Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

21 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до Воронізької селищної ради Шосткинського району про визнання за ним права власності на будівлю гаражу загальною площею 178,1 кв.м. з оглядовою ямою, розташованого за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на набуття ним права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Пояснив, що за наслідком аукціону, проведеного 12.05.2004р. Українською товарною біржею, позивач придбав нерухоме майно - гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але оскільки ним був пропущений строк на обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу придбаного з аукціону нерухомого майна, [PERSON] позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на зазначений гараж, разом з тим він вже з 2004 року відкрито та безперервно володіє цим майном. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, вважала його вимоги обґрунтованими. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої відповідач позов визнав. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.05.2004р. нежитлове приміщення частини господарської будівлі гаражу школи №2 в сел. Вороніж Шосткинського району Сумської області, загальною площею 171,6 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить Воронізькій селищній раді /а.с.5/. 12 травня 2004 року позивач прийняв участь у відкритих торгах (аукціону) з продажу конфіскованого та безхазяйного майна, майна, що за правом спадкування перейшло у власність держави, що проводилися Українською товарною біржею з продажу вказаної будівлі гаражу та став переможцем із запропонованою ціною 1719 грн 30 коп. Вказані гроші він сплатив. Наведене підтверджується копією протоколу № 22 від 12.05.2004р. /а.с.6/. Як вже встановлено рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2020р. у справі № 589/684/20, що має преюдиційне значення при вирішенні даної справи в силу приписів ч. 5 ст. 82 ЦПК України, після проведення вказаного аукціону та визначення переможця торгів між позивачем та замовником аукціону не був укладений договір купівлі-продажу, а у позивача не виникло право власності на вказане нерухоме майно. Слід зазначити, що маючи намір зареєструвати право власності на вказаний об`єкт нерухомості, позивач 24.02.2020р. звертався до державного реєстратора, однак рішенням останнього № 51334831 від 26.02.2020р. [PERSON] відмовлено у реєстрації права власності на цей гараж з посиланням на те, що подані заявником документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки заявник не отримав свідоцтва про право власності від нотаріуса, а протокол відкритих торгів не може бути підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач вважає, що добросовісно заволодів гаражем, відкрито, безперервно володіє даним нерухомим майном більш ніж 10 років, а тому в межах даної справи висуває вимоги про визнання за ним права власності на вказане майно за набувальною давністю відповідно до приписів ст. 344 ЦК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи підстави заявленого позову, суд вважає за необхідне звернутися до правових положень ст. 344 ЦК України, якою врегульований інститут набувальної давності. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження тощо), виключає застосування набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали сумніву щодо правомірності набуття майна. Як було встановлено судом з наявних у справі доказів та показів свідків [PERSON] і [PERSON] , позивач фактично володіє та користується гаражем, розташованим за адресою [ADDRESS] , більш ніж 10 років. При цьому, досліджуючи питання щодо добросовісності володіння позивачем спірним майном, слід зазначити, що протягом строку давності володіння цим майном позивач завжди вважав, що спірний гараж належить саме йому, та був впевнений у тому, що правомірно набув його у володіння, придбавши на аукціоні. В свою чергу, Воронізька селищна рада за весь цей час після аукціону не претендувала на дане майно (не заявляла про виселення позивача з цього приміщення, не намагалася будь-яким іншим чином розпорядитися своєю власністю). Навпаки, в межах цієї справи та справи № 589/684/20 селищна рада позов визнавала. Питання про неналежність позивачу цього приміщення фактично виникло лише після його звернення до державного реєстратора. Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що позивач не знав та не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на спірну нерухомість. Крім того, позивач відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна протягом більш десяти років. Наведене підтверджується, зокрема, показами свідків. Так, допитана в якості свідка третя особа [PERSON] суду повідомила, що вона як приватний підприємець орендує земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій знаходиться крім іншого спірний гараж. Позивача вона знає близько 15 років та весь цей час останній відкрито володіє спірним об`єктом нерухомості, неодноразово проводив у ньому ремонт за власні кошти, доглядає та використовує за призначенням. При цьому весь цей час позивач вважав цей гараж своєю власністю, оскільки придбав його з аукціону. Додатково свідок пояснила, що вона як орендар земельної ділянки, на якій знаходиться спірний гараж, від свого імені сплачує рахунки за електричну енергію, яка споживається у гаражі, та саме позивач відшкодовує їй ці витрати. Жодна інша особа за весь цей час на гараж не претендувала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його знайомим та вже більше 10 років відкрито володіє і користується гаражем в [ADDRESS] , здійснює у ньому ремонт машин, інколи сам, а інколи разом з кимось. Позивач проводив ремонт даху гаражу, утеплив вікна, неодноразово повідомляв, що є його власником. Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України). Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на будинок гараж, загальною площею 178,1 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] , на підставі ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за ним, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved