Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

19 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона за договором дарування від 11 червня 2014 року набула право власності на житловий будинок, розташований по вул. Антоненко, 44 в м. Очакові Миколаївської області. В цьому будинку зареєстровані відповідачі, але не проживають за вказаною адресою та не сплачують комунальні послуги. Посилаючись на викладені обставини, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком та зобовязати їх знятися з реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою суду від 18 квітня 2016 року, за заявою представника позивачки, підтриманою останньою, позовні вимоги в частині визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобовязання їх знятися з реєстрації за вказаною адресою, залишені без розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобовязання їх знятися з реєстрації за вказаною адресою, підтримали у повному обсязі та просили про їх задоволення. Так, позивачка [PERSON]А пояснила, що проживає в подарованому їй будинку, розташованому по вул. Антоненко, 44 в м. Очакові Миколаївської області разом з батьками та здійснює догляд за ними. Наявність реєстрації відповідачів в будинку створює перешкоди у користуванні належним їй майном. При цьому, відповідачі не є членами її сімї, [PERSON] за вказаною адресою ніколи постійно не проживав, [PERSON] проживала в будинку кілька місяців у 2013 році, а потім переїхала до свого співмешканця в квартиру [ADDRESS], де проживає по теперішній час. Відповідачка [PERSON], діючи в своїх інтересах та в інтересах відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що житловий будинок, розташований по вул. Антоненко, 44 в м. Очакові Миколаївської області, належав її батькові [PERSON] і зі згоди останнього вона була зареєстрована за вказаною адресою у 2006 році. До 2013 року вона проживала в м. Києві, а в квітні 2013 року приїхала на постійне місце проживання до батьків в м. Очаків на вул. Антоненко, 44. В жовтні 2013 року на прохання знайомого переїхала в квартиру [ADDRESS], де проживає по теперішній час. Про те, що батько подарував належний йому житловий будинок її сестрі [PERSON] їй стало відомо в серпні 2015 року і з цього часу вона в будинку не буває. У період з жовтня 2013 року по серпень 2015 року вона періодично проживала в будинку, допомагала батькам по господарству. Її син [PERSON] зареєстрований в будинку у 2008 році, постійно проживає в м. Києві, однак в період літніх канікул під час навчання, та в подальшому під час відпусток періодично проживав [INFO]. Аналогічні пояснення надав відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 09 листопада 2015 року. Посилаючись на викладені обставини, відповідачка вважає, що вона та її син [PERSON] не втратили право на користування житловим будинком, вони є членами сімї [PERSON], і оскільки не мають іншого житла, в якому можлива їх реєстрація, просила в задоволенні позову відмовити. Представники третіх осіб виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області та органу опіки та піклування виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, та відповідачки, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Позивачці [PERSON] належить на праві власності житловий будинок № 44, розташований по вул. Антоненко в м. Очакові Миколаївської області, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 11 червня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Очаківської нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 380 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 червня 2014 року № 22840561. Дарувальником за даним договором виступив [PERSON] (а.с. 10-13). У вказаному будинку зареєстровані, крім інших осіб, відповідачі [PERSON] з 15 листопада 2006 року, [PERSON] 17 січня 2008 року (а.с. 15-16, 29-32). Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] підтвердив, що дійсно з його згоди дочка [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в належному йому житловому будинку по вул. Антоненко, 44 в м. Очакові, однак ніколи в ньому не проживали, оскільки постійне місце їх проживання було в м. Києві. Так, [PERSON] приїжджав інколи на канікули, а [PERSON] приїхала у 2013 році і кілька місяців проживала у них, оскільки хворіла і вони допомагали їй в лікуванні. У цьому ж році переїхала на постійне місце проживання на [INFO]. Особисті речі відповідачів в будинку відсутні. У 2014 році він подарував будинок дочці [PERSON], яка надає постійну матеріальну допомогу йому та дружині та піклується про них. Аналогічні показання надали в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами та підтвердили, що [PERSON] в будинку ніколи постійно не проживав, а [PERSON] проживала кілька місяців у 2013 році. Таким чином, судом встановлено, що будинок № 44 по вул. Антоненко в м. Очакові Миколаївської області ніколи не був місцем постійного проживання для [PERSON], а [PERSON] проживала в ньому лише кілька місяців у 2013 році. Також судом встановлено, що договір користування житловим будинком між [PERSON] та відповідачами не укладався та плата за користування житлом не сплачується. Згідно положень ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, членів свої, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача жилого приміщення у будинку, що належить громадянину, за першим зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1 ст. 71 цього Кодексу, відповідно до якої при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. Суд вважає встановленим факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин. Суду не надано доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідачів за вказаною адресою. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року, який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для суду при застосуванні вищевказаних норм права. Таким чином, припинення права власності на будинок дарувальника [PERSON] є підставою для припинення права користування цим будинком членів його сімї. Відповідачкою не надано суду доказів того, що вона та [PERSON] є членами сімї нового власника будинку [PERSON] З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими що втратили право користування житлом та зобовязання знятися з реєстрації є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивачки витрати на сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджені документально.

Outcome: approved