Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

21 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначала, що у період до 01.04.2008 року працювала у ПАТ «Азовзагальмаш» та була звільнена з підприємства за власним бажанням. За період з серпня 2014 року по квітень 2015 року підприємство заборгувало їй заробітну плату у загальній сумі 7154,89 гривень, яка не виплачена до сьогодення. Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 7154,89 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, посилаючись на порушення відповідачем її трудових прав, що морально принизило її та змусило докладати додаткові зусилля для організації свого життя, просила відшкодувати їй моральну шкоду сумі 10000,00 гривень. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 7154,89 гривень, грошову компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з вересня 2014 року по жовтень 2015 року у сумі 2448,26 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2015 року по 01.12.2015 року у сумі 6794,38 гривень, а також моральну шкоду у сумі 10000,00 гривень. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність на підставі наявних доказів. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» у судове засідання не прибув, надавши письмові заперечення проти позову. У своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що сума заборгованості по заробітній платі у сумі 7154,89 гривень відповідачем визнається у повному обсязі. Разом із тим, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на його думку, задоволенню не підлягають, оскільки позивач у день звільнення не була присутньою на підприємстві і вимоги про розрахунок на виконання приписів ст. 116 КЗпП підприємству не предявляла, а тому перебіг строку розрахунку розпочався у день її звернення із позовом до суду. Спричинення ж позивачеві моральної шкоди вважає не доведеним. З цих підстав просив задовольнити позов частково, стягнувши заборгованість по заробітній платі, а в решті вимог відмовити. Крім того, представником відповідача було надано лист від 18.12.2015 року, яким визнано суму сере-дньоденного заробітку, розрахованого позивачем, у розмірі 40,93 гривень. Дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії БТ-ІІ № 6808939, позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш» та наказом підприємства № 14 від 01.04.2015 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно із довідкою № 238/ро-830, наданою ПАТ «Азовзагальмаш» від 13.10.2015 року, розмір заборгованості по заробітній платі перед звільненим працівником [PERSON] становить 7154,89 гривень з урахуванням утриманих податків, зборів та обовязкових платежів, а саме: за серпень 2014 року 1006,44 гривень, вересень 2014 року 884,86 гривень, жовтень 2014 року 892,07 гривень, листопад 2014 року 830,93 гривень, грудень 2014 року 859,22 гривень, січень 2015 року 180,76 гривень, лютий 2015 року 657,92 гривень, березень 692,69 гривень, квітень 2015 року компенсація за невикористану відпустку 1150,00 гривень. Факт наявності заборгованості у зазначеному розмірі та її невиплати на сьогодення визнаний представником відповідача, а отже саме зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] у повному обсязі. Разом із тим, суд вважає встановленим факт несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачеві [PERSON], як у період її роботи на підприємстві, так і після звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України, щодо обовязку роботодавця, виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику, незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Заперечення представника відповідача на предявлений позов у цій частині суд вважає неспроможними, оскільки обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України щодо обовязку роботодавця виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, згідно наданим позивачем [PERSON] розрахунком, який, зокрема, визнано представником відповідача ПАТ «Азовзагальмаш», розмір її середньоденного заробітку становить 40,93 гривень, що відповідає наведеному Порядку. При цьому розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] розраховано як такий, з якого утримано всіх обовязкові платежі, податки та збори. Зазначений розмір середньоденного заробітку не підлягає доказуванню та приймається судом для подальших розрахунків. Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню у період з 02.04.2015 року по 01.12.2015 року становить 166 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 02.04.2015 року по 01.12.2015 року, тобто у межах заявлених позовних вимог, складає 6794,38 гривень (40,93 грн. * 166 днів). Законних підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній, а отже, саме ця підлягає стягненню на користь позивача. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у випадку затримки на один та більше календарний місяць виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Як було встановлено у судовому засіданні розмір нарахованої заборгованості по заробітній платі працівника [PERSON] становить 7154,89 гривень з урахуванням утриманих податків, зборів та обовязкових платежів, а саме: за серпень 2014 року 1006,44 гривень, вересень 2014 року 884,86 гривень, жовтень 2014 року 892,07 гривень, листопад 2014 року 830,93 гривень, грудень 2014 року 859,22 гривень, січень 2015 року 180,76 гривень, лютий 2015 року 657,92 гривень, березень 692,69 гривень, квітень 2015 року компенсація за невикористану відпустку 1150,00 гривень. За офіційними даними Державної статистичної служби України та [PERSON] фінансів України сукупна величина приросту споживчих цін в Україні за періодами склала: 09.2014-10.2015 54,3 %; 10.2014-10.2015 49,95 %; 11.2014-10.2015 46,44 %; 12.2014-10.2015 43,71%; 01.2015-10.2015 39,53 %; 02.2015-10.2015 35,33 %; 03.2015-10.2015 28,52 %; 04.2015-10.2015 16,0 %; 05.2015-10.2015 1,75%. У липні, серпні та жовтні 2015 року індекси споживчих цін скали 99,0%, 99,2% та 98,7% відповідно. Таким чином, грошова компенсація втрати частини доходів [PERSON] у звязку із порушенням строків їх виплати становить 2488,07 гривень ((1006,44*54,3)+(884,86*49,95)+(892,07*46,44)+(830,93*43,71)+(859,22*39,53)+(657,92*28,52)+(692,69*16,0)+(1150,1,75)/100). Втім, суд вбачає, що сума грошової компенсації у розмірі 2448,26 гривень позивачем [PERSON] за змістом позову розрахована із допущенням арифметичної помилки. Однак, зважаючи на те, що зазначена вимога розрахована за спірний період з вересня 2014 року по жовтень 2015 року, суд вважає необхідним стягнути з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача компенсацію саме у розмірі 2488,07 гривень, що не порушуватиме принципу диспозитивності цивільного судочинства. Разом із тим, враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, беручи до уваги тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, субєктивну оцінку позивачем її порушених благ, і виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає адекватним стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 500,00 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень, що стосується розгляду вимог майнового характеру, а також додатково 487,20 гривень, що стосується розгляду вимог немайнового характеру. На підставі ст. ст. 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: partial