Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В червні 2019 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що [PERSON] звела індивідуальний житловий будинок по [ADDRESS] . 23 січня 2015 року була зареєстрована подана нею декларація про готовність цього об`єкта нерухомого майна до експлуатації №КС14215023002. Відповідач ухиляється від укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя. У зв`язку з цим виконавчий комітет Бориспільської міської ради зазнав упущену вигоду в розмірі 99788 гривень. [PERSON] відмовляється добровільно відшкодувати збитки. 1.2. Тому виконавчий комітет Бориспільської міської ради просить суд стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 99788 гривень, пеню в розмірі 18161 гривні, суму інфляції за час прострочення в розмірі 32430 гривень та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 8984 гривень. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 12 червня 2019 року (а.с.30-31) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2019 року (а.с.40) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні представник позивача Волошина Ю.Г. підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 3.2. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що виконавчий комітет Бориспільської міської ради пред`явив позов після закінчення строку позовної давності. Тому представник відповідача [PERSON] подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.61-64) та просить суд відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. Встановлено, що [PERSON] побудувала індивідуальний житловий будинок площею 453,2 кв.м. по [ADDRESS] . 4.2. 23 січня 2015 року в Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області була зареєстрована декларація про готовність вказаного об`єкта нерухомого майна до експлуатації №КС14215023002 (а.с.10-14, 56-60, 66-70). 4.3. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про регулювання місто-будівної діяльності» в редакції, чинній станом на 23 січня 2015 року, а також главою 82 «Відшкодування шкоди» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо стягнення упущеної вигоди. 5.1. Відповідно до ч.2-ч.3 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній станом на 23 січня 2015 року, замовник, який мав намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, був зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягала у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. 5.2. Згідно з ч.5-ч.6 цієї ж статті величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначалась у договорі, укладеному з органом місцевого само-врядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не міг перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не міг перевищувати: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків. 5.3. Відповідно до ч.1 та п.2 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 5.4. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 5.5. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 січня 2019 року у справі №210/5378/17-ц (провадження №61-45776св18), стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Відтак, приписи ст.625 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги п`ятої ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги п`ятої ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 1 жовтня 2014 року №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року №14-16цс18. б. щодо строку позовної давності. 5.6. Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 5.7. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 5.8. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 5.9. Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Зі змісту пункту 5.2 Порядку залучення та розрахунку розміру пайової участі у розвитку і створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Борисполя (а.с.16-19), затвердженого рішенням Бориспільської міської ради №1562-19-VI від 20 грудня 2011 року (а.с.15), вбачається, що розмір пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста становив: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 5 відсотків загальної кошторисної вартості реконструкції об`єкта; 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків. Зі змісту декларації про готовність об`єкта до експлуатації №КС14215023002 від 23 січня 2015 року (а.с.10-14, 56-60, 66-70) вбачається, що кошторисна вартість будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] становить 2494709 гривень. Ці обставини свідчать про те, що у [PERSON] виникло зобов`язання сплатити до місцевого бюджету пайовий внесок у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя в розмірі 99788 гривень (2494709 : 100% х 4%). 6.2. Однак [PERSON] ухилилась від укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя, а також від сплати вказаного внеску до місцевого бюджету. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі №331/801/16-ц (провадження №61-2241св18), аналіз положень частин 2, 3, 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що обов`язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов`язок пов`язаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування. Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь є порушенням зобов`язання, відповідальність за невиконання такого зобов`язання передбачена законодавством. Так, невиконання зобов`язання з укладення договору про пайову участь у встановлений законом строк не є підставою для звільнення замовника будівництва від відповідальності за порушення обов`язку прийняти участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 30 листопада 2016 року у справі №3-1323гс16). Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 13 грудня 2019 року у справі №924/71/18, враховуючи відсутність договірних відносин між сторонами у справі та характер позовних вимог, які ґрунтуються на завданні відповідачами позивачу шкоди внаслідок неукладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста та несплати внеску пайової участі, до спірних право-відносин підлягають застосуванню норми, які регулюють правовідносини із завдання позадоговірної шкоди. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування не наступає. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Враховуючи те, що сторони у справі не перебувають між собою в договірних відносинах, а позовні вимоги стосуються стягнення позадоговірної шкоди, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення статей 22, 1166 ЦК України. 6.3. У зв`язку з тим, що [PERSON] ухилилась від укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя, а також від сплати вказаного внеску до місцевого бюджету, виконавчий комітет Бориспіль-ської міської ради зазнав упущену вигоду в розмірі 99788 гривень. Між бездіяльністю відповідача та заподіяними збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. [PERSON] ухиляється від добровільного відшкодування збитків. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання додатково сплатити виконавчому комітету Бориспільської міської ради суму інфляції за час прострочення в розмірі 32430 гривень та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 8984 гривень. Ця обставина підтверджується письмовим розрахунком, приєднаним до позову (а.с.25-27). 6.4. 16 серпня 2018 року Північний офіс Держаудитслужби склав акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Бориспільської міської ради за період з 1 жовтня 2013 року по 30 червня 2018 року №071-30/567 (а.с.103-116). 28 серпня 2018 року Північний офіс Держаудитслужби надіслав відповідачу лист (а.с.91-92), в якому він повідомив інформацію про несплату [PERSON] пайового внеску у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя в розмірі 99788 гривень. 6 вересня 2018 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради отримав вказаний лист. Ці обставини свідчать те, що відповідач вперше дізнався про ухилення [PERSON] від сплати пайового внеску лише 6 вересня 2018 року. Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області не є підрозділом Бориспільської міської ради та не підзвітний цьому органу місцевого самоврядування. Позивач об`єктивно не мав можливості раніше дізнатись про закінчення будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] та ухилення [PERSON] від сплати пайового внеску у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя. Тому перебіг трирічного строку позовної давності розпочався 6 вересня 2018 року та закінчиться лише 6 вересня 2021 року. Зі штампу на титульній сторінці позову (а.с.2) вбачається, що виконавчий комітет Бориспільської міської ради звернувся до суду ще 4 червня 2019 року. Ця обставина свідчить про те, що позивач не пропустив строк позовної давності. 7. Висновки суду. 7.1. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь виконавчого комітету Бориспільської міської ради належить стягнути упущену вигоду в розмірі 99788 гривень, суму інфляції за час прострочення в розмірі 32430 гривень та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 8984 гривень. 7.2. Згідно з пунктом 5.2 типового договору про участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя (а.с.20-21) за несвоєчасну або неповну сплату коштів пайової участі заявник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Однак сторони не уклали вказаний договір, а чинним законодавством, зокрема Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», не передбачено неустойку у випадку несплати забудовником пайового внеску у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Ці обставини свідчать про те, що підстави для стягнення з [PERSON] пені в розмірі 18161 гривні відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги виконавчому комітету Бориспільської міської ради слід відмовити. 8. Розподіл судових витрат. 8.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 8.2. Виконавчий комітет Бориспільської міської ради сплатив судовий збір в розмірі 2390 гривень 44 копійок. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням №319 від 28 травня 2019 року (а.с.1). Пред`явлений позов задоволений на 88,60%. 8.3. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2117 гривень 93 копійок (2390,44 : 100% х 88,60%).

Outcome: partial