Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON], звернувся до суду з позовом до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди в загальній сумі 28000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з 01 серпня 2002 року по 23 червня 2016 року працював у відповідача по справі на посаді столяра 5 розряду. 23 червня 2016 року він звільнився з підприємства на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01 серпня 2002 року по 23 червня 2016 року. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення по дату винесення судового рішення, а також моральну шкоду в сумі 5000 грн. Для визначення розміру коштів, які слід стягнути з відповідача, просив витребувати у підприємства необхідні довідки. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на наведені у позові доводи. При цьому моральну шкоду обґрунтовував тим, що зазнав значних моральних страждань внаслідок відсутності коштів, не міг оперативно вирішувати усі побутові проблеми (а.с.13-15). Представник Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, згідно яких позов визнав частково в розмірі заборгованості по заробітній платі. В решті вимог просив суд відмовити позивачу у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, посилаючись на лист ТПП України від 27.05.2014 р. № ЮО-28/2-12/03 щодо наявності у відповідача обставин непереборної сили (а.с.13-17). З'ясувавши вищенаведену позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], перебував у трудових відносинах із Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» з 01 серпня 2002 року по 23 червня 2016 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача та визнається сторонами (а.с.5-7). Згідно довідки Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» від 10 серпня 2016 року № 3-135 загальна заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на дату звільнення на 23 червня 2016 року, з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, за період з квітня по червень, з вересня по листопад 2015 року, січень, березень-квітень 2016 року, становить 11909,39 гривень (а.с.18). Згідно бухгалтерської довідки № 3-134 від 10 серпня 2016 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 170,32 грн. (а.с.19). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватись працівникам регулярно в робочі дні у строку, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, і погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами та доповненнями), «Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством». Передбачений статтею 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а наявність рішення суду, яким підтверджується факт порушення строків проведення розрахунку з працівником не звільняє його від виконання цього обов'язку. Вказаний висновок відображено в Постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі №6-77цс11. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим поста\-новою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами. Згідно п.2 Порядку обчислення такого середнього заробітку визначається виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а також Рішенням Конституційного Суду України у справі за конститу\-ційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачен\-ня положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ста\-тей 117, 237-1 цього кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012. Крім того суд керується нормами тривалості робочого часу у 2016 році, визначеними згідно з Додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13. Середньоденний заробіток позивача, згідно довідки відповідача № 3-134 від 10 серпня 2016 року (а.с. 19), перевіреної судом, становить 170,32 грн. Час затримки розрахунку при звільненні, визначений з урахуванням Рішення Конституційного Суду України, по дату винесення судом цього рішення - 19 жовтня 2016 року, становить 81 день при п'ятиденному робочому тижні, і, таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який слід стягнути з відповідача на користь позивача, складає 13795,92 грн. (170,32 грн. х 81 день). Доказів іншої тривалості робочого часу позивача суду не надано. Наданий відповідачем Лист торгово-промислової палати від 27 травня 2014 року із посиланням про настання для відповідача форс-мажорних обставин у другому кварталі 2014 року, не є належним доказом у відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, настання для відповідача форс-мажорних обставин згідно із цим Листом мало місце, починаючи з другого кварталу 2014 року по 27 травня 2014 року, а позовні вимоги [PERSON] стосуються періоду, починаючи з квітня 2015 року . Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення з боку відповідача трудових прав [PERSON] в частині невиплати в строки, передбачені ст.ст.115, 116 КЗпП України належних йому сум заробітної плати, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи тривалість порушення прав, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 500 грн. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, загальна сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 26205,31 грн., яка складається з 11909,39 грн. - заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації, 13795,92грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 500,00 грн. - моральна шкода. В силу ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.32, 34 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial