Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

20 жовтня 2016 року помер батько позивачів [PERSON], який на день смерті була постійним жителем [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Гоголя, 21, яку позивачі прийняли шляхом подачі до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. Проте вони не можуть оформити своє право на вказане спадкове майно, так як відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову садибу, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивачі були змушені звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, [PERSON] від себе та за дорученням [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача Домантівської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву від 14.08.2017 року за вих. № 218, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає повністю. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 289852 від 21.10.2016 року) [PERSON] помер 20 жовтня 2016 року, про що виконкомом Домантівської сільської ради зроблено відповідний актовий запис № 26. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії V-УР № 09502208 від 19.04.1965 року) та свідоцтва про укладення шлюбу (серії І-СР № 469922 від 30.04.1988 року) [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], що помер 20 жовтня 2016 року. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-ЯК № 675597 від 14 серпня 1970 року) [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що помер 20 жовтня 2016 року. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із заповіту від 09.07.2009 року, посвідченого секретарем Домантівської сільської ради [PERSON] за реєстровим № 35, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право заповідав [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Домантівської сільської ради за вих. № 328 від 12.05.2017 року, згідно із записом у погосподарській книзі № 6 особовий рахунок № 428-1 за [PERSON], [INFO], який помер 20 жовтня 2016 року, обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1956 року побудови, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Гоголя, 21 (двадцять один). Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1956 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Гоголя, 21, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори № 828/01-16 від 26.07.2017 року після смерті [PERSON], який помер 20 жовтня 2016 року, заведена спадкова справа 06 грудня 2016 року за № 278/2016. Підставою для її заведення були подані заяви від дітей померлої: [PERSON], жителя [INFO], та [PERSON], жительки смт. Куликівка Чернігівської області, вул. Амосова, 31. Відповідно до договору про розподіл спадкового майна від 21.07.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1897, сторони домовились про розподіл між ними земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 липня 2017 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садибу, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Гоголя, 21, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви Домантівського сільського голови за вих. № 218 від 14.08.2017 року відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] належним чином прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON], і так як оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивачів у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved