Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

19 червня 2017 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 26172 грн. 61 коп. Обгрунтовано позов тим, що [PERSON] з вересня 2010 року був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Також, у вересні 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. Згідно умов вказаного договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а у разі відмови відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. Відповідач закінчив Національну академію внутрішніх справ у 2014 році, отримав диплом та був направлений за місцем розподілу для подальшого проходження служби. Згідно наказу т.в.о. начальника ГУНП в Чернігівській області від 17 червня 2016 року відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням, а тому, оскільки відповідач умови договору не виконав, у добровільному порядку не відшкодував витрати, понесенні навчальним закладом на його навчання, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, подав клопотання, в якому просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до Конституції України, яка має вищу юридичну силу, використання примусової праці забороняється. Також, при укладенні договору відповідач перебував у нерівних умовах, порівняно з позивачем і свої умови при укладенні договору запропонувати не міг. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 05 серпня 2010 року № 562 [PERSON] зараховано з 1 вересня 2010 року курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням за спеціальністю «Правознавство» (а/с 9). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів МВС» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ, яка є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. 27 вересня 2010 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Чернігівській області та [PERSON] було укладено договір № 10-684 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. Предметом даного договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавра» за напрямом (спеціальністю) «Правознавство» (а/с 5-6). Крім того, 27 липня 2012 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору № 10-684 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, яким сторони внесли зміни та доповнення в деякі положення договору. Відповідно до умов договору від 27 вересня 2010 року, в обовязки університету входило забезпечення відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Так, з 01.09.2010 по 15.03.2014 відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідач закінчив Національну академію внутрішніх справ у 2014 році, отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та отримав диплом бакалавра за кваліфікацією бакалавр права, про що свідчить наказ ректора від 15 березня 2014 року № 341 (а/с 10). Після здобуття вищої освіти відповідач був направлений за місцем розподілу для подальшого проходження служби. Відповідно до п. 2.3.5. укладеного між сторонами договору, відповідач зобовязався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років. На підставі наказу т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 17 червня 2016 року № 107 о/с лейтенанта поліції [PERSON] звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 21 червня 2016 року (а/с 11). Згідно п. 2.3.6. договору, особа (відповідач) зобовязується у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3 договору та додатковим договором передбачено, що підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Главою 4 договору визначено порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, зокрема, відповідно до п. 4.1., 4.2. договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Також, п. 4.4. договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Відповідно до наданої позивачем довідки про розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, загальна сума таких витрат за період з 01.09.2010 по 15.03.2014 становить 26172 грн. 61 коп., з яких: грошове забезпечення - 8577 грн. 73 коп., продовольче забезпечення 5679 грн. 62 коп., речове забезпечення 3953 грн. 13 коп., оплата комунальних послуг і вартість спожитих енергоносіїв - 7962 грн. 13 коп. (а/с 13). З розрахунком фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис у довідці (а/с 12), проте, як зазначив позивач, відповідач ці витрати у добровільному порядку не відшкодував. Згідно положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», який діяв на момент вступу відповідача на навчання, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Аналогічні положення закріплені в ст. 74 чинного на сьогодні Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне покласти в основу рішення суми витрат, зазначені в наданих позивачем розрахунках та доданих до них документах, які відповідачем належним чином не спростовані. Матеріали справи свідчать, що між сторонами було укладено договір 27 вересня 2010 року про підготовку фахівця в Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідач звільнився з органів внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну перебування на службі за власним бажанням, чим порушив умови даного договору, а отже у нього виник обовязок по відшкодуванню фактичних витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі.\~\~ Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Київського національного університету внутрішніх справ є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved