Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

21.08.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 28.02.2011 року Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 04, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різницю характерів, відсутності взаєморозуміння і довіри, шлюбні відносини фактично припинені з липня 2019 року, збереження шлюбу неможливе та суперечить їх з відповідачем інтересам, від шлюбу сторони мають двох малолітніх дочок [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тому вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згодний, строк для примирення просить не надавати. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 28.02.2011 року, який зареєстровано Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28.02.2011 року (а.с.5). В період шлюбу у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.04.2011 року виконавчим комітетом Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис № 15 (а.с.6), та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.04.2013 року виконавчим комітетом Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис № 8 (а.с.7). Сторони разом не проживають з липня 2019 року, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб не бажають. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що сторони однією сім`єю проживати не бажають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved