Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

21 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Дніпро» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від 11.06.2014 року по 07.07.2016 року позивач працював у відповідача на посадах прибиральника, підсобного робочого. 07.07.2016 року позивача було звільнено за власним бажанням. Між тим, під час звільнення відповідачем було порушено трудове законодавство, яке полягає у несплаті позивачу заборгованості по заробітній платі. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення такої заборгованості в сумі 21\~135,97 грн., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період від 07.07.2016 року по день ухвалення рішення, відшкодування моральної шкоди в сумі 116\~247,83 грн. (а.с.а.с. 1 4). 06 березня 2017 року позивач у звязку з фактичним погашенням відповідачем заборгованості по заробітній платі уточнив заявлені вимоги і просив стягнути з останнього середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період від 07.07.2016 року по 06.02.2017 року (день погашення заборгованості), відшкодування моральної шкоди в сумі 116\~247,83 грн. У судовому засіданні позивач, його представниця підтримали заявлений позов. Представник відповідача до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення позивача, його представниці, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач за наказом від 11.06.2014 року №71-к працював у відповідача на посаді прибиральника території стадіону «Дніпро-Арена», а згодом за наказом від 15.04.2016 року №53-к на посаді підсобного робочого стадіону «Дніпро-Арена» (а.с. 5). 07 липня 2016 року на підставі наказу від 30.06.2016 року №194-к позивача було звільнено за власним бажанням (а.с. 5). Під час звільнення відповідач не сплатив позивачеві усі належні останньому кошти. 06 лютого 2017 року відповідач сплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі. Суд вважає, що за період затримки розрахунку при звільненні (від 08.06.2016 року по 06.02.2017 року) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39 537,76 грн. Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Розрахунок середнього заробітку виконано згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП і за процедурою, визначеною Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок). Середньоденна заробітна плата позивача складає 162,04 грн., відповідно до наступного розрахунку: 7\~453,96 ? 46 = 162,04, де: -7\~453,96 заробітна плата за травень, червень 2016 року; -46 кількість робочих днів у травні, червні 2016 року. Середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні обраховано наступним чином: 162,04 х 244 = 39\~537,76, де: -162,04 середньоденна заробітна плата; -244 кількість робочих днів у період від 08.06.2016 року по 06.02.2017 року. Вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безперечної вини у порушенні права позивача на своєчасне одержання заробітної плати. Між тим, суд вважає, що вимога, заявлена позивачем у цій частині (116\~247,83 грн.), є перебільшеною і необґрунтованою, і може бути задоволена лише в сумі 20\~000,00 грн. При цьому суд бере до уваги період затримки розрахунку при звільненні. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 1 920,00 грн.

Outcome: partial