Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

21 грудня 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, у якому зазначили, що 15 вересня 2007 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 7,40 га розташовану в межах території Федорівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким земельну ділянку заповіла порівну їм, але нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку у звязку з відсутністю оригіналу державного акту на право власності на землю. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати за ними в рівних долях право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивачі та їх представник [PERSON] ( за довіреністю) в судове засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. За частиною 2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивачів та їх представника надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а відповідач не зявився в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З копії свідоцтва про смерть серії І-ФП № 200019 виданого повторно 09 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, [PERSON] померла 15 вересня 2007 року, про що виконавчим комітетом Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 18.09.2007 року було складено відповідний актовий запис № 18 (а.с.3). Після її смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.40 га, розташована в межах території Федорівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала покійній згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 016726, виданого 20.09.2004 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації №416 від 10 червня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010400800094, кадастровий номер 4821186000:03:000:0054 (а.с.4). На випадок смерті [PERSON] залишила заповіт складений 14 грудня 2004 року, посвідчений секретарем Сергіївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрований у реєстрі за № 172, за яким все майно, що на день смерті належить їй заповіла позивачам порівну (а.с.6). З копії спадкової справи №30/2015 зареєстрованої в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 65 убачається, що позивачі спадщину прийняли, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців які б бажали прийняти спадщину немає (а.с.21-24). Однак, відповідно до розяснення приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області № 249/02-14 від 04.11.2015 року видати позивачам свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку неможливо, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.5.). Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 3,4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З позовної заяви слідує, що оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку у позивачів відсутній, оскільки втрачений. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розділу 9 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі свідоцтва про право на спадщину) вона може звернутися за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивачі відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернулися до суду за захистом порушеного права їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved