Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

21.11.2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини і мотивував позов тим, що він та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], разом проживали за адресою [ADDRESS]. Оскільки фактичні шлюбні стосунки припинились, 24.10.2012 року відповідачка забрала свої речі і виїхала з квартири. З того часу дитина постійно проживає із ним, звикла до постійного місця проживання, відвідує дитячий садок № 72. Вихованням дитини займається він та допомагає його мати - [PERSON] Дитина повністю забезпечена матеріально, прихильна лише до нього, як до батька і до бабусі із дідусем і не потребує виключно материнського піклування. Натомість відповідачка [PERSON] психічно неврівноважена, схильна до агресії, породжує конфлікти під час яких кидається на нього і на його матір, наносить тілесні ушкодження, з зв`язку з чим вони змушені були звертатись до міліції. З цього приводу відповідачка перебувала на огляді у лікарів-психіатрів. Внаслідок нервових розладів син [PERSON] став боятися матері, не проявляє до неї любові і прихильності, під час зустрічей веде себе скуто і взагалі не бажає зустрічатись із матір`ю. Вважає, що відповідачка не зможе впоратись із вихованням дитини також через власну недбалість і байдужість до долі дитини. Ще під час спільного проживання вона не приділяла належної уваги сину, через це [PERSON] мав багато захворювань, в тому числі опіки з вини матері, неодноразово проходив лікування у умовах стаціонару. Дані факти вказують на невиконання відповідачкою обов`язків, визначених п. 2,5 ст. 150 СК України, тому, на підставі ст.ст. 160, 161 СК України просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 2010 р.н, із батьком, [PERSON], за адресою [ADDRESS]. 06.12.2012 року відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов (а.с. 62-65 т. 1), заперечила всі обставини, викладені позивачем у первісному позові. Мотивувала вимоги тим, що 04.11.2012 року відповідач [PERSON] зібрав її особисті речі і під тиском вигнав її з квартири, де вони разом проживали із дитиною. З того часу вона майже не приймає участь у вихованні сина, оскільки відповідач перешкоджає їх спілкуванню. Вона неодноразово приходила до квартири, але не могла потрапити в середину, що бачили всі мешканці будинку. Дитина більшість часу перебуває у батьків відповідача в м. Шаргород, оскільки він весь час на роботі. Вважає, що вона зможе забезпечити сину повноцінний догляд, виховання та розвиток, оскільки до того, як відповідач вигнав її з дому, саме вона дбала про дитину і опікувалась нею. В неї є всі умови для проживання сина і його розвитку, тому просила визначити місце проживання [PERSON], 2010 р.н., із матір`ю, [PERSON] Крім того, просила встановити відповідачу години і дні для систематичних зустрічей (а.с. 111-112 т. 1). В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] первісний позов підтримали, зустрічний не визнали. Позивач додав, що відповідачка сама пішла з дому, він її не виганяв. Збираючи речі, вона навіть не згадала про сина, а тим часом [PERSON] сидів у кутку і плакав. Протягом тижня вона також навіть не загадала про [PERSON]. Тому дитина залишилась із ним і вже більше року вони проживають разом. Син прив`язаний до нього як до батька, забезпечений всім необхідним, в тому числі матеріально і не потребує виключно материнської опіки. Він приділяє дитині багато часу, оскільки має вільний робочий графік, натомість мати недбало відноситься до сина, не уміє стримувати емоції і навіть при зустрічах влаштовує скандали. Сама дитина боїться її і не бажає іти на контакт. Відповідачка з 9.00 до 18.00 на роботі, рідко приходить на зустрічі із сином, тому вона не зможе приділити належної уваги дитині. Зміна місця проживання буде психоемоційною травмою для [PERSON]. Саме ці обставини є виключними, щоб визначити місце проживання малолітнього [PERSON] із ним. Позовні вимоги щодо встановлення часу і днів для систематичних зустрічей дитини із мамою не підтримав (а.с. 70-71 т. 1). Відповідачка [PERSON] і її представник [PERSON] позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Відповідачка додала, що проблеми в сім`ї виникли через батьків [PERSON], які весь час втручались в їх особисте життя. В жовтні 2012 року він вигнав її з хати і вона змушена була поїхати на один день до батьків в село, а наступного дня повернулась і вже не могла потрапити до квартири, органи опіки не допомогли. 04.11.2012 року [PERSON] дозволив їй зайти, але сина вона не змогла забрати, оскільки він був на руках у відповідача і плакав, а до сили вона не вдавалась. Протягом тривалого часу вона неодноразово приходила до будинку, чекала у під`їзді, не могла потрапити до дитини, лише зрідка на декілька хвилин бачила сина, і то, в присутності когось із родичів відповідача. Сам-на-сам із дитиною вона не може залишитись і до цього часу. Через такі перешкоди і постійні наговори син від неї відвик, став байдужим. Вона розуміє, що потрібен тривалий час для адаптації, але відповідач навмисне влаштовує зустрічі не більше 5 хвилин. Їй недостатньо часу для спілкування із сином і налагодження стосунків, проте вона прикладе максимум зусиль для цього. В даний час має постійну роботу, дохід, має у власності житло, тому перешкод для визначення місця проживання [PERSON] із нею немає. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Вінницької міської ради Бойко М.П. підтримала висновки органу опіки і піклування від 21.02.2013 року (а.с. 238-239 т. 1) та від 08.02.2014 року (а.с. 63-65 т. 3), відповідно до яких місце проживання дитини доцільно буде визначити із батьком - [PERSON] Додала, що при наданні цих висновків орган опіки і піклування діяв виключно в інтересах дитини, але дитина не може бути позбавлена батьківського піклування як з боку матері, так і з боку батька, тому обом батькам слід вжити всіх заходів для залагодження конфлікту і ставитись до дитини із повагою та враховувати її думку. Пояснила, що відповідно до п. 72 постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки і піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», при наданні висновку, орган опіки і піклування з`ясовує спроможність батьків належним чином утримувати і виховувати дитину, чи можуть вони виконувати свої обов`язки, з`ясовує відношення дитини до батьків, її прихильність, стан здоров`я, негативні звички, рівень доходів тощо. В сукупності комісія опрацьовує всі докази і надає свій висновок. Склад комісії визначається постановою КМУ, на засіданні присутні 14 осіб, а рішення приймається шляхом голосування. Крім того, в судовому засіданні був допитаний свідки: з боку позивача - [PERSON], з боку відповідачки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] (батько позивача [PERSON].) суду пояснив, що в даний час [PERSON] проявляє негативне відношення до мами, говорить, що не любить її і боїться. При зустрічах із нею він ховається, тікає, руку батька не відпускає. Таке відношення через те, що син бачив її сварки і агресію, був присутній при тому, як [PERSON] кричала, всіх ображала і била. Вважає, що [PERSON] погана мати, вона не зможе належним чином доглядати сина через свою недбалість і несерйозність. Ще під час спільного проживання [PERSON] з-за вини матері часто хворів, в тому числі двічі на запалення легенів. В даний час вона не приходить на зустрічі або затримується, дитині купує лише пластівці, йогурти, іграшки. Натомість [PERSON], як батько, багато часу проводить із дитиною, приділяє належну увагу розвитку і вихованню, в тому числі готує їжу, купує всі необхідні речі. Коли [PERSON] на роботі з дитиною залишається бабуся - [PERSON] або він. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON]. Знає, що [PERSON] сумлінна матір, вона належним чином виконувала материнський обов`язок, сприяла повноцінному розвитку дитини, забезпечувала всім необхідним. Дитина мала найкращі риси, гралася із дітьми, була слухняна і весела. Сьогодні [PERSON] зовсім інший. На вулиці майже не буває, відсторонений від інших дітей, лише дід і баба з ним виходять і то, щоб посадити до машини. Батька рідко бачить із сином. Коли [PERSON] приходила на побачення, вони усіляко перешкоджали спілкуванню, не відчиняли двері у квартиру, уникали зустрічей. Вона щодня приходила до сина, дзвонила через домофон також до сусідів, щоб їй відчинили двері у під`їзд. Вважає, що поведінка батька по відношенню до матері є неправильною. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і добре знає [PERSON] та її сина. На прогулянках вони часто спілкувались. В даний час дитина залишилась проживати із батьком, але весь час проводить із дідом або бабою. [PERSON] змінився, виглядає наляканим, з дітьми не грається. Аліна приходить на зустрічі із ним, але часто її не допускають, або спілкування проходить в присутності когось із родичів батька протягом декількох хвилин. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] як гарну матір. Коли вони ще разом жили, батька з сином взагалі не бачили, лише мама займалась доглядом і вихованням сина. В даний час вона приходить до сина майже щодня, на вихідні, але до [PERSON] потрапити не може. Син її змінився, з дітьми не спілкується. Свідок [PERSON] і [PERSON] суду пояснили, що вони для [PERSON] є дідом і бабою, проте онука не бачать, оскільки він часто в Шаргороді. [PERSON] не дають їм, а також їх доньці [PERSON] можливості спілкуватись і бачитись із дитиною. Часто було так, що вони приїжджали до дитини, але зустрітись не могли, попередньо домовитись також не було можливості, оскільки [PERSON] не відповідав на телефонні дзвінки. Вважають, що ці перепони створені штучно і мала дитина повинна бути із матір`ю. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, думку представника органу опіки і піклування, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 24.10.2009 року (а.с. 7 т. 1). Рішенням суду від 25.02.2013 року шлюб між ними розірвано (а.с. 15-19 т. 2). В судовому засіданні також було з`ясовано, що причиною виникнення неприязних відносин у сім`ї, на думку позивача, є неправильна і агресивна поведінка матері - [PERSON] по відношенню до дитини, чоловіка і членів його родини, різні погляди на виховання сина, психічна неврівноваженість. [PERSON] пояснила, що причиною конфліктів стало втручання батьків [PERSON] в їх сімейне життя, проживання із матір`ю відповідача в однокімнатній квартирі. За таких обставин збереження сім`ї було неможливим. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 8 т. 1). З жовтня - листопада 2012 року сторони не проживають разом і не підтримують шлюбних стосунків. З того часу дитина залишилась проживати із батьком за адресою [ADDRESS], оскільки мати - [PERSON], 04.11.2012 року, залишила постійне місце проживання і переїхала жити до своїх батьків в с. Мала Мочулка Теплицького району Вінницької області. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу, в ч. 2 ст. 161 СК України, чітко визначено, що органи опіки і піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, на рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір`ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. В судовому засіданні було встановлено, і це підтверджено письмовими доказами, що і батько - [PERSON] і матір - [PERSON] мають самостійний дохід (а.с. 75, 80 т. 3), ні батько ні матір не зловживають спиртними напоями або наркотичними речовинами (а.с. 60 т. 1), не ведуть аморальний спосіб життя, що може зашкодити розвитку дитини. Протилежного суду не доведено. Фотокартка [PERSON], що міститься в матеріалах справи на а.с. 40 т. 1 і на яку позивач [PERSON] посилається як на доказ аморальності [PERSON], не може бути взята судом до уваги, оскільки вона не є таким доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Комісією служби у справах дітей Вінницької міської ради в складі заступника начальника служби Бойко М.П., головного спеціаліста відділу захисту прав дітей Остапець Н.М., спеціаліста ІІ категорії відділу захисту прав дітей Олексієнко Л.Д., головного спеціаліста Вінницького міського центру соціальних служб для дітей та молоді Калитою Д.О. були обстежені умови для проживання дитини, створені матір`ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] і батьком - [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Встановлено, що дитині створені всі умови для проживання, квартири знаходиться у задовільному санітарному стані. Дані квартири знаходяться у власності та є постійним місцем проживання сторін у справі (а.с. 224-227, 230 т.1, а.с. 21-24 т. 3). Питання надання висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради 04.02.2014 року. Були заслухані пояснення обох батьків та розглянуті документи, які стосуються даної справи. Обоє батьків наполягали, щоб дитина проживала з кожним із них, спільної згоди не дійшли. Враховуючи вказані обставини,

Outcome: dismissed