Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

19 червня 2016 рок [PERSON]М.Й. звернулася до суду із вищезгаданим позовом в якому просила визнати за нею право власності на квартиру №24 загальною площею 44,8 кв.м., в тому числі житловою 30,7 кв.м., яка розташована в м. Виноградів по вул. Корятовича, 2, Закарпатської області. Позов обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого вона надала [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 145 000 грн., які остання зобов'язалася повернути до 1 червня 2016 року, а у випадку неповернення вказаних коштів у зазначений період зобов'язується передати у власність позикодавцеві, вищевказану квартиру, яка належить їй на праві приватної власності. Оскільки відповідач у вказаний термін борг не повернув, просить в рахунок погашення боргу за договором позики визнати за нею право власності на квартиру, як це передбачено умовами розписки. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини вказані в позовній заяві підтвердила. Відповідачка до суду не з'явилася, проте надала письмову заяву в якій обставини справи підтвердила та просила позов задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність достатність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]М.Й. Судом встановлено, що 01.06.2015 року між позивачем [PERSON]М.Й. та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики, згідно якого позивачка надала, а відповідачка отримала у власність 145 000 грн. та зобов'язувалась їх повернути до 01.06.2016 року. Підтвердженням укладення вказаного договору виступила написана відповідачем розписка від 01.06.2015 року, в якій обумовлені істотні умови договору, зокрема ціна договору, строк його дії та зазначено, що у разі неповернення боргу до 01.06.2016 року, відповідач [PERSON] зобов'язується передати позивачці [PERSON]М.Й., квартиру №24 в м. Виноградів по вул. Корятовича, 2, Закарпатської області. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Саме таким вимогам відповідає розписка написана власноручно відповідачем [PERSON] від 01.06.2015 року копія якої знаходиться у матеріалах справи (а.с.8). Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року N 6-50цс16 та від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15. Отже між сторонами виникли правовідносини саме щодо договору позики які врегульовані ст.ст. 1046-1053 ЦК України. За змістом ст. 1052 ЦК України виконання договору позики позичальником може забезпечуватися будь-якими припустимими способами забезпечення виконання зобов'язань як передбаченими, так і не передбаченими законом про що відповідно зазначатися у договорі. Як вбачається зі змісту боргової розписки відповідач [PERSON] зобов'язується у випадку неповернення коштів в обумовлений в розписці строк передати позивачці [PERSON]М.Й., квартиру №24 в м. Виноградів по вул. Корятовича, 2, Закарпатської області у власність. Тобто розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання яке виникло між сторонами, додатково містить і умови забезпечення договору позики які передбачили сторони договору позики, і які відповідають вимогами ст. 1052 ЦК України. Відповідач [PERSON] визнала позов в повному обсязі, про що надала до суду письмову заяву та не заперечувала, щоб згідно до умов договору позики право власності на квартиру перейшло до [PERSON]М.Й., в рахунок погашення боргу по договору позики. Згідно до роз'яснень даних у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції: - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Як стверджено матеріалами справи, зокрема ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.12.2015 року у справі №299/3452/15-ц (а.с.11-12), квартира №24 загальною площею 44,8 кв.м., в тому числі житловою 30,7 кв.м., яка розташована в м. Виноградів по вул. Корятовича, 2, Закарпатської області була передана у право власності [PERSON] У матеріалах справи відсутні будь які дані, що визнання позову відповідачем [PERSON]М суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), в силу чого, суд приходить до висновку, що є всі підстави про задоволення позову у зв'язку із визнанням позову відповідачем. Судові витрати в справі слід покласти на позивачку, оскільки рішення ухвалено в її інтересах. З врахуванням вищенаведеного та

Outcome: approved