Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

20 листопада 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року позов було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 3 ч. 3 ст. 175, ст. 176, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 16 січня 2019 року позивачем надано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження і зупинено провадження у справі до отримання відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року провадження по цивільній справі було поновлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2021 року вирішено питання про заочний розгляд. Оскільки договірних відносин, які випливали би з умов договору купівлі-продажу, укладеного 09 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , на теперішній час не існує, тому що за його умовами договір розірваний, тому справа не підсудна Ленінському районному суду м. Дніпропетровська. При цьому, відповідно до положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. За таких обставин, оскільки справу було направлено Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю в порядку ст. 31 ЦПК України, Ленінським районним судом м. Дніпропетровська її було прийнято до розгляду. Позивач у своєму позові посилався на те, що 08 вересня 2010 року між ним і відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався продати позивачеві товар на умовах 100 % передоплати. Вартість товару становила 55 706 доларів США. Місцем виконання договору є [ADDRESS] . Товар мав бути поставлений і переданий покупцеві у строк до 31 грудня 2010 року, проте, відповідач свої зобов`язання не виконав: товар не поставив і грошові кошти не повернув. Також умовами договору було передбачено у разі порушення умов договору сплату пені у розмірі 0,0741 % від вартості товару. Відповідачем грошові кошти було отримано в повному обсязі у розмірі 55 706 доларів США, про що свідчать умови договору. Відповідач не заперечує щодо невиконання ним зобов`язань, що засвідчує написана ним власноруч розписка. На неодноразові звернення боржник грошові кошти не повертає. Також позивач зазначив, що сторони у договорі погодили, що у разі невиконання умов договору до 31 грудня 2011 року, договір вважається розірваним. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 55 706 доларів США, пеню у розмірі 6 357 доларів США, а також судові витрати у розмірі 1 173 гривень 47 коп. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ст. ст. 498, 499 ЦПК України, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу від 08 вересня 2010 року [PERSON] зобов`язався продати, а [PERSON] придбати стирольно-інденову смолу у розмірі 92,843 тони за ціною 600 доларів США за тону, всього на суму 55 706 доларів США на умовах повної передоплати. Продавець зобов`язався передати товар покупцеві до 31 грудня 2010 року. У разі порушення строків поставки товару продавець зобов`язаний сплатити покупцеві пеню у розмірі 0,0741 % від вартості товару, а у разі невиконання договору повністю, чи у його частині, до 31 грудня 2011 року зазначений договір є розірваним (а.с. 5-7). Місцем виконання договору визначено [ADDRESS] (а.с. 5-7). 03 червня 2011 року [PERSON] власноруч написав розписку, що він отримав у борг у [PERSON] 55 706 доларів США, і зобов`язався їх повернути, а також 6 357 доларів США пені, а всього 62 063 долари США (а.с. 8). На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 55 706 доларів США, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку. Абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з розпискою [PERSON] взяв у позивача грошові кошти та зобов`язався повернути. Також відповідно до розписки [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] 6 357 доларів США пені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На теперішній час борг відповідачем позивачеві повернуто не було. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 03 червня 2011 року у розмірі 55 706 доларів США та 6 357 доларів США пені, а всього 62 063 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому НБУ на 17 жовтня 2018 року (1 долар США = 27 гривень 93 коп.), становить 1 733 419 гривень 59 коп. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 8 810 гривень, який було сплачено позивачем про поданні позову до суду (а.с. 1). Щодо відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою банківської комісії за здійснення оплати судового збору, суд зазначає, що дані витрати не відносяться до судових, тому відшкодуванню не підлягають. Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , складає 1 742 229 гривень 59 коп. (1 733 419 гривень 59 коп. + 8 810 гривень = 1 742 229 гривень 59 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved