Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

20.05.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 2 - 5), посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають одну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , який проживає разом з позивачем [PERSON] . Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально дитині не допомагає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не відвідує батьківські збори, не обізнаний про проблеми та успіхи дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною взагалі. Таким чином, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.05.2019 року провадження у справі відкрито (а.с. 23). Позивач [PERSON] та представники позивача [PERSON] - адвокат Семенюк І.М., адвокат [PERSON] у судове засідання не з`явились, звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, згідно яких позов підтримали повністю та просили суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Крім того, відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційній веб-сторінці суду. В судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав не з`явився, однак надав суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Арцизьким районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Крім того, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 21 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрів шлюбів зроблено відповідний запис за № 371, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 08.05.2015 року (а.с. 7). Договором серії НВХ № 665251 від 13.03.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Некриловим К.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за № 360, укладеним між батьками дитини - [PERSON] та [PERSON] визначено обов`язок батька щодо утримання, відвідання дитини, організація відпочинку та дозвілля. Позивач та відповідач дійшли згоди, що їх син [PERSON] буде проживати разом з матір`ю (а.с. 8 - 12). Таким чином договором та взаємною згодою батьків були визначені умови проведення часу разом з їх спільною дитиною - [PERSON] . І кожен був вільним обирати час, та тривалість проведення спільного відпочинку. Як вбачається з копії рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року, розірваний шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13 - 14). Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання від 02.04.2019 року, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.11.2015 року по теперішній час (а.с. 15). Як вбачається з довідки від 18.04.2019 року, [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільне відділення «Монтессорі. Перші Кроки», що є частиною ТОВ «ПЗО «Мовна Академія. Перші Кроки» з травня 2017 року. [PERSON] почав відвідувати садочок з трирічного віку. Дитина розвинена фізично та інтелектуально відповідно до віку. [PERSON] з цікавістю та наполегливістю накопичує знання, із задоволенням відвідує садочок. З початку відвідування [PERSON] занять, співробітники закладу спілкувалися виключно з матір`ю. Батько [PERSON] не приводить та не забирає дитину з дитячого садочка, не відвідує жодного заходу, що проводяться у закладі, а саме: свята, батьківські збори, консультації для батьків та зі слів матері, не виховує дитину й не цікавиться її розвитком та здоров`ям (а.с. 16). Відповідно до копії податкової декларації про майно майновий стан і доходи, позивач [PERSON] має постійний заробіток та дохід (а.с. 17). Крім того, 24 червня 2019 року в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона являється нянею дитини [PERSON] , проводить багато часу з родиною, на її очах росте та розвивається дитина і вона підтверджує факт відсутності батьківської турботи з боку батька дитини, який також не піклується про фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток своєї дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є подругою позивача [PERSON] і підтверджує факт відсутності турботи батька дитини [PERSON] , [INFO] - відповідача по наявній справі [PERSON] та піклування, а також відсутність зацікавленості розвитком та становленням в житті дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] , допитаний на підставі ст. 92 ЦПК України, пояснив суду, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачем [PERSON] та підтверджує факт, що відповідач [PERSON] не спілкується з дитиною. Відповідач дитиною не опікується, матеріальною допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у вихованні сина, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, батьківські збори не відвідував. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками, в зв`язку з тим, що даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не зустрічається з дитиною, не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, коштів на його утримання та розвиток не надає, тобто систематично не виконує своїх батьківських обов`язків. Як вбачається з Висновку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 19.07.2019 року № 105/01-1526/В-140, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, догляду та утриманню своєї дитини. Крім того, до суду надано Акт обстеження житлово-побутових умов від 24.06.2019 р. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд звертає увагу, що 19.07.2019 року за № 105/01-1526/В-140, Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування, був наданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, відносно сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності відомостей про свідоме нехтування відповідачем батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позивачем надано суду достатніх відомостей, які безумовно свідчать про злісне ухиляння відповідача [PERSON] від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би свідчив про виконання ним батьківського обов`язку. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні з досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванню дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Невиконання батьківських обов`язків відповідачем підтверджується письмовими доказами по справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ніякої уваги дитині не приділяє, відмовився від дитини. На даний час дитина проживає разом з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи усі вищевикладені обставини, що мають істотне значення для справи, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Крім того в силу ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір по справі у розмірі 768,40 гривень (а.с. 1). На підставі ст. ст. 15, 150, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 165 СК України,

Outcome: approved