Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

20.07.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.09.2017 року виконавчим комітетом Косенівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, тому просить розірвати шлюб, місце проживання дитини визначити разом з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від його доходу, а також аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. до досягнення донькою 3-річного віку. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила зменшити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її утримання з 1000 грн. до 500 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Так, 12.09.2017 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Косенівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 3, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 12). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони спільного господарства не ведуть, поновлювати шлюбні відносини позивач та відповідач не бажають, позивач наполягає на розірванню шлюбу. За даних обставин шлюб підлягає розірванню так, як подальше спільне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та їхній малолітній дитині. Також, [PERSON] просила залишити дитину на її вихованні, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), а також аліменти на своє утримання у розмірі 500 грн. до досягнення донькою 3-річного віку. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Окрім цього, відповідно до ст. 180 СК України проголошує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] являється батьком [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до довідок малолітня [PERSON] проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 7, 8, 9). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вищевикладене, та те, що дитині не виповнилось 3-х років, [PERSON] доглядає малолітню дитину, суд вирішив позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина, задовольнити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved