Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

21.08.2014 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що він працює на підприємстві з 01.02.2013 р. на посаді програміста. Починаючи з квітня 2013 р., на підприємстві впроваджується розрахункова комп'ютерна програма «ІТ-підприємство» для адміністративного та бухгалтерського обліку, яка повинна працювати спільно з комп'ютерною програмою 1С. Також для спільної роботи необхідно перенос початкових залишків товару та грошей по банківським рахункам. Позивач як програміст 1С був відповідальним за написання програм, які виконували зазначені функції, оскільки його взяли на роботу саме для впровадження програми «ІТ-підприємство». З приводу впровадження зазначеної комп'ютерної програми між позивачем та керівником відповідача - головою правління Тімченко М.М. виникла трудова суперечка і 13.12.2013 р. останній запропонував позивачеві знайти собі за кілька днів іншу роботу. Піддавшись наполегливості та вимозі голови правління, позивач зазначив, що терміново знайти роботу він не взмозі, та хотів знайти роботу в порядку переведення, а потім вирішити питання про форму звільнення. Йому надали час для пошуку іншої роботи - 2 місяці. Позивач взяв відпустку до кінця грудня 2013 р., та шукав іншу роботу, але його зусилля до кінця квітня 2014 р. були марні. Зазначає, що з січня 2014 р. виробничих завдань до нього не надходило та у травні 2014 р. його перевели на тимчасову роботу. Крім того, 19.06.2014 р. позивачеві зменшили розмір окладу у два рази, а виплату премії - у 5 разів, без пояснень та попередження про зміну істотних умов праці. На свої письмові звернення позивач отримав усну відповідь про те, що кількість завдань скоротилась та на його місце прийнято нового програміста [PERSON] Виплата премії позивачеві після його звернення поновили. З 07.07.2014 р. з робочого столу позивача забрали комп'ютер, який передали до іншого відділу. Після цього у липні 2014 р. його ознайомили з наказом про звільнення 30.09.2014 р. за скороченням штату, з яким позивач не погодився. Також позивач зазначає, що він звертався до голови правління із заявою про надання йому копії колективного договору, але йому було відмовлено. Крім того, керівництво підприємства ігнорувало звернення позивача про застосування до нього податкової соціальної пільги на податок з доходів фізичних осіб як для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, неправомірно запросило довідку про те, що дружина позивача не використовує вказану пільгу. У зв'язку з чим позивач не скористався пільгою у липні 2014 р. На думку позивача, до нього з боку адміністрації підприємства виявилось упереджене ставлення та дискримінація, економічним підгрунтям до чого є введення в дію розрахункової програми «ІТ-підприємство». Просить суд визнати неправомірними та незаконними дії відповідача щодо витребування довідки з місця роботи дружини позивача та щодо відмови в отриманні соціальної податкової пільги, зобов'язати відповідача зробити перерахунок податку з доходу фізичної особи з наданням позивачеві зазначеної податкової пільги за липень 2014 р.; визнати незаконними та скасувати накази № 43- від 19.06.2014 р. (у частині, що стосуються позивача) та накази № 53-К від 22.07.2014 р. і № 54-К від 23.07.2014 р. в цілому; зобов'язати відповідача надати позивачеві можливість ознайомитись і отримати копію колективного трудового договору; поновити позивача на місці роботи за фахом програміста, з окладом 6000 грн., виплативши різницю в окладах з часу його зменшення (з 19.06.2014 р.) до часу поновлення його розміру; зобов'язати відповідача надавати позивачеві технічні завдання на кожну роботу окремо, з прийняттям таких робіт Актом виконаних робіт; рекомендувати відповідачеві звільнити [PERSON] з підстав, передбачених ст.40 КЗпП України чи надати йому іншу роботу; зобов'язати відповідача мати посадові інструкції на всіх програмістів, що працюють, з визначенням напрямків відповідальності працівника та кваліфікаційних вимог до нього; відшкодувати завдану внаслідок дискримінації моральну шкоду у розмірі 254 820 грн. (а.с.1, 32, 55). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що на підприємстві працює три програміста - позивач, [PERSON] та за трудовим договором [PERSON], якого, на думку позивача, взяли на його місце. У грудні 2013 р. позивач дійсно погодився звільнитись та шукав іншу роботу, проте так і не знайшов. У травні йому запропонували іншу роботу - вантажником у відділі контролю якості, де він пропрацював до липня, після чого відмовився від цієї роботи, оскільки не бажав втрачати кваліфікацію інженера-програміста. Моральна шкода полягає у тому, що його відсторонили від роботи, до нього змінилось ставлення з боку бухгалтерії, де було його робоче місце, йому висловлювали побажання звільнитись. Представник відповідача - Твердохлебов А.А. проти позову заперечував та пояснив, що ніхто не виявляв до відповідача упередженого ставлення чи дискримінації. Йому пропонували ознайомитись із змістом колективного договору, але він відмовився, вимагаючи надати йому копію, що не передбачено законом. Відповідача було взято на роботу інженера-програміста у зв'язку з необхідністю впровадження спеціальної комп'ютерної програми «ІТ-підприємство», на вимогу головного офісу (м.Київ), звідки надходило фінансування для цього. Проте з січня 2014 р. головний офіс припинив фінансування вказаної програми, у зв'язку з чим у відповідача зникла необхідність у послугах інженера-програміста, для нього не було інших завдань. Дійсно, у липні 2014 р. бухгалтер помилково не врахував позивачеві соціальну податкову пільгу, але, виявивши таку помилку, йому зробили перерахунок та вибачились перед ним. Так само одного разу позивачеві неправильно нарахували премію, проте після його звернення цю помилку бухгалтер усунула. [PERSON] працює у відповідача системним адміністратором, обслуговуючи комп'ютерну систему підприємства. Підприємство має намір повністю ліквідувати посаду інженера-програміста, та в разі необхідності у разових послугах інженера-програміста, винаймати спеціаліста лише на ці випадки (а.с.70, 159). Третя особа - Тімченко М.М. проти позову заперечував та пояснив, що керівництво жодних чином не являло дискримінації відносно позивача. Скорочення посади інженера-програміста було викликано припиненням фінансування впровадження програми «ІТ-підприємство», для чого ця посада і була утворена. Іншої роботи та вільних вакансій на підприємстві не було, але в разі згоди позивача на іншу роботу, вони мали намір утворити нову посаду. Оскільки позивач згодом відмовився від іншої роботи, керівництво дійшло висновку про необхідність скорочення його посади та звільнення. У грудні 2013 р. позивачеві було роз'яснено про скорочення з 01.01.2014 р. фінансування програми та відповідно, його посади, та надано йому строк до 01.03.2014 р. для пошуку нової роботи. Завдань на цей період для позивача не було але він отримував заробітну плату у розмірі 3000 грн. У квітні йому була запропонована робота в іншому відділі із заробітною платою 4200 грн., від якої він відмовився, оскільки його не влаштував її розмір. На теперішній час вільні вакансії у штаті підприємства відсутні. Оскільки навіть до червня позивач не звільнився за власним бажанням, його попередили про майбутнє скорочення з 30 вересня. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку про наступне. В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2013 р. головою правління ПрАТ «Лекхім-Харків» Тімченко М.М. був виданий наказ № 9-К, яким внесені зміни в Структуру та розклад підприємства, зокрема, введено в канцелярію посаду інженера-програміста з окладом 6000 грн., а також прийнято на роботу [PERSON] на вказану посаду з 01.02.2013 р. (а.с.59). Згідно наказу № 43-К від 19.06.2014 р., у штатний розклад АТ «Лекхім-Харків» внесені зміни та встановлено посадовий оклад інженера-програміста канцелярії [PERSON] у розмірі 3000 грн. (а.с.16). 04.07.2014 р. [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про застосування податкової соціальної пільги, у зв'язку з чим йому було запропоновано надати документ про невикористання такої пільги його дружиною, відповідно до ст.169.4.1 Податкового кодексу України (а.с.18, 19). 07.07.2014 р. [PERSON] звернувся до відповідача з приводу безпідставного зменшення виплати йому премії за липень 2014 р. (а.с.20). Вказана обставина була визнана відповідачем, помилка, допущена бухгалтером у зв'язку із зміною окладу позивача у середині місяця, була виправлена, позивачеві донарахована та виплачена премія у розмірі 621,03 грн. в той же день, тобто 07.07.2014 р. Також визнано, що бухгалтером допущена помилка при застосуванні до [PERSON] податкової соціальної пільги у липні 2014 р., яка була виявлена у серпні, після чого проведений перерахунок та сплачені відповідні суми (а.с.160). Суд вважає, що вказані помилки бухгалтера не є доказами упередженого чи дискримінаційного ставлення до позивача, вони є технічними та звичайними у роботі бухгалтера, викликані зміною розміру окладу позивача у середині червня 2014 р., що не було враховано бухгалтером при проведенні нарахувань на новий оклад, проте були своєчасно виявлені та виправлені, що позивачем не оспорюється. Вимоги відповідача щодо підтвердження позивачем факту не отримання податкової соціальної пільги його дружиною суд вважає обгрунтованими, оскільки вона також має право на звернення з такою заявою, а закон передбачає, що така пільга застосовується тільки за одним місцем його нарахування (виплати). Також у судовому засіданні встановлено, що згідно пояснень позивача та змісту його звернення від 16.07.2014 р. (а.