Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

21 липня 2021 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: скасування арешту та заборони на відчуження всього нерухомого майна [PERSON] , що накладений на підставі постанови державного виконавця. В обґрунтування позову зазначила, що на її нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови державного виконавця. Відповідач повідомив, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, знищено, а тому відсутня можливість скасувати арешт майна. Оскільки на даний час відсутні підстави для утримання майна під арештом, позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив . Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 32048292 від 15 червня 2012 року ВДВС Очаківського МРУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 12625889 (а.с. 7-8). Як вбачається з листа Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на виконанні відділу знаходилось виконавче провадження № 32048292 з примусового виконання вимоги № Ф-97-У, виданої УПФУ м. Очакова від 05 березня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ грошових коштів на загальну суму 3 031 грн 99 коп. Вказане виконавче провадження було закінчено в порядку п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та в подальшому знищене, у зв`язку із закінченням терміну його зберігання згідно з п.1-2 Розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що станом на час розгляду даної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності будь-якої заборгованості [PERSON] .. Разом з цим, суд вважає, що наявність арешту та заборони відчуження порушує майнові права позивачки, які, крім наведених вище правових норм, гарантуються статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, що є неприпустимим. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини, в матеріалах справи не міститься. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявність арешту майна та заборони на його відчуження створює перешкоди позивачці у реалізації нею права власності на частку нерухомого майна, при цьому відсутні відомості, які б свідчили про існування невиконаних боргових зобов`язань перед конкретною фізичною чи юридичною особою, а також про пред`явлення майнових вимог до позивачки, у зв`язку із чим суд задовольняє позов повністю, судові витрати відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved