Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

20.06.2014 р. позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, зазначивши в обґрунтування позову про те, що 25.08.2013 року між нею, [PERSON], та відповідачем було укладено попередній договір про виготовлення міжкімнатних дверей. За виконання зазначеної в договорі роботи, позивачем відповідачу було сплачено передоплату у розмірі 14 840, 00 грн. Відповідач взагалі не виконав свої зобов'язання, в результаті чого 20.01.2014 року договір між сторонам було розірвано. [PERSON] позивачу було повернуто 3 850, 00 грн. Остаточну суму заборгованості у розмірі 10 990, 00 грн. [PERSON] не повернуто, тому вона просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені нею судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на позові наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлений за адресою, зазначеною у позовній заяві, що підтверджується поштовим повідомленням, що міститься в матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до умов ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про виготовлення міжкімнатних дверей в кількості 5 штук ( а. с.5). Відповідно до розписки про підтвердження суми боргу від 20.01.2014 року [PERSON] в якості передплати за виконання умов договору від [PERSON] було отримано 14 840, 00 грн. ( а. с.6). Однак, відповідачем взяті на себе зобов'язання не були виконані, в результаті чого 20.01.2014 року договір між сторонам було розірвано. Зі змісту розписок від 20.01.2014 року та 04.02.2014 року вбачається, що [PERSON] позивачці було повернуто суму сплаченої нею передплати у розмірі 3850, 00 грн., що підтверджується її особистим підписом (а. с. 6, 7). Також розпискою від 04.02.2014 року підтверджується факт наявної заборгованості [PERSON] перед [PERSON], що становить 10 990, 00 грн. 17.04.2014 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія, однак сума боргу [PERSON] позивачу повернута не була (а. с.8). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає встановленим факт отримання відповідачем боргу та доведеним, що відповідач борг не повернув, тому вимоги позивача щодо стягнення боргу підлягають задоволенню. Оскільки підлягають задоволенню вимоги позивача, то відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на його користь 243, 60 грн. судового збору.

Outcome: approved