Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

1 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Поздимирської сільської ради Радехівського району Львівської області, третя особа приватний нотаріус Комарницька Наталія Іванівна про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у віці 63 роки помер її чоловік, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Поздимирською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис №2 від 20.01.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку, що розташована в межах Колпитівської сільської ради Локачинського району Волинської області для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44353464 від 05.07.2016 року. Спадкоємцями першої черги є позивач, [PERSON] , дружина померлого, син, [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Однак діти позивача та спадкодавця відмовились від прийняття спадщини, тому вона є єдиною спадкоємицею за законом. Отже, відповідно до ст.1261 ЦК України вона має законне право на спадкування майна, що належить її чоловіку. З метою реалізації свого права, позивач вчасно, у встановлений законом строк, звернулась до приватного нотаріуса Радехівського району Львівської області Комарницької Наталії Іванівни із заявою про прийняття спадщини за законом. Заяву у неї було прийнято та зареєстровано спадкову справу. Однак нотаріус повідомила, що не зможе оформити належним чином спадщину та видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю в неї оригіналу Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЛВ №2324 від 17.05.2001 року. Як вбачається з листа від 16.10.2019 року №387/02-14, виданого приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області Комарницькою Н.І. у разі відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно [PERSON] , зокрема оригіналу Державного акту про право власності на земельну ділянку, необхідно звернутись до суду. Так, відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ № 2324 від 17.05.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №137 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №1267 [PERSON] було передано земельну ділянку, площею 0,25 гектарів в межах згідно з планом для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що даний акт було складено у двох примірниках, оригінал якого, в тому числі, зберігався у Поздимирській сільській раді Радехівського району Львівської області, позивач звернулась до архівної установи з метою видачі дубліката втраченого акта. Однак їй було відмовлено, натомість надано копію даного Державного акта, завіреного підписом та печаткою начальника Відділу в Радехівському районі ГУ ДГК у Львівській області Боса Ю.Є. щодо справжності копії документа. Крім того, підтвердженням того факту, що дана земельна ділянка дійсно належить її чоловіку підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.12.2019 року у справі № 459/3078/19, яким було встановлено, зокрема факт належності [PERSON] , який помер [INFO] ,Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЛВ №2324 від 17.05.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №137, що розташована на території [ADDRESS] , а також факт, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] були чоловіком та дружиною, і перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 17.02.1982 року, актовий запис №64. Таким чином, у зв`язку із втратою державного акта на землю, яка знаходиться по [ADDRESS] для реалізації свого права на спадкування майна за законом, яке належало її чоловіку, [PERSON] позивач змушена звернутись до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ), як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] право власності на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ №2324 від 17.05.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №137, а саме: земельна ділянка площею 0,25 га, що розташована на території [ADDRESS] (а.с.1-3). Ухвалою підготовчого судового засідання від 18 березня 2021 року замінено відповідача у цивільній справі №451/1014/20 з Поздимирської сільської ради Радехівського району Львівської області на Червоноградську міську раду Львівської області. Відповідно до ухвали підготовчого засідання від 1 липня 2021 року до участі у справі №451/1014/20 залучено співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON] (а.с.66). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, проте скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити (а.с.77). Представник відповідача - Червоноградської міської ради Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні даної справи покладаються на думку суду (а.с.34). Відповідач [PERSON] подав до суду заяву із визнанням позову, просить розгляд справи проводити без його участі (а.с.68). Відповідач [PERSON] подала до суду заяву із визнанням позову, просить розгляд справи проводити без її участі (а.с.68). Третя особа приватний нотаріус Комарницька Наталія Іванівна також подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с.38). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 20 січня 2016 року Поздимирською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.8). [PERSON] , окрім іншого, належала на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га, що розташована на території [ADDRESS] , що стверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №2324, виданого 17 травня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №137 (а.с.9-9 зворот). З копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області по справі №459/3078/19 від 05 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 05 січня 2020 року, встановлено, що суд, окрім іншого, вирішив: - встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , про що Поздимирською сільською радою Радехівського району Львівської області складено відповідний актовий запис № 2 були чоловіком та дружиною і перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.02.1982, актовий запис №64; - встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , про що Поздимирською сільською радою Радехівського району Львівської області складено відповідний актовий запис №2 правовстановлюючих документів, а саме: Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №2324 від 17.05.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 137, що розташована на території [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини встановленні рішенням Червоноградського міського суду Львівської області по справі №459/3078/19 від 05 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 05 січня 2020 року, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. З копії спадкової справи №87/16 до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що [PERSON] 05.07.2016 року звернулася до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Комарницької Н.І. з заявою прийняття спадщини після смерті чоловіка - [PERSON] (а.с.48-62). [PERSON] , у свою чергу, подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , в користь дружини померлого - [PERSON] (а.с.52). З довідки №495/6 від 15.06.2021 року, виданої виконавчим комітетом Червоноградської міської ради, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований в селі Поздимир Радехівського району Львівської області. На день його смерті разом з ним були зареєстровані і проживали: [PERSON] - син, [PERSON] - дружина, проживала без реєстрації. Дочка померлого - [PERSON] , не зареєстрована в с. Поздимир Радехівського району Львівської області, не проживала і не проживає до сьогоднішнього дня (а.с.64). Згідно з копією листа приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Комарницької Н.І. №387/02-14 від 16.10.2019 року, встановлено, що нотаріусом роз`яснено позивачу необхідність подати оригінали правовстановлюючих документів [PERSON] , що помер [INFO] , на майно для оформлення спадщини, а в випадку їх відсутності - право звернутися до суду (а.с.12). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку із клопотанням позивача суд при прийнятті рішення не вирішує питання розподілу судових витрат (а.с.63).

Outcome: approved