с.22), з травня і до часу вказаного звернення він надав свою згоду на переведення та працював у відділі контролю якості на іншій роботі, після чого відмовився від її виконання та був повернутий на своє колишнє робоче місце, таким чином, суд не вбачає в діях відповідача порушень ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 КЗпП України. 17.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу йому посвідченої копії колективного трудового договору для ознайомлення (а.с.23). Суд вважає, що вказана вимога позивача не ґрунтується на законі, оскільки він мав фізичну можливість ознайомитись із змістом колективного договору, як і самостійно зняти з нього копію засобами фотофіксації, однак відповідач не був зобов'язаний виготувати та надати йому копію вказаного договору. Також судом встановлено, що з метою підвищення ефективності та оптимізації керівництва, переходом підприємства на автоматизовану систему програмного забезпечення, незатребування штатної одиниці інженера-програміста, головою правління ПрАТ «Лекхім-Харків» Тімченко М.М. видано наказ № 53-К від 22.07.2014 р., яким начальника планового відділу зобов'язано з 22.07.2014 р. внести зміни до штатного розкладу з виведенням з нього посади інженера-програміста з окладом 3000 грн.; в.о. начальника відділу кадрів підготувати наказ про попередження інженера-програміста [PERSON] про майбутнє звільнення з роботи з 30.09.2014 р. у зв'язку із скороченням його посади; підготувати звіт про заплановане звільнення працівників за скороченням штату; 30.09.2014 р. підготувати наказ про звільнення [PERSON] (а.с.24). Таким чином, вказаний наказ містить вказівки та розпорядження керівника підприємства, адресовані різним посадовим особам щодо внесення змін до штатного розкладу. Крім того, наказом № 54-К від 23.07.2014 р. в.о. начальника відділу кадрів зобов'язано в триденний строк попередити [PERSON] про майбутнє звільнення через два місяці після попередження про звільнення, відсутність вільних вакансій та неможливість його подальшого працевлаштування. Цей наказ також безпосередньо адресований в.о. начальнику відділу кадрів для виконання останнім своїх посадових обов'язків. З вказаним наказами [PERSON] був попереджений, про що свідчить його особистий розпис. Допитані за клопотанням позивача в якості свідків інші працівники підприємства - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - не підтвердили доводів позивача щодо упередженого ставлення до нього чи фактів дискримінації. Доводи позивача про те, що збільшення випуску продукції підприємства, її перевипуск, стало причиною упередженого ставлення до нього, оскільки програма «ІТ-підприємство» виявляє таке збільшення, суд вважає неспроможними, оскільки, на думку суду, збільшення випуску продукції є нормальною господарською діяльністю підприємства, спрямованою на отримання прибутку, і втручання у господарську діяльність Приватного акціонерного товариства, зокрема, з питання обмеження кількості випущеної продукції, є неприпустимим. Також не є допустимими доказами у справі аудиозаписи розмов між позивачем та посадовими особами підприємства, на які посилається позивач, оскільки вказані записи отримані з порушенням встановленого порядку збору такої інформації. Натомість, відповідач надав суду докази наміру підприємства впровадити комп'ютерну програму «ІТ-підприємство», для чого, звісно, була необхідність у введенні посади інженера-програміста, та припинення її фінансування з жовтня 2013 р., у зв'язку з чим постало питання про необхідність збереження вказаної посади у штатному розкладі відповідача (а.с.175, 184) Крім того, суд вважає, що оскаржувані накази є проміжними складовими частинами процесу звільнення, тому вимоги про їх скасування заявлені передчасно, у зв'язк з чим обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не є ефективним. З посадовою інструкцією інженера-програміста [PERSON] був ознайомлений 23.09.2014 р., тобто на час розгляду справи ця вимога була задоволена, тобто вирішена у без судовому порядку. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача щодо визнання дій неправомірними та незаконними, визнання незаконними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії. Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність вимог щодо порушення трудових прав позивача, у задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд відмовляє за безпідставністю, відсутністю вини відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed