Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивачі просить суд відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 47345,82 гривень та моральну шкоду у розмірі 500000 гривень, у рівних частках кожному позивачу, у зв`язку із незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю співробітників Управління патрульної поліції в Одеської області Департаменту патрульної поліції та Головного управління національної поліції в Одеської області при розгляді чисельних звернень позивачів з приводу незаконного перебування у домоволодінні , яке розташовано у [ADDRESS] , невідомих осіб яки користуються приміщеннями без відповідних законних підстав та не сплачують комунальні послуги, у зв`язку із чим порушуються права позивачів, як власників. Розмір матеріальної шкоди обґрунтовано розміром податків відрахованих із заробітної плати [PERSON] , за період з липня 2019 року по серпень 2021 року, так як сплачуючи відповідні податки державі , позивачі вважають неналежними дії держаних органів яки надають їм послуги по захисту їх прав та законних інтересів , яки порушують права позивачів як «споживачів» послуг державних органів, оплачених зазначеними податками. Розмір моральної шкоди, яка на думку позивачів полягає у душевних стражданнях яки вони зазнали у зв`язку із неналежним виконання своїх обов`язків державними та правоохоронними органами, та яка підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб, обґрунтована не притягненням до кримінальної відповідальності правопорушників та у не захисті прав та інтересів позивачів, що вимушує їх звертатись до суду , витрачаючи на це свій особистий час, що порушує життєві важливі зв`язки та приводить до нервових стресів. Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеської області Департаменту патрульної поліції просить у позові відмовити, вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, а також вважає що Управління не є належним відповідачем з питання захисту права позивачів як «споживачів» послуг держави України після сплати податків. У письмовому відзиві на позов представник відповідача Національної поліції України, структурним підрозділом якої є Головне управління поліції в Одеській області просить у позові відмовити враховуючи безпідставність та необґрунтованість позовних вимог а також неналежність притягнення Головного управління національної поліції у якості відповідача по вимогам по неналежність виконання державою Україна своїх обов`язків перед платником податків. 2. Процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 12.03.2021 року ( а/с 1). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2021 року головуючим визначено Луняченко В.О. (а/с 21) Ухвалою суду від 19.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження ( а/с 22 ). 23.04.2021 року від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов (а/с 29). 26.05.2021 року до суду від представника Національної поліції подано відзив на позов ( а/с 82). Протягом розгляду справи позивачами неодноразово подавались уточнені позови в яких збільшувався розмір матеріальної шкоди враховуючи щомісячне відрахування із заробітної плати [PERSON] податків , та остаточний розмір матеріальної шкоди визначений у заяві, яка надійшла до суду 14.09.2021 року, в якої визначено розмір матеріальної шкоди у розмірі 47345,82 грн. Представником відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції заявлялось клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із несплатою позивачами судового збору. Враховуючи обґрунтування позовних вимог позивачів щодо відшкодування шкоди заподіяної бездіяльністю органів що здійснюють досудове розслідування, а також незаконною бездіяльністю органів державної влади, на підставі ч.2 ст. 177 ЦПК України а також п.13, ч.2 ст. 3 Закону України « Про судовий збір», зазначена категорія позовів не оплачується судовим збором. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] мешкають у будинку [ADDRESS] . Співвласниками частини вищевказаного будинку були [PERSON] та [PERSON] , яки померли, та після їх смерті зазначеним майном користуються родичі померлих. Зокрема [PERSON] , яки, як вважають позивачі не мають на це законних підстав, не отримували зазначене майно в якості спадщини та на вимоги не надають правовстановлюючі документи. Позивачі неодноразово звертались із викликами патрульної поліції для припинення «протизаконних» ( на їх думку ) дій, але з боку патрульної поліції дані дії не були припинені, звернення до національної поліції із заявами про протизаконні дії вищевказаних осіб не були розглянуті належним чином, про що свідчать чисельні ухвали слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси якими встановлювались бездіяльність посадових осіб Київського відділу поліції в м. Одесі та було зобов`язано внести до ЄРДР відомості про кримінальні злочини. З позовами про захист своїх прав у порядку цивільного або адміністративного судочинства до осіб, яки, на думку позивачів, незаконно мешкають у частині будинку співвласниками якого є позивачі , останні не звертались , пояснивши у судовому засіданні, що використовують своє право на захист їх прав у порядку кримінального провадження. 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної діяльність або бездітністю правоохоронних та державних органів врегульовано Конституцією України і Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Так, статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( ч.1 ст. 1166 ЦК України). Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів ( ч.1 ст. 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи ( ч.1 ст. 1174 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частиною шостою вказаної статті визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін У постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 було визначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У даному випадку згідно позовних вимог зазначено, що матеріальна та морально шкода була завдана позивачам внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків співробітниками патрульної поліції яки не здійснили належного припинення протиправних дій осіб, яка порушують права позивачів а також неналежний розгляд звернень позивачів вповноваженими посадовими особами національної поліції щодо кримінального переслідування осіб яки порушують права позивачів. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 вказано, що «спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)». Як вбачається з позовних вимог та пояснень у судовому засіданні позивачів, вони вважають порушенням своїх прав факт незаконного перебування у домоволодінні , яке розташовано у [ADDRESS] , невідомих осіб яки користуються приміщеннями без відповідних законних підстав та не сплачують комунальні послуги, у зв`язку із чим порушуються права позивачів, як власників, а все інші питання пов`язані із викликом патрульної поліції та звернення до національної поліції вже є способом захисту даного права власності. Одночасно із цим позивачам достеменно відомо особи яки користуються даним домоволодінням а тому ефективним способом порушеного права власності є звернення до суду із відповідним позовом щодо захисту порушеного права, тобто правовідносини яки виникли між [PERSON] і [PERSON] з одного боку та [PERSON] є цивільно-правовими і повинні розглядатись у порядку цивільного судочинства. Крім того позивачами зазначається що бездіяльність співробітників правоохоронних органів вже була предметом дослідження слідчих суддів, та їх право як заявників у кримінальному провадженні була захищена у спосіб та строк визначений кримінальним процесуальним кодексом України. Вищенаведене дозволяє суду прийти до висновку про недоведеність вимог позивачів про наявність порушення їх прав як власників домоволодіння діями або бездіяльністю патрульної поліції або співробітників поліції по розгляду їх заяв в рамках кримінального провадження, а тому суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами наявність матеріальної та моральної шкоди завданої позивачам вищевказаними органами та їх посадовими особами, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також судом визначається , що згідно п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу, а тому не може вважатись оплатою безпосередньої роботи правоохоронних органів, державних органів та органів досудового слідства, а тому сам факт здійснення сплати податку не визначає суб`єкта оподаткування як споживача послуг у розумінні Закону України « Про захист прав споживачів « та не може бути визначено як розмір матеріальної шкоди внаслідок неналежного виконання, або невиконання своїх обов`язків органами державної влади або їх посадовими особами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed