Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

20 серпня 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих злочинними діяннями. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 31.08.2010р. близько 19 год. 10 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Опель Омега», державний реєстраційний номер [NUMBER], в якому пасажиром був їх син [PERSON], 1986 року народження, рухаючись по лівій смузі 87 км. + 98 1М автодороги Київ - Чоп, в напрямку м. Київ, поблизу с. Кочерів, Радомишльського району, Житомирської області, в умовах дощу, в порушення вимог Правил дорожнього руху допустив занос на зустрічну смугу руху, де правою передньою частиною свого автомобіля скоїв зіткнення з лівою передньою частиною кузова автомобіля «Хонда Акорд», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким в зустрічному напрямку, по лівій смузі керував водій [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир [PERSON], який знаходився в автомобілі «Опель Омега», державний реєстраційний номер [NUMBER], отримав тілесні ушкодження, від чого в подальшому помер. За фактом ДТП і загибелі [PERSON] щодо [PERSON] було порушено кримінальну справу, яку в подальшому постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.08.2011 року по справі № 1-108/11 було закрито, а [PERSON] звільнено від покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році». Зазначають, що є батьками загиблого [PERSON] та у зв'язку із загибеллю сина їм була завдана істотна моральна і майнова шкода. При цьому, поданий в межах кримінальної справи цивільний позов не розглядався у зв'язку із закриттям кримінальної справи. Внаслідок смерті сина понесли матеріальні витрати, пов'язані із похованням сина, влаштуванням поминок та облаштуванням місця поховання сина, а саме [PERSON] - на загальну суму 37021, 16 грн. та [PERSON] - 843, 20 грн. Окрім того, понесли витрати на оплату послуг адвоката в межах кримінальної справи № 1-108/11 на загальну суму 3000, 00 грн. Також зазначають, що зазнали значних моральних страждань, оскільки втратили дитину, яка тільки розпочала доросле життя, у якої все було попереду, та син був для них надійною опорою в житті, а тому просять стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000, 00 грн. на кожного. За весь час з моменту аварії і до звернення до суду відповідач спроб вибачитися чи допомогти матеріально не вчинив. Враховуючи зазначене, просять стягнути з відповідача матеріальну шкоду та збитки на користь [PERSON] у розмірі 39161,16 грн. та на користь [PERSON] у розмірі 2343, 20 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. кожному. 14.10.2014р. позивачі подали позовну заяву із уточненими позовними вимогами, зокрема, збільшили розмір позовних вимог, включивши до матеріальних збитків 640, 00 грн., витрачених на правову допомогу адвоката по підготовці позовної заяви. Просили залучити до участі у справі страхову компанію ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс» та за результатами розгляду справи стягнути з страхової компанії 39161, 16 грн. матеріальної та 4497, 82 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; 2343, 20 грн. матеріальної та 4497, 82 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; стягнути з [PERSON] 45502, 18 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] та 45502, 18 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] 14.10.2014р. до участі у справі залучено співвідповідача - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», прийнято позовну заяву із уточненими позовними вимогами. 28.01.2015р. позивачі подали позовну заяву із уточненими позовними вимогами та за результатами розгляду справи просять стягнути з страхової компанії 28368, 16 грн. матеріальної та 10644, 32 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; 843, 20 грн. матеріальної та 10644, 32 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; стягнути з [PERSON] 10793, 00 грн. матеріальної та 39355, 68 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; 1500, 00 грн. матеріальної та 39355, 68 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] За заявою представника позивачів [PERSON] від 10.05.2016р. ухвалою суду від 12.05.2016 року замінено співвідповідача приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс» (правонаступник закритого акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс»), яке ліквідовано згідно ухвали Господарського суду м. Києва від 03.03.2016р. по справі № 910/609/14 (а.с. 52-55 т. 2), на співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МтСБУ). Окрім того, 10.05.2016р. представник позивачів [PERSON] подав заяву про зміну розміру позовних вимог та просить стягнути з МтСБУ 13368, 16 грн. матеріальної шкоди на користь [PERSON]; 843, 20 грн. матеріальної шкоди на користь [PERSON]; стягнути з [PERSON] 10793, 00 грн. матеріальної та 50000, 00 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; 1500, 00 грн. матеріальної та 50000, 00 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] 01.06.2016р. представник позивачів подав заяву від 31.05.2016р. про уточнення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з МтСБУ 13368, 16 грн. матеріальної шкоди на користь [PERSON]; 843, 20 грн. матеріальної шкоди на користь [PERSON]; стягнути з [PERSON] 10153, 00 грн. матеріальної та 50000, 00 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; 1500, 00 грн. матеріальної та 50000, 00 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; стягнути з відповідачів понесені позивачами судові витрати. 07.07.2016р. ухвалою суду залишено без розгляду позовні вимоги до співвідповідача МтСБУ на підставі заяви представника позивачів [PERSON] від 07.07.2016р. Окрім того, представником позивачів [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог до відповідача [PERSON], згідно якої просить суд стягнути з [PERSON] 23521, 16 грн. матеріальної та 50000, 00 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; 2343, 20 грн. матеріальної та 50000, 00 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; стягнути з відповідача понесені позивачами судові витрати. До участі у справі просить залучити МтСБУ як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 08.07.2016р. судом прийнято заяву про збільшення позовних вимог до відповідача [PERSON], залучено МтСБУ як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 13.07.2016 року в судовому засіданні представник позивачів [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути із [PERSON] 24196,16 грн. матеріальної та 50000, 00 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; 2343, 20 грн. матеріальної та 50000, 00 грн. моральної шкоди на користь [PERSON]; стягнути з відповідача понесені позивачами судові витрати. В судове засідання 13.07.2016р. позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Жодних заяв чи клопотань суду не надали. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 15.06.2016р. позов підтримала та пояснила, що усі зазначені в позовні заяві витрати на поховання, поминки та влаштування надгробного пам'ятника сину вони несли із чоловіком за рахунок власних коштів. Повідомила, що сума витрат розділена між нею та чоловіком, оскільки в основному саме вона сплачувала кошти по рахунках. Також зазначила, що на влаштування пам'ятника вона витратила 25000, 00 грн. та 5000, 00 грн. на його встановлення, однак, виходячи із середньої ціни по регіону, просить стягнути з відповідача лише 10000, 00 грн. Підтвердила, що від страхової компанії відшкодування матеріальної та моральної шкоди не отримувала, в Господарський суд м. Києва про включення їхніх із чоловіком вимог до реєстру кредиторів не зверталась. За весь час з моменту загибелі сина і по день судового засідання відповідач [PERSON] спроб відшкодувати шкоду не робив, до неї та чоловіка не звертався, як і вони до нього в позасудовому порядку. Щодо завданої моральної шкоди, то повідомила, що для них з чоловіком це велика втрата, оскільки син був очікуваною дитиною, допомагав їм вдома, продовжив розпочату її чоловіком підприємницьку діяльність, пов'язану із торгівлею овочами та фруктами, планував будівництво будинку. Проте, після його смерті всі плани втратили сенс. Повідомила, що після смерті сина у неї та чоловіка погіршився стан здоров'я, зокрема, загострились хвороби, які вона мала; як вона, так і чоловік мали проблеми із серцем, тиском, тощо. На даний час чоловік у зв'язку із пережитою втратою почав зловживати алкогольними напоями. Просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] подав суду письмові заперечення на позов від 18.06.2014р. (а.с. 55-78 т. 1), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у запереченні від 18.06.2014р., та додатково пояснив, що дійсно 31.08.2010р. потрапив в ДТП. На момент аварії в автомобілі знаходився він та син позивачів [PERSON] В результаті ДТП [PERSON] від отриманих травм загинув, а він тривалий час лікувався, зокрема, на даний час йому встановлена 3 група інвалідності. Зазначив, що після аварії повідомив страхову компанію про страховий випадок, однак, як йому відомо, позивачі до страхової компанії не зверталися. Пояснив, що у зв'язку із лікуванням не мав можливості надати позивачам матеріальної допомоги, а в подальшому віддавав борги за своє лікування. Повідомив, що його мати хотіла відшкодувати витрати на поховання сина позивачів, проте, заявлена сума була надто великою. Просив суд при прийнятті рішення та визначенні розміру шкоди, що підлягає до стягнення, врахувати, що аварія сталась з необережності, врахувати стан його здоров'я; наявність сім'ї та двох малолітніх дітей, яких він утримує як єдиний працюючий член сім'ї; відсутність у нього власного житла. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя та додатково просив суд врахувати, що в межах кримінальної справи № 1-108/11 потерпілою було визнано лише позивача [PERSON], а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Окрім того, зазначив, що в матеріалах справи відсутні оригінали документів, що підтверджують понесені позивачами матеріальні витрати, що є підставою для визнання таких доказів неналежними. Також вважає, що оскільки на момент ДТП [PERSON] був застрахований, то частина матеріальної та моральної шкоди має бути відшкодовано за рахунок коштів МтСБУ, оскільки страхова компанія на даний момент ліквідована, а не лише [PERSON] Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторно (транспортного) страхового бюро України, в судове засідання не з'явилася, проте від представника [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 135-136 т. 2). Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні 15.06.2016р., повідомили, що знайомі із позивачами протягом тривалого часу, дружать сім'ями, знали сина позивачів. Так, зазначили, що втрата сина для позивачів стала великою трагедією, від якої вони досі не відійшли. Повідомили, що на час організації похорону, поминок були поруч із позивачами, надавали допомогу в купівлі продуктів та інших необхідних для поховання речей, однак всі закупівлі здійснювались за рахунок коштів позивачів. Відзначили, що душевний стан позивачів був дуже поганий, їм постійно давали заспокійливе, біля [PERSON] весь час знаходилась її знайома лікар, оскільки стан останньої був схожий як після мікроінсульту. Після похорону [PERSON], мати, втратила інтерес до життя, весь вільний час проводить на кладовищі біля могили сина, постійно плаче. Позивач [PERSON], батько, також дуже перейнявся смертю сина та на фоні внутрішніх переживань почав зловживати алкогольними напоями, що на даний час негативно позначилось на його здоров'ї, зокрема, останній має проблеми з печінкою та ногами. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, встановив, що [INFO] помер у віці 24 років [PERSON], про що зроблено актовий запис № 49, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області 03.09.2010р. (а.с. 10 т.1). Батьками померлого [PERSON], [INFO], є позивачі - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Новодністровською міськрадою Сокирянського району Чернівецької області 07.06.1986р., свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим Новодністровською міськрадою Сокирянського району Чернівецької області 04.11.1984р., копією паспортів громадян України (а.с. 7-9 т. 1). Судом встановлено, що постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.08.2011р. по справі № 1-108/11 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, яка набрала законної сили 21.10.2011р., закрито кримінальну справу, а [PERSON] звільнено від покарання передбаченого ч.2 ст.268 КК України на підставі п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2011 році» (а.с. 31, 43-45, 96, 103 т. 1). Згідно вищезазначеної постанови встановлено, що [PERSON] звинувачується в тому, що 31 серпня 2010 року близько 19 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «Опель Омега», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по лівій смузі 87 км. + 98 1М автодороги Київ - Чоп, в напрямку м. Київ, неподалік с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області, в умовах дощу, порушив ПДР України, будучи неуважним в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, відволікся від керування автомобілем під час руху, що не дало змоги належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки при появі небезпеки для руху у вигляді іншого автомобіля, стан свого транспортного засобу, допустив занос на зустрічну смугу руху, де правою передньою частиною свого автомобіля скоїв зіткнення з лівою передньою частиною кузова автомобіля «Хонда Акорд», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким, рухаючись в зустрічному напрямку, керував водій [PERSON], внаслідок чого пасажир автомобіля «Опель Омега», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] отримав різноманітні тілесні ушкодження, від яких помер. Рішення щодо цивільного позову у вищезгаданій справі не приймалося. В межах кримінальної справи № 200136/10 по ДТП потерпілою визнано [PERSON], що підтверджується постановою про визнання особи потерпілою від 01.09.2010р. (а.с. 11 т. 1). Судом встановлено, що позивачі понесли матеріальні витрати на поховання сина [PERSON], ритуальні послуги, предмети ритуальної належності, в тому числі проведення відповідних обрядів під час поховання, влаштування поминок на дев'ятий та на сорокий дні після смерті, а також на облаштування місця поховання (встановлення намогильного пам'ятника), зокрема, [PERSON] на продукти харчування, а саме калачі, хліб, 575, 00 грн. згідно накладної № 107 від 01.09.2010р.; кондитерські вироби 100, 00 грн. згідно закупівельного акту від 02.09.2010р.; речі, необхідні для проведення обряду поховання, а саме вінки, свічки, лампадки, букети, хрестик та ланцюжок, рушники, покривала, простині, 2058, 16 грн. (173, 16 грн. + 50, 00 грн. + 44, 00 грн. + 20, 00 грн. + 15, 00 грн. + 5, 00 грн. + 36, 00 грн. + 1400, 00 грн. + 120, 00 грн. + 85, 00 грн. + 110, 00 грн.) згідно фіскального чеку від 01.09.2010р., товарного чеку б/н від 02.09.2010р., закупівельного акту від 02.09.2010р.; речі для вбрання покійного, а саме костюм, сорочка, туфлі, чоловіча білизна, 1310, 00 грн. (800, 00 грн. + 150, 00 грн. + 300, 00 грн. + 60, 00 грн.) згідно закупівельного акту від 02.09.2010р.; послуги харчування, а саме поминальний обід після поховання 02.09.2010р., 5056, 00 грн. згідно рахунку № 64 від 02.09.2010р.; речі, необхідні для проведення обряду поминання (на дев'ятий та сороковий дні після смерті), а саме: вінки, носові хустинки, свічки, лампадка, рушник, 838, 00 грн. (561, 00 грн. + 277, 00 грн.) згідно товарного чеку б/н від 09.09.2010 р., накладної № 303 від 07.10.2010р.; послуги харчування, а саме поминальний обід на сороковий день після смерті, 2600, 00 грн. згідно рахунку № 64 від 09.10.2010р.; продукти харчування для обряду «помани» на сороковий день після смерті, а саме калачі, хліб, 159, 00 грн. згідно накладної б/н від 09.10.2010р. на суму 159,00 грн.; роботи по виготовленню деталей пам'ятника 25000,00 грн. згідно накладної № 19 від 03.06.2011р. та квитанції до прибуткового касового ордеру ПП [PERSON] (а.с. 12-20, 25, 218-219 т. 1) та [PERSON] на організацію та проведення поховання, а саме труна, її облаштування, 743, 20 грн. згідно договору-замовлення № 2-2551 від 01.09.2010р., фіскального чеку від 01.09.2010р., на обряд поховання 100, 00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 103 від 02.09.2010р. (а.с. 21-24, 220-221 т. 1). При цьому, позивач [PERSON] при визначенні розміру витрат, пов'язаних із виготовленням та встановлення намогильного пам'ятника, бере до уваги не лише фактично понесені нею витрати, а й середню ринкову вартість гранітних пам'ятників з огорожею по регіону станом на 2011р. згідно довідки ФОП [PERSON] та просить стягнути з відповідача [PERSON] витрати на пам'ятник в сумі 10000,00 грн. (а.с. 64-66 т.2). Таким чином, [PERSON] здійснила витрати на поховання сина, ритуальні послуги, предмети ритуальної належності, в тому числі проведення відповідних обрядів під час поховання, влаштування поминок на дев'ятий та на сорокий дні після смерті, а також на облаштування місця поховання (встановлення намогильного пам'ятника) на загальну суму 22696, 16 грн., а [PERSON] - 843, 20 грн. Окрім того, позивачі [PERSON] та [PERSON] витратили 3000, 00 грн. на юридичні послуги адвоката Сивака В.В. в кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України в Радомишльському районному суді Житомирської області, що підтверджується договором № 44 про надання юридичних послуг від 20.09.2010р., ордером від 13.05.2011р., квитанцією 3 10 від 12.05.2011р. (а.с. 26-28 т. 1). Також позивачі [PERSON] та [PERSON] понесли витрати на правову допомогу в межах даної цивільної справи, а саме [PERSON] на суму 640, 00 грн. згідно договору про надання правової допомоги від 22.06.2014р., квитанції до прибуткового касового ордера № 10 від 23.06.2014р.; [PERSON] та [PERSON] на суму 3160, 00 грн. згідно договору про надання правової допомоги від 01.09.2014р., ордера серії 18.13КС № 0017561 від 30.09.2014р., квитанції до прибуткового касового ордера № 12 від 07.09.2014р. і № 14 від 22.09.2014р. (а.с. 29-30, 90-92, 207-208 т. 1, а.с. 140 т. 2). Згідно пояснень [PERSON], [PERSON] та представника позивачів [PERSON] позивачі не звертались до страхової компанії ПрАТ «АСК ІнтерТрансПоліс» про виплату відшкодування. Окрім того, представник позивачів [PERSON] повідомив, що заява від 15.07.2015р. із вимогами до страхової компанії про відшкодування понесених матеріальної та моральної шкоди в межах справи про банкрутство була надіслана ліквідатору ПрАТ «АСК ІнтерТрансПоліс» Дяченку С.В. 16.07.2015р. (а.с. 9-11 т. 2), однак останній рішення по суті заяви не прийняв та порекомендував позивачам звернутись в Господарський суд м. Києва. Проте, у зв'язку із великим судовим збором, який слід було сплатити при зверненні в господарський суд, позивачі вимог до страхової компанії в межах справи про банкрутство не заявляли, відтак, жодних коштів страхова компанія їм не виплатила. Зазначену обставину в судових засіданнях відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не оспорювали. Із наданих відповідачем [PERSON] документів вбачається, що в день аварії останній керував автомобілем марки «Опель Омега», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], на підставі довіреності від 12.04.2010р. (а.с. 62-64 т. 1) та його цивільно-правова відповідальність була застрахована ЗАТ «АСК ІнтерТрансПоліс», що підтверджується полісом № ВЕ/0523629 від 14.04.2010р. (а.с. 66 т. 1). 15.09.2010р. відповідач [PERSON] написав заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яку 20.09.2010р. надіслав у страхову компанію (а.с. 67-69 т. 1). В результаті аварії 31.08.2010р. [PERSON] перебував тривалий час на лікуванні, що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого № 18820, 565 та без номера, випискою з історії хвороби № 1628, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 7160/482, довідкою про стан здоров'я № 2624 від 15.10.2010р. (а.с. 222, 224-230 т. 1). Також судом встановлено, що в листопаді 2014року [PERSON] потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої отримав тілесні ушкодження та тривалий час знаходився на лікуванні (а.с. 136-137, 154 т. 1). Як пояснив відповідач в межах даного ДТП він був визнаний потерпілим. 15 грудня 2010р. [PERSON] встановлено 1 групу інвалідності до 01.01.2012р., а з 17.03.2014р. - 3 групу інвалідності, яка встановлена до травня 2017р., що підтверджується довідками до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 323380, серії 10 ААВ № 934069, серії 12 ААА № 406855, виданими [PERSON], 17.07.1985р.н., за результатами оглядів (а.с. 74, 223 т. 1, а.с. 93 т. 2). На підтвердження свого сімейного стану (одружений та має двох малолітніх дітей) [PERSON] подав свідоцтво про шлюб серії І-МИ № 059572, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області 07.09.2010р., свідоцтво про народження сина [PERSON], [INFO], видане Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області 02.10.2009р., та свідоцтво про народження сина [PERSON], [INFO], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області 10.04.2015р. (а.с. 71-72 т. 1 90-92 т. 2). Повідомив, що дружина [PERSON] на даний час не працює, оскільки доглядає за дитиною до трьох років, а він працює, отримує щомісячно заробітну плату та, окрім того, заочно навчається у ВУЗі в м. Вінниця. Як вбачається із довідок КП «Новодністровський житловик» № 2320 від 15.09.2014р. та № 2112 від 23.05.2016р. (а.с. 70 т. 1, а.с. 89 т. 2) [PERSON] змінив місце реєстрації, на даний час проживає за адресою [ADDRESS], разом із дружиною [PERSON] та двома синами [PERSON], 2009р.н., та [PERSON], 2015р.н., що, згідно пояснень відповідача, зумовлено продажем попередньої квартири, кошти від якого були витрачені на його лікування. Як вбачається із копії заперечення на цивільний позов в межах кримінальної справи [PERSON] частково визнавав позовні вимоги по цивільному позову, зокрема, вважав, що шкода має бути стягнута лише на користь [PERSON] в межах суми, що не покриють виплати страхової компанії, із врахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності заявленого розміру відшкодування, оскільки вказану в позові суму вважав завищеною, та із врахуванням його матеріального стану (а.с. 58-61 т. 1). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання це - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб'єктів господарювання, спрямована на забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об'єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Відповідно до ст. 2 вказаного вище Закону поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; намогильні споруди - пам'ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам'ять про померлих; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. При цьому, відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, забов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у випадку смерті потерпілого громадянин, відповідальний за заподіяння шкоди, зобов'язаний відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що шкода заподіяна не у зв'язку із вчиненням ним злочинних діянь, оскільки скоєна по необережності, оскільки згідно ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб'єктом злочину, а в ст. 23 КК України передбачено дві форми вини - умисел та необережність. Отже, хоч вчинене [PERSON] кримінальне правопорушення з необережності, однак, таке є злочином. А згідно постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.08.2011р. відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2011році», тобто з нереабілітуючої підстави. Також суд відхиляє доводи відповідача та його представника про те, що з [PERSON] підлягає стягнення шкода лише в розмірі, який не покриють виплати страхової компанії, а у зв'язку із її ліквідацією - МтСБУ, оскільки з огляду на положення ст. 509 та з урахуванням приписів ст.ст. 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. За правилами ст.ст. 1167, 1168 ЦК України якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. За змістом Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. В такому випадку згідно статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином, позивачі вправі самостійно обирати спосіб захисту своїх порушених прав, в тому числі шляхом звернення із вимогою лише до заподіювача шкоди. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові суду від 20.01.2016р. по справі № 6-2808цс15, згідно якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Також, суд відхиляє доводи відповідача та його представника про те, що [PERSON] є неналежним позивачем, права якого не порушенні, оскільки останній не був визнаний потерпілим в межах кримінальної справи по факту ДТП, в якій обвинувачувався [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, з огляду на наступне. Аналіз ст.ст. 1167, 1168, 1187, 1201 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що матеріальну шкоду, пов'язану із витратами на поховання потерпілого, має право отримати будь-яка особа, що такі витрати здійснила, незалежно від того, чи була така особа визнана потерпілою в кримінальній справі та чи є членом сім'ї або родичем померлого, а на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, має право обмежене коло осіб, а саме: чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, які проживали з померлим однією сім'єю, незалежно від того, чи була така особа визнана потерпілою в кримінальній справі. Помилковим є також твердження представника відповідача, який, не оспорюючи обсягу та вартості придбаних товарів чи оплачених послуг, вважає, що надані копії документів є неналежними доказами понесених матеріальних витрат, оскільки відсутні їх оригінали, з огляду на наступне. Як пояснив представник позивачів [PERSON] оригінали відповідних квитанцій, рахунків, накладних, тощо знаходяться в матеріалах кримінальної справи в Радомишльському районному суді Житомирської області. При цьому, він ознайомився із матеріалами вищезгаданої справи, зробив копії із відповідних документів та, завіривши їх своїм підписом та печаткою, надав суду. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов'язковий спосіб посвідчення копій документів. Таким чином, наявні в матеріалах справи завірені адвокатом [PERSON] товарні чеки, закупівельні акти, накладні, рахунки та квитанції, що підтверджують витрати позивачів, є належними доказами в розумінні ЦПК України. Разом з тим, суд відхиляє доводи позивачів та їх представника про те, що понесені витрати на юридичну допомогу в межах кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України є матеріальними витратами/збитками, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 22, 1166, 1187, 1200 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. А збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За таких обставин, понесені позивачами витрати на оплату послуг представника під час розгляду кримінальної справи щодо [PERSON], не є ні матеріальними витратами, ні збитками в розумінні ЦК України, а є процесуальними витратами потерпілого, які підлягають відшкодуванню в межах відповідної кримінальної справи на підставі норм КПК України, а тому в частині стягнення з [PERSON] 3000, 00 грн. слід відмовити. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та збитків та вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню матеріальні витрати на поховання [PERSON], ритуальні послуги, предмети ритуальної належності, в тому числі проведення відповідних обрядів під час поховання, влаштування поминок на дев'ятий та на сорокий дні після смерті, а також на облаштування місця поховання (встановлення намогильного пам'ятника) на користь [PERSON] в розмірі 22696,16 грн., а на користь [PERSON] - 843, 00 грн. Суд вважає, що завдана позивачам моральна шкода полягає у психологічних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок втрати сина, що був для них надійною опорою у житті, з яким були пов'язані їх подальші життєві плани і сподівання, а відповідач [PERSON] за період з 2010р. по 2016р. не зробив жодної спроби примиритись із позивачами або хоча б матеріально підтримати батьків загиблого; в результаті пережитих психологічних переживань у позивачів погіршився стан здоров'я, зокрема, у [PERSON] проблеми із серцем та тиском, а [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями і, як наслідок, має проблеми із печінкою, серцем та ногами. При цьому, позивачам неможливо відновити той життєвий уклад, який був у них до втрати сина. Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує, що [PERSON] вчинив злочин з необережності, в наслідок аварії зазнав значних тілесних ушкоджень, йому встановлено 3 групу інвалідності, на утриманні у нього є двоє малолітніх дітей та вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода на користь [PERSON] та [PERSON] по 30000,00 грн. кожному. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а граничний розмір компенсації таких витрат встановлюється законом. Згідно п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року (із змінами) право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а саме, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Суду надано докази надання правової допомоги згідно договорів про надання правової допомоги від 22.06.2014р. і від 01.09.2014р., квитанції про оплату послуг № 10 від 23.06.2014р., № 12 від 07.09.2014р. і № 14 від 22.09.2014р. та розрахунок розміру компенсаційних витрат на правову допомогу у даній цивільній справі, а тому з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на користь [PERSON] в розмірі 2220, 00 грн., на користь [PERSON] - 1580, 00 грн. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі [PERSON], [PERSON] звільнені від сплати судового збору при зверненні з позовною заявою в суд. Відтак, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. При цьому, при визначені розміру судового збору, який мав би бути сплачений, слід виходити із ставки судового збору, діючої станом на 2014рік згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, з врахуванням, що розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014р. згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2014році» становив 1218, 00 грн. Таким чином, судовий збір мав бути сплачений у сумі 1265, 39 грн., а з [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 836, 20 грн. на користь держави, в іншій частині на суму 429, 19 грн. слід покласти на рахунок держави. На підставі ст.ст. 22, 23, 509, 1166- 1168, 1187, 1193-1194, 1200-1201ЦК України, Закону України «Про поховання та похоронну справу»,

Outcome: approved