Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцева В.А., [PERSON], про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним. У своєму позові посилалась на те, що в 1996 році вона познайомилась з [PERSON] та почали зустрічатися та в листопаді 1996 році вона поселилась в його квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності. З того часу вони почали проживати постійно разом та вести спільне господарство. 24 січня 1997 року по договору обміняли квартиру чоловіка на квартиру [ADDRESS], після чого за спільні грошові кошти був зроблений ремонт. Вважає, що за час сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу до часу його смерті [INFO] вартість квартири чоловіка значно збільшилась. Також за спільні кошти ними була придбана квартира [ADDRESS], але угода була укладена 18 жовтня 2005 року як договір дарування, у зв'язку з тим, що державне мито було меншим. Вважає даний договір удаваною угодою, оскільки вони вплатили в рахунок вартості купівлі-продажу квартири 9 600 доларів США із сумісних заощаджень. [INFO] [PERSON] помер та спадкоємці [PERSON] та [PERSON] отримали в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, які є недійсними, оскільки включають в себе також її долю в спільному з [PERSON] майні. Договори дарування укладені між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 11 квітня 2017 року та договір укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 17 травня 2017 року стосовно [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] вважає недійсними, оскільки укладені в порушення ухвали суду від 30 травня 2017 року. Договори не обумовлені настанням реальних правових наслідків, викладена єдина мета приховати квартиру від розділу, що суперечить вимогам п.5 ст.203 ЦК України. У зв'язку з чим вважає, що відповідачі повинні повернути вказані квартири [PERSON] У своєму позові позивач посилається на норми ст.ст.203, 215, 216, 235, 236, 355, 357, 1301 ЦК України, а також ст.74 СК України. У зв'язку з викладеним, з урахуванням уточнень до позову, просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з листопада 1996 року до дня його смерті [INFO]; визнати квартиру [ADDRESS]; гараж по [ADDRESS], що належить їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності; визнати договір дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 18 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.А., удаваною угодою, що приховує договір купівлі - продажу зазначеної квартири; визнати квартиру [ADDRESS], що належить їй с [PERSON] на праві спільної власності; визнати недійсними договором дарування укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 11 квітня 2017 року; укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 17 травня 2017 року; зобов'язати сторони в договорах дарування все майно повернути в первинний стан, тобто повернути все отримане згідно договорам дарування квартири [PERSON]; визнати свідоцтво на право на спадщину, яке було видане відповідачу [PERSON] недійсним в частині, що включає її частку в спільному майні тобто ? частини; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та на ? частину гаражу по [ADDRESS]; всі судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях посилається на те, що у її батька [PERSON] не було наміру реєструвати шлюбі із позивачем та зазначила, що він розірвав шлюб з іншою особою лише 09 лютого 2011 року. Вважає позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. 2. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом та заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Перша Кам'янська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. У своєму позові посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], квартира [ADDRESS] та гараж по [ADDRESS]. Гараж був переданий спадкодавцю на праві приватної власності. У своєму позові посилається на норми ст.ст.16, 328, 1216, 1258, 1261, 1262, 1266, 1268, 1269 ЦК України. У зв'язку з чим, просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на гараж цегляний, загальною площею 64,1 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та витрати покласти та відповідача за зустрічним позовом. 3. Заяви, клопотання учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] просили суд відмовити. В судовому засіданні відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги, викладені в зустрічному позові підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] просили суд відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] надав заяви, у яких просять суд розглянути справу у їх відсутність Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцев В.А., [PERSON] та представник Першої Кам'янської державної нотаріальної контори не з'явились. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона знайома із позивачем довгий час та в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] поселився із позивачем [PERSON] та проживали разом до часу його смерті, тобто до травня 2015 року. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивачу та підтвердив, що [PERSON] із позивачем [PERSON] проживали до часу його смерті, тобто до травня 2015 року. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивачу та підтвердила, що позивач разом із [PERSON] обміняли квартиру та проживали разом, робили ремонтні роботи, будували гараж за спільні кошти, вели спільне господарство. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON]А суду пояснила, що він є братом позивачу та підтвердив факт того, що позивач разом із [PERSON] обміняли квартиру та проживали разом, робили ремонтні роботи, будували гараж за спільні кошти, вели спільне господарство. 22 березня 2016 року [PERSON] надані заперечення на позов. 02 лютого 2018 року представником відповідача [PERSON] наданий відзив на позов. 28 лютого 2018 року позивачем надані уточнення до позовних вимог. 4. Процесуальні дії суду. 26 січня 2016 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі. 30 травня 2016 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області забезпечений позов та накладена заборона на відчуження квартири [ADDRESS]; квартири [ADDRESS]. 02 червня 2017 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 17 листопада 2017 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 28 лютого 2018 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області уточнення позивача залишено без руху. 12 березня 2018 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийняті уточнення до позовних вимог. 28 лютого 2018 року та 17 травня 2018 року ухвалами Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцева В.А. та [PERSON] 17 травня 2018 року зустрічні вимоги [PERSON] залишені без розгляду. 5. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] 18 жовтня 2005 року був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], який був посвідчений нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О., зареєстровано в реєстрі № 836 (а.с.12), що також вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13) та технічного паспорту на квартиру (а.с.14-15). Рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області від 16 травня 2001 року № 137 «Про подальшу експлуатацію та затвердження актів прийомки в експлуатацію гаражів і оформлення свідоцтв про право власності» були затверджені акти прийомки в експлуатацію гаражів на ім'я [PERSON] гараж [ADDRESS] (а.с.16-17). 16 травня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Заводської районної ради № 137 від 16 травня 2001 року та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на гараж [ADDRESS] (а.с.18). [INFO] [PERSON] помер, про що 03 червня 2015 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області видане свідоцтво про смерть (а.с.38). Спадкоємцями після смерті [PERSON] залишились діти [PERSON] та [PERSON], що вбачається з наданих суду свідоцтв про народження. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у зв'язку з чим 22 грудня 2015 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з квартири [ADDRESS] (а.с.45), а також 22 грудня 2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з квартири [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON], батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.52). Згідно наданої суду довідки, виданої 04 червня 2015 року Директором ТОВ «Абонент ХХІ» в квартирі [ADDRESS] зареєстрованим з 07 лютого 1997 року по 28 травня 2015 рік значився лише [PERSON] (а.с.54). Окрім цього, як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу, видане 23 березня 2011 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 15, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано лише 09 лютого 2011 року (а.с.85). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та відповідачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову [PERSON] є нерухоме спадкове майно, а також визнання договорів недійсним, предметом позову відповідача є спадкове майно. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин. 6. Оцінка суду. Суд, вислухавши сторони, представників сторін та свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а зустрічні вимоги відповідача є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Що стосується вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з листопада 1996 року до дня його смерті [INFO] суд зазначає наступне. Згідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільств. Відповідно до вимог ст.25 Сімейного Кодексу України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Так, з наданих суду документів вбачається, що позивач [PERSON] проживала разом із [PERSON] до дня його смерті в квартирі [ADDRESS], та відповідно вели спільне господарство, що вбачається з пояснень свідків. Враховуючи, що Сімейний Кодекс України, яким передбачено проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, набрав чинності з 01 січня 2004 року, а також те, що [PERSON] розірвав шлюб із іншою жінкою лише 09 лютого 2011 року з урахуванням вимог ст.25 СК України, а тому позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю підлягають частковому задоволенню, тобто встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 09 лютого 2011 року до дня його смерті [INFO]. Щодо вимог позивача про визнання квартири [ADDRESS], гараж по [ADDRESS], що належить позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності суд зазначає наступне. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.98 №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила стст.22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч.1 ст.17 закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 ст.112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п.5 постанови Пленуму ВС від 22.12.95 №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 закону «Про власність», ст.22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 стст.17, 18, п.2 ст.17 закону «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні позивачем не було доведено, що квартира [ADDRESS] та гараж по [ADDRESS] були придбані внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна. Стосовно вимог позивача щодо визнання договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 18 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.А., удаваною угодою, що приховує договір купівлі - продажу зазначеної квартири; визнати квартиру [ADDRESS], що належить їй с [PERSON] на праві спільної власності; визнання недійсними договором дарування укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 11 квітня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Першої Кам'янської державної нотаріальної контори 17 травня 2017 року; зобов'язати сторони в договорах дарування все майно повернути в первинний стан, тобто повернути все отримане згідно договорам дарування квартири [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст.208 ЦК України визначені правочини, які підлягають вчиненню у письмовій формі, де у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Окрім цього, ст.209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Ч.2 ст.215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно до вимог ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Ст.220 ЦК України передбачені правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Главою 55 ЦК України визначені загальні положення про договір дарування, де відповідно до вимог статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно до вимог ст.719 ЦК України, договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Посилання позивача на те, що квартиру [ADDRESS] був укладений саме не договір дарування, а договір купівлі-продажу є безпідставними, оскільки договір дарування був вчинений відповідно до вимог ст.ст.717, 719 ЦК України та нотаріально посвідчений, будь-яких доказів щодо порушення вимог ст.203, ст.205 ЦК України під час укладання договору дарування суду не було надано. Що стосується вимог позивача визнати свідоцтво на право на спадщину, яке було видане відповідачу [PERSON] недійсним в частині, що включає її частку в спільному майні тобто ? частини; визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] та на ? частину гаражу по [ADDRESS], суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні позивачем не було доведено, що відповідач [PERSON], якій було видані свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS], не мала право на спадкування, а також не доведено, що вказане майно та гараж по [ADDRESS] були придбані внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом про визнання за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на гараж цегляний загальною площею 64,1 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], суд зазначає наступне. Згідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до вимог ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено спільне проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] із [PERSON] з 09 лютого 2011 року по [INFO], а тому зустрічні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом за рішенням суду є передчасними. 7.Судові витрати. У зв'язку із частковим задоволенням позову та відповідно до ст.141 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь [PERSON] у розмірі 551,21 грн. З огляду на викладене та

Outcome: partial