Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

20 квітня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку, в якій просив суд стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вересень та жовтень 2013 року, в сумі 1 730, 52 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, щоз 16.02.2009 року по 18.09.2012 року він працював на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка». Кінцевий розрахунок з позивачем у день звільнення проведено не було. У звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за вересень та жовтень 2013 року у розмірі 1 730, 52 грн. 16 травня 2018 рокувід представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вони визнають позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 1 730, 52 грн. у повному обсязі. Позивач в судове засідання не зявився, в своїй позовній заяві просив суд провести розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 29.12.2017 року № 120-27/173, в судове засідання також не зявилася, у своєму відзиві просила суд розглянути справу у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, та не заперечувалось представником відповідача у справі, що з 16.02.2009 року по 18.09.2012 року [PERSON] працював на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка». У день звільнення кінцевий розрахунок з позивачем проведено не було. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Стаття 116 КЗпП України зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13) Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14) Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як розяснено в правовому висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки № 014-54 від 30.01.2018 року, виданої Державним підприємством «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 96, 14 грн. (розрахунок проведено згідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100). (а.с. 4) Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Позивач в своєму позові просить суд стягнути середній заробіток за час кінцевого розрахунку при звільненні за вересень та жовтень 2013 року відповідно до довідки № 014-54 від 30.01.2018 року, виданої Державним підприємством «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка», згідно якої кількість робочих днів у розрахунковому періоді буде становити 18 днів, у тому числі у вересні 2013 року 9 днів, у жовтні 2013 року 9 днів. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні станом за вересень та жовтень 2013 року складає 1 730, 52 грн. ( 96, 14 грн. х 18 робочих днів = 1 730, 52 грн.) Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакще як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], щодо стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку за вересень та жовтень 2013 року у розмірі 1 730, 52 грн. є такими, що ґрунтуються за Законі, а тому підлягають задоволенню. В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вересень та жовтень у сумі 1 730, 52 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача зазначені без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. У звязку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь держави судові витрати у вигляду судового збору. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved