Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

21 березня 2016 року позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року у справі № 400/1927/13-к він виправданий за відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Судом встановлено, що працівники правоохоронних органів порушували права [PERSON], в тому числі фальсифікували матеріали кримінальної справи. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.03.2015 року вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року залишено без змін. Кримінальна справа № 80-1052 порушена відносно [PERSON] постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенка С.С. за ч. 2 ст. 368 КК України 02.08.2008 року. Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенка С.С. від 02.08.2008 року відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 02.08.2008 року [PERSON] підписав підписку про невиїзд. Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенко С.С. від 11.08.2008 року, санкціонованою прокурором Кіровоградської області, [PERSON] відсторонено від посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області. 12.08.2008 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенка С.С. накладено арешт на усе майно обвинуваченого [PERSON] і в тому числі на квартиру [ADDRESS] і в той же день внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. 26.08.2008 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенка С.С. відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за фактом одержання хабаря від [PERSON] за ч. 2 ст. 368 КК України та об'єднано з кримінальною справою № 80-1052. Наказом від 20.10.2008 року № 409-о [PERSON] відсторонено від виконання повноважень і заробітна плата не нараховується. В січні 2009 року голові ДПА в Кіровоградській області направлено подання в порядку ст. 231 КПК України з викладенням обставин двох епізодів кримінальної справи та викладена впевненість у винності [PERSON] Наказом від 19.07.2010 року № 244-о [PERSON] звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області. 15.02.2009 року кримінальна справа № 80-1052 направлена до суду. Вироком Петровського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2010 року залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2010 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком 2 роки з позбавленням права займати посади в органах державної податкової інспекції. Ухвалою суду касаційної інстанції вирок суду скасований, справа направлена на новий судовий розгляд, в результаті якого [PERSON] знову засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03.07.2013 року кримінальна справа повернута для проведення додаткового розслідування. 15.08.2013 року відомості про кримінальне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України внесені заступником начальника СУ УМВС України в Кіровоградській області Босонченко В.В. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120050000400. 30.10.2013 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. З метою приховати незаконні дії правоохоронних органів було сфальсифіковано висновок судово-почеркознавчої експертизи. За виявленими фактами фальсифікації експерта НДЕКЦ при УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності. 28.11.2013 року обвинувальний акт за ч. 2 ст. 368 КК України затверджений прокурором і направлений до Петровського районного суду Кіровоградської області. Одержання хабаря на переконання обвинувачення відбулося 01.08.2008 року о 17 год. 50 хв. в смт Петрово Кіровоградської області, де [PERSON] та [PERSON] відповідно до обвинувачення спокусились на пропозицію підприємця [PERSON] одержати хабар в сумі 1500 грн. за невідображення в документах факту виявлення порушень в ході перевірки, незастосування до нього фінансових санкцій та не проведення перевірок діяльності магазину «Знахідка» протягом наступного місяця. При цьому, кошти в сумі 1500 грн. не були виявлені у виправданих при особистому обшуку і обшуку автомобіля, а знайшлися на проїжджій частині під ногами працівників міліції. Свідок [PERSON] при допиті в судовому засіданні показав, що кошти в сумі 1500 грн. запропонував сам і платив він за вирішення питання про призначення мінімальної суми стягнення за виявлені у нього порушення. Після звернення до працівників міліції, кошти були помічені, а йому вручено диктофон без понятої Деркач, а підписи на протоколі вручення технічного засобу на а.с. 112 йому не належать. Заява про злочин свідком [PERSON] зареєстрована в міліції о 17 год. 40 хв., а затримання автомобіля і складання протоколу огляду місця події відбулося о 17 год. 50 хв., тобто через 10 хвилин. А за цей час працівники міліції знайшли понятих, кошти, помітили кошти, знайшли і вручили диктофон, добрались від райвідділу до кафе, свідок з його слів передав кошти. В протоколі вручення технічного засобу «олімпус» 01.08.2008 року не зазначено часу його складання як і в протоколі про наслідки його застосування та протоколі пред'явлення відеозапису огляду місця події від 01.08.2008 року з чого вбачається, що складені вони одночасно. З вказаного масиву документів і аналізу показань, відповідно до яких працівники міліції і свідок не мали фізичної можливості вчинити дії, описані ними, вклавшись у 10 хвилин, можна зробити висновок, що має місце не одержання неправомірної вигоди службовою особою, а провокація хабаря або неправомірної вигоди з боку працівників правоохоронних органів, що зумовлено необхідністю створення видимості роботи через систему показників і в схему чого вписується створення «першого» епізоду у справі. Відповідно до показань виправданих та свідків, виправдані після зупинення автомобіля, на якому вони їхали. були незаконно обшукані працівниками міліції, які не виявили у них в карманах коштів, після чого було обшукано автомобіль, в якому також нічого знайдено не було, і тільки після цього під ногами працівників міліції було знайдено кошти. При цьому, як видно на відеозапису [PERSON] стояв поряд з працівником міліції, який його тримав, а поняті стояли по інший бік і між ними ходили працівники міліції, які під своїми ногами і виявили кошти. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1576 від 20.11.2013 року підписи від імені понятих в протоколі огляду місця події від 01.08.2008 року виконані не самими понятими, а іншою особою з ретельним наслідуванням їх підписів. Свідок [PERSON], який зазначений в протоколах слідчих дій як понятий, показав, що приймав участь тільки в огляді автомобіля, а у врученні коштів чи технічних засобів участі не приймав незважаючи на наявність його підпису у протоколах. Свідок [PERSON] підтвердив, що понятих знайшли при огляді місця події о 17.50 год., що свідчить про фальсифікацію процесуальних документів працівниками міліції [PERSON] та [PERSON] Кримінальна справа в частині інших двох епізодів, пред'явлених виправданим, обвинувачення в яких було пред'явлено в 2008 році, були закриті в зв'язку з явною фальсифікацією матеріалів кримінальної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про ОРД» застосування інших технічних засобів одержання інформації проводяться за рішенням суду, прийнятим за поданням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника. Про отримання такого дозволу суду або про відмову в ньому зазначені особи повідомляють прокурору протягом доби. Застосування цих заходів проводиться виключно з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. За результатами здійснення зазначених оперативно-розшукових заходів складається протокол з відповідними додатками, який підлягає використанню як джерело доказів у кримінальному судочинстві. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону «Про ОРД» у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа. Відповідно ч.ч. 5-6 ст. 9 Закону «Про ОРД» під час здійснення оперативно-розшукової діяльності не допускається порушення прав і свобод людини та юридичних осіб. Окремі обмеження цих прав і свобод мають винятковий і тимчасовий характер і можуть застосовуватись лише за рішенням суду щодо особи, в діях якої є ознаки тяжкого або особливо тяжкого злочину, та у випадках, передбачених законодавством України, з метою захисту прав і свобод інших осіб, безпеки суспільства. При наявності достатніх підстав дозвіл на проведення оперативно-розшукової діяльності дає керівник відповідного оперативного підрозділу, який несе відповідальність за законність здійснюваних заходів відповідно до чинного законодавства. Оперативно-розшукова справа не заводилась, в зв'язку з цим дозволу на проведення оперативно-розшукової діяльності керівник відповідного оперативного підрозділу надати не міг і оперативно-розшукові заходи бути проведені не могли. Рішення суду з дозволами на проведення оперативно-розшукових заходів не виносились. В зв'язку з вказаним усі дії оперативного підрозділу, пов'язані з окремими обмеженнями прав і свобод підсудного, вся оперативно-розшукова діяльність та документи складені за результатами дій, пов'язаних з окремими обмеженнями прав і свобод є незаконними. Незаконні обшук людей та автомобіля без ухвали суду, зазначені в протоколі огляду місця події від 01.08.2008 року, фальсифікація підписів понятих в протоколі огляду місця події від 01.08.2008 року, незаконне проведення оперативно-розшукових заходів вказує на умисність дій працівників міліції і прокуратури. Внаслідок незаконних дій органів досудового слідства у нього виникло беззаперечне право на відшкодування завданої шкоди у відповідності до Закону України N 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В період перебування під слідством і судом він зазнав значних психо-емоціних страждань, оскільки 01.08.2008 року його було незаконно затримано та доставлено до прокуратури, де його безперервно допитували всю ніч не даючи не їжі, не води, не даючи спати, а надалі було незаконно обмежено його право на свободу пересування. Крім цього в період незаконного кримінального переслідування останній не мав можливості повноцінно розпоряджатися всіма своїми Конституційними правами, в тому числі можливості повноцінно забезпечувати себе та свою сім'ю. Моральні страждання також виразились в тому , що за місцем його роботи різко і негативно змінилось ставлення взагалі до його особи, його гідність, честь громадянина та ділову репутацію було попрано. До відома керівництва податкової інспекції органами прокуратури було доведено інформацію про те, що [PERSON] є злочинцем. Всі намагання довести свою невинуватість в інкримінованому злочину, незважаючи на пряму дію норм ст.62 Конституції України були нівельовані і неприйняті до уваги правоохоронними органами. Право на справедливий суд у нього було відібране двома засудженнями Петрівського районного суду та колегією апеляційного суду Кіровоградської області. Зневіра у правосуддя та можливість верховенства права над обвинувальним і неправосудним ухилом суду у нього тривало значний проміжок часу до моменту винесення остаточного вердикту у названому кримінальному провадженні апеляційним судом Кіровоградської області. Після встановлення невинуватості він не зміг поновитись за попереднім місцем роботи в зв'язку з ліквідацією податкової інспекції і небажанням керівництва новоствореного державного органу брати на роботу особу, честь і гідність якої принижена правоохоронними органами, яка в зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності 7 років не працювала і втратила кваліфікацію. Він переніс страждання, пов'язанні з незаконним проведенням відносно нього оперативно-розшукових заходів, незаконного обшуку, незаконного затримання і знущань над ним, що викликало загострення хвороб і тривале лікування, незаконним накладенням арешту на його майно і в тому числі на житло, незаконним обранням відносно нього запобіжного заходу підписки про невиїзд, незаконним пред'явленням обвинувачення, незаконним відстороненням від роботи, що стало поводом для звільнення з посади, фальсифікацією доказів відносно нього та незаконного «створення» додаткового епізоду неіснуючої злочинної діяльності. Гострі переживання викликає втрачена можливість зробити кар'єру та неможливість в майбутньому це здійснити з огляду на спаплюжену ділову репутацію, так як обмеження були заподіяні в самому продуктивному віці, а також вплив цих подій на подальше пенсійне забезпечення. Тривалі переживання потягнули подальше виникнення і загострення хвороб, додаткові страждання та витрачання часу і коштів на лікування. Незаконність кримінального переслідування, тривалість і характер душевних страждань потягли за собою спричинення моральної (немайнової) шкоди, яка має бути відшкодована в порядку визначеному законом в грошовому виразі не менше розміру втраченого ним за час слідства і суду заробітку. Під слідством і судом він перебував 79 місяців з 01.08.2008 року по 25.03.2015 року. За серпень 2008 року йому нарахована заробітна плата в сумі 5766 грн., тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди повинен складати 455514 грн. Однак з урахуванням тривалості впливу та руйнівних наслідків для його життя розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинен складати 1000000 грн. Його було звільнено в зв'язку з кримінальним переслідуванням, що також стало перешкодою для можливості його працевлаштування. Вказані обставини може підтвердити свідок [PERSON], який працював на той час першим заступником начальника ДПА і був куратором відділу позивача. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В зв'язку зі звільненням з державної служби і неможливістю знайти роботу знаходячись під слідством і судом та застосуванням запобіжних заходів він втратив заробіток. В серпні 2008 року йому нараховано 5766,34 грн. заробітної плати, в липні 2008 року 2637,12 грн., його середній заробіток на час відсторонення від посади складав 4201,73 грн. З 19.07.2010 року по 25.03.2015 року тривало порушення його прав і він 56 місяців не міг реально отримати заробітну плату на суму 322896 грн. (5766*56). Просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на його користь 1 000000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, 322896 грн. збитків та судові витрати у справі. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник прокуратури Кіровоградської області в судовому засіданні позов визнала частково, надала суду письмові заперечення, просить рішення про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] прийняти у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням розміру моральних страждань позивач, у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати. Представник УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у відсутності їх представника, надав письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач зазначає, що вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року встановлено, що працівники правоохоронних органів порушували права позивача, в тому числі фальсифікували матеріали кримінальної справи, що не відповідає дійсності та є значним перебільшенням, оскільки судом встановлено саме факт порушення Методики дослідження підписів, а не фальсифікація. Жодних посилань про протиправність, незаконність дій посадових осіб, в тому числі правоохоронних органів не встановлено та у резолютивній частині вироку не відображено. Посилання щодо звільнення з роботи через притягнення до кримінальної відповідальності вважають безпідставними, оскільки згідно записів в трудовій книжці, підстави для звільнення інші, а саме за згодою сторін. Позивач звернувся до суду щодо відшкодування збитків з порушенням процедури звернення, оскільки доказів звернення до ОВС із відповідною заявою не надано, розрахунок сум на відшкодування шкоди не проводився. Вважають, що позивачем не надано належних доказів, підтверджуючих спричинену йому шкоду правоохоронними органами, та не надано належних розрахунків цих сум. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зазначив, що Державна казначейська служба України не є учасником спірних правовідносин, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних або незаконних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало. Позивач в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому шкоди не надав належних доказів вини органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, доказування заявником стосовно заподіяння йому шкоди грунтуються на припущеннях, що не може враховуватися судом, позивачем не вірно надано правову оцінку спірним відносинам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що кримінальна справа № 80-1052 порушена відносно [PERSON] постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенка С.С. за ч. 2 ст. 368 КК України 02.08.2008 року (а.с.23). Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенка С.С. від 02.08.2008 року відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 02.08.2008 року [PERSON] підписав підписку про невиїзд(а.с.26,25). Згідно постанови старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенко С.С. від 11.08.2008 року, санкціонованою прокурором Кіровоградської області, [PERSON] відсторонено від посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області (а.с.27). 12.08.2008 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенка С.С. накладено арешт на усе майно обвинуваченого [PERSON] і в тому числі на квартиру [ADDRESS] і в той же день внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 28-29). 26.08.2008 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Яковенка С.С. відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за фактом одержання хабаря від [PERSON] за ч. 2 ст. 368 КК України та об'єднано з кримінальною справою № 80-1052 (а.с.24). У відповідності з листом Головного управління ДФС у Кіровоградській області вбачається, що наказом від 20.10.2008 року № 409-о [PERSON] відсторонено від виконання повноважень і заробітна плата по день звільнення не нараховувалась (а.с. 34). Наказом від 19.07.2010 року № 244-о [PERSON] звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) (а.с.31). Вироком Петровського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2010 року залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2010 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком 2 роки з позбавленням права займати посади в органах державної податкової інспекції (а.с.58-77). Згідно Ухвали Верховного суду України від 21 квітня 2011 року вирок суду скасований, справа направлена на новий судовий розгляд (а.с.78-80). У відповідності до вироку Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2012 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком (а.с.81-96 ). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03.07.2013 року кримінальна справа повернута для проведення додаткового розслідування (а.с.97-104). 15.08.2013 року відомості про кримінальне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120050000400. (а.с.105) 30.10.2013 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а.с.106). Згідно вироку Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року у справі № 400/1927/13-к, провадження № 1-кп/400/9/14 [PERSON] виправданий за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а.с.5-7). Зі змісту вироку суду вбачається, що в порушення ч.2.ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперуповноваженими ДСБЕЗ [PERSON] та [PERSON] по даній справі були застосовані технічні засоби без відповідного рішення суду та погодження керівником відповідного оперативного підрозділу.Крім того, два протоколи вручення технічних засобів [PERSON] від 01.08.2008 року суттєво різняться за своїм змістом, хоча складені одними й тими є посадовими особами. Суд не приймає, як належний та допустимий доказ висновок судово-почеркознавчої експертизи, так як при проведенні даної експертизи експертом [PERSON] були порушені Методики дослідження підписів. Виходячи з наведеного суд не приймає, як належні та допустимі докази: протокол огляду місця події, протоколи вручення технічних засобів [PERSON], так як вони здобуті з порушенням чинного на той час кримінально-процесуального законодавства та Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що факт отримання хабара обвинуваченим [PERSON] не знайшов свого підтвердження ( а.с.7). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.03.2015 року вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року залишено без змін (а.с. 8-11). Відповідно до ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2.незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3.незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1. постановлення виправдувального вироку; 1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4. закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються: 1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3.штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4.суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5.моральна шкода. Статтею 4 цього Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, розмір сум, які передбачені п.1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до вимог ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Стаття 12 вищезазначеного Закону передбачає, що розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, незалежно від того, який орган проводив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Згідно ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Як вбачається з трудової книжки позивача [PERSON] згідно наказу від 19.07.2010 року № 244-о звільнений з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) , з 29.07.2010 року [PERSON] в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно наказу НТ 110426 від 26.04.2011 року скорочено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.5.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно наказу НТ 110426 від 26.04.2011 року скорочено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.5.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,14.09.2012 року [PERSON] прийнятий на посаду економіста за трудовим договором № 11191200288 від 14.09.2012 року, зареєстрованим Бобринецьким районним центром зайнятості, 21.09.2012 року звільнений з посади економіста за п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення дії строку трудового договору), 08.10.2012 року розпочато в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,02.10.2013 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1.12. ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 12.09.2014 року прийнятий ФОП [PERSON].» на посаду економіста за трудовим договором № 11191400119 від 12.09.2014 року, зареєстрованим Бобринецьким районним центром зайнятості, 22.09.2014 року звільнений з посади економіста за п.2 ст.36 КЗпП України (трудовий договір розірвано по закінченню строку трудового договору), 11.11.2014 рокув Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,12.10.2015 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1.12. ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.30-32). У відповідності до ухвали Петрівського районного суду м. Кіровограда від 01 червня 2016 року стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 62225,28 грн. у відшкодування втраченого заробітку за період з 20 жовтня 2008 року по 19 липня 2010 року, що складало 432 робочих днів ( 432 дн.х144,04грн. (середньоденний заробіток)= 62 225,28 грн. (а.с.134-135). Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування втраченого заробітку за період з 19.07.2010 року по 25.03.2015 року в сумі 322 896 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів та необґрунтовано у відповідності до вимог чинного законодавства наявність збитків у відповідності до ст. 22 ЦК України. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне: позивач перебував під слідством та судом в період з 11.08.2008 року по 25.03.2005 року - 79 місяців 14 днів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частинами 2,3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вказане кореспондується і п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року складає 1 378 грн. Позивачем в судовому засіданні надані обґрунтування та доведені відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої йому моральної шкоди, тривалі переживання потягнули виникнення та загострення хвороб, витрачання часу і коштів на лікування, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків, здоров'я і відновлення стосунків з оточуючими. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, виходячи із розрахунку 79 місяців 14 днів х 1378 грн.= 109 551 грн., суд вважає за необхідне стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 110 000 гривень. Відповідачі по справі - Прокуратура Кіровоградської області та УМВС України в Кіровоградській областіє бюджетними установами, відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України та п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Держказначейства України № 39 від 04.02.2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 09.02.2008 року № 110/14801, виконання рішень про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду здійснюється Державною казначейською службою. Порядок та підстави відшкодування матеріальної шкоди регламентуються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Outcome: partial