Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

21 вересня 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, з вересня 2005 року вона почала проживати однією сімєю з [PERSON] За час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного та планували майбутню родину. Мешкали однією сімєю у найманому житлі. На початку 2007 року вони дізналися про їх майбутню дитину і вирішили придбати квартиру. Згідно договору-купівлі-продажу квартири від 11.04.2007 року посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], вони придбали у власність у [PERSON] двокімнатну квартиру розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Немировича-Данченка, 64/15. Т.ч. обєднавши їх спільно зароблені кошти ними було придбане вищезазначене нерухоме майно, власником якого за договором купівлі продажу є [PERSON]. 13.12.2007 року у них народилась донька [PERSON]. Після народження доньки вони спільно робили ремонт у квартирі, купували побутову техніку, меблі та інше. Останнім часом їх відносини суттєво погіршилися, як чоловік та жінка вони стосунків майже не підтримують. Відповідач уникає розмов про поділ майна та на день подання позову вони згоди так і не дійшли. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання її та відповідача з 01.09.2005 року по 01.08.2015 року однією сімєю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнати спільною сумісною власністю її та відповідача квартиру [ADDRESS], визнати частки у спільній сумісній власності рівними по ? частині кожному спірної квартири, визнати за позивачем право власності на ? частину квартири. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ст.256 ЦПК України суд встановлює факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 11.04.2007 року квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 6). Починаючи з вересня 2005 року позивач та [PERSON] проживали однією сімєю та вели спільне господарство і бюджет. З початку 2006 року почали збирати гроші на придбання власного житла. 13.12.2007 року у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 5). З вищенаведеного суд приходить до висновку про те що між сторонами склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, майно набуте сторонами за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи ті обставини, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, фактично проживають у шлюбних відносинах, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а обставини, викладені позивачем, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved