Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

21.07.2020 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем без реєстрації шлюбу, від яких у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, долею доньки не цікавиться, не спілкується з нею, не бере участі в її вихованні, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Малолітня [PERSON] , [INFO] , відвідує КПНЗ «Міський палац дітей та юнацтва» ДМР, яке потребує додаткових витрат, а саме: оплату навчання, витрати на концертні костюми та участь у конкурсах та фестивалях. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд позбавити батьківських прав відповідача у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути на користь позивача додаткові витрати на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500,00 грн. Ухвалою від 23.07.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали. Ухвалою від 15.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 19.01.2021 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою від 31.03.2021 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від яких у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). Батько дитини - [PERSON] вихованням та матеріальним утриманням доньки не займається, не піклується про стан її здоров`я, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, не проявляє до дитини турботи та піклування, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно характеристик КЗО «СШ № 129 ФМЛ» ДМР та школи-студії сучасного танцю «Grandees» КПЗН «Міський палац дітей та юнацтва» ДМР, [PERSON] , [INFO] , учениця 5-Б класу, навчається у школі з першого класу, протягом 4 років відвідує школу-студію сучасного танцю «Grandees». Мати дитини [PERSON] приділяє належну увагу вихованню своєї дитини, завжди відвідує концертні виступи доньки та батьківські збори. Батько - [PERSON] протягом 5 років навчання доньки жодного разу не поцікавився її успіхами, у колективі не з`являвся (а.с. 11, 12). Своїм висновком Орган опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 18.08.2020 року № 1/14-82 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 28-29). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Положеннями статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження оплати навчання, участі дитини у конкурсах та фестивалях, витрат на концертні костюми у школі-студії сучасного танцю «Grandees» КПЗН «Міський палац дітей та юнацтва» ДМР не було надано жодних доказів, які були б пов`язані з такими витратами. В той же час, вказані витрати не можна вважати додатковими в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не пов`язані саме з розвитком здібностей дитини. Тобто позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування дитиною на даний час школи-студії сучасного танцю «Grandees» КПЗН «Міський палац дітей та юнацтва» ДМР не свідчить про її подальше відвідування та в переважній більшості відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Позивач самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому навчається донька. Витрати, пов`язані з відвідуванням дитиною школи-студії сучасного танцю «Grandees» КПЗН «Міський палац дітей та юнацтва» ДМР (оплата навчання, участь у конкурсах та фестивалях, витрати на концертні костюми) на суму 1000 грн. не підтверджені позивачем належними та допустимими доказами. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що позивачем не доведено наявність особливих обставин, які потребують додаткових витрат на дитину, що є її процесуальним обов`язком (частина перша статті 81 ЦПК України), у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Зважаючи на вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є доведеними та такими, що ґрунтуються на законі, а отже підлягають задоволенню. У задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 500,00 грн. слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність з боку позивача. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 1). Оскільки [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину, а у задоволенні вимог у цій частині було відмовлено, то судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial