Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Одеської міської ради, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме - шлюб між його покійними дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] з моменту реєстрації шлюбу 18.01.1951 року, та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] після смерті його бабусі [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 18.01.1951 року його покійні дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований в с/о Ахан-Гаранського району Ташкентської області Узбекської РСР, з тих пір постійно перебували в шлюбі та проживали разом до самої смерті дідуся [PERSON] . 05.03.1997 року [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни придбали у спільну власність квартиру [ADDRESS] . 09.04.2002 року [PERSON] склала заповіт на ім`я позивача, яким заповіла останньому все належне їй на день смерті майно. Після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] залишилась проживати у вищевказаній квартирі, однак заяву про прийняття після нього спадщини нотаріусу не подавала, оскільки вважала, що прийняла спадщину автоматично. [INFO] [PERSON] померла, а позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття після неї спадщини за заповітом, однак отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом тільки на Ѕ частки згаданої квартири, яка належала померлій на підставі договору міни від 05.03.1997 року, оскільки право власності на іншу Ѕ частку за спадкодавицею зареєстровано не було. Просить суд встановити юридичний факт, що має юридичне значення - укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] з 18.01.1951 року., та визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яку остання отримала в спадок після смерті [PERSON] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.01.2021 року витребувано докази з приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Юрасова Дмитра Сергійовича належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 22/2019 (65231932) після смерті [PERSON] ; спадкової справи № 18/2018 (64138093) після смерті [PERSON] , з архіву Управління поліції охорони Одеської області належним чином засвідчені копію/копії анкети та/або особової картки працівника та/або автобіографі [PERSON] , 1927 року народження, який працював у «отдел вневедомственной охраны при отделе внутренних дел Исполкома Приморского района города Одессы» в період з травня 1990 по жовтень 1996 роках, у департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради інформацію про наявність ліквідації у підприємства «УКРЮЖГИПРОКОММУНСТРОЙ» та чи працював [PERSON] , 1927 року народження в даній організації з травня 1982 по квітень 1987 роках, з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію про наявність чи відсутність актового запису про шлюб між [PERSON] , 1927 року народження та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник [PERSON] - адвокат Ільнецький В.І. подав до канцелярії суду заяву (вих. 18996 від 27.04.2021 року), в якій просив розгляд справи проводити у їх відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ОМР про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надавав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.01.1951 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований в книзі записів цивільного стану с/о Ахан-Гаранського району Ташкентської області Узбекської РСР за №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.01.1951 року. Крім того, факт перебування зазначених осіб у шлюбі підтверджується придбанням у спільну власність спірної квартири на підставі договору міни від 05.03.1998 року та сумісним, згідно довідки КП ЖКС «Черемушки» з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №2769 від 08.12.2011 року, проживанням. Відповідно до нотаріально посвідченого договору міни, 05.03.1997 року [PERSON] та [PERSON] придбали у спільну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,7 кв.м., жилою площею 16,2 кв.м. За вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали, підтвердженням чого є довідка КП ЖКС «Черемушки» з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №2769 від 08.12.2011 року та довідка ДНАП ОМР № П-152122-ю/л від 03.08.2020 року, що міститься в матеріалах спадкової справи №22/2019. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. 09.04.2002 року, відповідно до якого вона заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде її належати, та на що вона за законом матиме право. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 03.12.2011 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.09.2018 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи 18/2018, у встановлені законом строки позивач [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за померлою [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.05.2019 року, виданого приватним нотаріусом Юрасовим Д.С., [PERSON] отримав право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , власницею якої остання була на підставі договору міни від 05.03.1997 року. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ст.16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»a>, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог частин 1 та 2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1258 ЦК України регламентовано, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу, як вбачається з приписів ст. 1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 11.03.2020 року (справа 360/2312/16-ц), реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналізуючи спірні правовідносини та відповідні їм норми права, суд приходить до висновку, що Ѕ частка квартири [ADDRESS] , яка за життя належала [PERSON] на підставі договору міни від 05.03.1997 року, була автоматично успадкована [PERSON] , як дружиною, яка пережила свого чоловіка і на момент смерті постійно проживала з ним, а тому входить в спадковий масив, право на спадкування якого за заповітом після смерті [PERSON] має [PERSON] . Іншої форми захисту прав спадкоємця на спадкове майно у вигляді спірної частини квартири, окрім визнання права власності на спадкове майно, на думку суду, позивач не має, а тому позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню. Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під ефективним засобом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект і повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав є визнання за позивачкою право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивачем по справі повністю сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією долученою до матеріалів справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved