overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

20 лютого 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 27 жовтня 2012 р., мотивуючи тим, що не знаходять спільної мови з більшості питань сімейного життя із-за різниці характерів. Від шлюбу дітей не мають. Позивач у судове засідання не з'явився, але надіслав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути без його участі. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, але також надала суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнала повністю і не заперечувала проти їх задоволення, а справу просила розглянути без її участі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2012 року. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Як видно зі змісту позовної заяви, між сторонами виникають сварки і скандали стосовно того, що не можуть знайти спільної мови з більшості питань сімейного життя із-за різниці характерів. З приводу цього сторони з грудня місяця 2014 р. проживають окремо, з того ж часу шлюбні стосунки між ними припинені і спільне господарство вони не ведуть. У своїх письмових заявах до суду сторони кожен окремо наголосили про категоричну відсутність згоди на примирення один з одним. За таких обставин, суд дійшов висновку, що збереження вказаної сім'ї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

20 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Він обґрунтовував свої вимоги тим, що 10 вересня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Костянтинівка Донецької області зареєстрував шлюб з відповідачкою. [INFO] у них народився син, [PERSON], який у теперішній час знаходиться на вихованні у відповідачки. У 2001 році шлюбно-сімейні відносини між ним та відповідачкою були припинені через різні погляди на питання сімейного життя, виникаючи через це непорозуміння. Примирення з відповідачкою він вважає неможливим і просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання на повторний виклик не явилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи судом і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки. У зв'язку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що сторони 10 вересня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Костянтинівка Донецької області зареєстрували шлюб, а [INFO] у них народився син, [PERSON], який у теперішній час знаходиться на вихованні у відповідачки. У 2001 році шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

20 лютого 2015року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 02 червня 2002 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 389 . Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що [PERSON](дівоче прізвище - [PERSON]) та [PERSON] перебувають в шлюбі з 02 червня 2002 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 02 червня 2002 року. Від даного шлюбу у сторін є дитина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

20 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який укладений 28 серпня 2005 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з врахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 28 серпня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 серпня 2008 року (а.с. 4). Від шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 квітня 2006 року (а.с.5). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, неповнолітній син проживає спільно із позивачем. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

20 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину, на утримання якої відповідач матеріальної допомоги не надає. У судовому засіданні позивачка [PERSON] просила її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутність та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 26 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.6). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.5). Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

20 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе через постійні суперечки та непорозуміння , примирення між ними виключається. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач до суду також не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позов визнав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони уклали шлюб 30 червня 1990 року. Неповнолітній дітей від шлюбу не мають. Спільне життя між ними не склалося, хоча проживають сторони разом, але сімейні стосунки не підтримують . Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу розірвання шлюбу. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 104,105,110, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.ст. 104 ,105,110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що подружжя припинили сімейні відносини, на примирення не згодні. На думку суду подальше спільне життя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

20 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача на утримання дитини. Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги; відповідач позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження дитини та довідкою про склад сім'ї позивачки. Згідно ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, суд вважає позов [PERSON] про стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

20 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, на обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 15.11.2003 вона перебуває з відповідачем в шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя та подружні відносини у них склались невдало по причині різності характерів та поглядів на життя, через що в них виникали сварки, непорозуміння, які загострювали їхні стосунки. З серпня 2014 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Зважаючи на різні інтереси та погляди на життя, зусилля, які докладалися нею для збереження сімї виявились марними. За обставин, що склалися, при відсутності між нею та відповідачем взаєморозуміння, бажання спільно проживати, вести спільне господарство та опікуватись один про одного, разом виховувати дитину, відновлення шлюбно-сімейного життя неможливе. За наданий їм судом час вони не примирилися, оскільки вони фактично стали чужими людьми, у відносинах між собою втратили ті почуття, що єднали їх однією сімєю. Просила шлюб з відповідачем розірвати, після чого залишити їй шлюбне прізвище. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ч.4 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Право позивачки на вибір прізвища після розірвання шлюбу ґрунтується на вимогах ст.113 СК України, в звязку з чим її вимога про залишення їй шлюбного прізвища підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

20 лютого 2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] із заявою про визнання [PERSON] недієздатним, та призначення над ним опікунства. Свою заяву [PERSON] мотивує тим, що [PERSON], [INFO], є його батьком. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку лікаря-психіатра з діагнозом - виражений післяінсультний синдром астетичного типу зі зниженням інтелектуально-мнестичних функцій та вираженою емоціонально-вольовою нестійкостю з втратою навику самообслуговування. Внаслідок хвороби він не може самостійно приймати рішення, порушені навики самообслуговування, постійно потребує його догляду та уваги. Віддавати батька до спеціального закладу для психічно хворих заявник не бажає, вважає що сам може надати хворому необхідний догляд. В судове засідання заявник не з'явився, про слухання справи сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.32). Представник Іллічівської міської ради Одеської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти задоволення заяви (а.с.30).. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно виписки з медичної амбулаторної картки хворого [PERSON], страждає виражений післяінсультний синдром астетичного типу зі зниженням інтелектуально-мнестичних функцій та вираженою емоціонально-вольовою нестійкостю з втратою навику самообслуговування. [PERSON] потребує в оформленні над ним опіки (а.с.4). Згідно висновку №152 від 19.02.2015 року [PERSON] може бути опікуном свого батька [PERSON] (а.с.22). Згідно ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. При таких обставинах вимоги [PERSON] є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

20 лютого 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є родичкою продавця, який їй продав вищезазначену квартиру. З 2006 року відповідач в квартирі не проживає, особистих речей не зберігає. Тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продаду квартири від 25.05.2006 року (а.с. 7). З акту огляду квартири вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 25.05.2006 року, по теперішній час . (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає більш ніж 1 рік, що підтверджується актом, не є власником квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів, а також те, що, вищезазначена квартира належить позивачу відповідно до правовстановлюючих документів, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

20 лютого 2015 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя було ухвалено рішення по справі за позовом Садівничого товариства «Жилстроєвець» до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, яким було позовні вимоги задоволено. Позивач Садівниче товариство «Жилстроєвець» звернувся до суду із заявою щодо винесення додаткового рішення судом, а саме було виявлено, що за текстом вказаного рішення суд не вирішив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат щодо поштових відправлень в адресу відповідача у сумі 295,38 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 121,80 грн., а всього 417,18 грн. У судове засідання при розгляді питання про винесення додаткового рішення представник позивача та відповідач не з'явилися з невідомих суду підстав, про день розгляду справи були повідомлені в порядку, передбаченому законом. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності не з'явившихся сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Вимогами п. 1 ч. 1ст. 220 ЦПК України, передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що при розгляді справи за позовом Садівничого товариства «Жилстроєвець» до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння не вирішено питання щодо стягнення з відповідача понесених витрат позивачем по сплаті поштових відправлень в адресу відповідача та судового збору. Квитанціями підтверджуються витрати позивача по поштових відправленнях відповідачу 18.02.2014 року на 45,24 грн., 13.08.2014 року - 11,70 грн., 18.08.2014 року - 8,30 грн., 29.08.2014 року - 10,3 грн., 11.09.2014 року -8,30 грн., 23.10.2014 року - 4,8 грн., 04.12.2014 року - 20,80 грн., 18.12.2014 року - 185,94 грн., а всього 295,38 грн. Відповідно до квитанція позивачем було сплачено судовий збір у сумі 243,6 грн. Враховуючі, що позовні вимоги були пред'явлені до двох відповідачів [PERSON] та [PERSON], та в подальшому 02.02.2015 року ухвалою суду відносно відповідача [PERSON] матеріали цивільної справи були виділені в окреме провадження, то з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплату судового збору у сумі 121,80 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Садівничого товариства «Жилстроєвець» до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та задовольнити вимоги щодо стягнення судових витрат у сумі 417,18 грн.

Outcome: approved