Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» про стягнення збитків по договору депозитного вкладу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між він з 2007 року перебував у договірних відносинах з ПАТ «АБ «Експрес-Банк» з приводу банківського обслуговування рахунків позивача та неодноразово укладались договори банківського вкладу. Так, 19 березня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 75 000\~ грн. на строк 3 місяці по 19 червня 2014 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 26% річних. Крім того, 01 липня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» № 56959-10.09/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 47 000 грн. строком на 12 місяців по 01 липня 2015 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 19 відсотків річних. У вересні 2014 року позивач звернуся до відділення банку з вимогою про повернення депозитного вкладу за договором № 523597-10.08/0209 у сумі 75 000 грн. з нарахованими відсотками, однак у видачі коштів було відмовлено з тих підстав, що вказаний договір банком не укладався. У зв`язку із чим позивач звернувся до УМВС України із заявою про вчинене правопорушення. На неодноразові звернення позивача до відповідача, останнім надавались відповіді що рішення про повернення грошових коштів буде прийнято після розслідування кримінального провадження, порушеного за фактом привласнення грошових коштів вкладників. Позивачем на підтвердження викладених у позові обставин надано докази укладання депозитних договорів. Відмовляючи повернути кошти, які належать [PERSON] на праві власності ПАТ «АБ «Експрес-Банк» порушив положення ст.ст. 525, 629 ЦК України.\~ Тому просить суд, з урахуванням уточнень до позову, стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», як правонаступника ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209 від 19 березня 2014 року, в сумі 546 910,19 грн., яка складається з\~ 75 000 грн. 00 коп. заборгованості за вкладом, заборгованість за процентами\~\~ 71 289 грн., 11 256 грн. 00 коп. -\~ 3 відсотка річних, 96 704 грн. 88 коп. інфляційні втрати,\~ 292 660 грн. 27 коп. пеня; стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», як правонаступника ПАТ «Акціонерний Банк «Екстпрес-Банк», на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 56959-10.09/0209 від 01 липня 2014 року, в сумі\~ 293 353,58 грн., яка складається з: 47 000 грн. 00 коп. заборгованості за вкладом;\~ 44 674 грн. 46 коп. заборгованість по процентами; 7 054 грн. 00 коп. 3 відсотка річних; 60 601 грн. 72 коп. інфляційні втрати; 134 023 грн. 40 коп. пеня. У своєму позові позивач посилається на вимоги ст.ст. 526, 549, 611, 625, 1058, 1059, 1060 ЦК України. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний «Експрес-банк» надав суду відзив на позов, та представник відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» Сахно О.В. надала до суду заяву щодо правової позиції у справі та застосування позовної давності. Зазначив суду, що позивачем взагалі не доведено факту укладання договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209 від 19 березня 2014 року, так як з тексту наданої копії квитанції № 29054 від 18.03.2014 року вбачається, що готівкові кошти у розмірі 75 000 грн. були внесені на вкладний рахунок згідно договору № 63020 від 18 березня 2014 року.\~ Копія квитанції не підтверджує факт укладання позивачем з відповідачем договору від 19.03.2014 року. Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми вкладу за зазначеним договором не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач заявляє про застосування позовної давності в порядку ч.4 ст.267 ЦК України щодо вимог позивача про стягнення 3 відсотків річних та інфляційні втрати за ст. 625 ЦК України за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2016 рік, пені відповідно до вимог ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» з 20 вересня 2014 року по 10 листопада 2018 рік. Позивач 24 березня 2016 року звернувся до суду із позовом та при подачі вимоги про стягнення пені не заявляв, які заявив лише 10 листопада 2019 року, тому просить застосувати строк позовної давності в один рік. Посилається на вимоги ст. ст. 625, 1070 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та посилались на обставини викладені в позовній заяві. Просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», як правонаступника ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209 від 19 березня 2014 року в сумі 546 910,19 грн., яка складається з\~ 75 000 грн. 00 коп. заборгованості за вкладом, заборгованість за процентами\~ 71 289 грн., 11 256 грн. 00 коп. -\~ 3 відсотка річних, 96 704 грн. 88 коп. інфляційні втрати, 292 660 грн. 27 коп. пеня; стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», як правонаступника ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк», на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 56959-10.09/0209 від 01 липня 2014 року, в сумі 293 353,58 грн., яка складається з: 47 000 грн. 00 коп. заборгованості за вкладом; 44 674 грн. 46 коп. заборгованість по процентами; 7 054 грн. 00 коп. 3 відсотка річних; 60 601 грн. 72 коп. інфляційні втрати; 134 023 грн. 40 коп. пеня. Представника відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» Сахно О.В. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову та просила суд відмовити позивачу в повному обсязі, посилалась на обставини викладені у відзиві на позов та у заяві про застосування строку позовної давності. 2. Заяви, клопотання учасників справи 18 квітня 2016 року представником відповідача наданий відзив на позовну заяву. 16 травня 2016 року позивачем надані пояснення на відзив. 10 червня 2016 року позивачем надане клопотання про зупинення провадження по\~ справі. 16 вересня 2019 року позивачем подане клопотання про поновлення провадження по справі. 03 жовтня 2019 року позивачем надано клопотання про залучення правонаступника. 07 жовтня 2019 року надана уточнення позовна заява. 22 січня 2020 року заява представника відповідача про відкладення розгляду справи. 18 лютого 2020 року надана суду заява щодо правової позиції у справі та застосування позовної давності. 05 березня\~ 2020 року надані позивачем письмові пояснення на правову позицію у справі та застосування позовної давності. 3.Процесуальні дії суду 01 березня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 03 серпня 2016 року ухвалою суду зупинено провадження по справі. 23 вересня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження по справі. 28 жовтня 2019 року ухвалою суду визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 22 січня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», 19 березня 2014 року було укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 75 000\~ грн. на строк 3 місяці по 19 червня 2014 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 26% річних\~ (а.с.107-108). Згідно до п.2.1 договору № 523597-10.08/0209 банк зобов`язується прийняти вклад на строк та на умови договору; нараховувати та виплачувати проценти відповідно до умов договору; повернути вкладнику вклад по закінченню строку його розміщення у порядку встановленому п.3.4 договору; достроково повернути вклад за письмовою вимогою вкладника у порядку встановленому договором. Відповідно до п.3.4 договору № 523597-10.08/0209 дата повернення вкладу з 20 червня 2014 року повернення вкладу здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на рахунок вкладника № [NUMBER] відкритий в банку або через касу. Згідно до п.3.3 договору № 523597-10.08/0209 нараховані проценти по вкладу виплачуються вкладнику в кінці терміну розміщення вкладу в день його повернення разом з вкладом шляхом безготівкового перерахунку на рахунок вкладника відкритого в банку. Крім того, 01 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», було укладений договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» № 56959-10.09/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 47 000 грн. строком на 12 місяців по 01 липня 2015 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 19 відсотків річних (а.с.109-114). Згідно до п.2.1 договору № 56959-10.09/0209 банк зобов`язується прийняти вклад на строк та на умови договору; нараховувати та виплачувати проценти відповідно до умов договору; повернути вкладнику вклад по закінченню строку його розміщення у порядку встановленому п.3.4 договору; достроково повернути вклад за письмовою вимогою вкладника у порядку встановленому договором. Відповідно до п.3.4 договору № 56959-10.09/0209 дата повернення вкладу з 02 липня 2015 року повернення вкладу здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на рахунок вкладника № [NUMBER] відкритий в банку або через касу. Згідно до п.3.3 договору № 56959-10.09/0209 нараховані проценти по вкладу виплачуються вкладнику в кінці терміну розміщення вкладу в день його повернення разом з вкладом шляхом безготівкового перерахунку на рахунок вкладника відкритого в банку. Так, як встановлено в судовому засіданні у вересні 2014 року позивач звернувся до відділення банку з вимогою про повернення депозитного вкладу за договором № 523597-10.08/0209 у сумі 75 000 грн. з нарахованими відсотками, однак у видачі коштів було відмовлено з тих підстав, що вказаний договір банком не укладався. У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до УМВС України із заявою про вчинене правопорушення. На неодноразові звернення позивача до відповідача, останнім надавались відповіді що рішення про повернення грошових коштів буде прийнято після розслідування кримінального провадження, порушеного за фактом привласнення грошових коштів вкладників. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та відповідачем обрані способи захисту, що відповідають вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є стягнення заборгованості за договором банківського строкового вкладу. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення ЦК України. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. У пункті 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунка; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо. Аналіз норми статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку. Із матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що дійсно між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», 19 березня 2014 року було укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 75 000\~ грн. на строк 3 місяці по 19 червня 2014 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 26% річних. 01 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», було укладений договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» № 56959-10.09/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 47 000 грн. строком на 12 місяців по 01 липня 2015 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 19 відсотків річних На виконання умов договорів позивачем було внесено на депозит грошові кошти у сумі 75 000 грн. та 47 000 грн., що підтверджується квитанціями про внесення коштів на розрахункові рахунки (а.с.108, 114). В судовому засіданні встановлено, що письмова форма договорів банківських вкладів сторонами додержана, а квитанції підтверджують внесення коштів до банку, які містять всі необхідні реквізити, та те, що не повертаючи грошові кошти за вимогою банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку відповідачем безпідставно за звернення позивача не була повернута сума депозиту у розмірі 75 000 грн. та 47 000 грн. за відповідними укладеними між сторонами договорами. Згідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Отже, банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення, а не в день формального перерахування на рахунок вкладника, з якого кошти неможливо отримати. Згідно зі статтями 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Положеннями частини другої статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тож норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні. Враховуючи викладене, а також з урахуванням наданих сторонами розрахунків заборгованості по відсоткам, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» на користь [PERSON] заборгованості за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209 від 19 березня 2014 року в сумі 75 000 грн. 00 коп. заборгованості за вкладом;\~ 71 289 грн. 04 коп. заборгованість по процентами; 11 256 грн. 00 коп. 3 відсотка річних; 96 704 грн. 88 коп. інфляційні втрати, а також заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 56959-10.09/0209 від 01 липня 2014 року:\~ 47 000 грн. 00 коп. заборгованості за вкладом;\~ 44 674\~ грн. 46 коп. заборгованість по процентами; 7 054 грн. 00 коп. 3 відсотка річних; 60 601\~ грн. 72 коп. інфляційні втрати, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідність розрахунку, який наданий позивачем, вимогам чинного законодавства перевірено в судовому засіданні. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача розміру пені за зазначеними банківськими договорами суд зазначає наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті\~ 549, 551, 611 ЦК України). Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що уразі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Щодо застосування строку позовної давності до нарахованої позивачем розміру пені суд зазначає наступне. Ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням заявленого відповідачем строку позовної давності, який складає один рік при триваючому порушенні, розмір пені становить: за договором № 523597-10.08/0209 від 19.03.2014 року, де період прострочення з 20 вересня 2018 року по 20 вересня 2019 рік, а грошове зобов`язання по договору 75 000 грн., то розмір пені за вказаний період складає 75 000 грн. х 3/100 х365 дн., що становить 821 250 грн.; по договору № 56959-10.09/0209 від 01.07.2014 року, період прострочення 20.09.2018 року по 20.09.2019 року, де сума грошового зобов`язання по договору складає 47 000 грн., то розмір пені за вказаний період становить 47 000 грн. х 3/100 х 365дн., що становить 514 650 грн.\~ Так, як вбачається зі змісту вимог позивача, останній просить стягнути з відповідача розмір пені за договором № 523597-10.08/0209 від 19.03.2014 року лише 292 660,27 грн., а не 821 250 грн., а за договором № 56959-10.09/0209 від 01.07.2014 року 134 023,40 грн., а не 514 650 грн., що становить за рік, тобто розмір пені заявлений позивачем є меншим ніж за рік з 20.09.2018 року по 20.09.2019 рік. З урахуванням зазначеного, посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності щодо нарахованої пені позивачем, суд вважає безпідставними. За таких обставин, застосовуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів»\~ та ураховуючи установлені у справі обставини, суд дійшов до висновку про те, що банк не був позбавлений можливості видати позивачу належній йому кошти, а тому на нього покладається відповідальність у вигляді стягнення пені за увесь час порушення зобов`язання. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Установлено, що банк прострочив виконання зобов`язання з видачі позивачу належних йому за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 523597-10.08/0209 від 19 березня 2014 року в сумі 75 000 грн. та за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» № 56959-10.09/0209 від 01 липня 2014 року в розмірі 47 000 грн. пеню за прострочення зобов`язання та на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 292 660,27 грн. та 134 023,40 грн., розмір якої перевірено в судовому засіданні, підлягає зменшенню. Отже, суд приходить до висновку, що нарахований позивачем розмір пені більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання та не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 75 000,00 грн. та 47 000 грн. що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Отже, на переконання суду, у цій справі позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 6. Судові витрати На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, з урахуванням задоволених позовних вимог, який становить 5 355 грн. 80 коп. покладається на відповідача.

Outcome: partial