Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

20.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 29.10.2005 року, який зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1022. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з 2014 року, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON], який проживає із позивачем. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, та просить шлюб розірвати, оскільки примирення подружжя неможливе. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «Онищенко». Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 29.10.2005 року [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу Швець/ О.А. уклали шлюб, який зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1022, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 259001 /а.с. 6/. 25.09.2007 року народився [PERSON], актовий запис № 991, що слідує із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 110650, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси /а.с. 7/. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 7/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 2014 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно визначення місця проживання сина, його утримання та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач визнала позовні вимоги та просить позов задовольнити, а також враховуючи, що подружжя наполягає на розірвані шлюбу, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved