Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

20 вересня 2017 року до суду з позовними вимогами звернулася позивач, які до початку розгляду справи збільшила та просила позбавити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Призначити її піклувальником на неповнолітнім [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів їх доходів щомісяця з кожного, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідачі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток. Відповідач [PERSON] проживає в м. Києві, а дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. З метою захисту прав дитини позивач була вимушена звернутись 17 березня 2017 року до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації служби у справах дітей, проте згідно їх листа спеціалістами служби 29.03.2017 року було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] з метою обстеження умов проживання дитини, однак двері ніхто не відчинив. Дитина з своїми батьками зовсім не спілкується. Відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями, з дитиною не спілкується, його утриманням не займається. Позивачем створені всі необхідні умови для нормального проживання і навчання неповонлітньої дитини [PERSON], в зв'язку з чим батьки повинні бути позбавлені батьківських прав відносно свого сина. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, розгляд даної справи після набрання чинності даним Кодексом здійснено за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що дитина проживає постійно разом з нею та її чоловіком [PERSON] з 8 класу. Вони самостійно піклуються онуком, займаються його вихованням, розвитком та повністю його утримують. Відповідач [PERSON] проживає в м. Києві, життям та здоров'ям сина не цікавиться. Останній раз [PERSON] бачив свою матір у 2016 році. Батько дитини зловживає спиртними напоями, з сином не спілкується, його утриманням не займається. Відповідачі з дитиною не спілкуються та взагалі відмовляються його будь-яким чином утримувати та брати участь у його вихованні. Представник третьої особи [PERSON] позов підтримала та пояснила, що дана сім'я перебуває під наглядом ще з 2007 року, оскільки вже тоді були прояви неналежного виконання батьківських обов'язків зі торони батьків, які пребували у зареєстрованому шлюбі і проживали разом в місті Славутичі. Відповідач [PERSON], працюючи в кафе-барі «Атлант», вела антисуспільний спосіб життя, вживала спиртні напої. Батько дитини також не виконував належним чином свої батьківські обов'язки, вів себе зухвало, вживав спиртні напої, життям дитини не цікавився. [PERSON] під час бесіди повідомив, що був факт керування його матір'ю автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. Крім того, він повідомив, що мати за місцем її проживання в м. Києві часто його залишала на одинці з його малолітніми братом та сестрою. Він бажає залишитися проживати з бабусею та дідусем, хоче щоб бабуся була його опікуном. Батьки життям дитини не цікавляться, матеріально не утримують, не спілкуються. Дані обставини є підставами для задоволення позовних вимог. Прокурор Славутицького відділення Броварської місцевої прокуратури Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання неодноразово повідомлялися в порядку, передбаченому ст.128-130 ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подали, причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надіслали. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, враховуючи, що заперечень про проведення заочного розгляду справи від позивача не надійшло, суд ухвалив заочне рішення у справі. Свідок [PERSON] суду показала, що сім'ю відповідачів знає вже досить давно. Після розлучення відповідачів [PERSON] спочатку проживав з матір'ю, потім бабуся [PERSON] забирала його до себе, а згодом відповідач [PERSON] знову забирала його. Приблизно півтора року дитина постійно проживає разом з бабусею та дідусем, які піклуються ним, займаються його вихованням, морально підтримують та повністю матеріально утримують його. Відповідач [PERSON] з дитиною не спілкується, відповідач [PERSON] досить рідко навідує дитину. Свідок [PERSON] суду показала, що її онука навчається в одному класі з [PERSON]. Батьків [PERSON] жодного разу не бачила. Батьківськи збори завжди відвідує тільки бабуся [PERSON] - [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показав, що майже з дворічного віку його мати часто залишала їм онука [PERSON]. Майже весь час, після розлучення відповідачів, онук проживав разом з ним та позивачем. [PERSON] декілька разів забирала дитину майже в кінці навчального року, в зв'язку з чим його навчання переривалося. Зі слів [PERSON], поки він проживав з матір'ю в м. Києві, то мати часто залишала його на одинці з молодшими братом та сестрою. Вихованням та матеріальним утриманням дитини займається він та його дружина [PERSON]. Батьки дитини жодного разу не надавали кошти на утримання дитини. Останні два роки батьки взагалі не цікавляться життям дитини та не спілкуються з ним. Неповнолітній свідок [PERSON] суду показав, що з батьком у нього дуже складні відносини. Коли батько тверезей, то з ним можна поспілкуватись. А матір постійно сторониться спілкування з ним. Батько зловживає спиртими напоями, а мати виїхала до м. Києва. Приблизно з чотирьох років майже весь час проживає з бабусею та дідусем. Поки перебував у матері в м. Києві, то доводилось самостійно доглядати за молодшими братом та сестрою, оскільки мати часто не з'явлалась до дому по декілька тижнів. Його матеріальним утриманням займаються бабуся та дідусь. Ні мати, ні батько коштів йому не надають, його життям та здоров'ям не цікавляться. З матірю він бачився останній раз в 2016 році. Інколи вона йому телефонує. З бабусею та дідусем в нього теплі стосунки, тому він хоче, щоб його бабусю [PERSON] призначили його піклувальником, а батьків позбавили батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, Україна, актовий запис № 141, що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу( а.с. 76-77). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 00019043296 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 23 лютого 2005 року зроблено актовий запис № 19 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області( а.с. 73-74). Під час шлюбу у відповідачів народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи( а.с. 11). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00019209938 від 12.12.2017 року вбачається, що 31 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON] (а. с. 99 - 100). Згідно довідки Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 29). Довідкою управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області підтверджено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 27). Відповідно до листа служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві Державної адміністрації № 01-10-Б-8 від 10.04.2017 року, у відповідності до заяви [PERSON] спеціалістами служби 29.03.2017 року було здійснено виїзд за адресою проживання [PERSON]: [ADDRESS], проте двері ніхто не відчинив, в зв'язку з чим було залишено запрошення останній з'явитись до служби у справах дітей з метою надання пояснень стосовно ситуації в родині. Провести профілактичну роботу з [PERSON] не виявилось можливим, оскільки на запрошення ніхто не відреагував (а. с. 7). За результатами виїзду спеціалістів служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві Державної адміністрації за адресою проживання [PERSON] було складено акт № 130 від 29.03.2017 року, згідно якого умови проживання не з'ясовано, оскільки двері ніхто не відчинив (а. с. 8). З акту обстеження житлових умов проживання № 01-19/44 від 15.06.2017 року у квартирі [ADDRESS], де зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що останній проживає за цією адресою з дідусем та бабусею з вересня 2016 року. З батьками [PERSON] та [PERSON] дитина не спілкується. Батьки розлучені. Зі слів [PERSON] відповідач [PERSON] вийшла заміж, в зв'язку з чим змінила прізвище. Від шлюбу має ще двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Мешкає за адресою: [ADDRESS]. Зі слів дитини [PERSON] за час проживання з матір'ю у м. Києві він допомагав доглядати за молодшими братом та сестрою. Матеріально утримують дитину [PERSON] та її чоловік [PERSON]. Батьки не забезпечують сина одягом, взуттям, продуктами харчування. Не цікавляться навчанням, вихованням, внутрішнім світом дитини (а. с. 9). Згідно акту обстеження житлових умов проживання № 01-19/56 від 30.08.2017 року у квартирі [ADDRESS], до вересня 2016 року дитина [PERSON] проживав разом з матір'ю та молодшими братом і сестрою в м. Києві. Зі слів дитини, він досить часто самостійно доглядав за дітьми, оскільки мати їх залишала. Він також підтвердив факт його неналежного утримання матір'ю. Мали місце пропуски уроків у навчальному закладі. Мати не телефонує, кошти не надає, навчанням, розвитком та станом здоров'я сина не цікавиться. Зі слів [PERSON] він бажає, щоб його законним представником була [PERSON] і хоче проживати разом з нею та дідусем (а. с. 10). З вищевказаних актів обстеження житлових умов проживання вбачається, що санітарно-гігієнічні умови проживання на час обстеження відповідають загальноприйнятим нормам: чисто, охайно, прибрано. Квартира облаштована відповідними меблями, побутовою технікою. Зроблено сучасний ремонт. Для виховання, розвитку та проживання дитини виокремлено та облаштовано кімнату шляхом перепланування, де знаходиться ліжко, робочий стіл, шафа для речей особистого вжитку. Кімната світла та затишна. Як вбачається з характеристики ЗОСШ № 2 м. Славутича на учня 10 класу [PERSON], за час навчання він показав середній, а з деяких предметів достатній рівень знань. Мало приділяє уваги вивченню домашнього завдання. До навчання намагається ставитись серйозно, наполегливо. Завжди врівноважений, доброзичливий. Чемно поводиться при спілкуванні, поважає дорослих. Приймає участь у шкільних заходах. Має доброзичливі стосунки з однокласниками. Виховується бабусею та дідусем, де панують доброзичливі стосунки. Пропусків занять без поважної причини немає. Бабуся цікавиться навчанням та вихованням онука, відвідує батьківські збори (а. с. 12, 81). Враховуючи положення ст. ст. 8-11 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № З від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов'язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу. Як зазначено у ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської Ради Київської області, погодженого рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 694 від 22.11.2017 року, з метою захисту законних прав та інтересів неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], на належне виховання, рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON](а.с.82-84). Згідно ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток(ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя(ч.3). Батьки зобов'язані поважати дитину (ч.4). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Досліджені в судовому засіданні письмові докази та показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітнього свідка [PERSON] свідчать про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини [PERSON], [INFO], що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхньої дитини. Так, в судовому засіданні з показань вищевказаних свідків та досліджених документів встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з часу проживання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з позивачем [PERSON], тобто з вересня 2016 року, самоусунулися від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавляться його станом здоров'я, не цікавляться його навчанням, не відвідують батьківські збори. Зазначені обставини суд вважає винятковими обставинами в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини, які дають підстави для висновку про наявність реального порушення прав дитини внаслідок неналежного виконання батьківських обов'язків відповідачами зі шкідливими наслідками для здоров'я та морального розвитку дітей. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що в інтересах дитини необхідно позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування . Частиною 2 цієї статті передбачено, що опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Частиною 3 цієї статті передбачено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Як зазначено у ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Як передбачено ч.2 цієї статті, при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. 06 грудня 2017 року в судовому засіданні представником органу опіки та піклування надано подання органу опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області, погоджене рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 22.11.2017 року № 694 , про призначення [PERSON] піклувальником над неповнолітнім онуком [PERSON], [INFO]( а.с. 82,85). Відповідно до довідки, виданої управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, [PERSON], позивач у справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Відповідно до договору дарування квартири серії НАО № 985850 від 02.09.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, [PERSON] отримала у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17-18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 43139804 від 02.09.2015 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16). В побутовій характеристиці КП «ЖКЦ» зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 04.05.2005 року. За час проживання за даною адресою скарг на неї від сусідів та мешканців будинку до КП «ЖКЦ» не надходило (а. с. 13). Відповідно до висновку про стан здоров'я [PERSON], виданого ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» 29.08.2017 року, [PERSON] медичних протипоказань для встановлення опіки не має (а. с. 19). Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON], [INFO], виданого ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» 08.09.2017 року, [PERSON] здоровий (а. с. 20). Яз зазначено у довідці № 2503 від 08.09.2017 року, [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області і отримує пенсію по інвалідності. Загальна сума доходу за період з березня 2017 року по серпень 2017 року складає 19742,10 гривень( а.с. 21). [PERSON], позивач у справі, перебуває у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 17.12.2004 року Неданчицькою сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 11). Як зазначено в довідках ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України», [PERSON], чоловік позивача, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (а. с. 21). Довідкою № 2595 від 18.09.2017 року підтверджується, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області та отримує пенсію за віком. Сума доходу за серпень 2017 року становить 2683,42 гривень( а.с. 21). За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON], позивача у справі, необхідно призначити піклувальником над неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як зазначено у ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилом ч.2 цієї статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Довідок про місце роботи та отримані доходи відповідачами суду не надано. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням обставин, зазначених у ч. 1 ст. 182 СК України, суд бере до уваги нормальний стан здоров'я відповідачів, оскільки доказів іншого не надано, та дитини, матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідачів, враховує їх працездатний вік, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та вважає правильним визначити аліменти на утримання [PERSON], [INFO], з кожного з відповідачів у розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) відповідачів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що забезпечить необхідну участь матері і батька в його утриманні. В іншій частині позов в частині розміру аліментів є недоведеним, тому задоволенню не підлягає. За правилом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» з відповідачів в рівних частках на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, за вимогу майнового характеру в сумі 320 гривень з кожного, та за вимоги немайнового характеру по 640 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial