Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань, посилаючись на наступне. 07.12.2017 відповідач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку з метою укладання кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Акцент-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акцент-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 03.04.2021 утворилася заборгованість в сумі 33648,58 грн., яка складається з: 30539,20 грн. - заборгованість за кредитом, 3109,38 грн. - заборгованість по відсоткам. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Акцент-Банк». 1.2. Відповідач надала суду письмові заперечення проти позову разом із певними письмовими доказами. Разом з тим, в порушення ч. 9 ст. 83, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України відповідач не надала підтвердження надсилання копій заперечень та письмових доказів позивачу чи представнику позивача, у зв`язку із чим суд не бере до уваги відповідні докази та аргументи, які викладені в обґрунтування заперечення. Разом з тим, суд не може повністю проігнорувати факт подання відповідачем письмових заперечень, а тому суд розцінює ці заперечення в якості заяви про невизнання позову та бере їх до уваги лише в частині твердження про невизнання позову. 1.3. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач надала до суду письмові заперечення проти позову, які суд бере до уваги лише в частині невизнання позову з підстав, наведених вище. Крім того, відповідач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до анкети - заяви від 07.12.2017, підписаної відповідачем, остання виразила згоду із тим, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг. У вищевказаній анкеті-заяві відсутня будь-яка позначка щодо бажання отримати кредит, а також відсутній розмір бажаного кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, відсутній також і порядок повернення кредиту. 2.2. З розрахунку заборгованості за договором № Б/Н від 07.12.2017, укладеним між Акцент-Банком та [PERSON] , вбачається, що на думку позивача, станом на 03.04.2021 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 30539,20 грн., загальний залишок заборгованості за процентами - 3109,38 грн. Загальна заборгованість складає 33648,58 грн. 3. Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3.2. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. 3.3. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 викладена правова позиція, яка зводиться до того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на час підписання відповідачем анкети-заяви), в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. Тобто, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Із урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку про те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Судом встановлено, що анкета-заява від 07.12.2017, яка була підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про розмір або валюту кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, порядок та строки повернення кредиту тощо. З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, позовні вимоги АТ ««Акцент-Банк»» в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 3109,38 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 4.2. З виписки по рахунку відповідача, а також зі змісту банківського розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач фактично отримала від позивача грошові кошти в загальній сумі 142834,68 грн. (- детальний розрахунок суду по картці [NUMBER] : 420,96+0,04+40,01+0,99+8+0,01+8+8+107+3+146,80+3,20+25,30+3,60+71,10+0,20+0,70+0,90+8,20+26,76+7,61+5+10,74+9,89+10,51+6,59+4,59+43,68+17,54+7,09+16,04+3,96+14,73+10,85+8,04+6,38+40,89+9,78+1131,10+15,33+0,24+0,39+0,26+0,49+0,41+0,41+0,32+0,46+0,96+0,27+0,15+0,96+0,11+0,67+0,05+450+420+7,18+14,99+4,85+2800+150+18,50+12,15+2,65+23+994,18+1047,51+3,21+1047+2080+3+3120+509,60+900 [NUMBER] =15933,90 грн; - детальний розрахунок суду по картці [NUMBER] : 15,08+2291+42,65+83,66+32,19+136,45+532,75+532,75+10,83+30,89+24,32+10,92+28,60+33,42+5,98+5,54+0,55+7,15+11,45+1105+5200+10192+295+33,45+10,77+57,98+12+1409,52+6240+6240+5018+128,40+7+398=40183,30 грн.; - детальний розрахунок суду по картці [NUMBER] : 2221+81+283,76+130,91+34+14559,40+8+5200+8+202,98+104,70+8+8+8+14+8+8+9,92+8+8+8+8+18,80+8+8+10,10+26,20+8+21,60+89+8+8+8+79+13,21+118,90+8+8+8+8+39,32+24960+1047+6812+1047+4160+530+530+530+530+530+530+530+530+530+530+446+2098+2964+522,48+522,48+522,48+522,48+522,48+522,48+522,48+522,48+522,48+522,48+522,48+522,48+1023,42+1023,43+1023,42+1023,95+1023,42+1023,43+1023,42+1023,43=86717,48 грн.) З тих же виписки та банківського розрахунку вбачається, що відповідач повернула банку суму в загальному розмірі 130278,39 грн. (- детальний розрахунок суду по картці [NUMBER] : 40,01+138+310+8+410+200+250+250+46+250+60+88,04+280+28+418+198+320+2500+200+100+100+100+100+30+70+500+400+71+50+10+1000+30+3130+200+200+200+100+1200+2670=16255,05 грн.; - детальний розрахунок суду по картці [NUMBER] : 100+100+100+430+1000+3,45+1000+1000+430+1000+1120+4235+6000+1300+3500=21318,45 грн.; - детальний розрахунок суду по картці [NUMBER] : 5000+600+520+5+2300+8750+5700+300+4,40+20675,13+1000+2000+8944+1100+1500+200+400+50+900+4000+3111+620+600+550+501+1050,30+1330+1000+1000+1218,19+1000+1530+1245+1253+1230+50+1300+505+530+503+1010+2500+2000+2000+1019,87+100=92704,89 грн.) Таким чином, сума заборгованості за неповернутими коштами становить 12556,29 грн. (142834,68 грн. отримано - 130278,39 грн. повернуто). При цьому суд враховує, що відповідач взяла участь у справі шляхом надання письмової заяви про невизнання позову. У зв`язку із цим, в цій справі не підлягають застосуванню висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 09 червня 2021 року по справі № 414/496/20 та в яких вказано, що відповідач участі у справі не брала і будь-яких заперечень щодо вимог позивача про стягнення суми боргу не подавала. Детальне дослідження судом належного та допустимого доказу у вигляді виписки з рахунку відповідача, за наявності письмового невизнання позову відповідачем, узгоджується із принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно із яким суд може та повинен детально досліджувати докази, подані учасниками справи (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). 4.3. Підводячи підсумок суд зазначає, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за грошовими коштами виконала не у повному обсязі, у зв`язку із чим станом на 01.08.2021 утворилася заборгованість в сумі 12556,29 грн. Саме в такому обсязі підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На думку суду, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №6005315356685 від 03.04.2021 про сплату судового збору в сумі 2270,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 37,32 % відсотків позовних вимог (12556,29 грн. від 33648,58 грн. складає 37,32 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 847,16 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2270 грн. х 37,32 % / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial