overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

21 грудня 2015 року [PERSON] районна державна адміністрація Полтавської області звернулася з заявою про визнання [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], яка знаходиться в [PERSON] дитячому будинку-інтернаті, недієздатною, встановлення опіки та призначення їй опікуна. Представник заявника [PERSON] районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав. Представник зацікавленої особи [PERSON] дитячого будинку-інтернату в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом другої групи з дитинства, має діагноз «помірна розумова відсталість» (а.с. 5, 6). З 03 грудня 2005 року [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в дитячому будинку-інтернаті та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідками [PERSON] дитячого будинку-інтернату № 784 та № 785 від 17.08.2015 року (а.с. 7, 8). Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 52 від 04.02.2016 року, [PERSON], [INFO], на даний час виявляє ознаки стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості. Ступінь вродженого недоумства є таким, що позбавляє [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 30-33). Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вони внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх та (або) керувати ними. Як визначено ст. 60 ЦК України,суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи вищенаведене, необхідність у забезпеченні особистих немайнових та майнових прав та інтересів [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] районної державної адміністрації Полтавської області у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

21 грудня 2015 року [PERSON] районна державна адміністрація Полтавської області звернулася з заявою про визнання [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], яка знаходиться в [PERSON] дитячому будинку-інтернаті, недієздатною, встановлення опіки та призначення їй опікуна. Представник заявника [PERSON] районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав. Представник зацікавленої особи [PERSON] дитячого будинку-інтернату в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом другої групи з дитинства, має діагноз «помірна розумова відсталість» (а.с. 5, 6). З 09 листопада 2005 року [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в дитячому будинку-інтернаті та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідками [PERSON] дитячого будинку-інтернату № 04-11/1081 та № 04-11/1080 від 02.11.2015 року (а.с. 7, 8). Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 108 від 03.03.2016 року, [PERSON], [INFO], на даний час страждає стійким хронічним психічним розладом, а саме вродженим недоумством у вигляді помірної розумової відсталості. Ступінь вираженості наявного у [PERSON] стійкого хронічного психічного розладу такий, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 41-44). Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вони внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх та (або) керувати ними. Як визначено ст. 60 ЦК України,суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи вищенаведене, необхідність у забезпеченні особистих немайнових та майнових прав та інтересів [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] районної державної адміністрації Полтавської області у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

21 грудня 2015 року [PERSON] районна державна адміністрація Полтавської області звернулася з заявою про визнання [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], яка знаходиться в [PERSON] дитячому будинку-інтернаті, недієздатною, встановлення опіки та призначення їй опікуна. Представник заявника [PERSON] районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав. Представник зацікавленої особи [PERSON] дитячого будинку-інтернату в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом першої «А» групи з дитинства, має діагноз «глибока розумова відсталість» (а.с. 5, 10). З 19 вересня 2001 року [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в дитячому будинку-інтернаті та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідками [PERSON] дитячого будинку-інтернату № 04-11/1146 та № 04-11/1142 від 12.11.2015 року (а.с. 6, 7). Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 51 від 04.02.2016 року, [PERSON], [INFO], на даний час страждає стійким хронічним психічним розладом, а саме вродженим недоумством у вигляді глибокої розумової відсталості. Ступінь недоумства у [PERSON] такий, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 30-33). Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вони внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх та (або) керувати ними. Як визначено ст. 60 ЦК України,суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи вищенаведене, необхідність у забезпеченні особистих немайнових та майнових прав та інтересів [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] районної державної адміністрації Полтавської області у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

21 грудня 2015 року гр. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення найстаршою дитиною повноліття, з дня подання позовної заяви. Відповідач, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав та згоден на стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод , інтересів інших осіб. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, ураховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає можливим стягнути щомісяця з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

21 грудня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява комунальної лікувально-профілактичної установи міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя про примусову госпіталізацію до психіатричної лікарні [PERSON], [INFO], у якого виявлено ознаки, що свідчать про необхідність його примусової госпіталізації до психіатричної лікарні з посиланням на те, що він перебуває на обліку у психіатра з 1982 року з приводу шизофренії, є інвалідом ІІ групи безстроково. Раніше перебував на примусовому лікуванні і неодноразово лікувався стаціонарно. Рішенням Орджонікідзевського народного суду міста Жданова від 04 квітня 1988 року визнаний недієздатним, однак опікуна на даний час не має. Стаціонарно лікувався 48 разів, остання госпіталізація була в період з 06 березня 2014 року по 04 серпня 2014 року. У зв'язку зі стабілізацією стану був виписаний з відділення. Дана госпіталізація пов'язана з його неадекватною поведінкою, безглуздими висловлюваннями, вираженими розладами мислення та поведінки. Просить госпіталізувати хворого до психіатричної лікарні для проходження лікування. Представник міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримав доводи заяви. Крім того, вказав, що проходження такого лікування [PERSON] необхідно для поміщення його до будинку інтернату для психохроників. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хворого необхідно примусово госпіталізувати до психіатричної лікарні, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно висновку комісійного огляду № 4470 від 21 грудня 2015 року лікарівпсихіатрів, у хворого [PERSON] виявлені ознаки психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми безперервної, в зв'язку з чим він не може дати усвідомлену згоду на лікування в умовах психіатричної лікарні і при ненаданні йому такої медичної допомоги може становити реальну небезпеку як для себе, так і для оточуючих, тому він підлягає примусовій госпіталізації до психіатричної лікарні. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для примусової госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], [INFO] та задоволення заяви міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя. На підставі ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

21 грудня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.12.2015р. о 16 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.12.2015р. о 16 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий веде себе неадекватно, себе називає Ісусом. Бродяжить, мова не по суті. Мислення розірване. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, параноїчний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

21 грудня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський р-н, с. Богате, вул.. Кірова, 12-Б. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.12.2015р. о 00 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.12.2015р. о 00 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Малишко лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора Дезорієнтована в особистості, у календарній даті, місці. Афектується, роздратовується. Настрій нестійкий. [PERSON] було поставлено попередній діагноз психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

21 грудня 2015 року Калинівським районним судом Вінницької області було винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, [PERSON], Реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] сільська рада Калинівського району Вінницької області про визнання недійсними наказів, договорів оренди землі та скасування рішення про реєстрацію договорів оренди землі, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. На вказане рішення суду 11.01.2016 року представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було подано апеляційні скарги . При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами встановлено, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не виконав вимог п.6 ч.1 ст.214 та п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України щодо вирішення питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді апеляційного суду Вінницької області від 14.01.2016 року вищевказану цивільну справу було повернуто до Калинівського районного суду Вінницької області для усунення недоліків. Сторони по справі для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення не з'явились. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. Згідно зі ст.ст.214-215 ЦПК України, суд при вирішенні справи, в своєму рішенні повинен вирішити питання про розподіл судових витрат. При постановлені даного рішення, судом помилково не було вирішено питання про розподіл судових витрат. У відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення по даній справі про стягнення з відповідачів на користь позивачки [PERSON] судового збору в розмірі 2923, 20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

21 грудня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.11.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 31.10.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 16302,30 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1 999,98 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 10 199,83 грн., заборгованості за пенею та комісією 2850,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 752,49 грн. Так як відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2012 року на загальну суму 16\~302,30 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1218,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідач був викликаний у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Урядовий курєр» від 23 квітня 2016 року № 78 (5698). Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки і не подав заяв про розгляд справи за його відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved