Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

21.10.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є володільцем транспортного засобу - автомобілю «OPEL CORSA» з державним реєстраційним номером [NUMBER]. Автомобілем керує дружина [PERSON] - [PERSON] 17.08.2012 року на вул. Куйбишева в с. Благодатне Амвросіївського району сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої одна з корів, яку гнав неповнолітній [PERSON], пошкодила автомобіль [PERSON] Згідно висновку експерта розмір матеріальної шкоди, що завдана володільцю автомобіля, складає 12564 грн. 86 коп. Вартість дослідження складає 1600 грн. Крім того, [PERSON] вважає, що дорожньо-транспортною пригодою йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн. Оскільки батьки неповнолітнього [PERSON] в добровільному порядку завдану шкоду не відшкодовують, [PERSON] просить стягнути з матері неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] завдану з вини її сина матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просять їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки завдану з вини її неповнолітнього сина матеріальну та моральну шкоду, а також понесені позивачем судові витрати. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивач та його представник не довели, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини неповнолітнього сина відповідачки, а також не довели розмір завданої пригодою шкоди. Тому представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши позивача та його представника, а також представника відповідачки, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником транспортного засобу: автомобілю «OPEL CORSA» з державним реєстраційним номером [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] 17.08.2012 року приблизно о 8 годині 40 хвилин в с. Благодатне Амвросіївського району, на вул. Куйбишева сталася дорожньо-транспортна пригода за наступних обставин: автомобіль позивача під керуванням його дружини [PERSON] рухався по автодорозі по вул. Куйбишева з боку с. Новопетрівка в напрямку м. Амвросіївка. В автомобілі в якості пасажирів перебував позивач та [PERSON] В той же час по тій самій вулиці біля будинку № 22 проходило стадо корів в кількості п`яти голів, за якими на велосипеді рухався пастух - [PERSON], [INFO]. При цьому три корови йшли разом з пастухом по узбіччу зправа від автомобілю позивача, дві корови - по узбіччу зліва. Коли корови проходили повз автомобілю, одна з корів, яка перебувала зліва від нього, вдарила боковою частиною свого тулуба у ліву бокову частину автомобілю, завдавши йому механічні ушкодження. Ця обставина підтверджується поясненнями позивача, свідків [PERSON], [PERSON], а також самого неповнолітнього [PERSON] Крім цього, ця обставина підтверджується висновком розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, складеним інспектором дізнавання ВДАЇ Амвросіївського РВ ГУМВС України в Донецькій області 18.08.2012 року. Під час дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль, що належить позивачу. Про наявність механічних пошкоджень свідчать пояснення позивача, свідків, а також схема пригоди, яка складена 17.08.2012 року та підписана свідками, на зворотньому боці якої зазначено пошкодження. Крім того, пошкодження автомобіля викладені у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 128 від 06.09.2012 року, згідно з яким вартість матеріальної шкоди, що заподіяна власнику автомобілю «OPEL CORSA» д.н. [NUMBER], складає 12564 грн. 03 коп. Суд вважає, що зазначений висновок є належним доказом наявності та розміру матеріальної шкоди, що завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначаючи, що цей висновок не є висновком експерта, тому не підтверджує в передбаченому законом порядку розміру шкоди, представник відповідачки не зазначив підстав, через які суд не може прийняти вищезазначений висновок в якості письмового доказу наявності та розміру матеріальної шкоди. Представник відповідачки не заявляв клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи та не навів належних підстав вважати, що визначення розміру матеріальної шкоди під час експертного дослідження проведено з порушенням вимог закону та не відповідає обставинам справи. Не заперечуючи факту дорожньо-транспортної пригоди та факту пошкодження автомобіля позивача внаслідок цієї пригоди, представник відповідачки посилається на те, що винність неповнолітнього сина відповідачки у настанні цієї дорожньо-транспортній пригоді є недоведеною. При цьому представник відповідачки посилається на те, що на підставі ст. 61 ЦПК України лише наявність постанови суду у справі про адміністративне правопорушення позбавляє позивача обов`язку довести винуватість сина відповідачки. Суд не може погодитись з таким посиланням. Дійсно, частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені воні цією особою. На час дорожньо-транспортної пригоди син відповідачки не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальность, тому протокол про порушення [PERSON] Правил дорожнього руху не складався. Про це свідчить повідомлення начальника Амвросіївського РВ ГУМВС України в Донецькій області від 10.09.2012 року. З цього приводу щодо відповідачки було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 184 КпАП України, яке передбачає відповідальність батьків за вчинення їх неповнолітніми дітьми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом. З постанови судді Амвросіївського районного суду від 10.10.2012 року вбачається, що винність відповідачки за ч. 3 ст. 184 КпАП Украиїни доведена, однак адміністративне стягнення на неї накладено не було з приводу малозначності правопорушення. Ця постанова оскаржена не була та набрала чинності. На теперішній час немає постанови суду про визнання неповнолітнього [PERSON] винним у порушенні Правил дорожнього руху, а отже і у дорожньо-транспортній пригоді. Проте є постанова судді, в який зазначено про наявність в діях відповідачки складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КпАП України. Також є висновок розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 18.08.2012 року, згідно з яким в діях водія [PERSON] відсутні порушення Правил дорожнього руху. Оскільки відсутня постанова про визнання [PERSON] винним в порушенні Правил дорожнього руху, що призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди, а висновки розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 18.08.2012 року не є обов`язковими для суду при вирішенні цього позову, суд за правилами ст. 212 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При вирішенні позову суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання збегірання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Перелік таких об`єктів не є вичерпним і питання щодо відношення того чи іншого об`єкту до об`єктів, використання збегірання або утримання яких створює підвищену небезпеку, вирішується судом в кожному конкретному випадку. Беручи до уваги, що поведінка великої рогатої худоби є непередбачуваною, може становити загрозу для здоров`я людей та їх майна, суд вважає за можливе визнати утриманням великої рогатої худоби джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з вимогами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальними правилами відшкодування матеріальної шкоди, передбаченими ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, саме на особу, яка завдала шкоду, покладається обов`язок доведення своєї невинуватості. З пояснень позивача та свідків, з відеозапису відеореєстратора, яким обладнано автомобіль позивача, а також зі схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що неповнолітній [PERSON] під час прогону великої рогатої худоби по автодорозі по вул. Куйбишева в с. Благодатне не забезпечив безпеки для інших учасників дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 7.6, 7.8, 2.3(б,д) Правил дорожнього руху. При цьому представником відповідачки не надано суду доказів того, що дії неповнолітнього [PERSON] 17.08.2012 року під час прогону хубоди не потягли за собою настання дорожньо-транспортної пригоди. Представником відповідачки не заявлено клопотання про проведеня автотехнічної експертизи, призначення якої не є обов`язковим та може мати місце лише за клопотанням сторін. Таким чином, не надано доказів того, що шкода завдана не з вини особи, яка її завдала - неповнолітнього [PERSON] За таких обставин, а також враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що в настанні дорожньо-транспортної пригоди винним є саме неповнолітній [PERSON] Статтєю 1179 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. В судовому засіданні встановлено, що з причини винних дій неповнолітнього [PERSON] позивачу завдано шкоду. Також в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON] не має майна, достатнього для відшкодування шкоди. Відповідачка є матір`ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України та ст. 1179 ЦК України її представник не довів, що шкода завдана неповнолітнім [PERSON] не з вини його матері, яка дозволила йому здійснювати прогін великої рогатої худоби по автодорозі та не забезпечила виконання ним вимог Правил дорожнього руху під час цього прогону. Таким чином, матеріальна шкода, яка завдана позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню в повному обсязі з відповідачки. При цьому суд вважає, що матеріальна шкода позивача складається з грошової суми, визначеної експертом, а також з вартості проведення експертного дослідження. Позивач вважає, що внаслідок дорожньо-трснспортної пригоди йому заподіяно моральну шкоду. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає, що відчуття стресу та хвилювання, які зазнав позивач під час самої пригоди, учасником якої він був, а також в результаті пошкодження його автомобілю та відмови батьків неповнолітнього [PERSON] оплатити ремонт пошкодженого автомобіля, свідчать про наявність у позивача моральної шкоди та права на її відшкодування. Проте, суд вважає, що зазначена позивачем грошова компенсація моральної шкоди є завеликою. Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що ні позивачу, ні його близьким під час дорожньо-транспортної пригоди не завдано тілесних ушкоджень, ушкодження завдано лише автомобілю. Суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода сталася не навмисно, а з необережності з боку неповнолітнього [PERSON] При призначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує розмір матеріальної шкоди, що завдана позивачу. Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає сумму в 1000 грн. достатньою для відшкодування моральної шкоди позивача. За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи вимоги ст. 1179 ЦК України, завдана позивачу моральна шкода підлягає стягненню з відповідачки, як з матері неповнолітнього [PERSON] - особи з вини якої завдана моральна шкода. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно з ст. 79 ЦПК України до судових витрат віднесено судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. До останніх належать витрати на правову допомогу. Позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, проте зазнав витрат на правову допомогу на загальну суму 790 грн., що підтверджується накладною та прибутковим касовим ордером від 01.10.2013 року. Таким чином, документально підтвердженими є понесені позивачем судові витрати на загальну суму 790 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial