Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

20.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: м. Львів, вул. Вернадського, 6/31 та вселити [PERSON] у це приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.12.2016 року [PERSON] став переможцем електронних торгів з реалізації арештованого майна по лоту № 181609, предметом яких була квартира за адресою: м. Львів, вул. Вернадського, 6/31, попереднім власником якої був [PERSON] Після продажу квартири, [PERSON] втратив право власності на цю квартиру, а також інші права, що випливали з права власності на житло. Позивач в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляду позову без його участі. Відповідач до суду не зявився за невідомих обставин. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідача, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. Про час та місце розгляду позову відповідач повідомлений належним чином на підставі вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З протоколу № 218512 проведення електронних торгів вбачається, що 11.12.2016 року позивач став переможцем електронних торгів з реалізації арештованого майна по лоту № 181609, яким є пятикімнатна квартира за адресою: м. Львів, вул. Вернадського, 6/31, про що державним виконавцем складено акт від 29.12.2016 року. Одразу після проведення торгів позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про добровільне виселення. 17.01.2017 року позивачем отримано свідоцтво про право власності. В той же день право власності позивача на квартиру зареєстровано в передбаченому законом порядку. Відповідач є попереднім власником квартири. Як вбачається з довідки ТОВ «Підприємство Світ-Сервіс» від 18.01.2017 року відповідач зареєстрований в квартирі, яку позивач придбав електронних торгах. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, одним з яких є припинення дії, яка порушує право. Таким чином, власник сам визначає своє право володіння й розпорядження власністю. Спосіб судового захисту порушеного права позивача, обраний ним, не суперечить законодавству і може бути застосований судом. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідач не є членом сімї позивача. В судовому засіданні встановлено, що позивач став законним власником квартири, а відповідач, як колишній власник житла, втратив всі права на цю квартиру, зокрема й право користуватися нею. При цьому збереження реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує його право власності. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Беручи до уваги, що відповідач не навів та не довів обставин, через які за ним може бути збережено право на користування житловим приміщенням, що належить позивачу на праві приватної власності, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved