Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

20 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що 18 жовтня 2010 року його дружиною [PERSON], яка померла [INFO], було дано в борг відповідачу 40000 грн. для закінчення будівництва будинку по [ADDRESS]. В розписці [PERSON] зобов'язувався повернути борг до квітня 2011 року, а також виплачувати відсотки по кредиту у фіксованій сумі 700 грн. щомісяця. У квітня 2013 року відповідач повернув йому 5000 грн., (раніше віддав 5000 грн. в день похорону), решту не повертає, на телефонні дзвінки ні він, ні його дружина не відповідають. На даний час відповідач заборгував йому 61500 грн. Вважає, що йому, як спадкоємцю майна померлої дружини та такому, який має право на 50% частку спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, належить сума боргу в розмірі 41000 грн. Разом з тим вказав, що за час очікування повернення боргу переніс моральні страждання, оскільки неодноразово лікувався в лікувальних закладах м. Львова, а тому оцінює моральні збитки в розмірі 5000 грн. Просить стягнути із відповідача в свою користь залишок боргу в розмірі 41000 грн. та моральні збитки в розмірі 5000 грн. Відповідач подав до суду заперечення, де вказав, що вважає позов безпідставним, незаконним і необґрунтованим. На обґрунтування цього зазначив, що дійсно між ним та [PERSON] було укладено розписку про отримання коштів в розмірі 40000 грн. під проценти 700 грн. щомісячно, з терміном повернення боргу до квітня 2011 року. Однак кошти в загальній сумі 42800 грн., в тому числі основний борг і проценти за 4 місяці, ним було повернуто 24 березня 2011 року безпосереднього [PERSON] в неї вдома в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Оскільки [PERSON] була тіткою його дружини, він не вимагав від неї щоб вона повернула чи знищила розписку. Зазначив також, що дійсно його сім'я передала кошти у розмірі 5000 грн. [PERSON] виключно на покриття витрат, пов'язаних з похороном [PERSON] Вважає, що твердження позивача про те, що він йому передав у квітні 2011 року 5000 грн. в якості погашення боргу неправда, оскільки не підтвердженні документально, так як погашення боргу відбулося вчасно. В разі протилежного, [PERSON] мала можливість звернутися із письмовою вимогою до нього, однак ні вона, ні будь-хто інший нею уповноважений цього не зробив. Крім цього вказав, що термін позовної давності по вищезгаданій розписці минув ще у квітні 2014 року, що є підставою для відмови в позові. [PERSON] подав свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2014 року на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яке він вважає таким, що не підтверджує його право на позов про стягнення боргу по розписці як спадкоємця. Разом з тим заперечує про стягнення моральних збитків в розмірі 5000 грн., оскільки неодноразове лікування позивача в лікувальних закладах м. Львова спричинене виключно по рекомендаціям лікарів по набутим хворобам, так як він є ліквідатором аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІІ групи, знаходиться на диспансерному обліку з 1998 року та потребує постійного амбулаторного лікування згідно довідки Львівського обласного спеціалізованого диспансерного радіаційного захисту населення. Просить у позові [PERSON] відмовити. Позивач при розгляді справи позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що [PERSON] позичені у померлої дружини позивача кошти повернув [PERSON] в повному розмірі, а тому позов безпідставний, просить у ньому відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено, що дружина [PERSON] [PERSON] дала в борг [PERSON] 40000 грн. під проценти в розмірі 700 грн. щомісяця, про що останній написав розписку (а.с. 2), де вказав, що борг зобов'язується повернути до квітня 2011 року. Наведене свідчить, що [PERSON] та відповідач відповідно до ст. 1046 ЦК України уклали договір позики, на підтвердження чого, згідно ст. 1047 ч. 2 цього Кодексу представлена вищевказана розписка позичальника. Твердження відповідача, що він повертав позичені кошти [PERSON] не доведені при розгляді справи. Зокрема, показання свідків на стороні відповідача - його дружини [PERSON], її матері [PERSON] та батька [PERSON] [PERSON], про те, що вони давали відповідачу гроші для повернення боргу і були присутні при його поверненні, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені письмовими доказами. Відповідач пояснив, що померла дружина позивача при поверненні боргу писала йому розписку, яку він втратив, не заслуговують на увагу, оскільки він даний письмовий доказ суду не подав. В той же час позивач [PERSON] подав оригінал розписки про отримання позики в сумі 40000 грн. і процентною ставкою 700 грн. щомісячно. Відповідач підтвердив, що саме цю розписку він писав при отриманні позики. Кошти в розмірі 10000 грн., які відповідач передав позивачу, 5000 з яких для покриття витрат, пов'язаних з похоронами дружини останнього, [PERSON] відняв від боргу. Інших доказів повернення боргу відповідачем в судовому засіданні не представлено. В силу ст. 1048 ч. 1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ч. 1 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. В силу ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається із згаданої розписки, сторонами договору позики обумовлена сплата процентів в розмірі 700 грн. щомісяця. Беручи до уваги розрахунок боргу позивача по позиці із відсотками та враховуючи 10000 грн. повернутих відповідачем позивачу, загальна сума боргу становить 61500 грн. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У встановлений строк - до квітня 2011 року, відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої, відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на вищевказаний борг. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, разом із майном померлої відкрилась спадщина на кошти, що надавались у борг відповідачу. В силу ст. 60 ч. 1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином за час шлюбу позивач набув право на половину коштів, які дала в борг відповідачу [PERSON] Відповідно до ст. 1278 ч. 1 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Заповіт [PERSON] не посвідчувався. Наведене свідчить, що друга половина боргу ділиться між спадкоємцями першої черги за законом, якими є позивач та його двоє синів [PERSON] і [PERSON], порівну. Тому половина суми несплаченого боргу 61500 грн. - 30750 грн. належить позивачу, інша половина у такому ж розмірі ділиться на три рівні частини - по 10250 грн. Отже частина несплаченого боргу, яка належить позивачу, становить 41000 грн. (30750 грн. + 10250 грн.). Вищевказаним спростовуються твердження відповідача у запереченні, що позивач не має права на позов про стягнення боргу по розписці, як спадкоємець. Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення такої шкоди немає, оскільки відшкодування її не передбачено в розписці в разі порушення її умов. Крім цього, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Твердження позивача, що він переніс моральні страждання за час очікування повернення боргу, в результаті чого неодноразово лікувався в лікувальних закладах м. Львова, суд вважає суперечливі і не приймає до уваги, оскільки згідно поданих ним довідки Львівського обласного спеціалізованого диспансер радіаційного захисту населення від 22.03.2012 року № 137 (а.с. 4), посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 7), він є ліквідатором аварії на ЧАЕС, І категорії, інвалід ІІІ групи, потребує постійного амбулаторного лікування, а тому міг лікуватися за рекомендаціями лікарів. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Посилання [PERSON], що [PERSON] звернувшись до суду із даним позовом, пропустив вищеназваний строк, спростовуються позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу поданою 05 березня 2014 року до Залізничного районного суду м. Львова, що, згідно ст. 264 ЦК України, є перериванням перебігу позовної давності, після чого перебіг позовної давності починається заново. Задовольняючи позов частково в частині майнового характеру, суд, відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі, передбаченому ст. 4 ч. 2 п.п. 1.1 Закону України «Про судовий збір», що буде становити 410 грн. (1% від ціни позову майнового характеру 41000 грн.), оскільки позивач звільнений від сплати такого збору на підставі ст. 5 ч. 1 п. 10 цього Закону.

Outcome: partial