Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

20 листопада 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання розміру ідеальних часток у спільної сумісної власності по ? частині за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнання права власності на 14 частки квартири в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 30 грудня 1997 Договору між нею, її чоловіком [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 1009 купівлі-продажу, відповідно до якого останні придбали квартири квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачам на підставі «Свідоцтво про право власності на житло», виданого ДКП «Житло» за № 2399/ж від 28.10.1996 року, зареєстрованого МБТІ Миколаївської області за реєстр. № 16567 від 13.02.1997 року. В рахунок укладеного договору позивачка, її чоловік [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] передали відповідачам відповідну грошову суму, а вони фактично передали їм у власність нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до заповіту від 07 вересня 2005 року, посвідченого ПН ММНО [PERSON], [PERSON] заповів усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки вказаної квартири. В установлений законом строк вона, як спадкоємець після смерті чоловіка, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але постановою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на те, що частки співвласників квартири не визначені, в зв'язку з чим вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на частину квартири, належну померлому чоловіку, а при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивачка просила визнати договір купівлі-продажу дійсним, визначити розмір ідеальних часток на вищевказану квартиру по ? за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та за померлим [PERSON], визнати за нею право власності на ? частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, а також повністю підтвердили викладені обставини щодо дійсності укладання договору купівлі-продажу. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 30 грудня 1997 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], від імені яких діяв [PERSON], та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір № 1009 купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали у відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала останнім підставі «Свідоцтво про право власності на житло», виданого ДКП «Житло» за № 2399/ж від 28.10.1996 року, зареєстрованого МБТІ Миколаївської області за реєстр. № 16567 від 13.02.1997 року. Договір № 1009 купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» у «Журналі реєстрації біржових угод» р.№1010 30 грудня 1997 року, зареєстрованого в ММ БТІ. Відповідно до довідки ММБТІ від 30.10.2013 року, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу № 1009 від 30.12.1997 року. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У відповідності до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Частки у спільній сумісній власності на вищевказану квартиру на теперішній час не виділені. Таким чином, враховуючи відсутність у справі доказів про наявність таких обставин, суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників квартири [ADDRESS], є рівними і складають по 1/4 частині. Відповідно до заповіту від 07 вересня 2005 року, посвідченого ПН ММНО [PERSON], [PERSON] усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки вказаної квартири, яка як встановлено судом складає ? частку. Постановою державного нотаріусу Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16 жовтня 2013 року, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 220, 224,316,319, 328,355368, 369,370,372, 655, 1216-1218,1222-1223,1226, 12331261,1267,1268-1270 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved