Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

20.03.2019 року [PERSON] звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції. Заява мотивована тим, що мати заявниці [PERSON] , яка народилась [INFO] , померла [INFO] в м. Севастополь Автономної Республіки Крим на тимчасово окупованій території України. Після її смерті відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління ЗАЦС міста Севастополя, видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 12.11.2018 року, проте вказане свідоцтво є нікчемним і не створює правових наслідків. Для отримання у встановленому\~Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~порядку свідоцтва про смерть матері та подальшого вирішення питання прийняття спадщини заявниця просить суд встановити факт про те, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області, Україна, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] , померла [INFO] в м. Севастополь, Україна. Ухвалою суду від 30.12.2020 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання на 05.01.2021 року. Ухвалою суду від 05.01.2021 року за клопотанням заявника залучено до участі у справі № 141/257/19 замість Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції його правонаступника - Оратівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Заявник [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд заяви без її участі, заяву підтримує повністю та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Оратівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належними чином. Натомість, 05.01.2021 року подано заяву про розгляд справи без участі представника Оратівського районного відділу ДРАЦС ЦЗ МРУ МЮ (м. Хмельницький), вирішення заявленої вимоги покладено на розсуд суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається\~із свідоцтва\~про смерть\~серія [NUMBER] \~від 12.11.2018\~року,\~ [PERSON] померла [INFO] в м. Севастополь Російської Федерації. Згідно із довідкою про смерть № С-00240, виданою 12.11.2018 року Відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління ЗАЦС міста Севастополя, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Севастополь, Російська Федерація. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON] померла [INFO] та захоронена в с. Верхньосадове м. Севастополь. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.01.1977 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на [PERSON] . Відповідно до заповіту від 26.04.2001 року [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і все, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла в рівних долях своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] 19.03.2019 року звернулась до приватного нотаріуса Оратівського районного нотаріального округу Дронової В.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] . [PERSON] відповідно до заяви від 19.03.2019 року, поданій приватному нотаріусу Оратівського районного нотаріального округу Дроновій В.О., від прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] відмовляється. Відповідно до відмови у проведенні державної реєстрації № 2189/20.12-38 від 29.12.2020 року, виданій Оратівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у проведенні державної реєстрації смерті на [PERSON] , [INFO] , відмовлено. Відповідно до п.8 ч.1\~ст.315 ЦПК України\~ суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації. Згідно положень\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII\~\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. \~Разом з тим, оцінюючи надані заявником [PERSON] докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, та чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. TheRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто, є окупованою)» (Mozerv. TheRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту смерті, зокрема свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 12.11.2018 року, довідку про смерть № С-00240, встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація його права на оформлення спадкового майна і іншого порядку його встановлення немає. На підставі ч. 2\~ст. 319 ЦПК України\~рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до вимог частини 4\~ст. 317 ЦПК України\~ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved