Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

21 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 21 534 грн. 87 коп. Крім цього, 21 серпня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 55 127 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 26 липня 2003 року по 09 листопада 2018 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею та повністю перебувають на її утриманні. У Нікопольському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач був повідомлений державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження та обов`язок сплачувати щомісячно аліменти на утримання дітей. Однак, батько своїм обов`язком нехтує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання за період з липня 2018 року, що становить 21 534 грн. 87 коп. (заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] ) та 55 127 грн. 00 коп. (заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Тому, оскільки відповідач в добровільному порядку сплатити заборгованість наміру не має, змушена дане питання вирішити в судовому порядку та стягнути на свою користь вищевказані суми заборгованості зі сплати аліментів. Згідно із вимогами ч.6 ст.187 ЦПК України, суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Київській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 19 вересня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.14-15). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Конверти, які були направлені за адресою останнього відомого його місця реєстрації повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.15, 20, 29-30). Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.19, 22). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просила суд її вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.170). Представник третьої особи - Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - в судове засідання не з`явилась також і також надала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.33, 35). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов, з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного. Як встановлено судом, 26 липня 2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 413, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.3). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). 09 листопада 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить актовий запис № 235, складений Нікопольським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.5). Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 2-10540 Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, з [PERSON] , на підставі рішення суду, було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.36-169). Відповідно до довідок, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, [PERSON] аліменти на утримання дітей не сплачує, рішення суду не виконує, у зв`язку з чим станом на липень 2018 року у нього виникла заборгованість в розмірі 19 382 грн. 40 коп. (зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] ) та 51 923 грн. 87 коп. (зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дитини, не надав жодних доказів щодо відсутності доходів, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, а саме: в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, у відповідності до наданої довідки -розрахунку. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. на користь держави.

Outcome: partial