Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

20.10.2021 директор Львівського міського центру зайнятості Рісний О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення допомоги з безробіття, в якому просить стягнути з відповідача на користь Львівського міського центру зайнятості допомогу з безробіття в розмірі 2647,32грн. та судовий збір в розмірі 2270,00грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] 12.08.2020 звернулась до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи та на підставі заяви, відповідачу було надано статусу безробітної, відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та призначено виплату допомоги по безробіттю. За час перебування на обліку у центрі зайнятості [PERSON] отримувала матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 12.08.2020 по 02.11.2020. Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №433 від 08.12.2020), з`ясовано, що [PERSON] під час перебування на обліку як безробітної у Львівському міському центрі зайнятості уклала 14.08.2020 договір цивільно-правового характеру - угода №644 від 14.08.2020 про надання послуг (виконання робіт) з ТзОВ ТВК «Львівхолод» та отримувала дохід і відповідно підлягала зняттю з обліку як безробітна з 14.08.2020. В результаті неповідомлення [PERSON] спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про укладення цивільно-правової угоди №644 від 14.08.2020 про надання послуг (виконання робіт) з ТзОВ ТВК «Львівхолод», [PERSON] безпідставно перебувала на обліку як безробітна та незаконно отримувала допомогу з безробіття за період з 14.08.2020 по 04.11.2020 у сумі 2647,32грн. Внаслідок наведених вище обставин позивачем було скеровано на адресу відповідача повідомлення від 14.12.2020 щодо відшкодування коштів у сумі 2647,32грн., яке було залишено без задоволення. У зв`язку з наведеним, з метою захисту законних прав та інтересів, позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 02.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в спрощеному порядку (а.с.22). Представник позивача Львівського міського центру зайнятості - Савка В.С. в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у її відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач у судове засідання не з`явилась повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, 12.08.2020 [PERSON] звернулась до Львівського міського центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітної відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», відповідно до норм якої статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. В заяві про надання статусу безробітної [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що засвідчила своїм підписом. На підставі заяви про призначення виплати допомоги по безробіттю від 12.08.2020 відповідачу було призначено допомогу по безробіттю, яку позивач їй виплачував з 12.08.2020 по 02.11.2020. Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №433 від 08.12.2020), з`ясовано, що [PERSON] під час перебування на обліку як безробітна у Львівському міському центрі зайнятості уклала 14.08.2020 договір цивільно-правового характеру - угода №644 від 14.08.2020 про надання послуг (виконання робіт) з ТзОВ ТВК «Львівхолод» та отримувала дохід і відповідно підлягала зняттю з обліку як безробітна з 14.08.2020. Таким чином, відповідач незаконно отримала соціальну допомогу з безробіття, відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», за період з 14.08.2020 по 02.11.2020 у сумі 2647,32грн. Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» у редакції станом на 12.05.2011 року визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Не можуть бути визнані безробітними громадяни, які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів. Згідно з пп.7 п.5.5 розд.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики 14.12.2000 №915/5136, у редакції, яка діяла станом на 12.05.2011, виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 36 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Отже, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч.3 ст.36 закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Відповідні висновки викладено у постанові ВС від 26.09.2018 року у справі №545/164/17-ц. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, а також з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06.02.2019 року, які відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні рішення. Враховуючи наведене, добросовісність безробітної [PERSON] полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості про втрату нею права на отримання допомоги по безробіттю. Судом встановлено, що відповідач отримувала допомогу по безробіттю за період з 12.08.2020 по 02.11.2020 та у цей же час уклала договір цивільно-правового характеру - угоду №644 від 14.08.2020 про надання послуг (виконання робіт) з ТзОВ ТВК «Львівхолод» та отримувала дохід, про що не повідомила центр зайнятості, внаслідок чого відбулася безпідставна виплата забезпечення, що свідчить про недобросовісність з боку відповідача. Під час дослідження витягу із наказів про прийняті рішення по особі: [PERSON] ПК №135019050600007, встановлено, що в поданих заявах останньої про надання статусу безробітної вказано, що такий через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує. Окрім цього, ознайомлений під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Також, суд з цього приводу наголошує, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. У зв`язку із задоволенням позовних вимог понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved