overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 679,51 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона працювала на підприємстві відповідача та була звільнена із роботи за ст. 38 КЗпП України, однак остаточного розрахунку при звільненні з нею не провели, а саме: не виплатили частину заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1328, 79 грн., що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач в судове засідання не з'явилсь, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Позивач працювала в 209 Управлінні начальника робіт на посаді бухгалтера з 22.07.2013 року та згідно наказу №3 від 23.01.2014 року була звільнена з роботи за власним бажанням. Відповідно до довідки № 12 від 05.03.2014 року, позивачу не була виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1 328,79 грн., яку було стягнуто наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.03.2014 року. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 679 грн. 51 коп. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що їй згідно свідоцтва про право власності від 18.09.2013 року належить житловий будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована її донька [PERSON], яка з жовтня 2003 року в ньому не проживає без поважних на те причин та не несе витрати по його утриманню, та в будинку відсутні її особисті речі. Оскільки [PERSON] добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, а позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, тому змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому. Зазначили, що з 2003 року відповідач не проживає в спірному будинку, та на даний час взагалі не відомо її місце проживання, оскільки з 2003 року вона не спілкується з позивачем. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку за місцем реєстрації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: - відповідно до свідоцтва про право власності від 18.09.2013 року та витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно від 18.09.2013 року [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. - відповідач [PERSON] зареєстрована, але не проживає у зазначеному житловому будинку, що підтверджується домовою книгою та довідкою від 26.08.2014 року, складеного головою органу самоорганізації населення №2. - свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] тривалий час в будинку не проживає без поважних на те причин. Спірні правовідносини сторін регулюються ст. 405 ЦК України, у відповідності до якої член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або за законом. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, зазначених в ч.2 ст. 405 ЦК України, оскільки встановлено відсутність зазначеної особи понад встановлений законом строк у спірному житловому приміщенні без поважних на те причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись у своїх вимогах те, що з відповідачем перебуває у шлюбі , який зареєстрований 02 травня 2009 року виконавчим комітетом Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області . Від шлюбу мають малолітніх дітей : доньку [PERSON] ,[INFO], та сина [PERSON] ,[INFO] , які проживають з нею і знаходяться на її утриманні, в зв'язку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімума на кожну дитини відповідного віку. Позивач надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі. Відповідач надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При недосягненні угоди про сплату аліментів кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку в частці від заробітку або доходу з урахуванням стану здоров'я і матеріального становища дітей та платника аліментів та інших обставин, які мають істотне значення. Із наданих позивачем доказів встановлено, що сторони мають малолітніх дітей : доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач не заперечує проти стягнення аліментів у вказаному розмірі . Визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Тому на підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

21.08.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 12.03.2001 року. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини припинили у 2013 році. Відповідач добровільно не допомагає утримувати доньку, яка проживає з нею. Позивач в судове засіданні не з'явилася, надала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу слухати у його відсутності. Сторони, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З свідоцтва про укладання шлюбу [NUMBER] від 12.01.2008 року, встановлено, що 13.03.2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб у результаті чого остання змінила своє прізвище на «[PERSON]». З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.09.2007 року, встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд приходить до висновку, що досліджені докази, є належними та достатніми, вважає, що позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

21.08.2014 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, просили суд визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], з тих підставах, що останні, як їх родичі, у 2012 році були зареєстровані за вказаною адресою, але у грудні 2013 року покинули вказане житло, виїхавши в невідомому напрямку. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про підтримку позовних вимог, та розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Неявка вказаних осіб у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин. Зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №12032 від 1.12.1993 року є власниками квартири [ADDRESS]. (а.с. 3) За даними ТОВ «Житло-Плюс» у вказаній квартирі значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON], [PERSON], але фактично вони в квартирі не проживають з грудня 2013 року, їх майна в квартирі не має, про що свідчать відповідні акти від 12.06.2014 року та 1.09.2014 року, складені ТОВ «Житло-Плюс». Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ввідповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного та положень матеріального права суд дійшов висновку, що [PERSON], [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], тому їх слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі, внаслідок чого вони підлягають зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Оскільки позивачі не наполягали на стягненні з відповідачів судових витрат, суд прийшов до висновку про недоцільність їх стягнення. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

21.08.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що подружнє життя вони фактично припинили та мешкають окремо. Сім'я розпалась в результаті того, що в них різні погляди на взаємовідносини подружжя в сім`ї та психологічна несумісність характерів. Все це негативно впливало на їх сімейні стосунки. Посилаючись на неможливість спільного проживання позивачка просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала, підтвердивши викладені в позові обставини та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позов визнав,та просив розірвати шлюб між ним та позивачкою. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивачки, відповідача дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 20.08.2004 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON],[INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки припинили в грудні 2013 року та спільне господарство ними не ведеться. Поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. У зв'язку з викладеним шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

21.08.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з’явилась, надала суду заяву про розгляд справи в заочному порядку за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Повідомлявся про час і місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Приймаючи до уваги викладене, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено, що сторони в справі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою, а відповідач у справі матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Викладене підтверджується письмовими поясненнями позивачки та відсутністю заперечень на позов відповідача. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на викладене, стан здоров'я та матеріальне становище дитини і відповідача, а також те, що відповідач не платить аліменти на утримання інших дітей, у відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України, позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки суд стягує аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

21.08.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, тривалий час між подружжям виникають непорозуміння та суперечки, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Позивачка та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивачка позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.04.2004 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №340 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не проживають разом, спільним побутом не пов'язані. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

21.08.2014 року позивачка звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON], що народилась [INFO] в розмірі 14 частини заробітку відповідача, щомісячно, так як відповідач після припинення шлюбних відносин допомоги на утримання дитини, яка проживає із нею, не надає. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву в якій підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, а справу просила розглядати в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов визнав та проти його задоволення не заперечував, а справу просив розглядати в його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить що позов доведений відповідно до вимог ст. 61ч.1 ЦПК України, так як обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а тому відповідно до вимог ст. ст. 180,181,182,183СК України позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

21.08.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до Миронівської сільської ради Балтського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування вимог зазначила, що її батько - [PERSON] помер [INFO]. Вона являється спадкоємцем першої черги за законом. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вона не може, оскільки пропустила встановлений законом строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через скрутне матеріальне становище внаслідок витрат на поховання батька. Посилаючись на викладене, просила суд ухвалити рішення про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій вказала, що позов підтримує. Відповідач - представник Миронівської сільської ради Балтського району у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Позивачка є його донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Позивачка спадщину не прийняла через пропущення встановленого законом строку для прийняття спадщини. Згідно довідки Кодимської державної нотаріальної контори від 12.09.2014 р. № 677/01-16 спадкоємці після смерті [PERSON], померлого [INFO], до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. З позовної заяви вбачається, що позивачка пропустила встановлений законом строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через скрутне матеріальне становище внаслідок витрат на поховання батька. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропуску позивачкою терміну для прийняття спадщини та визначити позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved