Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

20 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що 14 лютого 2014 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Позивач зазначає, що від шлюбу вони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки відповідач почав проводити менше часу вдома, а згодом взагалі перестав ночувати. Сімейне життя між ними поступово погіршувалось та на початку літа 2019 року вона зібрала свої речі та разом із донькою переїхала проживати до своїх батьків. На теперішній час шлюбні відносини між ними остаточно припинені, спільне господарство не ведеться, примирення не можливе і намагання збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Ухвалою суду від 29 квітня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року за клопотанням відповідача сторонам було надано 3 (три) місячний строк для примирення, а провадження у справі на цей термін зупинено. Ухвалою суду від 09 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. В подальшому, після спливу строку на примирення в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила що примирення між нею та відповідачем не відбулося, крім того, на теперішній час вона має намір укласти новий шлюб з іншим чоловіком. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в підготовчому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд надати строк для примирення. В подальшому, після спливу строку на примирення в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відомостей про причини неявки та відзив не надав, а тому суд, згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надавши оцінку доказам та аргументам, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи та зміст спірних відносин, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 100, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п. 10 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1 ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя. 24 вересня 2019 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення тривалістю 3 (три) місяці, однак цей строк не забезпечив фактичного вжиття заходів для примирення з боку сторін. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на те, що позивач після спливу строку на примирення наполягає на задоволенні позовних вимог, відповідач у судове засідання після спливу строку на примирення не з`явився, письмових заяв чи заперечень не надав, а тому строк для примирення не забезпечив позитивних змін у відносинах сторін. Враховуючи те, що шлюбні відносини у сторін фактично припинені з літку 2019 року, спільне господарство не ведеться, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження цього шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої спільної дитини. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved