Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

21.10.2016 позивачі [PERSON] звернулась до суду з позовом, а якому з урахуванням уточнених вимог (а.с. 19-21), просить суд визнати [PERSON] такою, яка втратила право користування будинком [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 27 лютого 2014 року на підставі договору дарування від [PERSON] та [PERSON] вона отримала в дар будинок за адресою: [ADDRESS], а тому є власником даного будинку. Крім того запис про право власності внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 18383385 Номер запису про право власності № 4821166 від 27.02.2014 року. Після реєстрації права власності дізналась про те, що за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] Реєстрація відповідача відбулась ще в 1997 році попереднім власником, добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, що порушує її право як власника майна на належне володіння та користування майном. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. У попередньому судовому засіданні відповідач позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, при цьому зазначила, що вона мешкає у спірному домоволодінні з 1988 року, позивачка це зведена сестра по батьку, вона з нею не спілкується, спільного господарства не вели, мешкали окремо. В спірному житловому приміщенні немає світла, газу з грудня 2016 року тому вона зараз не мешкає і не ходить у домоволодіння. У домоволодіння залишились всі її речі, їй перешкоджали користуватись приміщенням і тому вона могла сплачувати комунальні послуги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 27.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Маліком О.В., належить 46/100 частко житлових будинків літ. «А-1», літ. «Б-1» за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 6-7) Право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 18383385 Номер запису про право власності № 4821166 від 27.02.2014 року. (а.с. 8-9) Як вбачається з запису в будинковій книзі (а.с. 11-12) та відповіді за запит адресно-довідкового бюро, відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою. В силу ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 405 ЦК України встановлює, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, спірне житлове приміщення було відключено від світло та газо- постачання з грудня 2016 року. (а.с. 57) Згідно з копій квитанцій позивачка сплачувала всі комунальні послуги. (а.с. 58-64) 07.10.2016 позивачка уклала [PERSON] уклала з АК «Харківобленерго» договір про користування електричною енергією (а.с. 78-80) Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідачем в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона мешкає в будинку № 145, по вул. Бородинівська, 145 в м. Харкові і що в ньому є її особисті речі. Таким чином, аналізуючи вищезазначене, судом встановлено, що відповідач в спірному житловому приміщенні не мешкає на протязі тривалого часу, без поважних причин, у зв'язку з чим вона має бути визнана такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, що належить позивачу на праві приватної власності, тому що в даному випадку порушаються житлові права позивача, як власника спірного житла. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання в Україні » від 11.12.2003 № 1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, відповідно до приписів вищенаведеного Закону України, безумовною підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного

Outcome: approved