Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

21.02.2018 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 11.11.2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 98. З 01.08.2008 року з відповідачем проживали однією сімєю у цивільному шлюбі. Далі в позові зазначила, що на теперішній час їхня сімя розпалась, проживають за однією адресою, але не як подружжя. Дітей не мають. Причиною того, що їх сімя не відбулася, є той факт, що відповідач порушив подружню вірність, а позивачу влаштовував сцени ревнощів, навіть бив її. Позивач бажає розлучитися з відповідачем, примирення між ними бути не може, так як позивач та відповідач вважають його недоцільним. Досудове врегулювання цього спору неможливе, так як відповідач не йде ні на які компроміси (мають спір щодо розподілу майна). Прохає розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 11.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 98. Після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «Кирильченко». Стягнути з [PERSON] витрати, понесені нею щодо судового збору та на правову допомогу. 04.04.2018 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач вимоги позивача щодо розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, але заперечує проти залишення позивачем після розірвання шлюбу прізвища «Кирильченко». Заперечує факт побиття позивача та створення з його боку сцен ревнощів, порушення ним подружньої вірності, а також категорично не згоден з проханням позивача щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу, яку їй було надано. Зазначив, що дійсно їхня сімя безповоротно втрачена у звязку з тим, що позивач не виконувала своїх подружніх обовязків, безпричинно вчиняла сімейні сварки, намагаючись підбурити його на вчинення протиправних дій відносно неї, але він жодного разу не вчинив нічого подібного. Також вважає, що позивач приховала від нього стан свого здоровя: психічні розлади, відсутність дітей, зникнення з дому без причини, систематичні затримування до пізнього часу, звинувачення його в чоловічій неспроможності та поганих генах. Під час подружнього життя позивач вчиняла на нього фізичний, психологічний та економічний тиск, але попри це він не звертався до правоохоронних органів, оскільки йому, як чоловікові було соромно, що не може навести лад у своїй сімї. Що стосується розподілу майна, повідомив, що за час подружнього життя з позивачем, окрім ремонту в його будинку, придбаному до шлюбу, а також придбаних меблів, спільного майна не існує. Щодо надання відзиву з порушенням строку, зазначеного в ухвалі Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 06.03.2018 року, зазначив, що саму ухвалу та позовну заяву з додатками отримав 03.04.2018 року особисто в приміщенні суду під особистий підпис, так як за вказаною позивачем в позовній заяві адресою тимчасово не проживає. Вважає, що позивач знала про нову адресу мешкання відповідача, але свідомо не зазначила її в позовній заяві з метою розгляду справи про розлучення за його відсутністю (а. с. 22). 12.04.2018 року через канцелярію суду позивачем [PERSON] було подано відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій вона зазначила, що заперечення відповідача проти залишення нею після розлучення прізвища «Кирильченко» не є підставою для того, щоб вона його змінила, оскільки залишає його, щоб не мати складнощів з переоформленням документів. Факт побиття позивача відповідачем вона не може підтвердити документально, так як їй було соромно звертатись з відповідною заявою до правоохоронних органів, де працює відповідач. Він бив її завжди по голові, щоб не залишити слідів, вона має шрам на коліні, після того, як відповідач кинув її на підлогу. Щодо порушення подружньої вірності нею, зазначила, що жінка, з якою відповідач часто зустрічається, їздить до неї, ночує, розсердившись на нього, просила по телефону, щоб він забрав свою білизну, відповідач неодноразово показував їй фото його дитини, яку народила від нього інша жінка, запитував, чи схожа дитина на нього. Сцени ревнощів дійсно мали місце, відповідач навіть предявляв претензії директору Новозлатопільської школи щодо його спілкування з нею (позивач працює в школі бухгалтером). Щодо стану свого здоровя, зазначила, що є здоровою, ніяких хронічних захворювань не має, дітей не хотів мати саме відповідач, вона наполягала на проходженні медичного огляду в лікарні, але відповідач посилався на зайнятість. В позовній заяві вона вказала адресу, де сторони проживали, відповідач ночував вдома (іноді приїздив вранці), намірів щодо розгляду справи за його відсутності вона не мала, в тому, що сімя не склалася, винен лише відповідач, тому прохає витрати, понесені нею, покласти на відповідача ( а. с. 25). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, надала через канцелярію суду письмову заяву від 26.04.2018 року про розгляд справи за її відсутності та її представника (а.с. 35). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу, заперечував проти залишення позивачем прізвища «Кирильченко» та стягнення з нього витрат, понесених позивачем на правову допомогу. Питання щодо стягнення з нього судових витрат, повязаних з розглядом справи, прохав вирішити на розсуд суду. В судовому засіданні надав пояснення, що їх сімя безповоротно втрачена, позивач не виконувала свої подружні обовязки, вчиняла безпричинні скандали, надовго затримувалась на роботі з незрозумілих підстав, траплялися випадки відсутності позивача вдома. Повне непорозуміння одне з одним, небажання позивача мати спільних дітей призвело до втрати любові та поваги один до одного. Він ніколи не бив позивача. З 05.11.2017 року вони проживають окремо одне від одного, в обох існують стосунки з іншими людьми. Він прохав неодноразово позивача розлучитися через органи РАЦСу, однак позивач не виявила такого бажання. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та її представника. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами укладено 11 листопада 2011 року та зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 98, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, серії І-ЖС № 162919 від 11.11.2011 року (а.с. 6). Дітей від шлюбу сторони не мають. З матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинено з 05.11.2017 року. Відносин, які притаманні подружжю, сторони не підтримують, припинили ведення спільного господарства. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, зокрема відповідач при наданні пояснень в судовому засіданні, тому у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Здебільшого, кожна із сторін тільки навела свої підстави для припинення існування їх сімї та розірвання шлюбу, які загалом є взаємними звинуваченнями. Між сторонами існує спір про поділ спільного майна подружжя, про що зазначила позивач у позовній заяві та відповідач у відзиві на позовну заяву, який підлягає вирішенню у відповідному процесуальному порядку. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, не клопотали про надання строку для примирення, відповідних заяв не надавали. За такої сукупності обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст. 55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, бажає залишити його після розірвання шлюбу, про що зазначила в позовній заяві та відповіді на відзив. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З наданого відповідачем відзиву, а також матеріалів справи вбачається, що визнання ним позовних вимог позивача в частині щодо розірвання шлюбу, не порушує будь-яких прав сторін та не суперечить інтересам інших осіб. Позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу був встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який втратив чинність на підставі Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Так, із матеріалів справи вбачається, що 14.02.2018 між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено Угоду № б/н про надання правової допомоги. У вказаній Угоді міститься орієнтовний перелік послуг погоджений сторонами. Також, визначено, що оплата проводиться відповідно до додаткової Угоди між сторонами, яка в матеріалах справи відсутня, як відсутні і будь-які інші докази, що підтверджували б понесені позивачем витрати на правову допомогу. Відсутність доказів в матеріалах справи не дає можливості перевірити розмір грошових коштів, який сплачено за надану правову допомогу. Також, відсутній розрахунок таких витрат. Разом з тим, судом встановлено, що представник позивача участі у судових засіданнях не брав, оскільки позивач подала заяву про слухання справи без їх участі. При цьому, позивачем не була доведена співмірність розміру судових витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правничої допомоги такі факту надання та тривалості надання правничої допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Outcome: partial