Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

20 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовував наступним. Він є мешканцем будинку № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми і є споживачем природного газу відповідно до укладених договорів. Вказує, що неодноразово звертався до відповідача щодо встановлення в його квартирі індивідуального квартирного лічильника газу замість загальнобудинкового, але отримав відмову, після чого відповідачем було встановлено завищені норми споживання газу 8,8 куб. м. на одну особу в місяць. Позивач вказує, що Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» будь-яких пільг для визначення черговості встановлення газових лічильників не передбачено. Позивач вказує, що згідно Кодексу газорозподільних систем, загально будинковий вузол обліку природного газу встановлюється за ініціативи блансоутримувача або оператора ГРМ та за їх рахунок, при цьому балансоутримувач не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ. Позивач вказує, що при цьому згода окремого мешканця будинку на встановлення загальнобудинкового лічильника не потрібна, і вважає, що це відповідальність голови ОСББ або керуючої компанії. Натомість, Додаток № 10 до Кодексу газорозподільних систем, регламентує відповідальність побутового споживача, який не забезпечений лічильником газу та при цьому відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ. Позивач вказує, що відповідач на складав Акти про порушення на кожного побутового споживача будинку № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми, тому кожен із мешканців будинку не є відповідальним за відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Позивач вказує, що він не відмовлявся від встановлення індивідуального лічильника газу у його квартиру, а питання встановлення будинкового лічильника не належить до його компетенції як індивідуального побутового споживача, тому позивач вважає неправомірним застосування відповідачем завищеної норми споживання газу 8,8 куб. м, у разі відмови від встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Позивач вказує, що він є пенсіонером, має єдиний дохід пенсію, і економить на всьому, та вважає, що лічильник загального користування не зможе забезпечити кожному споживачу справедливого та прозорого обліку природного газу та його економії. Крім того, в частині квартир будинку проживає більше осіб ніж зареєстровано, що призведе до того, що позивач вимушений буде сплачувати стільки, скільки і сусіди, та ще й сплачувати за газ, спожитий тим, хто винаймає житло. Позивач вважає, що принцип використання багатоквартирних вузлів обліку газу не забезпечує захист прав споживачів, а саме, позивач вважає, що відповідачем порушено права споживача в частині навязування таких умов одержання послуги, які ставлять споживачів у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, так як частково у будинку вже встановлені безоплатно індивідуальні лічильники газу, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Посилаючись на Правила надання населенню послуг з газопостачання, Правила постачання природного газу, Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузда обліку, Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодекс газорозподільних систем, ст.ст. 526, 610 ЦК України, ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить: 1) визнати порушеними його права споживача передбачені ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо навязування умов одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушення принцип рівності сторін договору, визначення неналежним чином ціни продукції; 2) визнати за ним право на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника та зобовязати ПАТ «Сумигаз» здійснити [PERSON] безоплатну установку індивідуального газового лічильника до 01.01.2018 року; 3) залишити норми споживання газу споживачу [PERSON] на рівні діючих за діючими тарифами до перегляду цих норм в установленому порядку. В суді представник позивача підтримав позов у повному обсязі. В суді представник відповідача ПАТ «Сумигаз» проти позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.17-20, 58-59), суть яких зводиться до того, що вимоги позивача про порушення його прав споживача носять цілком декларативний характер, суперечать умовам типового договору, до якого позивач приєднався шляхом підписання заяви, суперечать вимогам ст. 633, 634, 641,642 ЦК України, суперечать нормативно врегульованому порядку встановлення тарифу. Також відповідач вказує, що Законом «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» на відповідача не покладено обовязок невідкладного безоплатного встановлення індивідуальних газових лічильників у кожній квартирі споживачів. Крім того відповідач зазначає, що він не встановлює і не змінює норми споживання або ціну газу, а може лише застосовувати певні заходи відповідальності до порушників вимог законодавства на ринку природного газу. Відповідач вказав, що у випадку якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, що підтверджується актом про порушення, фактичний обєм спожитого природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеному у додатку 10 до Кодексу ГРМ. В суді представник третьої особи ТОВ «Сумигаз Збут» проти позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.135-137), суть яких зводиться до того, що згідно з Законом «Про ринок природного газу», є механізм покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу. Постановою КМУ від 22.03.2017 року № 187 визначено граничну роздрібну ціну на природний газ для побутових споживачів, яка розраховується за спеціальною формулою. Обсяг споживання природного газу визначається Оператором ГРМ і є підставою для взаєморозрахунків між споживачем та постачальником. Тобто, ТОВ «Сумигаз Збут» проводить нарахування споживачу за надану послугу з газопостачання на підставі даних оператора ГРМ про обєм газу. Третя особа зазначає, що споживач не може відмовитись від встановлення комерційного вузла обліку газу з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає в багатоквартирному будинку № 15 по вул. І. Сірка у місті Суми, на його імя відкритий особовий рахунок (а.с.8, 57). Постачання природного газу мешканцям (споживачам) на території міста Суми здійснює субєкт господарювання Публічне акціонерне товариство «Сумигаз» (а.с.21, 22). 01.04.2016 року [PERSON] підписав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу для побутового споживача (а.с.56). Згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Сумигаз» на 2016-2025 роки, розділом І «Інвестиційна програма на 2016 рік», передбачені заходи зі встановлення будинкових лічильників (із зазначенням адрес будинків) (а.с.23-24, 25-26, 68-70). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) 26.04.2016 року та 02.06.2016 року направлено листи на адресу місцевих виконавчих органів, органів місцевого самоврядування та газорозподільних підприємств з рекомендаціями щодо забезпечення обліку природного газу у населення (а.с.27-30, 31-33). Вказані листи ПАТ «Сумигаз» також додатково надіслало Сумській обласній раді, Сумській обласній державній адміністрації для відома та проведення розяснювальної роботи серед населення (а.с. 38, 43). 27.07.2016 року НКРЕКП провело нараду щодо обговорення ситуації, яка склалась на ринку природного газу, за результатами якої було прийнято рішення звернутись за офіційними розясненнями до КМУ, Мінюсту та Міненергетики щодо необхідності перерахунку вартості природного газу; та зобовязано операторів ГРМ прискорити темпи виконання заходів із встановлення будинкових лічильників природного газу населенню. Копію протоколу даної наради направлено листом від 08.08.2016 року на адресу операторів ГРМ (а.с.34-37). На виконання вказаного рішення НКРЕКП, ПАТ «Сумигаз» 15.08.2016 року направило звернення до голови Сумської обласної ради та до голови Сумської обласної державної адміністрації з зазначенням списку будинків, де мешканці не допускають до встановлення загальнобудинкових приладів обліку газу, та з проханням провести розяснювальну роботу серед населення, сприяти ПАТ «Сумигаз» щодо забезпечення обліку природного газу (а.с.40, 44). Будинок №14 по вул. І.Сірка ([PERSON]) в м. Суми увійшов до переліку тих будинків, які ПАТ «Сумигаз» визначив для встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу (а.с.68-70, 83), в звязку з чим був розроблений відповідний робочий проект по реконструкції системи газопостачання та встановлення будинкового вузла обліку газу по вказаному будинку (а.с.84-114). Починаючи з 01.04.2016 року ПАТ «Сумигаз» розпочав роботи з оснащення будинковими приладами обліку житлового фонду багатоквартирних будинків, у яких встановлені газові плити. Будинок № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми станом на 11.08.2016 року перебував в реєстрі адрес на встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу (а.с.83). 22.08.2016 року мешканці будинку № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми звернулись з колективним зверненням на адресу директора ПАТ «Сумигаз», Сумського міського голови,керівників обслуговуючих організацій, де викладено дослівно наступне: «Ми, мешканці будинку № 15 по вулиці Івана Сірка, звертаємося до [PERSON] з вимогою зупинити процес встановлення будинкового лічильника газу. Просимо забезпечити встановлення квартирних лічильників газу в нашому будинку» (а.с.75-77). Серед прізвищ та підписів мешканців будинку під даним зверненням відсутні прізвище та підпис позивача [PERSON] (а.с. 75-77). На вказане звернення мешканців будинку № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми, ПАТ «Сумигаз» 05.09.2017 року надало відповідь (а.с.78-79), з якої вбачається, що встановлення індивідуальних приладів обліку газу за рахунок коштів газорозподільних підприємств споживачам, які мешкають у багатоквартирних будинках, де заплановано встановлення будинкових лічильників газу, не передбачено ні законом «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ні Інвестиційною програмою. Також повідомлено, що у разі незгоди власника квартири проводити розрахунки за спожитий газ на підставі показань встановленого надомного приладу обліку, він може встановити квартирний лічильник газу за власні кошти (а.с.78-79). На звернення [PERSON]А від 28.10.2016 року стосовно встановлення йому індивідуального лічильника газу за кошти ПАТ «Сумигаз», 31.10.2016 року ПАТ «Сумигаз» надало позивачу відповідь аналогічного змісту, що і всім мешканцям будинку, а саме, що встановлення індивідуального лічильника за кошти оператора ГРМ не передбачено законом та інвестиційною програмою (а.с.10). З матеріалів справи судом також встановлено, що згідно витягу з протоколу № 1 від 07.10.2016 року, постійно діюча комісія ПАТ «Сумигаз» розглянула акти про порушення від 22.08.2016 року № 04/99 та від 22.09.2016 року № 04/235, а саме про відмову споживачів природного газу мешканців багатоквартирного будинку № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми, та прийняла рішення з 01.10.2016 року фактичний обєм спожитого природного газу мешканцям багатоквартирного будинку № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми як побутовим споживачам, у яких не встановлені індивідуальні лічильники газу визначати за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до Кодексу газорозподільних систем (а.с. 123). Самих актів про порушення від 22.08.2016 року № 04/99 та від 22.09.2016 року № 04/235, на які мається посилання в протоколі суду не надано. ПАТ «Сумигаз» надав копію повідомлення про результат засідання комісії, яке направлено [PERSON] як мешканцю будинку № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми, однак в реквізитах цього повідомлення взагалі відсутня дата документа, з чого неможливо встановити, коли даний документ направлений позивачу (а.с.72-73). З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що якийсь лист [PERSON] отримав 06.10.2016 року, однак у даному повідомленні не заповнені реквізити відправника (а.с.74) Крім того, суд звертає увагу на дату отримання листа позивачем 06.10.2016 року, тоді як комісія приймала рішення 07.10.2016 року. На підставі прийнятого постійно діючою комісією ПАТ «Сумигаз» рішення, починаючи з жовтня 2016 року, мешканцям будинку № 15 по вул. І. Сірка в м. Суми, в тому числі позивачу [PERSON], квартира якого не обладнана індивідуальним лічильником, здійснюється нарахування за граничними обємами споживання 9,8 куб.м в місяць з розрахунку на одного мешканця квартири, тобто на чотирьох мешканців обєм споживання становить 39,20 куб. м на місяць, що підтверджується копію рахунку (а.с.57). Суд, вирішуючи даний спір, виходить із наступного. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Частиною 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обовязок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб'єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом прямо не передбачено покладення на споживача обовязку фінансувати витрати зі встановлення лічильника(ків) газу у багатоквартирному будинку, де розташована його квартира, або ж у його квартирі. Згідно з п. 5 глави 2 Розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об'ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить, зокрема відмова в доступі до об'єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу. Відповідно до п. 6 глави 3 Розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об'єкта споживача, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об'єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати не допуску, визначеної в акті про порушення. Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу. При цьому представник Оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населенням не застосовується. Кодексом газорозподільних систем (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу 1Х Кодексу) передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загально будинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5розділу ХІ цього Кодексу), фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Додаток № 10 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні норми споживання природного газу населенням: 9,8 м.куб. (плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання людино-місяць). Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» встановлено норматив використання природного газу 4,4 куб.м. на одну людину у місяць для домогосподарств, де газ використовується тільки для приготування їжі. Таким чином, для застосування вищевказаної санкції, як визначення фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ. При цьому аналіз змісту положень Кодексу ГРС у їх системному звязку із Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» дає підстави обґрунтовано стверджувати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням. Окрім того, як встановлено Кодексом ГРС (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу IX, п.6 глави 3 Розділу ХІ) правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором ГРМ згідно визначеної процедури з оформленням відповідного документа певної форми і змісту. Як слідує з матеріалів справи, визначення позивачу [PERSON] обсягів спожитого газу за граничними об'ємами споживання природного газу вчинене відповідачем на підставі п. 3 глави 4 розділу ІХ та глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС, тобто як санкція за порушення правил обліку та споживання природного газу (а.с. 123). В повідомленні про результат засідання комісії, яке направлено [PERSON] (а.с.72-73), ПАТ «Сумигаз» послалось на те, що працівники ПАТ «Сумигаз» встановили факт недопуску та факт відмови від встановлення загальнобудинкового вузла обліку мешканців будинку № 15 по вул. І.Сірка м. Суми, при цьому факт відмови підтверджують колективним зверненням мешканців будинку від 22.08.2016 року. Відповідно до п. 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу. Однак жодними доказами під час розгляду справи не було підтверджено, що безпосередньо саме позивач [PERSON] чинив перешкоди представникам ПАТ «Сумигаз» у доступі до будинку. Із особистими заявами про відмову від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника) позивач [PERSON] не звертався. Заява [PERSON] про встановлення йому квартирного лічильника - не є тотожною з заявою про відмову від встановлення приладу обліку спожитого газу Колективна заява мешканців будинку, на яку посилається сторона відповідача (а.с.75-77), по-перше, містить вимогу зупинення процесу встановлення загальнобудинкового лічильника газу та прохання встановити індивідуальні лічильники обліку газ, що не можна розцінювати як особисті заяви про відмову кожного окремого мешканця від встановлення приладу обліку спожитого газу; а по-друге, вказана заява взагалі не містить прізвища позивача та його особистого підпису. Таким чином, суд ураховує, що будь-яких належних доказів протидії позивача [PERSON] у встановленні загальнобудинкового приладу обліку газу суду не надано. Суд також приймає до уваги ту обставину, що акти про порушення складались не відносно якогось окремого конкретно визначеного споживача, а відносно всього будинку № 15 по вул. І. Сірка (що слідує із повідомлення про результат засідання, а.с. 72), тобто акти фактично не містять відомостей про вчинення порушення конкретною особою, а відповідно і прийняття відповідачем рішення про відповідальність конкретної особи на підставі цього акту суд вважає неправомірним. Тому, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про залишення позивачу норми споживання газу на рівні діючих за діючими тарифами до перегляду цих норм в установленому порядку, а не за граничними обємами споживання природного газу населенню згідно Додатку № 10 до Кодексу ГРС, як визначив ПАТ «Сумигаз» з 01.10.2016 року. Щодо вимоги про визнання за позивачем права на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника та зобовязання ПАТ «Сумигаз» здійснити [PERSON] безоплатну установку індивідуального газового лічильника до 01.01.2018 року, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки такий обовязок відповідача не передбачений ні Законом, ні умовами Типового договору розподілу природного газу, укладеного позивачами шляхом надання підписаної ними в січні 2016 року заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620 (із змінами та доповненнями внесеними постановою КМУ від 27.01.2016 року № 46) «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку» передбачено, що у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Крім того, станом на 2016 рік Регулятором в особі НКРЕКП на ПАТ «Сумигаз» було покладено обовязок встановити будинковий лічильник газу по вул. І. Сірка, 15 в м. Суми. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено перелік джерел фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення. Тому, аналогічний обовязок в частині встановлення лічильників газу, в тому числі і індивідуальних, перед населенням мають бюджети всіх рівнів та саме ж населення. Крім того, виходячи зі змісту Закону можна зробити висновок, що у ПАТ «Сумигаз» виникає право виконувати роботи з оснащення лічильниками, а у споживача обовязок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, споживачем якого він є, за рахунок різних джерел фінансування (в тому числі спільного фінансування). Таким чином, вимога позивача про визнання за ним права на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника за рахунок ПАТ «Сумигаз» та зобовязання ПАТ «Сумигаз» здійснити безоплатну установку індивідуального лічильника - не ґрунтується на законі. Право позивача на встановлення індивідуального лічильника за власні кошти відповідачем не оспорюється. Також суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про визнання порушеними прав споживача, передбачених ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо навязування умов одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушення принцип рівності сторін договору, визначення неналежним чином ціни продукції. Суд вважає, що позивачем не доведено поза розумним сумнівом вказаних позовних вимог, і не доведено вчинення відповідачем неправомірних дій. Суд вважає, що ПАТ «Сумигаз», вживаючи заходи щодо встановлення загальнобудинкового лічильника, діяв в межах свої прав і обовязків, що передбачені умовами Типового договору розподілу природного газу, з якими позивач погодився, підписавши заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу, а також на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу газорозподільних систем та Інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Сумигаз» на 2016 рік. Враховуючи викладене, дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: partial