Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

21 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовну заяву обґрунтувала тим, що 20 жовтня 2016 року помер [PERSON], смерть якого була зареєстрована 24 жовтня 2016 року [PERSON] сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 12. В листопаді 2017 року позивачці стало відомо, що [PERSON], з яким вона перебувала у дружніх стосунках, посвідчив на її імя заповіт. З метою отримання достовірної інформації вона звернулась до нотаріуса, який підтвердив наявність посвідченого на її імя заповіту та видав дублікат. Зазначеним заповітом [PERSON] заповів позивачці земельну ділянку в межах [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 5,93 га. Оскільки про наявність заповіту посвідченого на її імя, позивачці стало відомо лише 30 листопада 2017 року, тобто через 1 рік після смерті [PERSON], вона пропустила строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори з поважної причини, тому що не знала і не могла знати про наявність посвідченого на її імя заповіту, а тому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позов підтримують повністю. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року первісного відповідача [PERSON] сільську раду Веселинівського району Миколаївської області замінено належним відповідачем [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Ідея банк». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Ідея банк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень суду не надав. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30 січня 2018 року від Веселинівської державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи № 102/2016, заведеної після смерті [PERSON] У зв'язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 жовтня 2016 року в м. Миколаїв помер [PERSON], смерть якого була зареєстрована 24 жовтня 2016 року [PERSON] сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 12, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 269416, виданим повторно 31 жовтня 2017 року. За життя, 16 лютого 2012 року, [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,93 га, розташовану в межах території [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, що належить йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-МК № 028815, виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 02 грудня 2002 року заповів [PERSON], тобто позивачці. Зазначений заповіт посвідчено приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 91. Відповідно до матеріалів спадкової справи, після смерті 20 жовтня 2016 року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернулась спадкоємець за законом, а саме: дочка померлого [PERSON], тобто відповідач по справі. На підставі вказаної заяви Веселинівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 102/2016. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області за вих. № 928 від 04.12.2017 року [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], з 1985 року по день смерті 20 жовтня 2016 року. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований один. Інших спадкоємців за законом та заповітом, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ст. 1233 ЦК України\~ заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1269\~та 1270\~ЦК України\~передбачено,\~що спадкоємець,\~який бажає\~прийняти спадщину,\~але на\~час відкриття\~спадщини не\~проживав постійно\~із спадкодавцем,\~має подати\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву\~про прийняття\~спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість позивачка протягом шести місяців з часу відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, на час відкриття спадщини із спадкодавцем постійно не проживала. Тобто, з огляду на вимоги ч.1\~ст.1272 ЦК України\~позивачка вважається такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги, що за життя [PERSON] не повідомив позивачці про складання ним заповіту, позивач [PERSON] не є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON], а тому після смерті спадкодавця не зверталася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Про те, що померлим [PERSON] на її ім'я був складений заповіт позивачка дізналася лише 30 листопада 2017 року, коли отримала у приватного нотаріуса дублікат заповіту. Від державного нотаріуса після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця [PERSON], будь-яких дій для повідомлення [PERSON] про відкриття спадщини не здійснювалося, виклик її, як спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, не здійснювався. Наведені висновки суду щодо поважності причин пропуску строку прийняття спадщини у зв'язку з необізнаністю про наявність заповіту, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у справі за №6-1320цс17 від 23 серпня 2017 року. За таких обставин, суд вважає, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, згідно 16, 1220, 1223, 1268-1270, 1272 ЦК України та ст.ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України,

Outcome: approved