Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

21.11.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] і [PERSON] , в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.04.2016 № 273. 17.03.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду із уточненим позовом до [PERSON] і [PERSON] , в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.04.2016; визнати за ним право власності на житлові будинки літери «А-1» і «Л-2» з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0749 га за адресою [ADDRESS] та присудити (стягнути) з відповідачів на його користь, понесений ним і документально підтверджений судовий збір. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 14.07.1988 договором купівлі-продажу ним було придбано жилий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . 20.04.2005 за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . В кінці жовтня 2015 року дочка позивача [PERSON] несподівано вигнала позивача з його жилого будинку [ADDRESS] . 02.04.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Попрас Юлією Вікторівною за реєстраційним № 273 було оформлено договір купівлі-продажу за яким [PERSON] продала своїй дочці (онучці позивача) [PERSON] землю та домоволодіння позивача [ADDRESS] на підставі довіреності від 07.08.2015 № 383. Виявилося, що 07.08.2015 державним нотаріусом Кремінської державної нотаріальної контори Луганської області Дашдаміровим Ельдаром Акперовичем, від імені [PERSON] , було оформлено дві довіреності за реєстраційними номерами 383 і 384 на представництво громадянкою [PERSON] інтересів [PERSON] . З цього приводу [PERSON] заявив, що ніколи в житті не був у місті Кремінна Луганської області; що не підписував цих довіреностей; що підпис в довіреності № 384 абсолютно не схожий на його підпис; впевнений, що в довіреності № 383 також стоїть не його підпис; та припускає, що нотаріус Дашдаміров Ельдар Акперович є добре знайомим [PERSON] з яким [PERSON] живе цивільним шлюбом, оскільки тільки так він може пояснити оформлення довіреностей без присутності довірителя. 25.07.2016 рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 646/15097/15-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] , «Суд вирішив: усунути перешкоди у користуванні [PERSON] належним на праві власності нерухомим майном та вселити його в житловий будинок [ADDRESS] ». Рішення суду не було оскаржено, але відповідачами не виконано. Таким чином, [PERSON] на підставі сфальшованої довіреності від 07.08.2015 № 383 оформила договір купівлі-продажу домоволодіння і землі на свою дочку [PERSON] . Тобто домоволодіння [ADDRESS] вибуло з власності [PERSON] без його на то волі, внаслідок незаконних дій [PERSON] та її дочки [PERSON] на підставі фіктивного правочину, що порушив конституційне право позивача та незаконно позбавив його майна. [INFO] [PERSON] помер, через що 14.03.2019 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова позивача [PERSON] було замінено на його правонаступника (дочку) - [PERSON] . Станом на сьогодні відповідачі й досі не звільняють жилий будинок позивача. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.11.2016 провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-кого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Позивач та її представник надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явились. Суд бере до уваги, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні понад 4 роки, суд визнає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачів та їх представника. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.1988 [PERSON] придбав жилий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.04.2005 серія ЯБ № 201349 за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . 07.08.2015 державним нотаріусом Кремінської державної нотаріальної контори Луганської області Дашдаміровим Ельдаром Акперовичем, від імені [PERSON] , було оформлено дві довіреності за реєстраційними номерами 383 і 384 на представництво громадянкою [PERSON] інтересів [PERSON] . Висновком судово-почеркознавчої експертизи від 18.12.2017 № 19140/25122 було встановлено, що підписи і рукописні записи від імені [PERSON] в довіреностях від 07.08.2015 № 383 і 384 виконані не [PERSON] , а іншою особою. Вказаний висновок підтвердив твердження позивача про сфальшування довіреностей. Таким чином, всі правочини за даними довіреностями є незаконними та підлягають скасуванню. В тому числі підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу від 02.04.2016 № 273, який було укладено за сфальшованою довіреністю від 07.08.2015 № 383. Згідно частин 1-2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної особи, незаконне заволодіння ним. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за подання заяви про забезпечення позову від 21.11.2016 в розмірі 275,61 грн і судовий збір за подання заяви про забезпечення позову від 17.03.2017 в розмірі 320 грн. Загальна сума судових витрат складає 595,61 грн. Згідно зі змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved