Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (який згодом був доповнений) до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поділ майна подружжя. Позовні вимоги в остаточній редакції обґрунтовано тим, що сторони від 1998 року мешкали однією сімєю у його квартирі [ADDRESS]. У жовтні 2000 року позивач продав вказану квартиру, і сторони переїхали до його матері. Від вересня 2002 року по 11.10.2016 року сторони перебували у шлюбі. Грошей від продажу належної позивачеві квартири не вистачало, і він продав свій будинок у с. Любов Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За ці кошти він купив квартиру на вул. Леніна в м. Дніпропетровську, а згодом на вул. Ленінградській у м. Дніпропетровську, де подружжя проживало до 2007 року. Згодом сторони продали цю квартиру і придбали квартиру [ADDRESS]. Наприкінці 2015 року відповідачка пішла з квартири, і дотепер у ній мешкає лише позивач. Крім того, сторони взяли участь у будівництві житлового будинку №36Д по пр. Карла Маркса в м. Дніпропетровську, у якому придбали квартиру №12. Будівництво дотепер не завершено. У придбання цієї квартири сторони вклали 49\~100,00 доларів США. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська право власності на цю квартиру визнано за відповідачкою. Крім того, за час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Nissan» (реєстраційний номер АЕ0446ЕТ), який відповідачка без дозволу позивача продала. Під час шлюбу сторони також відкрили депозитні рахунки у ПАТ АБ «Південний» та ПАТ «УКР/ІН/КОМ», на яких зберігалися кошти загальною сумою 300\~000,00 грн. Тепер відповідачка заперечує право позивача на вказане майно, що стало причиною його звернення до суду з позовом про встановлення факту проживання сторін однією сімєю без шлюбу від 1998 року по 2002 рік, встановлення факту належності майна, набутого у цей період, на праві спільної сумісної власності, визнання за ним права власності на 1/2 частини квартир, припинення право власності відповідачки на ці частини, стягнення компенсації половини вартості автомобіля, а також депозитів (т. 1 а.с.а.с. 2 6, 211 213, 228 230). 28 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що квартиру [ADDRESS] було придбано за особисті кошти позивачки, одержані від продажів попередніх квартир. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду із зустрічним позовом про визнання за нею права особистої приватної власності на вказану квартиру (т. 1 а.с.а.с. 173 175). У судових засіданнях [PERSON], його представниця підтримали первісний позов, заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог, пояснивши, що від 1998 року сторони без реєстрації шлюбу мешкали однією сімєю у його квартирі на пр. Кірова в м. Дніпропетровську. У жовтні 2000 року позивач продав вказану квартиру, і сторони переїхали до його матері. Позивач продав свій будинок у с. Любов Дніпропетровського району, і за ці кошти придбав квартиру на вул. Леніна в м. Дніпропетровську, а згодом на вул. Ленінградській у м. Дніпропетровську, де подружжя проживало разом до 2007 року. Згодом сторони продали цю квартиру і придбали квартиру [ADDRESS]. Сторони також взяли участь у будівництві недобудованого житлового будинку №36Д по пр. Карла Маркса в м. Дніпропетровську, у якому придбали квартиру №12. Крім того, за час шлюбу сторони придбали автомобіль, який відповідачка без дозволу позивача продала. Під час шлюбу сторони також відкрили депозитні рахунки, на яких зберігалися кошти загальною сумою 300\~000,00 грн. [PERSON], її представник у судових засіданнях заперечували проти первісного позову, підтримали зустрічні позовні вимоги, пояснивши, що, оскільки кошти, на які була придбана квартира на вул. Старокозацькій в м. Дніпрі, були одержані від продажу її особистого майна, то і спірна квартира є її особистою приватною власністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у зустрічному позові необхідно відмовити, з таких підстав. Судом було встановлено, що 29.12.2001 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер 2469), придбала квартиру [ADDRESS] (тепер Воскресенська) у м. Дніпропетровську (тепер Дніпрі) (т. 1 а.с. 189). 21 вересня 2002 року між сторонами був укладений шлюб (т. 1 а.с.а.с. 102, 103). 17 жовтня 2002 року у сторін народилася дочка [PERSON] (т. 1 а.с. 176). 01 березня 2003 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер 607), за 9\~924,56 грн. продала квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 208). 16 квітня 2003 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер 2-1757), придбала квартиру [ADDRESS] (тепер [PERSON] Мудрого) у м. Дніпропетровську (тепер Дніпрі) (т. 1 а.с. 187). 16 вересня 2004 року між [PERSON] та ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД» був укладений договір про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку у формі простого товариства №3222/347-12 (т. 1 а.с.а.с. 91 95, 97 99). 30 вересня 2004 року [PERSON] за договором про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку у формі простого товариства від 16.09.2004 року №3222/347-12 сплатила 260\~608,07 грн. (49\~100,00 доларів США) (т. 1 а.с. 56). 04 квітня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №11137198000, за яким [PERSON] отримала 73\~900,00 доларів США (т. 1 а.с.а.с. 181 184). Того ж дня [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер 4082), придбала квартиру [ADDRESS] (тепер Старокозацькій) у м. Дніпропетровську (тепер Дніпрі) (т. 1 а.с.а.с. 51, 185, 186). 20 квітня 2007 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер 1973), за 21\~115,00 грн. продала квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 209). 15 листопада 2011 року [PERSON] за договором купівлі-продажу №295/кп, укладеним з ТОВ «Сінгл Авто», придбала автомобіль марки «Nissan Tiida» (реєстраційний номер АЕ0446ЕТ) (т. 1 а.с.а.с. 74 78). 01 грудня 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №200/19604/14-ц було ухвалене рішення про визнання за [PERSON] права власності на квартиру №12 у незавершеному будівництвом будинку №36Д по пр. Карла Маркса (тепер [PERSON]) у м. Дніпропетровську (тепер Дніпрі) (т. 1 а.с.а.с. 52, 104 110). 19 квітня 2016 року право власності [PERSON] на квартиру №12 у незавершеному будівництвом будинку №36Д по пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпрі було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 52). 09 червня 2016 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність на право розпорядження автомобілем марки «Nissan Tiida» (реєстраційний номер АЕ0446ЕТ). Того ж дня автомобіль було знято з обліку, і 10.06.2016 року зареєстровано за іншою особою (т. 1 а.с.а.с. 100, 101, 168, 205). 11 жовтня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №201/12566/16-ц шлюб між сторонами було розірвано (т. 1 а.с.а.с. 102, 103). Відповідно до частини 1 статті 60, статті 63 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення містить у собі частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Згідно з частиною 1 статті 61 СК обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, крім виключених з цивільного обігу. З огляду на викладене суд доходить висновку про те, що право спільної сумісної власності сторін, безумовно, поширюється на спірні квартиру [ADDRESS]. Вказане майно було придбано під час шлюбу і не є річчю індивідуального користування. У відповідності з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами, встановленими частиною 1 статті 71 СК, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Ураховуючи зміст приведених норм, суд доходить висновку про необхідність задоволення первісного позову в частині поділу вказаної квартири між сторонами з визнанням за [PERSON] права особистої приватної власності на 1/2 її частину та припиненням права власності на цю частини за [PERSON] При цьому, відхиляючи зустрічні вимоги [PERSON], суд насамперед виходить з такого. Частиною 1 статті 4 ЦПК визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частин 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності з частинами 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За правилами, встановленими частиною 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Аналіз доказів, наданих позивачкою за зустрічним позовом, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Так, зустрічний позов побудовано на тому, що спірна квартира була придбана за особисті кошти позивачки, одержані від продажів попередніх квартир, отже є особистою приватною власністю позивачки. Обґрунтовуючи такі твердження, позивачка послалася на використання коштів, одержаних від продажу квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка пояснила, що квартира на вул. Леніна була продана за 38\~500,00 доларів США, а квартира на вул. Ленінградській за 93\~500,00 доларів США, і цих коштів цілком вистачило на придбання спірної квартири на вул. Старокозацькій. Між тим, суд критично ставиться до таких тверджень, оскільки вони не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами і прямо суперечать матеріалам справи (змістам договорів купівлі-продажу), згідно з якими ці квартири було відчужено [PERSON] за 9\~924,56 грн. та 21\~115,00 грн. відповідно (т. 1 а.с.а.с. 208, 209). Додатково на користь такого висновку свідчить факт укладення подружжям (в особі [PERSON]А.) 04.04.2007 року кредитного договору з ПАТ «УкрСиббанк» саме з метою придбання квартири на вул. Старокозацькій та отримання за цим договором коштів у сумі 73\~900,00 доларів США, які відповідають вартості спірної квартири, зазначеній у договорі купівлі-продажу (т. 1 а.с.а.с. 181 186). Розвязуючи первісний позов у решті заявлених [PERSON] вимог, суд виходить с такого. Так, заявлена вимога про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири №12 у незавершеному будівництвом будинку №36Д по пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпрі не може бути задоволена, оскільки позивач не надав суду належних доказів придбання вказаного обєкту нерухомості подружжям за спільні кошти. Цю вимогу позивачем побудовано на двох доказах: договорі про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку у формі простого товариства від 16.09.2004 року №3222/347-12 та рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі від 01.12.2014 року №200/19604/14-ц. При цьому\~обґрунтовуючи позов\~у цій\~частині,\~[PERSON]\~зазначив,\~що мав\~самостійний заробіток\~від бджільництва,\~а також від власної підприємницької діяльності. Між тим, такі доводи позивачем за первісним позовом на виконання статті 12 ЦПК доведено не було. На противагу цьому за клопотанням [PERSON] судом до матеріалів справи була долучена копія довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 17.08.2017 року №16.402-186/67-11527 (оригінал було оглянуто), згідно з якою відповідний платіж за меморіальним ордером від 30.09.2004 року №118-3 на суму 260\~608,07 грн. був здійснений за рахунок коштів іншої особи (матері [PERSON] [PERSON]П.) (т. 1 а.с. 122, т. 2 а.с. 14). Ця обставина додатково підтвердилась у судовому засідання показаннями [PERSON], допитаної в якості свідка. [PERSON] та його представниця, натомість, зважаючи на принцип диспозитивності, не вжили заходів, передбачених процесуальним законом, на спростування вказаного доказу. Ураховуючи викладене, первісний позов у цій частині не підлягає задоволенню. Відмовляючи у позові в частині стягнення з [PERSON] компенсації половини вартості автомобіля сторін, суд виходить з того, що позивачем за первісним позовом на виконання статті 12 ЦПК не було доведено факт продажу автомобіля та отримання [PERSON] коштів від такого продажу. Зважаючи на принцип диспозитивності, ані [PERSON], ані його представниця не вжили заходів, передбачених ЦПК, спрямованих на встановлення обставин відчуження спірного автомобіля (не заявили клопотання про допит нового власника в якості свідка тощо). Розвязуючи спір у частині стягнення з [PERSON] на користь позивача за первісним позовом 1/2 частини депозитних коштів у сумі 150\~000,00 грн., розміщених на рахунках у ПАТ АБ «Південний» (номер рахунку 2909006111500) і ПАТ «УКР/ІН/КОМ» (договір від 23.01.2015 року №90.00.344843), суд також не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки доказів такого розміщення [PERSON] надано не було. Суд за клопотанням позивача за первісним позовом забезпечив докази, витребувавши від ПАТ АБ «Південний» і ПАТ «УКР/ІН/КОМ» відповідні відомості, проте згідно з повідомленнями банківських установ [PERSON] не розміщувала у них вказані кошти (т. 1 а.с.а.с. 198, 224, 226). Позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання сторін однією сімєю без шлюбу від 1998 року по 2002 рік та встановлення факту належності майна, набутого у цей період, на праві спільної сумісної власності, також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем на зустрічним позовом такі факти не було доведено належними, допустимими та достовірними доказами. У порядку статті 141 ЦПК з [PERSON] на користь [PERSON] з\~огляду на\~вартість 1/2\~частини спірної\~квартири (пропорційно\~задоволеній частині\~позову)\~підлягає стягненню\~компенсація його\~судових витрат\~у сумі\~6\~679,50\~грн.(т. 1 а.с.а.с. 7 50, 141).

Outcome: partial