Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

21 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16 квітня 2017 року померла [PERSON]. За життя остання заповіла їй все своє майно. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], ввійшов житловий будинок по вул. Пармузіної, 71 у с. Нові Вирки Білопільського району Сумської області. Вказує, що своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після останньої, однак у звязку з тим, що за життя померла не отримала правовстановлюючі документи на вищезгаданий будинок, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 16 квітня 2017 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Нові Вирки, вул. Пармузіної, 71. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 39). Представник відповідача Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, з позовом згодні (а. с. 40). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 30). У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 Цивільного кодексу України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом (ч. 1, ч. 5 ст. 1273, ч. 1 ст. 1274 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2017 року в с. Нові Вирки Білопільського району Сумської області померла [PERSON] (а. с. 5). Після смерті останньої відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Нові Вирки, вул. Пармузіної, 71. За даними погосподарського обліку вказаний будинок побудований [PERSON] у 1956 році на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У подальшому на вказану земельну ділянку на імя [PERSON] видано державний акт серії ЯК №590844 від 10 червня 2010 року (а. с. 10, 16). Відповідно до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області 28 січня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №4, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а. с. 6). За інформацією Нововирківської сільської ради [PERSON], яка померла 16 квітня 2017 року, постійно і на день смерті була зареєстрована та проживала у [INFO] разом із [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON], посвідчений виконавчим комітетом Нововирківської сільської ради 28 січня 1992 року, не змінювався та не відмінявся (а. с. 15). Крім того з матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2017 року Білопільською районною державною нотаріальною конторою за заявою позивача від 21 вересня 2017 року заведено спадкову справу після померлої 16 квітня 2017 року [PERSON], яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №61274416. У свою чергу 21 вересня 2017 року [PERSON] подала нотаріусу заяву від про відмову від прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] (а. с. 31-33). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та набула право на спадщину з моменту її відкриття. За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 10 січня 2018 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Нові Вирки, вул. Пармузіної, 71, за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано. Інвентаризаційна справа №5816 на інвентарному обліку з 26 листопада 2012 року за замовленням [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 18 січня 2018 року житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 12-13). Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що [PERSON], яка померла 16 квітня 2017 року, набула право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Нові Вирки, вул. Пармузіної, 71, у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. В той же час нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а. с. 19). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером 71, що по вул. Пармузіної в с. Нові Вирки Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved