Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

21.09.2018року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 01.04.2013 року виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Львівської області за актовим записом №01. Зазначає, що від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Стверджує, що оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, скандалив, не дбав про сім'ю, ображав її (позивачку), їхня сім'я розпалася. Вказує, що на даний час їх шлюб існує формально, так як проживають окремо та не підтримують подружніх відносин. Залишатися і надалі у такому шлюбі наміру не має. Примирення між ними вважає неможливим. Після розірвання шлюбу бажає іменуватись прізвищем «[PERSON]». З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що вони дійсно не проживають разом близько шести місяців, не заперечує проти розірвання шлюбу. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 01.04.2013р. виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області за актовим записом №01, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.04.2013р. Від шлюбу у сторін народилася двоє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Як вбачається із позовної заяви та пояснень сторін, між останніми склались неприязні відносини через протилежні погляди на сімейне життя, сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, їх шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, вони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, а тому, як вважає суд, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, разом не проживають, не поєднані спільним побутом, від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, позивач не виявила бажання примиритись та наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання такого, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім'ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов'язках подружжя. Відтак, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені ним при подачі позову до суду, тобто 352,40 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 352,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved