Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

21 серпня 2014 року позивач звернувся до відповідача із вищезазначеним позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] року у шлюбі було народжено [PERSON]. 20 грудня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва. Як стверджує позивач, відповідач з народження дитини не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не утримує останнього матеріально. Позивач та його представник позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься нотаріально завірена заява, у якій відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглядати без його участі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, а також долучив висновок про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача. Вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 20 травня 2006 року, який було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, що підтверджується заочним рішенням від 20 грудня 2011 року. [INFO] року у шлюбі було народжено дитину [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]). Як пояснив позивач у судовому засіданні, відповідач не спілкується з сином, він не отримує батьківського виховання, моральної та матеріальної допомоги, батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. 20 грудня 2011 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2011 року. Як пояснив позивач у судовому засіданні, батько самоусунувся від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками, а саме не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров`ям та вихованням. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку, що був складений Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією 17 листопада 2014 року за № 101-8888/01, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи, що згідно нотаріально завіреної заяви відповідача, останній не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved