Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

20.08.2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: ТОВ «КП Імпульс», Гуляйпільська районна державна адміністрація, про визнання договору купівлі-продажу дійсним. 13.10.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 25.11.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.12.1999 року Пологівською Товарною біржою «Агропром-Інвест» було зареєстровано Договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним номером ГН-161 на приватизовану трикімнатну квартиру загальною площею 64.3 кв.м., житловою площею 39.5 кв.м., корисною площею 61.1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як стало відомо, вона, як належний власник, не має можливості розпорядитися своїм майном, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений. Так, 14.06.2019 року нотаріус видав Постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, оскільки згідно зі ст.8 Закону України «Про товарну біржу» членами товарної біржі є засновники, а також прийняті до складу згідно із статутом біржі фізичної особи. Одним із обов`язків члена товарної біржі є сплата членських внесків. Малолітні діти не набули повної цивільної дієздатності та не мають особистого доходу, який би дозволив сплачувати внески та бути повноправними членами товарної біржі. Отже, членом товарної біржі може бути громадянин, який досяг повноліття. Виходячи з вищевикладеного, нотаріус вважає, що договір купівлі-продажу, зареєстрований на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» 18.12.1999 року №ГН-161 не може бути правовстановлюючим. Однак, на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу як сторони, були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало, договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору нами повністю виконано, право власності на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, тому вона вважаю, що на законних підставах набула право власності на придбане майно, однак не може розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від неї. Рішенням №26 Ради з питань опіки та піклування при Гуляйпільській районній державній адміністрації було вирішено дати згоду [PERSON] на продаж 3-х кімнатної приватизованої квартири, та надати право ставити підписи від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , при підписанні договору продажу в Державній нотаріальній конторі. В п.2 цього рішення вирішено зобов`язати [PERSON] виділити у приватному будинку, що знаходиться у [ADDRESS] по 1/4 частині на кожну дитину згідно права власності на житло. Отже, Договір купівлі-продажу на товарній біржі було укладено між нею та [PERSON] , яка діяла від свого імені, та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] на підставі Рішення №26 Гуляйпільської районної державної адміністрації Ради з питань опіки та піклування, та [PERSON] , яка на той час була повнолітня і діяла від свого імені. Вважає, що сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу квартири, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу квартири ніким не спростовані та свідчать про те, що сторони є добросовісними набувачами нерухомого майна. Однак, у зв`язку з суперечністю правових норм вона змушена звертатись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1999 року, то мають застосовуватись відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. У зв`язку з викладеним, прохала визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.12.1999 року, укладеного між нею та [PERSON] , яка діяла від свого імені, та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , яка діяла від свого імені, предметом якого є трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 64.3 кв.м., житловою площею 39.5 кв.м., корисною площею 61.1 кв.м., зареєстрований за реєстраційним номером ГН-161 на Пологівській Товарній біржі «Агропром-Інвест». В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 24.01.2021 року надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 13.01.2021 року надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги визнав в повному обсязі (а.с.65). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 24.01.2021 року надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги визнала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 24.01.2021 року надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги визнала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На судові засідання, які призначались на 05.11.2020, 25.11.2020р. була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення останній ухвали суду та судової повістки (а.с.36,48), про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, хоча, враховуючи, що справа перебуває на розгляді з 20 серпня 2020 року, остання мала змогу реалізувати свої права, передбачені для неї цивільним процесуальним законом України. Представники третіх осіб: ТОВ «КП Імпульс» та Гуляйпільська районна державна адміністрація в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач - [PERSON] народилася [INFO] в с. Сергіївка Іванівського району Херсонської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17.12.1997 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.7-8). 27.12.1999 року Рішенням №26 Гуляйпільської районної державної адміністрації Ради з питань опіки та піклування надано згоду [PERSON] на продаж 3-х кімнатної приватизованої квартири та надано право ставити підписи від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , при підписанні договору продажу в Державній нотаріальній конторі. В п.2 цього рішення вирішено зобов`язати [PERSON] виділити у приватному будинку, що знаходиться у [ADDRESS] по 1/4 частині на кожну дитину згідно права власності на житло (а.с.13). 28.12.1999 року Пологівською Товарною біржою «Агропром-Інвест» було зареєстровано Договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним номером ГН-161 на приватизовану трикімнатну квартиру загальною площею 64.3 кв.м., житловою площею 39.5 кв.м., корисною площею 61.1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який укладено між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підставі Рішення №26 від 27.12.1999 року Гуляйпільської районної державної адміністрації Ради з питань опіки та піклування (а.с.11). 17.01.2000 року Державним комунальним підприємством «Імпульс» Пологівського району Запорізької області видано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1999 року, зареєстрованого Пологівською Товарною біржою «Агропром-Інвест» за реєстраційним номером ГН-161, книга №2 реєстр №121 (а.с.12). Відповідно до повідомлення КП «Імпульс» Пологівської районної ради від 18.04.2019 року про результати огляду об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1999 року, зареєстрованого Пологівською Товарною біржою «Агропром-Інвест» за реєстраційним номером ГН-161, книга №2 реєстр №121 (а.с.14). 18.04.2019 року КП «Імпульс» Пологівської районної ради виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] (а.с.15). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.04.2020 року за №36313082 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1999 року, зареєстрованого Пологівською Товарною біржою «Агропром-Інвест» за реєстраційним номером ГН-161 (а.с.16). 14.06.2019 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. за результатом розгляду документів, наданих позивачем для посвідчення договору купівлі-продажу квартири, винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки договір купівлі-продажу, зареєстрований на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» 18.12.1999 року №ГН-161 не може бути правовстановлюючим (а.с.10). Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частина 2 ст.41 Конституції України закріплює, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 пункту 9 своєї Постанови №5 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснив, що оскільки підставою для позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Зважаючи на фактичні обставини справи і те, що правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року, при вирішенні спору у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.45, ст.47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Згідно ст.128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно зі ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1999 року - січень 2000 року (укладення договору та реєстрація права власності в БТІ) не суперечила чинному на той час законодавству. Так, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 за №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. За приписами п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін. На підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що позивач як покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, договір відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований у БТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набула право власності на квартиру та правомірно заволоділа нею. Крім того, відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. А тому приймаючи до уваги визнання позову відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та те, що відповідач [PERSON] не подала суду відзив на позов, тим самим не повідомила суду обставин, що мають значення для вирішення справи на її користь, а також те, що визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved