Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

21 липня 2016 року Бахмацька районна державна адміністрація Чернігівської області (далі позивач) звернулась з позовною заявою в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач дитиною не цікавиться, не приділяє належної уваги вихованню, здоров'ю та розвитку дитини, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не реагує на зауваження громадськості, проживає у занедбаному житловому будинку в антисанітарних умовах, земельної ділянки не обробляє, запаси продуктів в сім'ї відсутні. При цьому, до неї вживались заходи впливу щодо покращення виконання батьківських обов'язків, але остання ігнорує всі зауваження щодо неї. Відповідач вже була раніше позбавлена батьківських прав відносно інших малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] У зв'язку із чим позивач просив позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та вирішити питання про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на користь закладу або осіб, де буде виховуватись дитина. Ухвалою суду в порядку статті 45 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) на стадії судового розгляду до участі у справі було допущено представника Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області. В судовому засіданні представник позивача та представник прокуратури підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, суду пояснили, що відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про неї, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, раніше була позбавлена батьківських прав щодо інших малолітніх дітей. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про час та місце його проведення повідомлена за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Наказом служби у справах дітей Бахмацької районної адміністрації Чернігівської області № 21 від 03 березня 2014 року (а.с.6) підтверджується, що малолітня дитина [PERSON] поставлена на облік, як дитина, як опинилась у складних життєвих обставинах. Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26 травня 2016 року та від 02 вересня 2016 року (а.с.16, 44 зворот) підтверджується дослідження умов проживання відповідача, за результатами якого було встановлено, що остання проживає в умовах неналежних для виховання дитини, систематично вживає спиртні напої, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, проживає в житловому будинку, непридатному для проживання через пожежу в антисанітарних умовах. Постільна білизна, одяг взуття, предмети першої необхідності та продукти харчування відсутні. Виходячи з характеристики Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 01 липня 2016 року № 484 та довідки від 01 липня 2016 року № 486 (а.с.15, 18) відповідач характеризується з негативної сторони, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням свого малолітнього сина. Довідками Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 12 липня 2016 року (а.с.11) підтверджується, що відповідач притягувалась до адміністративної та кримінальної відповідальності. Відповідач відмовилась від виховання і утримання малолітнього сина [PERSON], що підтверджується її заявою (а.с.9). Відповідно до висновку органу опіки та піклування (а.с.4), затвердженого рішенням Виконавчого комітету Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 12 від 15 червня 2016 року (а.с.3) відповідача доцільно позбавити батьківських прав. На момент розгляду справи відповідач із своєю дитиною не проживає, що підтверджується довідкою Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 02 вересня 2016 року № 688 (а.с.44). Малолітня дитина проживає в іншій сім'ї, з особами, які включені до реєстру потенційних опікунів (а.с.45-49). З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у де\-мократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. А відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків (пункт 18 Постанови). Виходячи з конкретних обставин справи втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітньої дитини [PERSON], що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Оскільки втручання у право відповідача на повагу до її сімейного життя має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою, суд при співставленні «балансу інтересів» враховує наступне. Відповідач, яка є матір'ю малолітньої дитини повністю відмовилась від її виховання та утримання, що підтверджується її заявою (а.с.9), при цьому вона із своєю дитиною не проживає, а дитина в свою чергу проживає в іншій сім'ї, з особами, які забезпечують її виховання та розвиток. Окрім іншого, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач взагалі не займається вихованням дитини, не утримує її матеріально, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, вона фактично усунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, не вживає заходів, щодо поліпшення взаємовідносин з дитиною. Така поведінка відповідача викликана її умисними тривалими діями, які не спрямовані на виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Окрім іншого, судом враховується що згідно з частиною сьомою статті 7 СК, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тому в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю, що не суперечить принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якому зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, позбавлення батьківських прав в даному випадку не є виключно безстроковим заходом і не позбавляє матір дитини права на спілкування з нею та участі у її вихованні, та при належному виконанні своїх обов'язків на звернення до суду з вимогою про поновлення батьківських прав. В правовідносинах, що склались між сторонами суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків, оскільки відповідач знаходиться під наглядом соціальних органів протягом тривалого часу і їй надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дитини. Крім того, відповідно до статті 180 СК батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А згідно із частиною другою статті 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У зв'язку із чим, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, наявність в матеріалах справи доказів про наявність у неї інших дітей, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, у зв'язку із чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial