будинку лише у тому разі якщо позивачка поверне їй отримані від [PERSON] грошові кошти в сумі 34000 грн.. Допитаний в якості свідка [PERSON], який з 25.08.2013 року утримується під вартою за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суду підтвердив той факт, що між ним та позивачкою дійсно мав місце усний договір щодо купівлі будинку, за яким він передав позивачці грошові кошти у розмірі 34000,0 грн.. Він не вимагав від позивачки розписки про отримання грошових коштів. При передачі грошових коштів була присутня й відповідачка, яка є його цивільною дружиною. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з приписами, визначеними у ст.116 ЖК України, виселенню без надання іншого жилого приміщення підлягають наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням тощо, а також особи, які самоправно зайняли жиле приміщення. Як слідує з матеріалів справи та показань свідків, відповідачка є цивільною дружиною покупця [PERSON] і вселилася разом з останнім в будинок позивачки на підставі усної домовленості між [PERSON] та [PERSON]. лише після сплати покупцем позивачці певної частини грошових коштів за будинок. Тобто, відповідачка не є особою, яка самоправно зайняла будинок позивачки і тому може бути виселена з будинку позивачки за правилами, передбаченими ч.1 ст.109 ЖК України. Згідно із ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів сім?ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не має ніякого відношення до спірного будинку і проживає в ньому незаконно, оскільки не була стороною в усному договорі купівлі-продажу будинку, укладеному між позивачкою і покупцем, не є офіційною дружиною покупця, який у теперішній час перебуває під вартою, або членом родини позивачки, в будинку не зареєстрована і не отримувала дозволу позивачки на проведення будь яких ремонтних робіт у будинку. Крім того, відповідачка зареєстрована за іншою адресою і має там житло. Факт незаконного проживання відповідачки в спірному будинку перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном. З оглядом на викладене суд вважає, що право позивачки є порушеним і тому підлягає захисту. На підставі викладеного,

Outcome: partial