Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

21 серпня 2019 року позивачі звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . В лютому 2018 року їм стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на його квартиру накладено арешт за реєстраційними номерами обтяжень №49195668 і №4919600 (далі-Обтяження). Дані Обтяження щодо квартири, состав: ціле, стан: забудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] були накладені відповідно до ухвали, 64, 15.05.1989, Кіровський суд і зареєстровані 07.05.2007 року реєстратором: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області. Вжитими заходами вдалося встановити, що на даний час відсутня як підстава для обтяження - ухвала Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.1989 року, так і справи, де б відповідачами чи обвинуваченими були позивачі. Існуюче обтяження не дає позивачам можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. З огляду на викладене, позивачі просили суд: - припинити та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт (архівний запис) № 4919568, накладений відповідно до ухвали, 64, 15.05.1989, Кіровський суд і зареєстрованого 07.05.2007 року 17:28:11 за №4919568 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області, щодо квартири, состав: ціле, состояние: забудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . - припинити та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт (архівний запис) № 4919600, накладений відповідно до ухвали, 64, 15.05.1989, Кіровський суд і зареєстрованого 07.05.2007 року 17:29:31 за №4919600 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області, щодо квартири, состав: ціле, состояние: забудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідач Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області відзиву на позовну заяву не надав, надав заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність. Відповідач Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради відзиву на позовну заяву не надав, надав заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність. Третя особа повідомлена про розгляд цивільної справи, проте будь-яких заяв чи клопотань не надала. Згідно статті 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4). Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 06.11.1996 року виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №2/1632-96 і зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу №302п за реєстровим №44 є співвласниками квартири [ADDRESS] . Листом від 08.10.2018 року №14894 КП «ДМБТІ» ДОР підтвердило вищевказану інформацію. В лютому 2018 року позивачам стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на його квартиру накладено арешт за реєстраційними номерами обтяжень №49195668 і №4919600 (далі-Обтяження). Дані Обтяження щодо квартири, состав: ціле, состояние: забудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] були накладені відповідно до ухвали, 64, 15.05.1989, Кіровський суд і зареєстровані 07.05.2007 року реєстратором: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою №130629239 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.07.2018 року. 27 лютого 2018 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, звернулася до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області (далі-Держнотархів) з запитом щодо зняття заборони на квартиру [ADDRESS] , отримання відповідної ухвали Кіровського суду та надання іншої інформації. 07 червня 2018 року Держнотархів повідомив, що згідно Закону України «Про нотаріат» заборона на арешт завжди накладалась працівниками державних нотаріальних контор при посвідченні правочинів чи за рішенням (ухвалою) суду; згідно ст.35 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріальний архів видає дублікати та копії з документів, які знаходяться на зберіганні; передані до зберігання до архіву наряди (справи) дислоковані за місцем видачі документів (число, місяць, рік), де можуть знаходитись відомості щодо арешту або заборони майна; повноважень для накладання та зняття заборон у Державного нотаріального архіву немає. 17 серпня 2018 року Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, територіальна юрисдикція якого розповсюджується на Бабушкінський район м. Дніпропетровська (нині - Шевченківський район м. Дніпро), своїм листом №460 на запит [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, повідомила, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] власника [PERSON] накладено арешт на підставі ухвали Кіровського суду від 15.05.1989 року реєстратор Держнотархів. Оглянуто наряд «Алфавітна книга заборон» 1972-1993 роки, сторінка 10 літера «Г» 1978 рік - 1 запис. Запис щодо накладення заборони на майно громадянина [PERSON] відсутній. 05 вересня 2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська своїм листом №01-07/229/2018 на запит [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, повідомив, що відповідно до алфавітних показників суду за період з 1988 року по 1992 роки по цивільним та кримінальним справам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як відповідачі по справі або як обвинувачені, судом не зареєстровані. Окрім того, суд повідомив, що не веде журналів або іншої документації стосовно реєстрації ухвал про накладення арешту. Отже, на даний час на підставі отриманої з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська інформації, позивачі не можуть звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування ухвали Кіровського суду від 15.05.1989 року, за відсутністю інформації у суду про таку ухвалу та відповідно і справу. У зв`язку з вищенаведеним, на теперішній час позивачі не вчиняли та й уже не можуть фізично вчиняти дій щодо зняття арешту і відповідно вилучення відповідного запису з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, адже відсутня як сама підстава для обтяження - ухвала Кіровського суду від 15.05.1989 року так і справа, де б відповідачами чи обвинуваченими були позивачі. Таким чином, на даний час на належне Позивачам майно безпідставно накладено обтяження, чим порушені їх майнові права щодо права вільного розпорядження своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормами ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, наявність безпідставних арештів на квартиру, яка належить позивачам, порушує гарантоване Конституцією право позивачів на вільне і беззаперечне право розпоряджатися своєю власністю. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 (в редакції від 30.06.1978 № 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивачів про безпідставність на сьогодення обтяжень на належне йому майно, а отже позовні вимоги про скасування обтяжень та вилучення записів про арешти майна з реєстрів підлягають задоволенню. Судові витрати позивачів покласти на відповідачів.

Outcome: approved