Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

20 листопада 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Вона отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистачає на утримання сина. Відповідач має задовільний стан здоров`я, інших дітей не має, працює неофіційно в будівельний бригаді за кордоном, має дохід приблизно 30000,00 грн щомісячно. Проте кошти на утримання сина не надає, лише інколи купляє дитині одяг. Син хворіє на бронхіт та потребує оздоровлення в літній період біля моря. Крім того, вона сплачує кошти репетитору за заняття сина з математики, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати стягнути із відповідача. У своєму відзиві на позов відповідач позовні вимоги визнає частково у розмірі 1500,00 грн. Посилається на те, що не має постійного місця роботи та жодного доходу в Україні. Іноді виїжджає за кордон на заробітки. Таким чином його дохід є сезонним та нерегулярним. Крім того, на його утриманні перебуває батько [PERSON] , який є пенсіонером та також потребує матеріальної допомоги, оскільки пенсії не вистачає на прожиття. Підприємницькою діяльністю він не займається. Нерухомого майна та транспортних засобів на праві власності та на праві користування не має. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце його проведення був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, надав відзиву на позов. В судовому засіданні позивач надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовної заяви. Зазначила, що щомісячні витрати на утримання сина складаються із витрат на харчування в школі в розмірі 460,00 грн, вдома - приблизно 1500,00 грн, на репетитора з математики - 800,00 грн, оскільки синові потрібні додаткові заняття на опанування цього предмету. Також дитина бажає займатися спортом, що потребує додатково 600,00 грн. Крім того, вона несе витрати на придбання одягу, ліків (у разі захворювання, оскільки мають місце алергічні реакції організму дитини). Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони від шлюбу, який розірвано рішенням суду 18.12.2013, мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із матір`ю та має задовільний стан здоров`я (а.с.5-6, 7, 8, 25 - копії рішення суду та свідоцтва про народження, довідка). Відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, не має рухомого та нерухомого майна, не має постійного місця роботи та регулярних доходів з липня 2012 року. Має батька-пенсіонера, з яким разом проживає (а.с.37-42 - відомості та інформації). Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки в судовому засіданні доведено, що батько, який згідно з чинним законодавством зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, належним чином не виконує цього обов`язку. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, при визначенні розміру аліментів суд враховує усі істотні обставини справи, зокрема стан здоров`я дитини та відповідача, матеріальний стан останнього, та вбачає за необхідне стягнути із відповідача аліменти на дитину у твердій грошовій сумі, з подальшою індексацією відповідно до чинного законодавства України, у розмірі 1500,00 грн щомісячно, яка вбачається обґрунтованою, необхідною для потреб дитини та законною. Суд також враховує, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років років установлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2019 році: з 1 липня - 2118,00 грн, з 1 грудня - 2218,00 грн, у 2020 році: з 1 січня 2020 року - 2218, 00 грн, з 1 липня - 2318,00 грн, з 1 грудня - 2395,00 грн. На підставі ст. 430 ЦПК України вбачається за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за один місяць. Підлягає до стягнення із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки визначений позивачем розмір аліментів 5000,00 грн нею не доведений та вбачається завищеним. На підставі викладеного,

Outcome: partial