Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

21.11.2017 позивач звернулася до суду з позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи: Лозівська районна державна адміністрація Харківської області, Надеждівська селищна рада Лозівського району Харківської області, про поновлення порушеного права, посилаючись на те, що вона з 1988 року по 23.12.1996 рік працювала та була членом колгоспу імені Пархоменка с.Надеждівка Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області. 23.12.1996 року вона була звільнена з членів колгоспу, про що в трудовій книжці було зроблено відповідний запис, так як вона на момент реєстрації Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Пархоменко серії [NUMBER], а саме 15.12.1996 року працювала та ще була членом колгоспу, її було внесено підприємством до списку громадян-членів КСП ім.Пархоменко, який є додатком Державного акту на право колективної власності на землю під №25, але сертифікат їй видано не було. Відповідно до вище вказаного вона просила поновити строк позовної давності та визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП ім.Пархоменко. Згідно «Справи по паюванню земель колективної власності КСП ім.Пархоменко Лозівського району Харківської області» та розрахунків вартості земельної частки(паю) в умовних кадастрових гектарах, затверджених розпорядженнями голови Лозівської РДА №18 від 22.01.1997 року, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах складає - 9,8 умовних кадастрових гектарів, вартість якої становить на 01.01.2017 року - 287 286,32 грн. 26.12.2017 року представником Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області було подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення вимог позивача та вказував на те, що позов не підлягає задоволенню, так як перебування особи у трудових відносинах з підприємством не є підставою для отримання земельної частки (паю) та позивачем порушено строк позовної давності(а.с.39-42). 12.01.2018 року [PERSON] надала до суду заперечення на відзив, в яких зазначила, що працювала та була членом КСП ім.Пархоменка, що підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER],виданої 22.10.1988 року та архівною довідкою від 20.09.2017 року №01-254, в списку громадян -членів КСП ім.Пархоменка, який додається до Державного акту, вона значиться під №25. Щодо позовної давності позивач вказала, що станом на час звернення до суду рішення загальних зборів уповноважених членів КСП ім.Пархоменка с.Надеждівка Лозівського району харківської області від грудня 1995 року стосовно виділення [PERSON] земельної частки (паю) не відмінено, не змінено і має законну силу. Строк позовної давності для його виконання не встановлено, приватизація землі в Україні не завершена та жодним законодавчим актом України не встановлено строк позвоної давності для оформлення вже існуючого права власності на землю та оформлення відповідних документів. Позивач просила вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.70-74). 08.02.2018 року представником Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області було подано заперечення на заперечення позивача, в якому він вказав, що рішення щодо виділення в натурі( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв) приймається радами або районними державними адміністраціями з земельних ділянок, які належали на праві колективної власності колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам. Також представник вказав, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому наполягав на відмові у задоволенні позову(а.с.85-86). Позивач в судове засідання не з'явилася,надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з'явився, але надав суду свою заяву в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу за відсутності представника з урахування раніше наданих письмових заперечень. Представник третьої особи Лозівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не підтримує, вважає, що минув строк позовної давності. Представник третьої особи Надеждівської селищної ради Лозівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Так, в статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність чи користування або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач, починаючи з 1988 року по 23.12.1996 рік працювала та була членом колгоспу імені Пархоменка с.Надеждівка Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER],виданої 22.10.1988 року(а.с.17). Згідно з архівною довідкою №01-254 від 20.09.2017 року, виданою Лозівською РДА Харківської області(а.с.18), в протоколі №11 від 21.10.1988 року значиться слухання заяви гр.[PERSON] з проханням прийняти в члени колгоспу та зазначено рішення про рекомендацію прийняття в члени колгоспу. Враховуючи історичну довідку №01-253 від 20.09.2017 року, видану Лозівською РДА Харківської області(а.с.19), на виконання Указу Президента України від 03.12.1999 року «Про реформування агропромислового комплексу України» та рішення загальних зборів уповноважених членів КСП імені «Пархоменка» с.Надеждівка Лозівського району Харківської області, від 27.02.2000 року останнє припинило свою діяльність та на його базі створене приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Надія» с.Надеждівка Лозівського району Харківської області. [PERSON] значиться за №25 в списку громадян-членів КСП ім.Пархоменко що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, вказане підтверджується відповіддю на запит Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 25.09.2017 року(а.с.20), відповіддю на лист начальника Міськрайонного управління у Лозівському районі та м.Лозовій Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області(а.с.44-45), копією сторінки списку громадян -членів КСП ім.Пархоменко, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю(а.с.46-48), але сертифікат на право власності не видано по теперішній час, на всі звернення відповіді не надходять, відповідно це порушує її право власності на земельну частку як члена колгоспу. Зважаючи на вище вказане, суд вважає за можливе поновити строк позовної давності. 23.12.1996 року позивач була звільнена з членів колгоспу після реєстрації Державного акта на право колективної власності на землю, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER], виданої 22.10.1988 року(а.с.17). Згідно «Справи по паюванню земель колективної власності КСП ім.Пархоменко Лозівського району Харківської області» та розрахунків вартості земельної частки(паю) в умовних кадастрових гектарах, затверджених розпорядженнями голови Лозівської РДА №18 від 22.01.1997 року, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах складає - 9,8 умовних кадастрових гектарів, вартість якої становить на 01.01.2017 року - 287 286,32 грн., що зазначено у відповіді на запит Міськрайонного управління у Лозівському районі та м.Лозовій Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 08.11.2017 року(а.с.21). Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачу помилково не видано сертифікат, що позбавляє її права на отримання у приватну власність земельної частки (паю). Так, станом на час звернення позивача до суду рішення загальних зборів уповноважених членів КСП ім. Пархоменко Лозівського району Харківської області від грудня 1995 року стосовно виділення [PERSON] земельної частки (паю) не відмінено, не змінено і має законну силу. Строк позовної давності для його виконання не встановлено, окрім того, приватизація землі в Україні не завершена. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З вищевказаного суд робить висновок, що на момент отримання КСП імені Пархоменка Державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель даного КСП позивач мала право на земельну частку (пай). Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю. Згідно п. «а» частини 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва Пунктом «б» частини 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Згідно частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У відповідності до п. «а» частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Що стосується вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи цю вимогу виходив з наступного. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи позивач з 1999 року знаходилася у відпустці по догляду за дитиною, заробітку не мала, а тому не мала можливості отримати документ на право власності. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач є особою матеріально не забезпеченою, на протязі певного часу не мала можливості отримати документ на право на земельну частку (пай) з незалежних від неї причин, а саме хвороби, тому суд вважає причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, а тому не мала можливості захистити своє порушене право. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач надала належні та допустимі докази того, що не видача їй сертифікату та не виділення земельної частки в натурі, відповідно до списку громадян -членів КСП ім.Пархоменко що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, її конституційні права були порушені, а тому суд вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved