Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

20.03.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 21.06.2016р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 14\~389,29 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду не те, що підписана генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторіну формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 22.02.2017 року має заборгованість за кредитом у сумі 33 178,67 грн., яка складається з наступного: 11\~361,91 грн. заборгованість за кредитом; 745,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1817,88 грн. заборгованість за пенею та комісією, 19 253,72 грн. штраф (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди). Просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 21.06.2016р. у розмірі 33 178,67 грн. та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], яка була належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи, до судового засідання не з'явилась і не повідомила суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: 21.06.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н про надання кредиту у сумі 14\~389,29 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-30). Згідно розрахунку заборгованості станом на 22.02.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 33 178,67 грн. (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому) в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМ України переліку, де проводилася антитерористична операція. НБУ листом від 05.11.2014р. № 18-112/64483 нагадав установам банків України про необхідність неухильного дотримання вимог ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи за період проведення АТО» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ та відповідальність керівників банків за їх невиконання. Позивач ПАТ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 21.06.2016р., а саме: 11 361,91 грн. заборгованість за кредитом; 745,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1817,88 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 19253,72 грн. - штраф (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди). Позивач у розрахунку сум заборгованості з пені та комісії не виділів окремо ці нарахування, тому суд позбавлений можливості встановити яка сума є заборгованістю з пені, а яка сума є заборгованістю з комісії, тому вважає ці нарахування пенею. З розрахунку заборгованості слідує, що пеня та штрафи у сумі 21\~071,60 грн. були нараховані після 14.04.2014 р. [PERSON] зареєстрована у [INFO], яке входить до переліку міст України, визначених у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку як таких, де проводиться антитерористична операція. Таким чином, вимоги в частині стягнення: 1817,88 грн. заборгованості за пенею та комісією; 19\~253,72 грн. штрафу (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди) заявлені позивачем в порушення вимог ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ, так, як в законодавчому порядку заборонено нарахування пені та штрафів після 14.04.2014 року, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача потрібно стягнути на користь позивача 12 107 грн. 07 коп. заборгованості по кредитному договору, понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. 00 коп.

Outcome: partial