Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

21.11.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, однак у зв`язку з тим, що спільне життя не склалось їхній шлюб було розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2016 року. На момент коли вони перебували у шлюбі позивач зареєстрував у квартирі [ADDRESS] відповідача [PERSON] на правах члена сім`ї. Однак, як зазначає позивач, відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації з 15.07.2016 року. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням квартири, сплатою комунальних платежів і податків покладені тільки на нього. Таким чином, позивач просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . 11 грудня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29.01.2020 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частку квартири, в якому зазначила, що 12.11.2004 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, від вказаного шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] , 2008 року народження. 27.05.2009 року за спільні кошти під час шлюбу з [PERSON] ними було придбано однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м. В квартирі зареєстровані вона, як відповідач по справі та їхні діти [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2016 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної квартири. Оскільки, майно (квартира) була придбана ними в період шлюбу, вона належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому має намір поділити вищевказане майно, шляхом визнання за нею Ѕ частки квартири, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного в зустрічному позові, просила прийняти зустрічну позовну заяву, здійснити поділ спільного сумісного майна: однокімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м. В задоволенні первісного позову просила відмовити, судові витрати стягнути з позивача за первісним позовом. Ухвалою від 12 березня 2020 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частку квартири до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 12 березня 2020 року ухвалою суду продовжено підготовче провадження на 30 днів. Ухвалою суду від 12 червня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник просили залишити їх первісний позов без розгляду, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, зазначивши що нададуть письмові погодження. Відповідач за первісним позовом та його представник зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, проти залишення первісного позову [PERSON]. без розгляду не заперечували. Крім цього, за згодою сторін слухання справи вирішено розглядати в письмовому провадженні та сторонами надано заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ході розгляду справи досліджені письмові докази, з яких встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 12 листопада 2004 року, який розірваний згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2016 року /а.с.10/. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 24.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 19.03.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с.43-44/. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.05.2009 року позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) придбана квартира [ADDRESS] а.с.7/. За пунктом 14 зазначеного договору він засвідчив, що отримав згоду іншого з подружжя на його укладення у встановленому законом порядку. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] по праву приватної власності належить [PERSON] /а.с.8/. Згідно заяви від 24.06.2020 року та на початку розгляду справи позивач (відповідач за зустрічним позовом) просив його первісний позов залишити без розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Отже, вона надійшла до початку розгляду справи по суті, в зв`язку із чим її слід задовольнити і первісний позов залишити без розгляду. Таким чином, при винесенні рішення суд розглядає справу лише в межах заявлених в зустрічному позові вимог про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частку квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 3-4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що спірна квартира набута позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) за час шлюбу. Останнім не спростовано її набуття за спільні кошти. За пунктом 14 договору купівлі-продажу квартири від 27.05.2009 року позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) засвідчено, що він отримав згоду іншого з подружжя на його укладення у встановленому законом порядку. Отже, спірну квартиру слід визнати спільною сумісною власністю сторін та здійснити її поділ в рівних частках. Таким чином, зустрічний позов слід задовольнити в повному обсязі. Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення судових витрат з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає сплачений судовий збір позивачем за звернення до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частку квартири слід покласти на відповідача [PERSON]

Outcome: approved