overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

20 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.09.2002 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] 2003 року народження та сина - [PERSON] 2010 року народження. Позивач зазначає, що причиною розпаду сім'ї є те, що у них різні погляди на сімейне життя та на підставі цього в сім'ї почали відбуватися сварки, згодом вони стали зовсім чужими людьми. Позивач та відповідач з грудня 2015 року припинили подружні відносини та не проживають разом. Можливості зберегти сімейні відносини немає. [PERSON] вимагає розірвати шлюб зареєстрований з [PERSON] В судовому засіданні, позивач позов підтримала та пояснила, що на даний час стосунки з відповідачем не підтримує, з грудня 2015 року разом з ним не проживає. Крім того, пояснила, що коли вона мешкала з відповідачем, то вони постійно сварилися та діти були присутні при цих сварках. Інколи відповідач зловживав спиртними напоями, що також стало причиною розпаду сім'ї. Зараз вона проживає разом з іншим чоловіком та має намір створити з ним сім'ю. Перепон, щодо спілкування дітей з батьком не має. Після розірвання шлюбу позивач прохала залишити фамілію «Минка». В судовому засіданні, відповідач позов визнав та пояснив, що дійсно можливості зберегти сім'ю немає, під час сумісного проживання з відповідачем відбувалися постійні сварки, що призвели до розпаду сім'ї. На даний час він проживає з іншою жінкою. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14.09.2002 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER], , місце державної реєстрації виконавчий комітет Шарівської сільської ради Валківського району Харківської області, актовий запис №03 Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язанні спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Підставою звернення позивача до суду із вимогою розірвати шлюб, є категоричне небажання останнього мешкати із [PERSON] однією сім'єю. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Таким чином, суд вважає, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а тому шлюб повинен бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

20 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 1, розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Куцуруб, вул. Комарова, в якому з 2008 року зареєстрований її рідний брат [PERSON] Останній за вказаною адресою ніколи не проживав та відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, що позбавляє її права повноцінно користуватися та розпоряджатися будинком. Посилаючись на викладені обставини, просила позбавити відповідача права користування належним їй житловим будинком. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень по позову не надавав. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Куцуруб, вул. Комарова, 1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 травня 2008 року. За зазначеною вище адресою з 2008 року зареєстрований брат позивачки [PERSON], але з дня реєстрації фактично не проживає, що підтверджується довідками Куцурубської сільської ради обєднаної територіальної громади від 21 серпня 2017 року № 1558 та від 04 вересня 2017 року № 1600. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Куцуруб, вул. Комарова, буд. 1, фактично не проживає з 2008 року, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивачку права користуватися належним чином своїм нерухомим майном, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про позбавлення відповідача права користування житловим будинком. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

20 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що 30 червня 2008 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельної ділянки та іншого майна. У встановлений законом строк позивачка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи були втрачені. Представник позивача в судове засідання не зявився, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутності. Представник Черемошненської сільської ради до суду не зявився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що померла 30.06.2008р. [PERSON] (свідоцтво про смерть, а. с. 7) була власником земельної ділянки, площею 2,4592 га, розташованої на території Черемошненської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с.12). Заповітом від 23.09.2005р. спадкодавець усе своє майно заповіла позивачу (а. с.8). У встановлений законом строк позивач подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (оголошення про втрату, а.с.31). Дані правовідносини у системному звязку регулюються: -ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; -ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; -ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; -ст.1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла 30.06.2008р., була власником земельної ділянки, площею 2,4592 га, розташованої на території Черемошненської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. [PERSON] як спадкоємиця за заповітом у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на це майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

20 вересня 2017 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 22 грудня 2007 року в Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO], однак подружнє життя між ними не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач став вживати спиртні напої та його поведінка час від часу стала неадекватною. Він не налає коштів на утримання сімї, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, не займається вихованням дитини тощо та це призвело до того, що вони три роки тому припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти розлучення не заперечили, пояснивши, що примирення в сімї є неможливим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, крім цього, пояснив, що після одруження їх сімя стала проживати в квартирі його батька, де проживає по даний час та причиною розпаду сімї, на його думку, є недотримання подружньої вірності з боку позивачки. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони міцної сімї не створили, вони біля трьох років час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

20 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: вул. Перемоги, 3/35, м. Тернівка, Дніпропетровська область. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.09.2017 р. о 11 год. 04 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною, не може задовольнити основні життєві потреби на рівні, достатньому для життєдіяльності, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.09.2017 р. о 11 год. 04 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Павлоградської МЛ № 1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, дезорієнтована в місті, часі, когнітивні процеси знижені. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлади особистості та поведінки внаслідок органічного враження головного мозку. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

20 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], м. Дніпропетровськ. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.09.2017 р. о 09 год. 56 хв. [PERSON] госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним, не може задовольнити основні життєві потреби на рівні, достатньому для життєдіяльності, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат також не заперечує задовольнити. [PERSON], письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.09.2017р. о 09 год. 56 хв. [PERSON], був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON] КЗ «ОЦЕМД та МК». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий напружений, тривожний, виказує маячні ідеї переслідування, впливу на адресу матері. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно - маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

20 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.09.2017 р. о 10 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, є безпорадним, не може задовольнити основні життєві потреби на рівні, достатньому для життєдіяльності, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.09.2017 р. о 10 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Сарахман Я.М. КЗ «Солонянської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий чує «голос» дівчини сонця», в ньому сидить «змія-гідра». Не спить, тривожний, б'є посуд, меблі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

20 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.09.2017р. о 16 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.09.2017р. о 16 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Копенко В.І. лікарні КЗ «Павлоградської МЛ № 1» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий емоційно напружений, неадекватний, говорить, що помер в 2010р. Вважає, що мати не рідна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

20 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: вул. Багата 83, с. Богданівка, Дніпропетровської області. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.09.2017 р. о 12 год. 39 хв. [PERSON], госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним, не може задовольнити основні життєві потреби на рівні, достатньому для життєдіяльності, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат також не заперечує задовольнити. [PERSON], письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.09.2017р. о 12 год. 39 хв. [PERSON], був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON] КЗ «ОЦЕМД та МК». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий роздратований, відповіді не завжди по суті, мислення не послідовне, паралогічне, висловлює маячні ідеї переслідування. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно - маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved