Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

21.01.2016 р. до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся із позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Україна» [PERSON] свої вимоги обґрунтовує наступним. 05.06.2015 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ 110307 під керуванням [PERSON] та Chevrolet Aveo під керуванням позивача. 09.07.2015 р. Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області [PERSON] було визнано винним у вчиненому ДТП. 08.06.2015 р. позивач подав заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування до відповідача, оскільки цивільну відповідальність [PERSON] застрахував саме в цій компанії. 15.08.2015 року відповідач електронним листом повідомив про отримання надісланих ним документів про виплату страхового відшкодування, в листопаді 2015 р. запропонував надіслати оригінали цих документів поштою на адресу в м. Полтава. Але відповідач не виконав свої зобовязання, тому просить стягнути 34244,66 грн. невиплачене страхове відшкодування, пеню по заборгованості із невиплаченого страхового відшкодування за період з 08.06.2015 р. по 12.01.2016 р. в сумі 10519,21 грн., витрати від інфляції в сумі 787,63 грн., та 3% річних в сумі 616,40 грн. В судове засідання позивач не зявився, його інтереси представляв за довіреністю [PERSON], який позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним. Додатково повідомив, що з червня 2015 року до грудня 2015 р. спілкування між позивачем та представниками відповідача відбувалось шляхом телефонних переговорів та інтернет-листування. Представники страхової компанії запевняли позивача, що їм достатньо буде надіслати на електронну адресу копії всіх документів, що і робив позивач. Лише в грудні 2015 року він надіслав рекомендований лист на адресу відповідача зі скаргою не невиплату йому страхового відшкодування, але цей лист залишений без відповіді. Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином на адресу, вказану в позові, яка відповідає місцезнаходженню відповідача вказаному в єдиному реєстрі юридичних осіб, що міститься на сайті Міністерства юстиції України. Відповідач, який належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує позивач. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 05.06.2015 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ 110307, держномер 68392КР, під керуванням [PERSON] та Chevrolet Aveo, держномер АР0517ВС під керуванням позивача. 09.07.2015 р. Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області [PERSON] було визнано винним у вчиненому ДТП. Цивільна відповідальність автомобіля ЗАЗ 110307, держномер 68392КР застрахована в ПрАТ СК «Україна», що підтверджується полісом №АІ/5601177. Згідно звіту №110 про оцінку автомобілю Chevrolet Aveo, держномер АР0517ВС від 19.06.2015 р., складеного спеціалістом-оцінювальником [PERSON] вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля в результаті його пошкодження складає 34244,66 грн. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування; протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик обов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). В судовому засіданні встановлено, що відповідач страхова компанія у відповідності із зазначеними вимогами законодавства не розслідувала страховий випадок, отже, позивач обґрунтовано скористався послугами експерта для визначення розміру шкоди. Згідно зі ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором; страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування); до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Правовідносини, що випливають із обов'язкового страхування, регулюються нормами Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 22.1 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. В судовому засіданні встановлено, що власник забезпеченого транспортного засобу у відповідності зі ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 15 серпня 2015 р. повідомив страховика про настання страхового випадку та у відповідності зі ст. 35 того ж Закону звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. В судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що позивач 08.06.2015 року звертався до відповідача із заявою про настання страхового випадку, оскільки ці доводи не підтвердженні належними доказами. Згідно позову, відповідач 15.08.2015 року повідомив позивача про отримання від нього документів, тому суд вважає саме цю дату, датою сповіщення позивачем відповідача про настання страхового випадку. Статтею 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 1 липня 2004 року встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Розраховуючи суму матеріального збитку спричиненого позивачу, як власнику автомобіля Chevrolet Aveo, держномер АР0517ВС, суд виходив із розрахунку шкоди, вказаної в автотоварознавчому дослідженні №110 про оцінку автомобілю Chevrolet Aveo, держномер АР0517ВС від 19.06.2015 р., складеного спеціалістом-оцінювальником [PERSON] де вказано, що вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля в результаті його пошкодження складає 34244,66 грн. Вказані дослідження судом приймаються як письмові докази, а не як висновки експерта. Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Зважаючи на те, що заява позивача надійшла на адресу відповідача 15.08.2015 р., граничний строк на виплату страхового відшкодування настав 11.12.2015 р. Оскільки, страхове відшкодування відповідачем не було виплачено після спливу встановленого Законом граничного строку 90 днів для виплати, необхідно застосовувати п. 36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, пеня становить 1362,28 грн. (34244,66*22%*2:100%:365*33), яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний виплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором чи законом. Позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції на суму 787,63 грн. задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок втрат від інфляції повинний здійснюватись починаючи з наступного місяця, після порушення строків виконання зобовязання. Так, наступним місяцем після порушення зобовязання є січень 2016 року, позивач просить стягнути втрати від інфляції по 12.01.2016 року, тобто не за повний місяць, тому підстав для нарахування втрат від інфляції не має. 3% річних: 365 днів = 0,0082% (за день) 34244 грн. 66 коп. * 0,0082% * 33 днів прострочки = 93 грн. Таким чином, всього з відповідача на користь позивача стягненню підлягає невиплачене страхове відшкодування, пеня та 3% річних на загальну суму 35699,94 грн. (34244,66+1362,28+93). В частині вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких особа зазнала внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні чи винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв'язок між протиправної поведінкою та наслідками, що настали. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~визначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. У п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, надано роз'яснення, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. У спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. У даному випадку вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . На підставі викладеного,

Outcome: partial