Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

21.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.10.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень, а його автомобіль було пошкоджено. Винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] Його цивільна відповідальність була застрахована в ПрАТ СК «Перша». Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження від 23.10.2014 року вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди становить 202890 грн. Страховою компанією [PERSON] виплачено страхове відшкодування в межах ліміту розмірі 50000 грн. Невідшкодована матеріальна шкода становить 152890 грн. Крім того, на лікування [PERSON] витратив 4796 грн. 44 коп. власних коштів. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 152890 грн., а також внаслідок пошкодження здоровя в розмірі 4796 грн. 44 коп. 30.04.2015 року представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. В заяві зазначено, що позивачем самостійно продано пошкоджений автомобіль та отримано від цього продажу 30100 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 122790 грн., а також внаслідок пошкодження здоровя в розмірі 4796 грн. 44 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача завдану з його вини матеріальну шкоду, а також понесені позивачем судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та, не заперечуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, посилалася на те, що позивачем не доведено розміру завданої шкоди. Також представник відповідача посилалася на те, що в разі стягнення з відповідача на користь позивача повного розміру шкоди, позивач повинен повернути відповідачу рештки пошкодженого автомобіля. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач був власником транспортного засобу: автомобілю марки «Toyota Scion» з номером двигуна JTKDE177450050010, з державним номерним знаком ВС 2995 СІ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САЕ 448171. 05.10.2014 року приблизно о 18 годині 40 хвилин на 483 км + 790 м автодороги Київ ЧОП в Буському районі Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за наступних обставин: відповідач, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ» з державним номерним знаком ВО 7109 АТ, виконуючи маневр розвороту поза перехрестям, не надав дорогу автомобілю «Toyota Scion» з державним номерним знаком ВС 2995 СІ під керуванням позивача, який рухався йому справа назустріч, чим порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення автомобілів. Ця обставина встановлена постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 03.11.2014 року, якою відповідача визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та накладено на нього адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП. Під час дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль, що належав позивачу. Про наявність механічних пошкоджень свідчать схема пригоди, яка складена 05.10.2014 року та підписана свідками, на зворотньому боці якої зазначено пошкодження. Крім того, пошкодження автомобіля викладені у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 67/14 від 23.10.2014 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 380931 грн. 32 коп., а ринкова вартість автомобіля без урахування аварійних пошкоджень становить 202890 грн., тобто, розмір матеріальної шкоди, що заподіяна власнику автомобілю [NUMBER], складає 202890 грн. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що вищезазначений висновок є належним доказом наявності та розміру матеріальної шкоди, що завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначаючи, що цей висновок не є належним та допустимим доказом розміру шкоди, представник відповідача посилалася лише на його сумнівність, не зазначивши при цьому вагомих підстав, через які суд не може прийняти вищезазначений висновок в якості письмового доказу наявності та розміру завданої позивачу матеріальної шкоди. Представником відповідача було заявлено клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи. Така експертиза була призначена, проте відповісти на поставлені перед експертом за клопотанням представника відповідача питання виявилося неможливим внаслідок недостатнього обєму та якості вихідної інформації. Представником відповідача не наведено належних підстав вважати, що визначення розміру матеріальної шкоди під час експертного автотоварознавчого дослідження проведено з порушенням вимог закону та не відповідає обставинам справи. За таких обставин суд вважає, що розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 202890 грн., і визначений він в повній відповідності з вимогами закону. В судовому засіданні також встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав тілесного ушкодження: перелам н/3 лівої ліктевої кістки зі зміщенням уламків, що підтверджується випискою № 10372/1988 з медичної карти стаціонарного хворого. З доданих до позовної заяви копій фіскальних чеків вбачається, що позивачем витрачено на лікування 4796 грн. 44 коп. Жодних доказів на спростування наявності у позивача тілесного ушкодження та вартості лікування цього ушкодження відповідачем та його представником не надано. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє обєктом, використання зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальними правилами відшкодування матеріальної шкоди, передбаченими ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Наявність у позивача матеріальної шкоди знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач витратив власні кошти на лікування тілесного ушкодження, отриманого під час дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, автомобіль позивача внаслідок цієї пригоди зазнав таких пошкоджень, ремонт яких проводити економічно недоцільно, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» можна вважати фізичним знищенням транспортного засобу. Винність відповідача у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді встановлена судовим рішенням та відповідачем не оспорюється. Розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ушкодження його здоровя та пошкодження автомобіля підтверджено позивачем. Відповідачем та його представником не надано доказів на спростування визначеного позивачем розміру шкоди. Суд прийшов до переконання, що позивачем вірно визначено розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. За висновком експертного дослідження розмір шкоди становить 202890 грн. Позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000 грн. Позивачем отримано від продажу його пошкодженого автомобіля 30100 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у звязку з пошкодженням автомобіля, яка розраховується наступним чином: 202890 грн. 50000 грн. 30100 грн. = 122790 грн., а також матеріальна шкода у звязку з ушкодженням здоровя, розмір якої становить 4796 грн. 44 коп. Представник відповідача посилався на те, що позивач в порушення вимог закону самовільно продав пошкоджений автомобіль, проте не зазначив, норми якого саме законодавчого акту порушено позивачем. Представник відповідача посилається на те, що купівлі-продажу пошкодженого автомобіля позивача фактично не було. Таке посилання представника відповідача ґрунтується виключно на припущеннях. На підтвердження продажу автомобілю представником позивача надано довідку рахунок серії ВІА № 984681 від 25.04.2015 року, з якої вбачається, що вартість придбаного [PERSON] автомобілю марки «Toyota Scion» з номером двигуна JTKDE177450050010 становить 30100 грн. Представник відповідача посилалася на те, що вказана довідка викликає сумнів, не зазначивши при цьому жодної обставини, яка б підтверджувала незаконність отримання вказаної довідки. Крім того, факт продажу позивачем автомобіля підтверджується інформацією, наданою УДАЇ ГУ МУС України у Львівській області 15.06.2015 року, з якої вбачається, що відповідно до бази даних компютерного обліку НАІС ДДАІ МВС України автомобіль марки «Toyota Scion» з номером двигуна JTKDE177450050010, з д.н.з. [NUMBER] знято з обліку з позивача 25.04.2015 року та перереєстровано за [PERSON] На теперішній час вищезазначений договір купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota Scion» з номером двигуна JTKDE177450050010 в передбаченому законом порядку недійсним не визнано. Також представником відповідача заявлено про обовязок суду повернути відповідачу пошкоджений автомобіль [NUMBER] в разі стягнення з відповідача повної суми матеріальної шкоди. При цьому представник відповідача посилався на п. 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Дійсно, в п. 14 цієї постанови зазначено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Проте, в п. 14 постанови викладено загальний порядок визначення та стягнення шкоди, завданої пошкодженням майна. В той же час, вищезазначена постанова містить пункт 15, який регулює відносини саме з приводу відшкодування шкоди за пошкодження транспортного засобу. Відповідно до п. 15 постанови в разі, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Жодного обовязку потерпілого передавати заподіювачу шкоди транспортний засіб, ремонт якого є економічно необґрунтованим, ні п. 15 постанови Пленуму, ні ст. 30 Закону не містять. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1528 грн. 91 коп., що підтверджується квитанцією від 16.04.2015 року. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved