Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

1 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідачки з вимогами: визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з ним як батьком дитини; призначити стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. Позовні вимоги мотивував тим, що він перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/3882/16-ц.. За час перебування у шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. До цього часу вони з відповідачкою не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Зараз дитина мешкає разом з ним і він виховує його самостійно, тому хоче отримати відповідне рішення суду, оскільки мати дитини проживає окремо у Запорізькій області з чоловіком, поведінка якого може негативно вплинути на дитину. Відповідачка телефонує дитині дуже рідко і її не цікавить його життя. Мати дитини не працює, не має власного житла, не займається вихованням дитини, при спілкуванні з нею використовує ненормативну лексику. Вважає, що в інтересах сина проживати з ним, а не з його матір'ю, оскільки він один займається вихованням та матеріально забезпечує сина, відвідує школу, де він навчається, піклується про нього, має власне житло, стабільний самостійний доход, позитивно характеризується, створив необхідні житлово-побутові умови і може забезпечити всі необхідні умови для проживання та нормального гармонійного розвитку дитини. Мати дитини не може дати сину ні належного виховання і розвитку, ні матеріального забезпечення, ні безпечних умов проживання. Разом з тим батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. При визначенні розміру аліментів враховуються обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, з урахуванням яких та за відсутності утримань по виконавчих документах відповідачка зобов'язана надавати дитині матеріальну допомогу у розмірі 1/8 частки всіх видів своїх доходів. Відповідачка про час і місце розгляду справи була двічі належним чином повідомлена згідно правил статті 74 ЦПК України, проте в судове засідання не з'явилася за відсутності заяви про розгляд справи за її відсутності. Правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку, яке їй роз'яснювалось, не скористалася. За наявності умов, передбачених статтею 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. В судовому засіданні позивач просив про задоволення позову, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснив, що на даний час шлюб з відповідачкою розірваний судом за її позовом до нього, однак копії рішення у нього наразі немає. Відповідачку не цікавило виховання дитини від самого її народження і на його думку дитина їй взагалі не потрібна. Вона ніколи не працювала, маючи професію медсестри і тому матеріальним сім'ї завжди займався він один. Також він займався питаннями виховання дитини, коли мав таку можливість за характером роботи. Після приїзду сім'ї в Славутич відповідачка прожила тут два місяці і кілька днів попрацювала, а потім повернулася до місця проживання її батьків, оскільки власного житла вона не має. Надалі вона почала спільно проживати з чоловіком, який вживав наркотичні засоби та відбув покарання за злочин. З метою запобігти неналежному вихованню сина та негативному впливу на нього з боку цього чоловіка, він забрав його до себе і вже близько п'яти місяців вони проживають удвох і він повністю забезпечує і буде забезпечувати його належне виховання і утримання, що необхідне в інтересах дитини. Представник органу опіки і піклування позов підтримала, пославшись на результати обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, її навчання, ступінь участі батьків у її вихованні та утриманні і висновок органу опіки і піклування про відповідність інтересам дитини визначення її місця проживання з батьком. Свідок [PERSON] суду показала, що до неї звернулось подружжя [PERSON], які приїхали до Славутича з питання пошуку житла для оренди і таким чином вона познайомилась з ними та почала спілкуватись. Через два місяці дружина позивача поїхала назад, а він з малолітнім сином [PERSON] залишився в м. Славутичі. Оскільки позивач працював в зоні відчуження, то інколи не мав можливості вчасно повертатись з роботи до місця проживання. Тому на його прохання вона погодилась під час його відсутності опікуватись дитиною. У зв'язку з цим їй стало відомо, що відповідачка досить рідко спіклувалась з дитиною по телефону, при цьому її більше цікавили особисті справи позивача та питання поділу їх спільного майна, а не справи дитини та її життя. У спілкуванні з дитиною та з іншими людьми відповідачка постійно застосовувала ненормативну лексику. До місця проживання дитини вона не приїжджала жодного разу. Вихованням сина весь цей час, близько п'яти місяців, займається лише батько. Він самостійно готує їжу, забезпечує постійну наявність різних продуктів харчування, доглядає за сином, слідкує за станом його здоров'я, допомагає у навчанні, забезпечує матеріально та житлом. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на час розгляду справи розірвано в судовому порядку (а.с.19). Від шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області згідно актового запису № 19 від 03.09.2007 р. (а.с. 19). Позивач має на праві власності однокімнатну квартиру загальною площею 35.3 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яка є зареєстрованим в установленому законом порядку місцем його проживання (а.с.8-9, 10, 20-21). З 27 жовтня 2016 року позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місце перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21). Згідно записів у трудовій книжці позивач займається трудовою діяльністю з 03.07.2006 р. по цей час (а.с.14-16). З 27 квітня 2016 року позивач працює в компанії ТОВ «БК «Промінвестбуд» монтажником, характеризується позитивно як здібний, дисциплінований та старанний працівник, з колегами рівний, доброзичливий і привітний, користується повагою в колективі, має хорошу професійну підготовку (а.с.12, 16). Згідно довідки про доходи за основним місцем роботи позивача нарахована заробітна плата за період з квітня по серпень 2016 року включно становить 15118,43 грн. (а.с.11). Наркологічних та психіатричних протипоказань до роботи позивач не має (а.с.24, 25). За даними обліків УІПКП ГУ Національної поліції в Київській області позивач на території України до кримінальної відповідальності не притягався, у розшуку не перебуває, судимостей не має (а.с.18). Згідно акту обстеження умов проживання № 01-19/68 від 22 вересня 2016 року за адресою: [ADDRESS] (власник [PERSON]), в квартирі проживають позивач і його син [PERSON], [INFO]. На час обстеження санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають загальноприйнятим нормам. Дане помешкання облаштоване сучасними меблями і побутовою технікою. Для виховання дитини створено такі умови: дитина проживає в окремій кімнаті і має всі умови для проживання та гармонійного розвитку, забезпечена робочим місцем школяра, комп'ютером, книжками, канцелярськими приладдями, необхідним сезонним одягом та продуктами харчування. Дитина навчається в ЗОШ № 1 м. Славутича, відвідує студію АКВА, авіагурток, заняття з альпінізму. Мати дитини проживає окремо в Запорізькій області. Зі слів дитини мати телефонує дуже рідко, її не цікавить теперішнє його життя. Стосунки між батьком та сином теплі і доброзичливі (а.с.7). За місцем навчання в ЗОШ № 1 м. Славутича з 01.09.2016 р. [PERSON], [INFO], учень 3-Б класу, характеризується позитивно як старанний та дисциплінований учень, який володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. На уроках активний, проявляє інтерес до навчання, домашні навчання виконує систематично, має все необхідне для навчання. За характером веселий, врівноважений, добрий. З однолітками підтримує товариські стосунки, добре розвинений фізично. Уроки без поважних причин не пропускає. Батько [PERSON], 20.09.2016 р. відвідав батьківські збори, підтримує зв'язок з класним керівником (а.с. 13, 23). У 2-му класі КЗ «Димитрівська ЗОШ I-III ступенів [PERSON], [INFO], характеризувався також цілком позитивно (а.с.17). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини 1 статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилом частини 2 цієї статті орган опіки і піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, учасником якої є Україна, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як було встановлено в судовому засіданні з показань свідка та наданих письмових доказів, які суд оцінює в сукупності та взаємозв'язку і вважає переконливими, після припинення спільного проживання батьків дитини її вихованням займався позивач, який належним чином виконував ці обов'язки, дбав про фізичний та духовний розвиток дитини, її стан здоров'я, отримання освіти, підготовку до самостійного життя. Позивач має необхідні житлово-побутові умови для виховання та розвитку дитини, постійне місце роботи та заробіток, позитивно характеризується, не зловживає алкогольними напоями, відповідально відноситься до виховання дитини та її розвитку, за необхідності звертається за допомогою до інших осіб. Стосунки між батьком і сином теплі та доброзичливі, що свідчить про їх взаємну прихильність один до одного. Суд також бере до уваги в цілому нормальний стан здоров'я хлопця, а також досягнення ним такого віку, у якому хоч і потрібна, проте не є необхідною безпосередня та постійна опіка матері. Суд при вирішенні спору керується загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, таких як рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, забезпечення дитині можливості здійснення її прав, максимально можливе урахування інтересів дитини, засад справедливості, добросовісності та розумності і моральних засад суспільства. Виходячи з викладеного, суд погоджується з висновком органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради про доцільність проживання дитини з батьком, що відповідатиме найвищим інтересам дитини і тому в цій частині вважає правильним задовольнити. Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За загальним правилом, яке випливає з положень статті 181 цього Кодексу, право на одержання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина, а відповідний обов'язок їх сплачувати має той з батьків, хто проживає окремо. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у статті 182 цього Кодексу, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до частини 2 зазначеної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оцінюючи обґрунтованість вимоги щодо розміру аліментів суд виходить з того, що Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 1531 гривня. Та обставина, що відповідачка не працює, не перешкоджає визначенню аліментів у частці від заробітку (доходу), оскільки частиною 3 статті 195 СК України визначено порядок обчислення розміру аліментів, коли платник аліментів не працює. У такому випадку вони обчислюються виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір середньої заробітної плати за 2015 рік за даними Головного управління статистики в Запорізькій області, розміщених на сайті www.zp.ukrstat.gov.ua, на території якої проживає відповідачка, становив 4199,53 грн. на місяць. 1/8 частка аліментів, що стягуватимуться при виконанні рішення, становитиме 524,95 грн. (4199,53:8=524,95), що співвідноситься з мінімальним розміром аліментів на одну дитину, визначеним законом. Суд також враховує, що відповідачка є працездатною особою, має професію, не має інших дітей і приходить до висновку, що розмір позовних вимог не є завищеним. На підставі викладеного, суд вважає правильним задовольнити позов у повному обсязі. Згідно правил статті 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати на суму 551 грн. 20 коп., а також на користь держави судовий збір на суму 551 грн. 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільнений відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved