Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

20 січня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк про зобовязання вчинити певні дії ( а. с. 3-21). Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в провадженні Диканського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми авансу та моральної шкоди. В ході розгляду вказаної справи відповідачі не визнавали факту отримання від позивача грошових коштів у розмірі 10\~538,00 доларів США в гривневому еквіваленті, які були зняті позивачем з банківського рахунку, що знаходився у ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач 08 квітня 2015 року та 09 квітня 2015 року звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання належним чином завіреної копії видаткового касового ордеру від 20 лютого 2012 року про зняття з валютного рахунку грошових коштів у сумі 10\~538,00 доларів США, та валютно-обмінної квитанції від 20 лютого 2012 року про конвертацію іноземної валюти на гривню. Надані відповідачем копії документів є нечіткими, що не дозволяє позивачу їх розпізнати. 14 квітня 2015 року [PERSON] було направлено на адресу відповідача заяву з вимогою надати пояснення щодо нормативно-правового регулювання діяльності касира банку при видачі коштів з валютного рахунку, чи є його обовязком запитувати про валюту, в якій кошти можуть бути видані. 29 квітня 2015 року позивач направила на адресу відповідача скаргу на те, що відповідь на минулий лист та документів їй не надано. 31 липня 2015 року позивачем було заявлено вимогу до відповідача з вимогою стягнути моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн. в даному листі позивач просила також направити їй належним чином завірені копії видаткового касового ордеру від 20 лютого 2012 року про зняття з валютного рахунку грошових коштів у сумі 10\~538,00 доларів США та валютно-обмінної квитанції від 20 лютого 2012 року про конвертацію іноземної валюти на гривню, а також надати пояснення щодо нормативно-правового регулювання діяльності касира банку при видачі коштів з валютного рахунку, чи є його обовязок запитувати про валюту, в якій кошти можуть бути видані. Надана відповідачем відповідь від 10 серпня 2015 року на думку позивача є неповною та невичерпною. Позивач 05 листопада 2015 року повторно звернулася до відповідача з вимогою надати пояснення, проте відповідь відповідача від 08 грудня 2015 року позивач вважає невизначеною. У звязку з вищевикладеним, позивач просить суд зобовязати відповідача надати повну, вичерпну, з посиланням на нормативний документ відповідь щодо діяльності касира банку при видачі коштів з валютного рахунку, чи є його обовязок запитувати про валюту, в якій кошти можуть бути видані; надати належним чином завірену довідку про залишок валютних коштів станом на 20 лютого 2012 року; надати належним чином завірені копії видаткового касового ордеру від 20 лютого 2012 року про зняття з валютного рахунку грошових коштів у сумі 10\~538,00 доларів США, та валютно-обмінної квитанції від 20 лютого 2012 року про конвертацію іноземної валюти на гривню. Позивач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача у судове засідання не зявилась, про день час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просила суд відмовити у задоволенні позову (а. с. 69-70), також надала заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі (а. с. 67). Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 квітня 2015 року та 09 квітня 2015 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання належним чином завірених копій видаткового касового ордеру від 20 лютого 2012 року про зняття з валютного рахунку грошових коштів у сумі 10\~538,00 доларів США та валютно-обмінної квитанції від 20 лютого 2012 року про конвертацію іноземної валюти на гривню (а. с. 22-23). Листом від 29 квітня 2015 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-20150410/3839 ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідь запит позивача та надіслано копію квитанції про здійснення валютно-обмінної операції від 20 лютого 2012 року (а. с. 24-25). Вважаючи надані копії документів нечіткими, позивач повторно звернулася до відповідача з заявою від 14 квітня 2015 з вимогою надати пояснення щодо нормативно-правового регулювання діяльності касира банку при видачі коштів з валютного рахунку, чи є його обовязок вирішувати з клієнтом банку питання про можливу конвертацію валюти (а.с. 26). 19 травня 2015 року позивач звернулася до Національного банку України зі скаргою на бездіяльність ПАТ КБ «Приватбанк» про неотримання нею копій запитуваних нею документів (а. с. 27). 31 липня 2015 року [PERSON] було заявлено вимогу до відповідача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10\~000,00 грн. В даному листі позивач просила також направити їй належним чином завірені копії видаткового касового ордеру від 20 лютого 2012 року про зняття з валютного рахунку грошових коштів у сумі 10\~538,00 доларів США та валютно-обмінної квитанції від 20 лютого 2012 року про конвертацію іноземної валюти на гривню, копію договору від 18 жовтня 2011 року, укладеного між позивачем та Котелевським відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» про відкриття валютного рахунку, а також надати пояснення щодо нормативно-правового регулювання діяльності касира банку при видачі коштів з валютного рахунку, чи є його обовязок запитувати про валюту, в якій кошти можуть бути видані (30-33). 10 серпня 2015 року листом за № 20.1.0.0.0/7-20150731/3559 ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідь на запитувану позивачем інформацію, а також надав копії чеків та договору (а.с. 34-40). Відповідачем у вказаному листі також було зазначено, що в ПАТ КБ «Приватбанк» існує послуга обміну валют, яку під час обслуговування касир може запропонувати клієнту та при позитивній відповіді здійснити валютообмін (а.с. 34). Вважаючи вказану відповідь неповною та невичерпною, позивач 05 листопада 2015 року повторно звернулася на адресу відповідача з вимогою надати пояснення, а також копію відповіді банку на запит від 31 липня 2015 року та належним чином завірену довідку про залишок валютних коштів станом на 20 лютого 2012 року (а. с. 41-42). В листі відповідача від 08 грудня 2015 року за № 20.1.0.0.0/7-20151112/4229 позивачу було повідомлено, що запитувану довідку банк не має можливості видати; копію відповіді банку на запит від 31 липня 2015 року відповідачем було направлено на адресу позивача (а.с. 45 зворот). Щодо пояснень, в яких випадках касир пропонує клієнту здійснити конвертацію, то відповідач зазначив, що при здійсненні касових операцій у відділеннях банку з валютою касир може запропонувати клієнту здійснити валютообмінну операцію. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Тобто, особа, яка звертається до суду за захистом свого права, сама вибирає той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Спосіб захисту свого права повинен бути ефективним, тобто відповідати змісту порушеного права, характеру допущенного порушення та наслідкам, які потягнули за собою порушення права особи. Остатній повинен бути адекватним наявним обставинам. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений вищевказаними положеннями закону або встановлений іншими нормами права. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, на всі заяви позивача банком було надано відповіді, пояснення та копії запитуваних документів. Позивачем не було доведено, а судом не встановлено факт порушення прав та інтересів позивача з боку банку, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний нею спосіб. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини в контексті викладених правових норм, суд приходить до висновку щодо недоведеності, необґрунтованості та безпідставності позовних вимог [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобовязання вчинити певні дії, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат по даній цивільній справі, враховуючи результат розгляду справи, а також те, що позивач як інвалід ІІ групи звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати по даній цивільній справі віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed