Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

21.01.2013 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 60\~% будинку, розташованого по вул. Кірова, 5, с. Гереженівка Уманського району Черкаської області. Позов обґрунтований тим, що з 30.10.1984 до вересня 2012 року вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох дітей, одна з яких неповнолітня дочка, яка проживає з позивачем. У 1992 році сторони купили спірний будинок по вул. Кірова, 5, с. Гереженівка Уманського району Черкаської області і документально оформили на матір відповідача [PERSON]. [PERSON] потім подарувала цей будинок відповідачу [PERSON] З 1992\~року сторони проживали в цьому будинку. За цей час ними була зроблена реконструкція будинку, збільшені розміри будинку, поліпшені умови проживання. Вважає будинок спільною сумісною власністю подружжя. На час звернення до суду з позовом позивач у будинку не проживає та не користується ним, так як відповідач своїми неправомірними діями не допускає її до будинку. Позивач [PERSON] під час нового судового розгляду справи, до початку розгляду її по суті, подала суду заяви про зміну позовних вимог від 10.04.2014 та від 31.03.2015, за якими як відповідачі залучені [PERSON] та [PERSON]. Остаточно позивач, згідно із заявою від 31.03.2015, просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11.09.1992 будинку №\~5 по вул.\~Кірова, с.\~Гереженівка Уманського району Черкаської області, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, недійсним у частині покупця; визнати покупцями [PERSON] і [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться по вул.\~Кірова, 5, с.\~Гереженівка, Уманського району Черкаської області. У вказаній заяві про зміну позовних вимог позивач додатково посилалась на те, що спірний будинок був придбаний нею та [PERSON] в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, але був оформлений на мати [PERSON] відповідача [PERSON], щоб уникнути можливості накладення арешту на будинок, так як [PERSON], на час придбання будинку, мав борги та проблеми із законом. Посилаючись на роз'яснення, що містяться в п.\~26 листа Верховного Суду України «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобовязання, що виникають з угод)» від 04.08.2001, позивач вважала можливим визнання вказаного договору купівлі-продажу будинку недійсним в частині покупця і визнання її та [PERSON] покупцями будинку за договором. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов [PERSON], підтвердила викладені в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог від 31.03.2015 обставини та просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. З приводу заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку в частині покупця і визнання права власності 1/2 спірного будинку як частини спільного сумісного майна подружжя пояснила, що строк позовної давності необхідно відраховувати з моменту, коли позивач дізналася про порушення свого права, а не з дати укладення оспорюваного договору, права позивача були порушені в серпні 2012\~року, коли [PERSON] вигнав позивача з неповнолітньою дочкою зі спірного будинку, в якому вони всі проживали однією сім'єю з 1992\~року, тому трирічний строк позовної давності [PERSON] не пропущений. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити змінені позовні вимоги, оскільки хата була придбана за спільні кошти її батьків, [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні остаточні позовні вимоги від 31.03.2015 визнала повністю. Пояснила, що вона є матірю відповідача [PERSON], а позивач була її невісткою. Будинок № 5 по вул. Кірова в с. Гереженівка Уманського району був куплений у 1992 році позивачем [PERSON] та її сином [PERSON] за їхні спільні кошти, отримані від батьків [PERSON] У [PERSON] тоді грошей не було. Вона своїх коштів на придбання будинку не надавала. Домовлявся про купівлю будинку і займався оформленням документів [PERSON] Будинок був оформлений на неї в звязку з тим, що [PERSON] мав судимість і боявся, щоб придбане ними майно не було примусово відчужене. Одразу після купівлі будинку він з сімєю почав проживати в будинку та вести спільне господарство, а також розпочали перебудову будинку. В 1997 році вона добилася, щоб син [PERSON] забрав собі цю хату, оскільки через неї вона не могла оформити собі субсидію на квартиру в Умані, де проживала. Вважає, що [PERSON] має право на половину будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і заперечив повністю проти його задоволення. Пояснив, що він та позивач [PERSON] дійсно з 30.10.1984 по вересень місяць 2012 року перебували в шлюбі, зареєстрованому повторно. У 1992\~році його мати [PERSON] захотіла купити будинок №\~5 по вул.\~Кірова, 5, с.\~Гереженівка Уманського району, щоб я залишився жити в Уманському районі. [PERSON] пропонувала купити будинок на неї, побудувати там хату і разом жити. Спірний будинок купували [PERSON] з його батьком [PERSON], який давав гроші на купівлю. Він з продавцем будинку ні про що не домовлявся, оформленням придбання не займався, грошей своїх чи спільних з [PERSON] не давав. Також пояснив, що у 1992 році щодо нього не було кримінальної справи, і вироку суду не було це все вигадки позивача та [PERSON] З батьками [PERSON] відносини були погані, вони їх сім'ї нічого не давали. Дозвіл на реконструкцію будинку отримувала [PERSON] як власник будинку. У 1997 році [PERSON] вмовила його батька дозволити подарувати будинок йому, [PERSON] Він з батьком самі будували будинок за власні кошти, позивач до цього не мала відношення. [PERSON] знала і про купівлю будинку на його матір [PERSON] і про те, що в 1997\~році будинок був подарований йому, та не заперечувала проти цього, оскільки в неї була квартира в м.\~Біла Церква. Після завершення реконструкції будинку і введення його в експлуатацію, він отримав відповідне свідоцтво про право власності на нього. Будинок № 5 по вул.\~Кірова в с.\~Гереженівка Уманського району є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю його і [PERSON] Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому підстав для задоволення позову не має. Відповідач [PERSON] подав суду заяву про застосування строків позовної давності від 21.05.2015 до позовних вимог [PERSON] Вважає, що трирічний строк позовної давності необхідно відраховувати з 11.09.1992 дати укладення оспорюваного договору купівлі-продажу будинку. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, заперечивши проти задоволення позовних вимог. Також заявив про застосування наслідків пропущення позивачем строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи, надані сторонами в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.10.1984 до вересня 2012 року, що визнали в судовому засіданні всі особи, які беруть участь у справі, та підтверджується відповідними записами в їхніх паспортах громадян України щодо реєстрації шлюбу. 11.09.1992 [PERSON], мати [PERSON], придбала за Договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за №\~2817, в [PERSON] жилий будинок, що по вул.\~Кірова, №\~5, с.\~Гереженівка Уманського району Черкаської області, за 15\~000,00\~карбованців. Гроші продавець одержав повністю від покупця [PERSON] до підписання Договору (п. 2 Договору). 21.06.1996 [PERSON] отримала дозвіл на реконструкцію вказаного будинку з добудовою згідно з розпорядженням голови Уманської районної державної адміністрації Черкаської області за №\~239, при цьому був оформлений будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку з добудовою. 22.10.1997 [PERSON] подарувала вказаний житловий будинок своєму сину [PERSON]. Це підтверджується Договором дарування жилого будинку від 22.10.1997, посвідченим державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №\~1-2617. Земельна ділянка під спірним будинком була передана у приватну власність [PERSON], на підставі рішення виконкому Гереженівської сільської ради №\~10-22/4 від 11.10.1997, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 04.03.1998, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за №\~68. 12.12.2007 актом державної приймальної комісії будинок № 5 по вул. Кірова в с.\~Гереженівка прийнятий в експлуатацію як закінчений будівництвом житловий будинок садибного типу. Та на підставі рішення виконкому Гереженівської сільської ради №\~7 від 17.01.2008 [PERSON] 01.09.2008 було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно вказаний житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами. До спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) та Кодексу законів про шлюб та сім'ю 1969\~року (далі КпШС), оскільки позивач оспорює дійсність договору купівлі-продажу будинку, що був укладений у 1992 році, та просить визнати будинок спільним майном, придбаним під час шлюбу. Згідно з частиною 2 ст. 58 ЦК УРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Враховуючи Правові позиції ВСУ щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобовязання, що виникають з угод) від 05.06.2001 (пункт 26), на які посилається позивач, суд при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, може відповідно до статей 58, 60 ЦК УРСР визнати договір недійсним лише в частині, що стосується покупця, якщо буде встановлено, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає. У такому випадку покупцем за договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Отже, позовна вимога [PERSON] може бути задоволена за умови доведення двох обов'язкових обставин: по-перше, що спірний будинок був придбаний [PERSON] не за її кошти, а за спільні кошти, які належали позивачу та її чоловіку [PERSON], і, по-друге, що договір купівлі-продажу будинку фактично укладався для [PERSON] та [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в матеріалах справи та у позивача відсутні докази, які б підтверджували належність коштів на придбання будинку позивачу та [PERSON] Позовна вимога про недійсність договору в частині покупця ґрунтується на поясненнях позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник категорично заперечили, що будинок був придбаний за рахунок коштів подружжя [PERSON]. Як пояснили сторони в судовому засіданні, продавець будинку [PERSON] помер, тому допитати його з приводу обставин підготовки та укладення оспорюваного договору купівлі-продажу будинку та його волі щодо продажу цього будинку [PERSON] або подружжю [PERSON] не можливо. Відповідно до ст. 22 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте ним за час шлюбу. Разом з тим, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них і кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном (ч.\~1, 3 ст. 24 КпШС). Аналогічні норми містяться і в діючому на час звернення позивача до суду з позовом Сімейному кодексі України (ч.\~1 ст.\~60, ч. 1 ст. 57 СК України). Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] не надала суду доказів, передбачених ст. 57 ЦПК України, які б підтверджували обставини, на яких ґрунтуються її змінені позовні вимоги, вказані в заяві від 31.03.2015. Ураховуючи встановлені і підтверджені належними і допустимими доказами обставини справи суд дійшов висновку, що підстави для визнання Договору купівлі-продажу спірного будинку від 11.09.1992, укладеного між [PERSON] та [PERSON], в частині покупця та визнання покупцями [PERSON] і [PERSON] відсутні. Підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 будинку №\~5 по вул.\~Кірова, с.\~Гереженівка також немає, оскільки позивач пов'язувала її з позовною вимогою про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу щодо покупця та, відповідно, набуттям спільної сумісної власності на цей будинок разом із відповідачем [PERSON] під час шлюбу, підстав для задоволення якої не встановлено. Отже, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню повністю у зв'язку з їх безпідставністю.

Outcome: dismissed