Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

20.09.2018 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, та просив суд: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за [ADDRESS] ; припинити з [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру за [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що з 14 липня 1989 по 06 березня 2018 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . 06 березня 2018 року Овідіопольським районним судом Одеської області їх шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2018 року по справі за № 509/228/16. За час шлюбу подружжям 11 листопада 2004 року набуто наступне нерухоме майно, а саме: трьохкімнатна квартира, загальною площею 50.9 м2, житловою площею 34.4 м2, загальною вартістю 11573 гривні 00 копійок, що розташована за адресою [ADDRESS] . Правовстановлюючі документи на квартиру були оформленні на ім`я [PERSON] Доказом є договір купівлі - продажу квартири, р. №11788 від 11.11.2004 року, нотаріально посвідчений Криворотенко Л.І. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу. [PERSON] зазначає, що [PERSON] відмовляється укласти з ним у письмовій формі Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, який підлягає нотаріальному посвідченню, а тому звернувся до суду з відповідною позовною заявою. 20.02.2019 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності. Ухвалою Малиновського районного суду від 12.09.2019 року зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без розгляду. [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу, призначену на 12.09.2019 року без його особистої участі, позовні вимоги підтримував, проти заочного розгляду справи не заперечував. [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином та своєчасно, відзиву на позов не надавала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 14 липня 1989 по 06 березня 2018 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . 06 березня 2018 року Овідіопольським районним судом Одеської області їх шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2018 року по справі за № 509/228/16 (а.с.4). За час шлюбу подружжям 11 листопада 2004 року набуто наступне нерухоме майно, а саме: трьохкімнатна квартира, загальною площею 50.9 м2, житловою площею 34.4 м2, загальною вартістю 11573 гривні 00 копійок, що розташована за адресою [ADDRESS] . Правовстановлюючі документи на квартиру були оформленні на ім`я [PERSON] Доказом є договір купівлі - продажу квартири, р. №11788 від 11.11.2004 року, нотаріально посвідчений Криворотенко Л.І. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу (а.с.105). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Дані норми кореспондуються із нормами Глави 8 СК України. Зокрема, згідно з частиною 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поді\-лу майна полягає у припиненні режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукуп\-ності речей і не пов`язує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік ма\-ють право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумі\-сної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] була придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] в інтересах сім`ї та перейшла у спільну сумісну власність подружжя, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна подружжя здійснюється в два етапи: по-перше, суд визначає розмір часток чоловіка та жінки в праві на майно, і, по-друге, здійснює поділ майна відповідно до встановлених час\-ток. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною зго\-дою, відповідно до Цивільного кодексу України. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Згідно ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності - задовольнити повністю. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ст.ст. 60, 68, 69, 70, 71, 73 Сімейного кодексу України, ст.ст. 325, 328, 364, 368, 369 ЦК України,

Outcome: approved