overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

21.02.2014 року до Корсунь-Шевченківського суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 27.08.2011 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1094. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище [PERSON]. Свій позов позивач мотивує тим, що сім'я розпалася по вині відповідача, який систематично вчиняв сварки. Тому збереження сім'ї не можливе. Час на примирення сторонам не потрібен, спору про поділ майна та місце проживання спільної доньки у сторін на даний момент немає. У судове засідання позивач з'явився, позов підтримав повністю. Відповідач у судове засідання з'явився, позов визнав повінстю. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що сторони одружилися 27.08.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції 27.08.2011 року, актовий запис №1094 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області 06.04.2012 року, актовий запис № 45 (а.с.7). Сім'я розпалася по вині відповідача, який систематично вчиняв сварки. Тому збереження сім'ї не можливе. Час на примирення сторонам не потрібний. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, і це має істотне значення, а тому позов задовольняється і шлюб розривається. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

21.02.2014 року до суду подано позов [PERSON] до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач подав до суду заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги та просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу за його відсутності. Дослідивши в судовому засіданні письмову заяву позивача і надані суду докази, суд вважає необхідним повністю задовольнити вимоги позивача, оскільки вимоги обґрунтовані і доведені. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження, зареєстрованим 03 вересня 2001 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №51. Відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини . Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

21.02.2014 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки, в якій вказує, що починаючи з 23 травня 1977 року заявник почав свою трудову діяльність на Московскій залізниці. При оформленні трудової книжки була допущена помилка в його імені російською: «[PERSON]», було вказано ім?я російською «[PERSON]». На теперішній час він досяг пенсійного віку і при зверненні до УПФУ в м.Артемівську та Артемівському районі було виявлено, що під час заповнення трудової книжки у прізвищі зроблено помилку, а саме замість «[PERSON]» написано «[PERSON]» російською мовою. Згідно паспорту, ім?я заявника зазначено «[PERSON]». У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні своїх вимог про встановлення факту приналежності йому трудової книжки [NUMBER], яка видана 23 травня 1977 року на ім'я російською мовою «[PERSON]», [INFO]. Представник заінтересованої особи не заперечує проти заявлених вимог [PERSON] стосовно факту належності йому трудової книжки та просить розглянути справу без участі представника заінтересованої особи, про що надав письмову заяву. Суд, заслухавши заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до даних паспорту заявник, [PERSON], народився [INFO] в с.Олександрівське Єнакіївської міськради Донецької області, що відповідає даним свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER], виданого 16.01.1959 року (а.с. 13). У суду не має підстав сумніватися у тому, що трудова книжка видана 23 травня 1977 року на ім'я «[PERSON]», дійсно належить заявнику [PERSON], [INFO]. Таким чином, доводи заявника знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Приймаючи до уваги те, що від встановлення цього факту залежить виникнення для заявника особистих чи майнових прав і діюче законодавство не передбачає іншого порядку його встановлення, заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

21.02.2014 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Комунарського району звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Позивач в обґрунтування позову вказав, що Концерн «МТМ» раніше звертався до суду із заявою про видачу судового наказу відносно [PERSON] про стягнення з останньої на користь позивача заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. На підставі ст. ст. 100-101 ЦПК України, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/10050/13-ц від 09.01.2014 року відмовлено у заяві про видачу судового наказу. Також, позивач зазначив, що Концерн «МТМ» Комунарського району в період з січня 2009 року по січень 2014 року включно надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Станом на 01.02.2014 рік відповідач лише частково здійснював оплату за надані послуги. Загальна сума заборгованості складає 5050 грн. 63 коп. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в повному обсязі та судові витрати. Представник позивача - за дорученням № 9139/27 від 31.12.2013 року Горохов А.В. у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, але надав заяву в якій просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

21.02.2014 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 1693,99 грн., посилаючись на те, що станом на 29.01.2014 року відповідач не сплачує за вказані послуги. В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України, а тому відповідно до вимог ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач не здійснює оплату послуг за теплопостачання, внаслідок чого станом на 29.01.2014 року виникла заборгованість в сумі 1693,99 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім'ї, розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Враховуючи викладене, суму боргу 1693,99 грн. слід стягнути з відповідача в примусовому порядку. Судові витрати становлять 243,60 грн. і розприділяються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

21.02.2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, зазначаючи, що між КС «Можливість» та [PERSON] був укладений договір кредиту №196 на суму 7000 грн. . Згідно з умовами договору, останній платіж відповідно графіку сплати суми кредиту та відсотків повинен бути здійснений 22.10.2014 року. Проте відповідачем останній платіж був сплачений 22.11.2013 року. Відповідно до умов укладеного договору та згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Станом на 20.02.2014 року відповідачем не виконуються умови погашення кредиту та заборгованість становить 8730,05 гривень, яка складається з: основного боргу в розмірі 5370,68 грн., відсотків в розмірі 351,79 грн., додаткових відсотків в розмірі 3007,58 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с.5). Відповідач, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.20). Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між КС «Можливість» та [PERSON] був укладений договір кредиту №196 на суму 7000 грн. (а.с.8). Судом встановлено, що останній платіж відповідно до графіку сплати суми кредиту та відсотків повинен бути здійснений 22.10.2014 року. Проте відповідачем останній платіж був сплачений 22.11.2013 року (а.с.6.7,9). Судом встановлено, що відповідач умови кредитного договору не виконує, станом на 20.02.2014 року має заборгованість в розмірі 8730,05 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.6). Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сума заборгованості за кредитом підлягає стягненню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

21.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом з вимогами: про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за період з 01.08.2013 року по 31.01.2014 року в розмірі 21983 грн 79 коп та моральної шкоди в розмірі 15000 грн. В обґрунтування позову приведені доводи, що відповідач 31.01.2014 року звільнив його з посади виконуючого обов'язки головного бухгалтера за ст.40 п.1 КЗпП України, але в день звільнення не провів повний розрахунок. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача позов визнав частково. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач згідно наказу №06-к від 29.01.2014 року звільнив позивача з 31.01.2014 року з посади виконуючого обов'язки головного бухгалтера за ст.40 п.1 КЗпП України, але в день звільнення не провів з ним повний розрахунок, не виплативши заборгованість із заробітної плати за період з 01.08.2013 року по 31.01.2014 року в розмірі 21983 грн 79 коп. Вказана заборгованість із заробітної плати була частково виплачена відповідачем протягом серпня-вересня 2013 року на загальну суму 2713 грн 19 коп (а.с.2-5, 21-22). У відповідності до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст.237-1- КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідач повинен нести відповідальність за заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виникла внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні з роботи. Враховуючи характер та тривалість моральних страждань понесених позивачем невиплатою заборгованості з заробітної плати протягом восьми місяців з моменту звільнення, беручи до уваги, що позивач вчиняв додаткові зусилля для організації свого життя - розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд визначає в 2000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 01.08.2013 року по 31.01.2014 року в розмірі 19270 грн 60 коп (21983 грн 79 коп - 2713 грн 19 коп) та моральну шкоду в розмірі 2000 грн, а всього 21270 грн 60 коп. Встановлені судом обставини є підставами для часткового задоволення позову. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

21.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільного господарства та бюджету сім'ї вони не ведуть. Позивач в поданій заяві від 21.03.2014 року просить суд здійснити розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, в поданій заяві від 19.03.2014 року позов визнав та просить суд розглянути справу у його відсутність. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі з 23.07.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі і вони є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки сторони з січня 2014 року спільного господарства та бюджету не ведуть і проживають окремо, поновлювати сімейні стосунки позивач не бажає, а ступінь відчуженості подружжя, нерозуміння один одного є значним - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

21.02.2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказала, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2013 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем. Відповідач мешкає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. В зв'язку з викладеними обставинами просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач надав до суду заяву, згідно якої проти позовних вимог [PERSON] не заперечував. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 11.05.2013 року було зареєстровано шлюб у ВДРАЦС Пролетарського РУЮ у м. Донецьку між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 90 (а.с. 4). Як вбачається з довідки, наданої Виконкомом Лебединської сільської Ради народних депутатів Новоазовського району Донецької області № 89 від 19.02.2014 року, позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Між сторонами не досягнута домовленість по питанню утримання дитини, так як відповідач добровільно не надає достатню допомогу позивачу. З огляду на вищевикладені обставини, стан здоров'я і матеріальне становище дитини і платника аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини від доходів батька щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 21.02.2014 року. Суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги, що при звернені до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок, вказані судові витрати, згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного ст.ст. 180, 182, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

21.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, зазначивши, що 15.11.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який розірвано 20.05.2003 року. Від шлюбу має дочку - [PERSON], [INFO]. Дочка проживає разом з позивачкою. [PERSON] добровільно надає допомогу в розмірі 200,00грн. Позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя, актовий запис №603. Відповідно до довідки КСН «Україна», [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, вважає що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

21.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін є малолітня дитина - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності. Позивачка на позові наполягає, відповідач позовні вимоги визнав. Про день та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав: Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлені наступні фактичні обставини: відповідач - [PERSON] є батьком малолітньої: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано 20.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції, актовий запис № 146 (а.с. 5), з якого вбачається, що на цей час дитині не виповнилось повні вісімнадцять років. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з того, що відповідач як платник аліментів є працездатний, з його заробітку може проводитись стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає за можливе задовольнити позов, встановив до стягнення на користь позивачки аліменти, у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 п. 1 ЦПК України рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. . Відповідно до ст. 88 ЦПК України , з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved