Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Вказує, що 29.12.2007 року його дочка [PERSON] зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON], який 24.12.2009 року був зареєстрований у вказаній квартирі в якості члена сімї. Однак, на підставі рішення суду від 26.11.2014 року шлюб між ними було розірвано і з кінця січня 2015 року відповідач [PERSON] не проживає по місцю своєї реєстрації, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, чим порушує право власності позивача на квартиру та перешкоджає користуванню його житлом. Крім того, позивач змушений протягом тривалого часу платити за відповідача комунальні платежі. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд усунути йому перешкоди в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 126 по вул. Львівське шосе, 47/2, в м. Хмельницькому. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169, ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі ордеру № 2037 серія И від 30.09.1977 року на вселення належить квартира [ADDRESS]. Даний факт, також, підтверджується копією технічного паспорту на вказану квартиру від 04.05.2016 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11.05.2016 року, із якої вбачається, що право приватної власності на дану квартиру зареєстровано за позивачем. В даній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], його дружина [PERSON], дочка [PERSON], теща [PERSON], зять [PERSON], онук [PERSON], що підтверджується довідкою ТОВ «ЖЕО» ЖЕД-2 від 21.04.2016 року вих. № 1927. Як вбачається із копії заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26.11.2014 року шлюб укладений 29.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано (рішення набрало законної сили 21.01.2015 року). Ухвалою суду від 29.01.2015 року описку в рішенні суду від 26.11.2014 року було виправлено. На даний час у зазначеній квартирі відповідач [PERSON] продовжує бути зареєстрованим, однак не проживає з січня 2015 року, не сплачує комунальні послуги, чим перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на житло. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою ТОВ «ЖЕО» ЖЕД-2 від 21.04.2016 року вих. № 1927 про склад сім'ї позивача, актом про відсутність [PERSON] в місці реєстрації понад рік, а також поясненнями допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], яка підтвердила факт не проживання відповідача у спірній квартирі з січня 2015 року. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження. Частинами 1, 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~«Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю». Ніхто не можу бути позбавлений права власності, окрім як на підставах, встановлених Законом. Право приватної власності є непорушним Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України\~-правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] у реалізації його права власності, суд вважає за необхідне усунути перешкоди в користуванні позивачем житлом шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 126 по вул. Львівське шосе, 47/2, в м. Хмельницькому. Судовий збір розподіляється згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved