Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

19 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до[PERSON] (далі - відповідач, [PERSON].) про стягнення заборгованості у розмірі 54 970,66 грн. за кредитним договором №б/н від 09 березня 2010 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 березня 2010 рокувідповідач отримав кредит у розмірі 11 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором. Станом на 30.04.2017 року заборгованість за кредитним договором становить - 54 970,66 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 5 581,34 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 43 208,49 грн., заборгованість за пенею - 3 086,99 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 593,84 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі - 54 970,66 грн. за кредитним договором № б/н від 09 березня 2010 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечила позовні вимоги та надала власний розрахунок заборгованості за кредитом. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 березня 2010 року[PERSON] отримала кредит у розмірі 11 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-9). Статтею 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зі змісту підписаної відповідачем заяви про приєднання, слідує, що [PERSON] приєдналасяся до договору про надання банківських послуг, який складається із затверджених ПАТ «КБ «Приватбанк» Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку (а.с.9-33). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 30.04.2017 року заборгованість за кредитним договором становить - 54 970,66 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 5 581,34 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 43 208,49 грн., заборгованість за пенею -3 086,99 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 593,84 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми боргу, який доданий до позову (а.с.4-6). Суд не приймає до уваги розрахунок, який наданий відповідачем, оскільки вказаний розрахунок процентів за користування кредитними коштами був здійснений без врахування тарифів на обслуговування кредитної картки, до умов яких приєдналася відповідач підписуючи заяву від 09 березня 2010 року. Зокрема, відсотки за користування кредитом нараховується не на суму основного боргу, а на суму залишку заборгованості, яка включає в себе як суму основного боргу так і суму нарахованих відсотків за попередні періоди. Такий спосіб нарахування має назву «складні відсотки» і чинним цивільним законодавством не заборонений (а.с.7-9). Також суд не приймає до уваги доводи відповідача, що вона не була належним чином повідомлена про зміну відсоткової ставки за кредитом, оскільки відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєдналася відповідач, банк, за виключенням випадків зміни розміру кредитного ліміту, зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови (а.с.15 зворот). Як встановлено судом відповідач не подавала на адресу банку повідомлень про незгоду зі зміною відсоткової ставки за кредитом, а отже вважається, що вона погодилася з такими умовами. Крім того, представником банку надані витяги з програмного комплексу банку, з яких слідує, що відповідач була повідомлена про зміну відсоткової ставки шляхом SMS-повідомлень. Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу, пені та процентів за користування кредитними коштами є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17, які в силу вимог статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися судом під час прийняття рішення. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі - 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі - 2 593,84 грн (процентна складова), оскільки до відповідача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобов'язання - пеня у розмірі 3 086,99 грн. Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 березня 2010 року у загальному розмірі 51 876,82 грн. з яких: 1) 5581,34 грн. - основна сума боргу; 2) 43208,49 грн. - проценти за користування кредитом; 3) 3086,99 грн. - неустойка у формі пені. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. (а.с.1). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 51 876,82 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 1509,95 грн. ((51 876,82/ 54 970,66) * 1 600)). На підставі наведеного та

Outcome: partial