Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

21.11.2017 ТОВ «Львівгаз збут» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з [PERSON] 2 513,85 грн. - основного боргу, 295,43 грн. - інфляційних втрат та 29,70 грн. - 3% річних., а також судовий збір в розмірі 1 600 грн. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що відповідач, який є споживачем природного газу за місцем свого проживання використовував для побутових потреб газ, який надавався ТОВ «Львівгаз». Постачання природного газу здійснювалось відповідно до «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999. ПАТ «Львівгаз» виконало свої зобовязання та надавало відповідачу послуги, однак відповідач не виконав взятих на себе зобовязань та не оплачував повністю вартість спожитого газу. Заборгованість за спожитий газ станом на 24.03.2017 становить 2 513,85 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2017 скасовано судовий наказ 466/2109/17 2/н/466/146/17 від 24.03.2017 виданий Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] заборгованості за газопостачання в сумі 2513,85 грн. основного боргу, 295,43 грн. інфляційних витрат. Відповідач не звертався у ТОВ «Львівгаз» із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувався послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак, взаємних прав і обовязків що з них випливають. А тому звернулися з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON], згідно довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позов. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідач погодився сплатити заборгованість за спожитий газ в розмірі 2513,85 грн. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши матеріали справи і всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачем ТОВ «Львівгаз» надаються послуги газопостачання квартири №103 будинку №4 на вул. Б. Грінченка в м. Львові. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 13 цього Закону до житлово-комунальних послуг відносяться - комунальні послуги, в тому числі газопостачання. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Вищевказані норми кореспондуються з п.п. 28-33 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246. Відповідно до п. 17 цих Правил розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Судом встановлено, що позивач належно виконує свої обовязки щодо надання послуг з газопостачання до [ADDRESS] на вул. Б. Грінченка у м. Львові де зареєстрований відповідач. В той же час в абонента за цією адресою (особовий рахунок [NUMBER]) утворилась заборгованость, яка станом на 24.03.2017 становить 2 513,85 грн. Враховуючи наведене, доводи позивача щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованості за спожитий газ в розмірі 2 513, 85 грн. є підставними. Заявлені вимоги про застосування 3% річних на суму заборгованості та індексу інфляції за прострочення сплати сум заборгованості у відповідності до ст. 625 ЦК України, на яку послався позивач, задоволенню не підлягають. З представлених суду документів встановлено, що правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних втрат і 3-х процентів річних у вказаних розмірах відсутні, до матеріалів позовної заяви та в судовому засіданні позивачем не подано розрахунку інфляційних втрат, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 800,00 грн. (а.с. 4), а тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 800,00 гривень, що підтверджено платіжним дорученням №358 від 13.05.2017. На підставі викладеного,

Outcome: partial