Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

20.01.2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла заява [PERSON] , про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначає, що [INFO] , від корона вірусної інфекції, визнаної як covid-19, у лікарні помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] також вказує, що вона разом зі своїм чоловіком були зареєстровані як внутрішньопереміщені особи в Управлінні соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 27.10.2014 року У поданій до суду заяві [PERSON] також зазначає, що вона звернулась до Василівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із письмовою заявою про реєстрацію факту смерті її чоловіка. Однак, в цей же день Василівським районним відділом ДРАЦС на зазначену вище заяву була надана письмова відповідь, якою їй було відмовлено у реєстрації смерті її чоловіка [PERSON] з тих підстав, що наданий нею документ для підтвердження факту смерті її чоловіка виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у зв`язку з чим в проведенні державної реєстрації смерті було відмовлено. Тому вона вимушена звернутися до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м.Червоноармійське Василівського району Запорізької області, який помер [INFO] в м.Хрестівка Донецької області, причиною смерті: коронавірусна інфекція, визнаної як covid-19, вірус ідентифікований та допустити негайне виконання рішення у справі. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року провадження у даній справі відкрито та визначено проведення судового розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляд справи була повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте заявником подано на адресу суду письмову заяву, в якій вона просить розглянути у її відсутність заяву про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. На задоволенні заявлених вимог наполягає та просить її вимоги задовольнити за підставами, викладеними у заяві (а.с.22). В судове засідання представник заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою в отриманні судової повістки, проте суду надано заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, з вирішенням вимог заявника [PERSON] , відповідно до вимог чинного законодавству. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. На обґрунтування заявлених вимог заявником [PERSON] надані наступні матеріали, а саме: копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданий 17.07.2000 року Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області на ім`я [PERSON] , [INFO] , в якому місце реєстрації заявника зазначено: [ADDRESS] (а.с.5-7); копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданим 04.01.1999 року Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області на ім`я [PERSON] , [INFO] , в якому місце реєстрації зазначено: [ADDRESS] (а.с.8-10); копія довідки за № 2308000092 від 27.10.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, яка видана на ім`я [PERSON] (а.с. 11); копія довідки № 2308000091 від 27.10.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, яка видана на ім`я [PERSON] (а.с.12-13); копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », та яке видано 15.03.1980 року міським відділом РАЦСу м.Запоріжжя (а.с.14); копія лікарського свідоцтва про смерть № 151 від 26 жовтня 2020 року виданого Муніципальною установою «Шахтарська Центральна міська лікарня», в якому зазначено, що [PERSON] помер [INFO] в реанімаційному відділені Муніципальної установи «Шахтарська ЦМЛ» (а.с.15-16); копія довідки про смерть № 151 від 26 жовтня 2020 року, яка видана Муніципальною установою «Шахтарська ЦМЛ», в якій зазначено, що причиною смерті [PERSON] є коронавірусна інфекція, визнаної як covid-19, вірус ідентифікований (а.с.17); копія свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , місце смерті вказано: місто Шахтарськ Донецької Народної Республіки, актовий запис про смерть №268, та яке видано 27 жовтня 2020 року відділом РАЦС Кіровського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки (а.с.18); лист Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 20 січня 2021 року за вих..№05/21.1-110 про відмову у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що для підтвердження факту смерті наданий документ, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.19). Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст.17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. За таких обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на отримання допомоги, призначення соціальних виплат, тощо. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності з ч.ч.3,4 ст.49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження та його об`єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд, ретельно та у повному обсязі дослідивши в судовому засіданні надані заявником докази, давши їм оцінку, приходить до висновку, що заява [PERSON] , є обґрунтованою та підлягає задоволенню за вищенаведеними підставами. На підставі вищезазначеного, повно та всебічно вивчивши надані суду докази, давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, підлягає задоволенню, оскільки вимоги про встановлення факту смерті [PERSON] належним чином обґрунтовані та з тих підстав, що заявник [PERSON] немає іншої можливості, окрім в судовому порядку, встановити факт смерті чоловіка [PERSON] , а тому заявник [PERSON] змушена звернутися до суду з даною заявою в порядку окремого провадження, та на підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним подану [PERSON] заяву задовольнити у повному обсязі та встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та який помер [INFO] у місті Шахтарськ Донецької області.

Outcome: approved