Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

21.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що вона є приватним підприємцем, котра більше 16 років здійснювала торгівлю господарськими товарами з кіоску (3х5м2), який був розташований в центрі с.Гора Бориспільського району Київської області. Надавала послуги людям з реалізації сільськогосподарського інвентарю, своєчасно сплачувала податки та кошти за спожиту електроенергію. Але, виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради було прийняте безпідставне рішення №206 від 12 серпня 2016 р. про демонтаж зазначеного кіоску. У бажанні надати своїм діям вигляд законної діяльності місцевої влади, керівництво сільради вдалося до службової підробки офіційних документів. Зокрема, виконком сільради у своєму рішенні посилався на те, що демонтаж проводиться у відповідності з рішенням [PERSON] сільської ради №392-16-VII від 01.08.2016 «Про порядок демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів на території с. Гора». Ні позивачу, ні її адвокатові зазначене рішення для ознайомлення не надавалось. Замість цього рішення позивачу було офіційно надане інше рішення з аналогічної назвою, але за №370-15-VII від 27.07.2016 року. Згідно відомостей про поіменне голосування депутатів [PERSON] сільської ради на 15 сесії VII скликання 27.07.2016 р. Рішення про затвердження порядку демонтажу тимчасових споруд для забезпечення підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів на території с.Гора необхідної кількості голосів не набрало. За відповідне рішення проголосувало 9 депутатів з 22, а згідно Закону України «Про місцеве самоврядування» (п.2 ст.59) « Рішення ради приймається на її пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради». Проте, у відповідних відомостях сільській голова [PERSON] завірив підписом та печаттю, що «Прийнято рішення №370-15- VII від 27.07.2016 року». Такі дії мають ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України - службове підроблення. Через чотири дні, вже на 16 сесії VII скликання 01.08.2016 р. Порядок демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності пере голосувався і за нього проголосувало вже 15 депутатів. При цьому, яке рішення прийнято у відомостях не зазначено. Виконавчий комітет сільради не мав права, приймаючи рішення про демонтаж тимчасової споруди позивача, посилатися на рішення Ради, якого не існує. Оскільки сільрада не мала сил та засобів для виконання свого рішення, вона звернулась до місцевого комунального підприємства\~«Горянин» щодо ведення демонтажу споруди позивача. В свою чергу, зазначене комунальне підприємство звернулося за допомогою до ТОВ «Україна [PERSON]», останнє виділило техніку та виконавців. 10 вересня 2016 р. у вихідний день о 5 годині ранку за відсутності позивача, керівництвом заступника голови сільради [PERSON] були здійснені заходи, які не мають з демонтажем нічого спільного. За допомогою різноманітних інструментів та техніки у центрі села невідомими особами було здійснено демонстративне руйнування приватної власності, проникнення в середину споруди та розкрадання приватного майна товарів, грошей та документів, що зберігалися у замкнутому приміщені. Невідомі молодики у кількості 10 осіб, розтрощили кіоск позивача: металева обшивка була повністю обідрана, бокова стінка та вікно зрізані і т.і. Майно вантажили в мікроавтобус. Для залякування мешканців села та позивача, як господаря споруди, а також фізичного захисту так званих комунальників на місце події на двох машинах приїхали озброєні люди в кількості 20 осіб. Усіма діями керував голова [PERSON] сільради [PERSON] та його заступник [PERSON]. Згодом, під орудою [PERSON] та [PERSON] до кіоску підїхав кран з платформою, за допомогою якого «комунальники» намагалися зрушити з місця залишки каркасу споруди. Невдовзі почалася пожежа, яка остаточно знищила, те що залишилося від кіоску. В результаті вогонь знищив усі сліди злочину. Ніяких актів та будь-яких інших документів ніхто не складав і не підписував. На місце пожежі прибула оперативно-рятувальна бригада, яка загасила її та склала відповідний акт. Таким чином в результаті порушення порядку демонтажу приватної власності позивача [PERSON] сільською радою позивачу була нанесена матеріальна та моральна шкода. Прийняття рішення [PERSON] сільською радою про демонтаж та сам «демонтаж» кіоску позивача не було для сільради крайньою необхідністю (дорожньому руху транспорту не заважав, загрозу пожежній та іншій безпеці не створював, до адміністративної відповідальності у звязку з порушенням правил благоустрою позивач не притягувалась). Розмір заподіяної матеріальної шкоди позивач оцінює в 125282,88 грн. з яких: 50318,40 грн. - загальна ринкова вартість майна, що знаходилась\~у зруйнованому кіоску згідно експертного товарознавчого дослідження № 01/17 від 10.04.2017 року; 8500,00 грн. вартість послуги за експертне товарознавче дослідження; 31605,00 грн. вартість зруйнованого кіоску; 7000,00 грн. вартість послуги за проведення оціночно-будівельного експертного дослідження; 27859,48 грн. вартість товару, який зберігався та був знищений під час злочину, згідно видаткових накладних. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 200000,00 грн. З огляду на вказане позивач просить стягнути на користь неї з відповідача вказану суму матеріальної та моральної шкоди, а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що [PERSON] сільською радою 01.08.2016 року було прийняте рішення № 392-16-VII «Про затвердження Порядку демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької ості, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів на території с. Гора». На засідання виконавчого комітету, що відбулося 12.08.2016 року було запрошено [PERSON] для надання пояснень та дозвільних документів на встановлення тимчасової споруди на розі вулиць Центральна та Жовтнева. Жодних дозвільних документів встановлення тимчасової споруди [PERSON] надані не були, а тому виконавчим комітетом в присутності [PERSON] було прийнято рішення за № 206 «Про демонтаж тимчасової споруди встановленої на території села Гора з порушенням порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності». Даним рішенням було визначено комунальне підприємство «Горянин», як уповноважену особу на проведення демонтажу ТС. На виконання рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 206 від 12.08.2016 року, представником Уповноваженої особи, [PERSON], відповідно затвердженого Порядку демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів на території с. Гора, було вручено припис про демонтаж самовільно встановленої ТС шляхом наклеювання його на фронтальній частині ТС з проведенням фото фіксації. У звязку із відсутністю у комунального підприємства «Горянин» відповідної техніки останнім було укладено угоду з іншим підприємством на виконання робіт з демонтажу. Приблизно о пятій годині ранку 10.09.2016 року в присутності представників Уповноваженої особи та поліції розпочато роботи з демонтажу ТС. Оскільки при передньому огляді ТС не було знайдено гаків, за допомогою яких краном можливо було б підняти та завантажити на транспортний засіб тимчасову споруду, виконавцями робіт було прийнято рішення про розбирання та завантаження в транспортний засіб частин ТС. В ході розбирання покрівлі ТС були знайдені гаки викликано кран для здійснення завантаження ТС. В ході проведення демонтажу зібралося а десятків чоловік, які перешкоджали робітникам проводити демонтаж ТС, та виникнення пожежі, під час якої було завдано шкоди транспортним засобам, що були залучені до демонтажу ТС. [PERSON] була присутня при прийнятті виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради рішення від 12.08.2016 року № 206 від «Про демонтаж тимчасової споруди явленої на території села Гора з порушенням Порядку розміщення тимчасових споруд провадження підприємницької діяльності», в якому міститься посилання на вищезазначене рішення. Рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 206 від 12.08.2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди встановленої на території села Гора з порушенням Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» [PERSON] сільською радою не скасовувалося. Справи щодо скасування рішень [PERSON] сільської ради та виконавчого комітету з даного питання адміністративним судом не розглядалися, а тому твердження щодо незаконності рішень є безпідставним. Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача КП «Горянин» [PERSON] сільської ради та ТОВ «Україна [PERSON]» в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про перенесення розгляду справи не надали. КП «Горянин» проти задоволення позову також заперечило з наведених в письмовій заяві підстав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його знайомою десь з 2000 року. Приблизно років 8 тому він займався облаштуванням даного кіоску, який належав позивачу. На даху кіоску були петлі, за допомогою яких його можливо було демонтувати. Їх можливо було побачити після демонтування самого даху. Демонтаж даного кіоску можливо було здійснити не зруйнувавши його при цьому, а просто перемістивши в інше місце. Коли він прибув на місце події то побачив, що фактично якимись робітниками здійснюється не демонтування кіоску, а його знищення, оскільки була повність вирвана бокова стінка кіоску, і його складові взагалі «вирвані з коренем». Як пізніше йому повідомили ці робітники, то їм дали вказівку знищити даний магазин. На місці також знаходився юрист сільради та ще один представник, але його він не знає. Представника КП «Горянин» на місці події не було. З техніки в даному кіоску знаходились холодильник, мікрохвильова піч та кавоварка. На місці події також перебував автомобіль, в який міг поміститися холодильник з магазину. Моменту, коли загорівся кіоск він не бачив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивача знає приблизно з самого першого дня як вона приїхала в с.Гора, з нею перебуває у дружніх відносинах як односельчанин. Даний кіоск, який було пошкоджено, не заважав ні проїзду транспортних засобів, ні проходу громадянам. Приблизно за два тижні до знесення магазину, мешканці села, зібравши понад 300 підписів, зверталися до голови сільради, щоб вказаний магазин не зносили. В даному кіоску здійснювався продаж побутових товарів та продуктів харчування. В даному магазині стояло два чи три холодильники, обладнання для розливання пива, кавомашина, стабілізатори напруги. Також було багато бутлів з водою, оскільки в магазині готували каву. Вибухових речовин в магазині не було. На місце події він приїхав приблизно о 09 год. 18 хв. Там бачив автомобілі, з яких вийшли агресивно налаштовані люди, приблизно чоловік 20, з ножами та пістолетами. Після цього приїхали працівники поліції. Фактично здійснювалось не демонтування кіоску, а його знищення. Задньої сінки вже не було, були випиляні болгаркою двері, все було розтрощено, металопластикові двері зняті та розбиті. Чоловік на імя Олександр вже після пожежі йому сказав, що йому сказали даний магазин знищити, а не демонтувати. В момент самого підпалу [PERSON] був біля кіоску, і лише намагався загасити вогонь водою з пляшок різним обємом. Розпалив вогонь не знайомий йому чоловік. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що перебуває з позивачем у дружніх відносинах приблизно з 1992 року. Він працює охоронцем в ресторані «Деліс», який знаходиться навпроти через дорогу від вагончика позивача. Того дня він був на добовій зміні. О пятій годині ранку до вагончика підїхав «Фольксваген Т4», в якому було двоє хлопців і їх керівник на «Мазді», також замісник голови та представник з КП «Горянин». Також в метрах 300 від вагончика стояв евакуатор. Двоє хлопців почали ламати шифер на вагончику. З техніки біля вагончика була болгарка та генератор. Власників даного вагончики при початку демонтажу не було, вони прийшли десь приблизно о 6-30 год. Він підійшов до замісника голови та запитав у нього на якій підставі вони руйнують даний кіоск. Він відповів йому, що на підставі рішення виконкому про демонтаж кіоску, за яке проголосувало 24 депутати. Однак цього рішення він не предявив. Після цього він повернувся до ресторану «Деліс», звідки почав спостерігати за подіями. Хлопці почали ламати обшивку. Також на місці стояло двоє поліцейських, які повідомили йому, що вони охороняють правопорядок, виконуючи вказівки керівництва. Згодом позбиралося багато людей. Вони викликали сільського голову, який приїхав лише після приїзду озброєних людей в камуфляжі в кількості приблизно 8-10 чоловік, двоє з яких були з автоматами, а решта з пістолетами. Люди почали обурюватися. Сільський голова повідомив, що він давав вказівку, щоб власниця кіоску його прибрала, однак вона дану вимогу не виконала, і тому він його демонтує. Він запросив пятеро представників з натовпу до зали засідань у сільраду для врегулювання даного питання. Там, разом з місцевими депутатами, вони дійшли згоди, що до понеділка вони чіпати даний кіоск не будуть. Під час ведення даних переговорів даний вагончик згорів. Ніякого акту чи протоколу про демонтаж ніхто не складав. В даному вагончику знаходився великий холодильник, кавовий апарат, ноутбук, кондиціонер, були розкидані гроші. Даний вагончик можливо було демонтувати за петлі, які на ньому знаходились, однак хлопці їх відрізали болгаркою. Фактично вказані особи знищили даний вагончик. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в с.Гора він проживає приблизно 17 років. Позивач є його дружиною. На його думку демонтування його магазину відбулося через конкуренцію між власниками сусідніх магазинів, оскільки його магазин перешкоджав їм вести торгівлю. Сільський голова попросив його прибрати кіоск на іншу територію, на що він погодився. Від домовився з власником земельної ділянки про розміщення на ній свого кіоску. Однак перед перенесення кіоску, вказану земельну ділянку необхідно було спочатку підсипати ґрунтом та щебенем. Коли він привіз на ділянку пісок та щебінь, власник ділянки повідомив йому, що відмовляється надавати йому свою земельну ділянку. Приблизно о пятій годині ранку він знаходився вдома. Якийсь чоловік прийшов до нього та почав кричати, що його обкрадають та нищать його кіоск. Він прийшов до магазину та побачив, що його порізали болгаркою. Хто здійснив підпал кіоску він не бачив. Він лише гасив вогонь водою з пляшок, яку продавав у магазині. На місці знаходився заступник голови сільради, юрист сільради та представник КП «Горянин». Фактично кіоск було зруйновано, хоча демонтаж можливо було здійснити шляхом зняття чотирьох шиферин та підняття краном за гаки. Ніяких актів особи, які керували «демонтажем», не складали, фото чи відео фіксацію не здійснювали. Заслухавши пояснення\~сторін,\~дослідивши наявні\~в справі\~матеріали,\~суд приходить\~до висновку\~про часткове\~задоволення позовних\~вимог,\~з наступних\~підстав. Судом встановлено, що згідно відомостей про поіменне голосування депутатів [PERSON] сільської ради на 15 сесії VII скликання за прийняття рішення «Про затвердження порядку демонтажу тимчасових споруд для забезпечення підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів на території с.Гора» проголосувало 9 депутатів (а.с.31). 01.08.2016 року за рішення про затвердження Порядку демонтажу тимчасових споруд для забезпечення підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів на території с.Гора проголосувало вже 15 депутатів (а.с.32). Рішенням [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 27.07.2016 року № 370-15-VІІ було затверджено порядок демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів (а.с.91-96). Рішенням [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 21.09.2005 року № 358-22-1У ПП [PERSON] було надано дозвіл на розміщення обєкту торгівлі на продовольчі товари в с.Гора по вул.Жовтнева,35 (а.с.159). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 28.02.2007 року № 62 [PERSON] було надано дозвіл на розміщення обєкту торгівлі на продовольчі товари в с.Гора по вул. Центральній,12 (а.с.77). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 29.04.2013 року № 60 [PERSON] було надано погодження на розміщення обєкту торгівлі в с.Гора по вул. Центральній,12 (а.с.78). 26.05.2016 року до голови [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області зверталося понад 300 жителів с.Гора з проханням скасувати рішення про знесення магазину ПП [PERSON] (а.с.79-85). 22.08.2016 року [PERSON] зверталася до голови [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області з заявою про розгляд клопотання про надання дозволу на розробку землеустрою та надання в постійне користування або в оренду земельної ділянки, розташованої на розі вул.Жовтнева-Центральна в с.Гора для здійснення підприємницької діяльності (а.с.87). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 12.08.2016 року № 206 вирішено звільнити самовільно зайняту [PERSON] земельну ділянку на розі вул.Жовтнева-Центральна шляхом демонтажу. Визначено уповноважену особу на проведення демонтажу КП «Горянин». Проведення демонтажу вирішено здійснювати відповідно до затвердженого Порядку демонтажу тимчасових споруд для забезпечення підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів на території с.Гора (а.с.97). На виконання вказаного рішення було видано припис № 1 від 19.08.2016 року про демонтаж самовільно встановленої тимчасово споруди (а.с.98). 25.08.2016 року позивач зверталася до голови [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області з проханням про скасування вище вказаного рішення від 12.08.2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди, встановленої на території с.Гора (на розі вул. Центральна-Жовтнева) у звязку з подачею позову до суду (а.с.88). Згідно копії акту про пожежу від 10.09.2016 року о 14 год. 35 хв. невстановленою особою було виявлено, що загорілася підлога у кіоску [PERSON] (а.с.30,100). На запит [PERSON] від 06.10.2016 року депутат [PERSON] сільської ради [PERSON] повідомив, що 01.08.2016. під час проведення 16 сесії [PERSON] сільської ради на порядку денному розглядалося питання «Про затвердження порядку демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, побутових, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів». Під час голосування він проголосував «за» з тієї причини, що рекламні щити, які знаходяться на його окрузі встановленні незаконно і обмежують видимість при виїзді на головну дорогу. Також їм презентували в цьому проекті сучасний спосіб демонтажу, перед тим як розпочати демонтаж власник отримує припис, в якому зазначено дата та час коли буде розпочато демонтаж із можливістю власнику самому прибрати тимчасову споруду. Під час обговорення даного питання більшість депутатів цікавили не тимчасові споруди, а спосіб боротьби з незаконно встановленою рекламою в с.Гора (а.с.108). З копії [PERSON] з кримінального провадження № 12016110100001930 вбачається, що 23.09.2016 року до ЄПРДР були внесені відомості за заявою [PERSON] про те, що 10.09.2016 року близько 05 год. 30 хв. невстановлена особа, діючи умисно, перебуваючи за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Гора, вул.Центральна, пошкодила МАФ (а.с.112). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ч.1 ст.81 ЦПК України. Згідно ч.ч.\~4,\~5\~ст.\~319\~ЦК України\~власність\~зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.1\~ст.322 ЦК України\~власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1\~статті 22 ЦК України\~встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини 2\~статті 22 ЦК України\~втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно частини 3\~статті 22 ЦК України\~збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Частиною 1 статті 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За\~статтею 1192 ЦК України\~\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, підсумовуючи все вище зазначене, в судовому засіданні встановлено, що 12.08.2016 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області прийнято рішення № 206 «Про демонтаж тимчасової споруди, встановленої на території села Гора з порушенням Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності». Згідно даного рішення було вирішено здійснити демонтаж тимчасової споруди, а саме кіоску, належного позивачу, розташованого в с.Гора на розі вул.Жовтнева-Центральна. З матеріалів справи вбачається, що позивачем вживалися дії щодо оскарження вказаного рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області. Разом з тим, у суду відсутні підстави вважати дане рішення незаконним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази визнання даного рішення незаконним. Натомість сам порядок здійснення так званого «демонтажу» кіоску позивача, був проведений з порушенням «Порядку демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, побутових, соціально-культурного чи іншого призначення та рекламних засобів». Фактично в судовому засіданні під час допиту свідків та ознайомлення з фото та відеозаписами, наданими позивачем, було встановлено, що кіоск [PERSON] був знищений із застосуванням болгарки, побиття вікон, обдирання металевої обшивки, вирізання бокової стінки та часткового підпалу невстановленою особою. Всі свідки в судовому засіданні зазначили, що демонтаж кіоску позивача можливо було здійснити шляхом зняття чотирьох шиферин з даху кіоску та підняття його за чотири гаки, які були розташовані на кіоску та призначалися саме для демонтажу. Розмір заподіяних збитків [PERSON] становить 125282,88 грн., з яких: 50318,40 грн. - загальна ринкова вартість майна, що знаходилась\~у зруйнованому кіоску згідно експертного товарознавчого дослідження № 01/17 від 10.04.2017 року; 8500,00 грн. вартість послуги за експертне товарознавче дослідження; 31605,00 грн. вартість зруйнованого кіоску; 7000,00 грн. вартість послуги за проведення оціночно-будівельного експертного дослідження; 27859,48 грн. вартість товару, який зберігався та був знищений під час злочину, згідно видаткових накладних. Вказані матеріальні збитки повністю підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, згідно висновку експерта від 10.04.2017 року № 01/17 загальна ринкова вартість подвійного стелажа, чотирьох жалюзі стандартної конструкції, електролічильника, холодильної шафи, стабілізатора напруги, мікрохвильової печі, каво машини, кондиціонера спліт, компактного фотоапарата та ноутбука, з урахуванням зносу станом на 10.09.2016 року становить 50318,40 грн. (а.с.11-17). Вартість вказаного експертного дослідження 8500,00 грн.(а.с.10,19). Згідно висновку оціночно-будівельного експертного дослідження № ED-1704-1-776.17 від 31.07.2017 року вартість кіоску, що був розташований на перехресті вулиць Центральна-Жовтнева в с.Гора Бориспільського району Київської області, та був зруйнований 10.09.2016 року без врахування земельного компоненту, на момент проведення експертного дослідження становить 31605,00 грн. (а.с.20-25). Вартість вказаного експертного дослідження 7000,00 грн.(а.с.27-29). Згідно видаткових накладних вартість товару, який зберігався у кіоску позивача та був знищений становить 27859,48 грн. (а.с.33-45). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги [PERSON] в частині завданої матеріальної шкоди обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі. Також позивач просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 200000,00 грн., обґрунтовуючи це сильними моральними переживаннями за себе та членів своєї родини, позбавленням можливості здійснювати підприємницьку діяльність, погіршенням матеріального становища сімї, втратою ділових та партнерських звязків з постачальниками, а також виникненням проблем з кредиторами. Всі ці обставини суттєво вплинули на нормальні життєві зв'язки позивача та її родини. Згідно зі ст.23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода також полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п.3 ч.2, ч.3 ст.23 цього Кодексу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено судам, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір належного позивачу відшкодування завданої моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину моральних страждань, тривалості негативних наслідків, те, що позивач була позбавлена здійснювати підприємницьку діяльність та забезпечувати матеріально свою родину, у звязку з чим порушилися її соціальні звязки, а також змушена захищати свої права в судовому порядку, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 100000,00 грн. Судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 1253 гривень (а.с.7) та в сумі 640 гривень (а.с.51), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial