Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

21.11.2014 року до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою звернулась позивач та просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір №232240 від 16 жовтня 2014 року та додатки до вказаного договору № 1 та № 2, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» та [PERSON]. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 1 300,00 грн. (одна тисяча триста гривень 00 копійок). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2014 року між нею та ТОВ «Гранфінресурс» був укладений договір №232240 про надання їй в позику грошових коштів в загальному розмірі 20 000,00 грн. під проценти. Позивач вважає, що даний договір є недійсним, оскільки при його укладенні були допущені численні порушення норм чинного законодавства України та з боку відповідача була застосована нечесна підприємницька практика. А саме: нею було підписано договір під впливом омани, викликаної неправомірними діями представників ТОВ «Гранфінресурс». Напередодні укладення даного договору їй терміново були потрібні грошові кошти для погашення кредиту в іншому банку (перекредитування). Тому вона почала шукати варіанти запозичення коштів для перекредитування та звернула увагу на рекламу ТОВ «Гранфінресурс» під назвою «Супермаркет Кредитів», згідно якої вбачалось, що дана компанія видає грошові позики на дуже вигідних умовах. Звернувшись до представництва ТОВ «Гранфінресурс» у м. Харкові, яке розташовано за адресою: м. Харків, вул. Червоноармійська, 12, вона отримала від представника даної компанії, Кликової Анастасії Геннадіївни, пропозицію обрати умови кредитування та укласти відповідний договір, що передбачає: отримання кредиту у розмірі 20 000,00 грн. під 6% річних з попереднім внесенням на рахунок ТОВ «Гранфінресурс» одноразового комісійного внеску у розмірі 1 300,00 грн., або отримання цієї ж суми під 12 % річних з попереднім внесенням одноразового комісійного внеску у розмірі 1 000,00 грн. Отриману суму кредиту разом з відсотками належало сплачувати до 15 числа кожного місяця до повного погашення позики. Враховуючи скрутне матеріальне становище [PERSON] погодилась укласти договір з ТОВ «Гранфінресурс» на умовах кредитування під 6% річних. Перед підписанням даного договору, на вимогу представника ТОВ «Гранфінресурс», Кликової А.Г., нею було сплачено на рахунок даної компанії відповідача одноразовий комісійний внесок у розмірі 1 300,00 грн. для отримання позики. Після цього був укладений (підписаний) вищевказаний договір, з умовами якого її не ознайомили. Протягом більше місяця, з 16.10.2014 року по 21.11.2014 року, ніякої позики від ТОВ «Гранфінресурс» вона не отримала. На численні її звернення до представників ТОВ «Гранфінресурс», в тому числі до Кликової А.Г., з метою дізнатися строки отримання позики, її запевняли, що позика буде надана їй наступного разу після так званого «розподілення» коштів, тобто чітких строків не називали. Та не зважаючи на її численні прохання, їй так і не роз'яснили, що представляє собою процедура «розподілення коштів», яка проводиться ТОВ «Гранфінресурс». За цей час [PERSON] втратила останню надію отримати позику та звернулась до адвоката за консультацією, який їй пояснив, що вказаний договір за своєю юридичною природою не є договором позики. Підписаний нею договір передбачає сплату комісій та інших платежів до отримання суми позики. В договорі не зазначено зобов'язань ТОВ «Гранфінресурс» щодо надання їй позики в певні строки. Після отриманої консультації [PERSON] зрозуміла, що представники ТОВ «Гранфінресурс» ввели її в оману та вона під їх тиском підписала зовсім не той договір, на який розраховувала. Отже з боку ТОВ «Гранфінресурс» мала місце нечесна підприємницька практика. 03.11.2014 року на юридичну адресу відповідача (м. Донецьк, вул. Артема, 32) нею була направлена заява про визнання договору №232240 від 16.10.2014 року нікчемним та повернення їй грошових коштів у сумі 1 300,00 грн. Проте, жодної відповіді на дану заяву вона не отримала. 14.11.2014 року вона звернулась до представництва ТОВ «Гранфінресурс» у м. Харкові - «Супермаркет Кредитів» за адресою: вул. Червоноармійська,12, із відповідною заявою про визнання договору №232240 від 16.10.2014 року нікчемним та повернення їй грошових коштів у сумі 1 300,00 грн. Проте, представники даної компанії відмовились приймати вказану заяву. Тоді вона направила зазначену заяву до представництва ТОВ «Гранфінресурс» у м. Харкові - «Супермаркет Кредитів» по пошті. Позивач вважає, що при укладенні даного договору ТОВ «Гранфінресурс» ввів її в оману та порушив її права як споживача. Оскільки грошові кошти в сумі 1 300,00 грн., як одноразовий комісійний внесок для отримання позики, вона сплатила ще до підписання договору №232240 від 16.10.2014 року. Крім того, з умовами даного договору до його підписання, що взагалі не передбачають надання ТОВ «Гранфінресурс» їй будь-яких грошових коштів в позику, її не ознайомили. Станом на дату подання даної позовної заяви ніякої позики від відповідача вона так і не отримала. Позивач вважає, що при укладенні договору №232240 від 16.10.2014 року ТОВ «Гранфінресурс» діяло недобросовісно, внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики, яка полягає у введенні її в оману як споживача шляхом залучення її коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Умови даного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві. Враховуючи наведене вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 06.11.2014 року, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності та у випадку неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.50). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов належить задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Так, 16 жовтня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Гранфінресурс» був укладений договір №232240 про надання їй в позику грошових коштів в загальному розмірі 20 000,00 грн. під проценти (а.с. 12-15). Перед підписанням даного договору, на вимогу представника ТОВ «Гранфінресурс» - Кликової А.Г., позивачкою було сплачено на рахунок даної відповідача одноразовий комісійний внесок у розмірі 1 300,00 грн. для отримання позики (а.с.20-21). Після цього був укладений (підписаний) вищевказаний договір, з умовами якого її не ознайомили. Протягом більше місяця, з 16.10.2014 року по 21.11.2014 року, ніякої позики від ТОВ «Гранфінресурс» [PERSON] не отримала. На численні звернення позивача до представників ТОВ «Гранфінресурс», в тому числі до Кликової А.Г., з метою дізнатися строки отримання позики, її запевняли, що позика буде надана їй наступного разу після так званого «розподілення» коштів, тобто чітких строків не називали. Та не зважаючи на її численні прохання, [PERSON] так і не роз'яснили, що представляє собою процедура «розподілення коштів», яка проводиться ТОВ «Гранфінресурс». 03.11.2014 року на юридичну адресу відповідача (м. Донецьк, вул. Артема, 32) [PERSON] була направлена заява про визнання договору №232240 від 16.10.2014 року нікчемним та повернення їй грошових коштів у сумі 1 300,00 грн. Проте, жодної відповіді на дану заяву вона не отримала (а.с.26-27). 14.11.2014 року [PERSON] звернулась до представництва ТОВ «Гранфінресурс» у м. Харкові - «Супермаркет Кредитів» за адресою: вул. Червоноармійська,12, із відповідною заявою про визнання договору №232240 від 16.10.2014 року нікчемним та повернення їй грошових коштів у сумі 1 300,00 грн. Проте, представники даної компанії відмовились приймати вказану заяву. Тоді вона направила зазначену заяву до представництва ТОВ «Гранфінресурс» у м. Харкові - «Супермаркет Кредитів» по пошті (а.с.29-30). При укладенні даного договору ТОВ «Гранфінресурс» ввів [PERSON] в оману та порушив її права як споживача. Оскільки грошові кошти в сумі 1 300,00 грн., як одноразовий комісійний внесок для отримання позики, вона сплатила ще до підписання договору №232240 від 16.10.2014 року. Крім того, з умовами даного договору до його підписання, що взагалі не передбачають надання ТОВ «Гранфінресурс» [PERSON] будь-яких грошових коштів в позику, її не ознайомили. Станом на дату подання даної позовної заяви ніякої позики від відповідача позивач так і не отримала. ТОВ «Гранфінресурс», займаючись підприємницькою діяльністю з надання фінансових послуг, зобов'язалось надати право на отримання грошових коштів [PERSON], що уклала спірний договір як договір позики в якості споживача та не розуміла, що стала учасником реєстру, який сформовано за рахунок інших споживачів, які уклали такі ж самі договори. Предмет спірного договору полягає у тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а ТОВ «Гранфінресурс» формує реєстри учасників програми «Альянс Україна», метою яких є придбання товару або відповідної суми у позику, зазначеної у Додатку №1 до Договору (а.с.13). Учаснику присвоюється номер реєстру. Коли Фонд реєстру є достатнім, адміністратор організує комітет по розподілу грошового фонду (ст.4 Додатку №2 до Договору) (а.с.14). Учасник набуває право брати участь у найближчому заході по розподілу грошового фонду після сплати чергового загального платежу ( п.4.1. ст.4 Додатку №2 до Договору) (а.с.14). Дозволи на отримання відповідних сум у позику надаються у кількості, встановленій адміністратором, із врахуванням Фонду Реєстру, сформованого не пізніше одного календарного дня до дати проведення Заходу (п.4.5. ст.4 Додатку №2 до Договору) (а.с.14). Однак, ні в договорі, ні додатках до нього не передбачено строків та (або) термінів отримання учасником позики, не передбачено будь-якої відповідальності ТОВ «Гранфінресурс» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником позики. Натомість договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або не сплати запропонованих адміністратором платежів, учасник позбавляється права на придбання позики, втрачає сплачений адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході (п. 4.3. ст.5 та п.п. «а» п. 5.2. Додатку №2 до Договору) (а.с15). Таким чином, позивач сплатив кошти за можливість одержання права на отримання позики, яку ТОВ «Гранфінресурс» без залучення власних коштів формувало за участі групи інших клієнтів (споживачів), за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання позики одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи. Умови цього договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, отже, ТОВ «Гранфінресурс» здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання товару/позики формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів даного товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1, ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. З положень ч.1 п.7, ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до позиції Вищого Спеціалізованого Суду України, яка викладена в інформаційному листі №10-729/0/4-12 від 28.05.2012 року, у разі, якщо позов пред'явлено з підстав недійсності договору по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах через невідповідність вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» (наявність пірамідальної схеми), суд у кожному конкретному випадку досліджує подані йому докази та перевіряє чи укладено правочин, предметом якого є надання послуг. Якщо суд встановлює, що діяльність відповідача підпадає під ознаки п.7 ч. 3 ст.19 вказаного Закону, то відповідно до ч.6 ст.19 цього Закону такий правочин є недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Таким чином, вищенаведені правові норми встановлюють недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Отже, у разі якщо споживач сплачував кошти не за сам товар/позику, а за можливість одержання права на купівлю товару/отримання позики, а суб'єкт підприємницької діяльності без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару/отримання позики одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності відповідної системи, укладений між сторонами договір не є угодою про посередницьку діяльність; діяльність підприємця з реалізації такої системи є такою, що вводить споживача в оману (постанова Верховного суду України від 23 травня 2012 року у справі №6-35 цс 12). Вищенаведене підтверджується судовим рішення Апеляційного суду Харківської області по аналогічним категоріям спорів про задоволення позовних вимог споживачів до ТОВ «Гранфінресурс» (а.с.32-35, 36-39, 40-43). Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача оскільки відповідачем ТОВ «Гранфінресурс» дійсно були суттєво порушені права споживача, а саме: при укладенні договору №232240 від 16.10.2014 року ТОВ «Гранфінресурс» діяло недобросовісно, внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики, яка полягає у введенні позивача в оману як споживача шляхом залучення її коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Умови даного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved