Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 21 березня 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на домоволодіння № 30, розташоване по вул. Леніна в с.Грейгове Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої\~ 09 грудня 2000 року. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті її матері залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вищевказаного домоволодіння. Вона є єдиним спадкоємцем та спадщину прийняла, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця на домоволодіння, тому за захистом своїх прав вона змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спадкове майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва про смерть І-ФП №107628 [PERSON] померла 09 грудня 2000 року, про що [PERSON] сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 44 від 11.12.2000 року (а.с. 5). За даними [PERSON] сільської ради, станом на день смерті [PERSON] із нею були зареєстровані та проживали з кола спадкоємців донька [PERSON] (а.с. 6). Згідно даних спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] є її донька позивач по справі [PERSON] Право позивача на закликання до спадкування як спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] підтверджуються даними про народження [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON], яка змінила прізвище у звязку з укладенням шлюбу із [PERSON] 06.09.1975 року, а після його розірвання в 1981 році, у звязку із укладення шлюбу із [PERSON] 05.08.1985 року (а.с. 7-10). Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються письмовим розясненням нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 04.12.2015 року №1301/02-14 спадкоємцю [PERSON], згідно якого останній розяснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину щодо домоволодіння № 30 по вул. Леніна в с.Грейгвое Жовтневого району Миколаївської області після смерті її матері у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо цього майна на імя спадкодавця (а.с. 18). Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказане домоволодіння її мати не одержувала. Однак, за даними погосподарської книги, головою домогосподарства за адресою с.Грейгове, вул. Леніна, 30 Жовтневого району Миколаївської області є [PERSON]. Згідно розділу V будинок знаходиться в приватній власності (а.с. 16-17). Згідно рішення виконкому [PERSON] сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 04.03.1993 року № 3, було вирішено про видачу свідоцтва про право приватної власності щодо вищевказаного майна та реєстрації відповідних прав за [PERSON] (а.с. 11). Однак за життя, [PERSON] на своє імя правовстановлюючого документу щодо вказаного домоволодіння не отримала. В той же час, за даними технічного паспорту спірне домоволодіння - два житлові будинки, 1970 та 1988 років побудови (а.с. 12-15). Згідно відомостей Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за вказаною адресою самочинні будові відсутні, відомості щодо власника станом на 28.12.2012 року відсутні (а.с. 15). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] прав щодо вказаного домогосподарства, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст. 58 Конституції України), право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем. Відповідно до положень цивільного закону, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу (1963 року), чинного на час виникнення спадкових правовідносин, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 529, 549 ЦК 1963 року, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна за законом після смерті її матері [PERSON] та спадщину прийняла, проте через вищевказані обставини позивач позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права щодо спірного майна, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved