overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, та просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором від 08.10.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем, у сумі 26523,23 гривень, так як відповідач добровільно сплатити борг відмовився. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи його було повідомлено належним Дослідив письмові матеріали справи суд встановив наступні обставини: 08.10.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, та відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 гривень. Відповідно до договору відповідач зобов'язався повернути кредит на умовах передбачених договором. На теперішній час відповідач не виконує умови договору. Тобто через неналежне виконання відповідачем договору кредиту станом на 28.02.2017 року склався борг перед банком у розмірі 26523,23 гривень, а саме борг за тілом кредиту 1194,74 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 20089,29 гривень, заборгованість за пенею та комісією 3500,00 гривень, штраф (фіксована частина) 500.00 гривень, штраф (процентна складова) 1239,20 гривень. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання ,або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ,відповідно до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець, зобов'язується надати грошові кошти (кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується сплатити кредит та повернути проценти. Суд вважає , що відповідач суттєво порушив умови договору кредиту, прострочив виплати щомісячних платежів та у позивача є законні підстави вимагати стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. З відповідача слід стягнути також за судові витрати з оплати судового збору 1600,00 гривень,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, та просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором від 11.05.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем, у сумі 16979,12 гривень, так як відповідач добровільно сплатити борг відмовився. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи його було повідомлено належним Дослідив письмові матеріали справи суд встановив наступні обставини: 11.05.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, та відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 гривень. Відповідно до договору відповідач зобов'язався повернути кредит на умовах передбачених договором. На теперішній час відповідач не виконує умови договору. Тобто через неналежне виконання відповідачем договору кредиту станом на 28.02.2017 року склався борг перед банком у розмірі 16976,12 гривень, а саме борг за тілом кредиту 623,45 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 11970,95 гривень, заборгованість за пенею та комісією 3100,00 гривень, штраф (фіксована частина) 500.00 гривень, штраф (процентна складова) 784,72 гривень. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання ,або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ,відповідно до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець, зобов'язується надати грошові кошти (кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується сплатити кредит та повернути проценти. Суд вважає , що відповідач суттєво порушив умови договору кредиту, прострочив виплати щомісячних платежів та у позивача є законні підстави вимагати стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. З відповідача слід стягнути також за судові витрати з оплати судового збору 1600,00 гривень,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, та просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором від 14.03.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем, у сумі 34365,09 гривень, так як відповідач добровільно сплатити борг відмовився. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи його було повідомлено належним Дослідив письмові матеріали справи суд встановив наступні обставини: 14.03.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, та відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 гривень. Відповідно до договору відповідач зобов'язався повернути кредит на умовах передбачених договором. На теперішній час відповідач не виконує умови договору. Тобто через неналежне виконання відповідачем договору кредиту станом на 28.02.2017 року склався борг перед банком у розмірі 34365,09 гривень, а саме борг за тілом кредиту 1992,18 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 26760,29 гривень, заборгованість за пенею та комісією 3500,00 гривень, штраф (фіксована частина) 500.00 гривень, штраф (процентна складова) 1612,62 гривень. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання ,або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ,відповідно до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець, зобов'язується надати грошові кошти (кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується сплатити кредит та повернути проценти. Суд вважає , що відповідач суттєво порушив умови договору кредиту, прострочив виплати щомісячних платежів та у позивача є законні підстави вимагати стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. З відповідача слід стягнути також за судові витрати з оплати судового збору 1600,00 гривень,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 15.02.2005 року померла його мати- Руденко [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, при житті на випадок смерті мати не залишила заповіту, інші спадкоємці відсутні. В установлений законом строк до нотаріальної контори він не звернувся так як довго хворів. Просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини в два місяці. Представник позивача та позивач в судове засідання не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали посилаючись на вказані обставини. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглянути у їх відсутність, позов визнають. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 15.02.2005 року померла [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть, серія І-ОЛ № 212036. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку № 234, площею 5,06 га., що розташована на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серія ІІ-КР № 036150. На випадок своєї смерті [PERSON] не залишила заповіту. Позивач є спадкоємцем померлого за законом, відповідно до ст.. 1261 ЦК України. З інформації наданої Маловисківською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не зареєстрована. В силу ст.. 1272 ЦК України згідно, якої суд може визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, з урахуванням того, що представник відповідача не заперечує проти задоволення позову, позивач є єдиним спадкоємцем за законом померлої, після смерті спадкодавця в період з 20.06.2005 року по 20.08.2005 року перебував на стаціонарному лікуванні, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з 1/6 частини з усіх видів заробітку до 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем, а відповідач після розлучення мешкає окремо від них. Відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 28.09.2010 року (справа №2-6221/10), відповідач сплачував позивачу аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини із всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 28.09.2010 року і до повноліття синів, а з 11.09.2013 року (після досягнення старшим сином повноліття) розмір аліментів становить 1/6 частини, оскільки в іншому шлюбу у відповідача 28.12.2013 року народився син [PERSON]. Відповідно до ст.192 ч.1 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Приймаючи до уваги те, що у платника аліментів змінився сімейний стан: 23.10.2010 року він одружився з [PERSON] і у них народився син [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні відповідача у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки збільшення розміру аліментів на користь позивача викличе погіршення умов матеріального утримання іншої неповнолітньої дитини відповідача.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач позов підтримав і наполягав на його задоволенні; відповідач не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 21.11.1981 року, при цьому спільних дітей не мають. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Як випливає з пояснень позивача, у жовтні 2015 року сторони припинили сімейні відносини і з цього часу не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю з відповідачем, предявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача з 01.01.2017 року грошових коштів у розмірі 1424,90 грн, щомісячно та пожиттєво у порядку відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно вироку Народного суду Корюківського району Чернігівської області від 27.05.1986 року (справа №1-26/1986) відповідач був визнаний винним та засуджений за ст.215 ч.1 КК УРСР, так як він керуючи транспортним засобом у результаті дорожньо-транспортної пригоди 21.02.1986 року заподіяв шкоду здоровю позивача. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №242 від 28.05.1993 року, позивач внаслідок вищевикладеного втратив 80% професійної працездатності. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.09.2006 року (справа №2/2928/06) з відповідача на користь позивача була стягнута з 24.05.2006 року компенсація втрати частини заробітку у розмірі 333,09 грн, щомісячно. Згідно вимог ст.28 Кримінально-процесуального кодексу України, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі предявити до винних осіб цивільний позов, у тому числі і в порядку цивільного судочинства, якщо позов не розглядався разом з кримінальною справою. Відповідно з вимогами\~ ст.1195 ЦК України\~ особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. У відповідності до ст.1193 ч.3 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданою фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Таким чином суд вважає встановленим, що відповідач повинен щомісячно відшкодовувати шкоду, завдану ушкодженням здоровя позивачу у розмірі 1424,90 грн, пожиттєво (3200 грн мінімальної заробітної плати 1422, 62 грн отримуваної пенсії =1722,38 грн *80%), виходячи з того, що з 01.01.2017 року розмір мінімальної заробітної плати становить 3200 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів, у якій просила стягувати на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яку вона виховує та забезпечує самостійно. Відповідач добровільно дитині не допомагає, хоча має таку можливість. В судове засідання позивач зявилась, свої позовні вимоги зменшила, просила стягувати 350 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання не прибув, однак про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані суду докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ТП № 316668, сторони у справі - є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] Відповідно до довідки № 30 від 16.03.2017 р. дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно довідок № 581, № 580 [PERSON] отримує допомогу у розмірі 1593,29 грн. з вересня 2016 р. лютий 2017 р. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обста\-вин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одер\-жувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.\~\~ Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, інтересам дитини. З урахуванням обовязку обох батьків утримувати свою дитину, суд вважає, що аліменти в розмірі 350 грн. щомісячно, є сумую, що відповідає обовязку\~ батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням\~ мінімальних життєвих потреб дитини. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн.\~\~підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від його доходів (заробітної палати), щомісячно, починаючи з 24.09.2016 року і на період навчання у Коледжі транспорту та компютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач повинен утримувати сина на період навчання. Позивач у судове засідання не прибула, у поданій заяві просить суд здійснити розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що син сторін по справі - [PERSON], [INFO], по 30.06.2018 року навчається у Коледжі транспорту та компютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету, з денною формою навчання, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, довідкою з навчального закладу. Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Суд вважає, що відповідач може здійснювати виплату позивачу аліментів на час навчання сина у вузі у розмірі 1/4 частини від його доходів (заробітної палати), щомісячно, починаючи з моменту звернення [PERSON] до суду із позовом, а саме з 20.03.2017 року, щомісячно, так як він не має інших утриманців і вказані обставини є підставами для часткового задоволенню позову. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

20.03.2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 26.01.1996 року, від якого у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки, виховання дітей, а також особистий внесок у розвиток шлюбних стосунків, внаслідок чого вони з червня 2014 року припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, а тому просила суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав, також зазначили, що примирення між ними не можливе. Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв'язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 26 січня 1996 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 62, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 11-13). Як зазначено в позовній заяві, сторони з червня 2014 року подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, дана обставина відповідачем не оспорюється, та згідно з поданими письмовими заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved