Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

1.Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 38\~599,03 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 22.06.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 25\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нню і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. 01.08.2014 року АТ КБ «Приватбанк» звертався до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2014 року з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 34\~815,60 грн. нараховану станом на 30.05.2014 року. Прострочена сума заборгованості становить 24\~821,09 грн. Таким чином, винесення рішення Московським районним судом м. Харкова від 19.12.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час, вказане рішення не виконано боржником. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з 22.06.2010 року по 30.05.2014 року, то за період після подання позовної заяви, а саме з 02.08.2014 року по 30.06.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 38\~599,03грн., яка складається з наступного: 34\~195,49 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4\~403,54 три відсотки річних від простроченої суми. 2. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 19.10.2020 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін . 3. Позиції учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не надала. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 4. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 22.06.2010 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява складає між нею і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлена та згодна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку». Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 34\~815,60 грн. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість у [PERSON] за період з 02.08.2014 року по 30.06.2020 року становить 38\~599,03 грн., яка складається із: 34 195,49 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4 403,54 три відсотки річних від простроченої суми 5. Національне законодавство. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статі 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статі 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Згідно з частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 6. Висновки суду. З правового аналізу зазначених норм вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох відсотків річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16, провадження № 14 -254цс19. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись 01.08.2014 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2014 року. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки у цій справі відповідач не надав суду жодних доказів виконання ним його грошового зобов`язання, то позивач має право на відшкодування останнім понесених ним інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних. Суд приймає до уваги розрахунки надані позивачем та вважає їх обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 38 599 грн 03 коп. з яких: 34 195,49 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4 403,54 грн. три відсотки річних від простроченої суми. 7.Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved