Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

20 березня 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») в особі представника за довіреністю Кіріченка Р.А. звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 17.06.2016 відповідачеві було надано кредит у розмірі 2500,00 гривень терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник погодився, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між нею та Банком Договір, про що свідчить його особистий підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, останній має заборгованість, яка станом на 18.02.2019 становить 12240,51 гривень та складається з наступного: 1114,70 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10066,74 гривень заборгованість за\~ пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг 500,00 гривень - фіксована частина, 559,07 гривень - процентна складова. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також судові витрати в сумі 1921,00 гривень.\~ Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 квітня 2019 року справа розглядається у спрощеному позовному провадженні за участю сторін. Станом на день розгляду справи відповідач [PERSON] своїм правом на надання відзиву на пред`явлений позов не скористався. В судовому засіданні представник позивача Осовалюк М.О., діюча на підставі довіреності, доводи та вимоги позову підтримала. Пояснила, що з боку позивача надано всі необхідні письмові докази. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги пред`явленого позову не визнав та пояснив, що станом на серпень 2018 року у нього виникла певна заборгованість за договором кредиту, у зв`язку із чим він звернувся до відділення банку, де йому повідомили суму, яку необхідно сплатити з метою повного виконання зобов`язань за договором. У цьому ж місяці ним було сплачено 3398,00 гривень на користь банку та він вважав, що кредит погашено. Вважає, що кредит фактично він переплатив, а суми боргу, пред`явлені банком до стягнення, нараховані неправомірно. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Встановлено, що 17 червня 2016\~\~ року відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України\~ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджено, що банк зі свого боку\~ свої зобов`язання виконав, відкривши на ім`я [PERSON] банківський рахунок, надавши у його користування платіжну картку та встановивши кредитний ліміт у сумі 2500,00 гривень. Як вбачається з надано позивачем розрахунку, заборгованість відповідача [PERSON] \~ за договором станом на\~ 18.02.2019 становить 12240,51 гривень та складається з наступного: 1114,70 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10066,74 гривень заборгованість за\~ пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг 500,00 гривень - фіксована частина, 559,07 гривень - процентна складова. Відповідно до чинного цивільного законодавства кредитний договір набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч.1 ст. 638 ЦК України) та істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення та його ціна (розмір процентів). Відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК). За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак з такими посиланнями позивача суд не може погодитись з наступних підстав. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 17 червня 2016 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути також суми пені та штрафів, нарахованих за прострочення виконання боржником зобов`язань за договором. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Долучена ж до позову роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в Постанові від 03 липня 2019 року, які є обов`язковими для виконання, оскільки відповідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] . Враховуючи наведені положення наведеного Закону, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальникові [PERSON] пені та штрафів, як таких, нараховані у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Разом зі тим, з наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01 серпня 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] становила 9803,65 гривень, яка складалася з суми заборгованості за тілом кредиту у розміру 993,87 гривень, суми заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 120,83 гривень, суми штрафних санкцій (пеня та штрафи) у розмірі 8688,95 гривень. Даним розрахунком також встановлено, що 22 серпня 2018 року відповідачем [PERSON] було сплачено кошти на погашення кредиту у розмірі 3398,40 гривень. Представник позивача Осовалюк [PERSON] . [PERSON] в судовому засіданні зазначену обставину не спростувала та пояснила, що вказані кошти були зараховані на погашення саме штрафних санкцій. В сенсі наведених обставин, зважаючи на те, що вказані штрафні санкції були нараховані позивачем неправомірно у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», внесені відповідачем 22 серпня 2018 року кошти у сумі 3398,40 гривень так само неправомірно було зараховано на погашення зазначених штрафних санкцій, а не на погашення вимог за основним зобов`язанням. Відтак, суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] станом на 22 серпня 2018 року свої зобов`язання за договором фактично виконав і відповідно до положень ст. 598, 599 ЦК України вони вважаються припиненими. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що стороною позивача в ході судового розгляду справи не доведено поза розумним сумнівом правомірності нарахування пред`явлених до стягнення сум заборгованості, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed