Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

19 лютого 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 червня 2009 року у виконкомі Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №2. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 червня 2009 року у виконкомі Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №2. Під час спільного проживання в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Між сторонами не склалися нормальні сімейні стосунки. Чоловік майже на протязі всього періоду їх спільного проживання епізодично зловживав спиртними напоями, що часто ставало причиною сварок між ними, які бачив їх син, що негативно впливає на його виховання. В останні три роки їх шлюбу відповідач став систематично зловживати спиртними, що ще більше загострило між ними стосунки та призвело до фактичного припинення їх. Проживають окремо один від одного, відповідно не ведуть спільного господарства, в кожного з них окремий бюджет. Сторони дійшли обопільної згоди щодо розлучення. Після розірвання шлюбу син залишається з позивачем. Спору щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, немає. Ухвалою судді від 18 березня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п,ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз,яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу направлено ухвалу Відповідачем відзиву не подано. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 12 червня 2009 року виконкомом Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 12 червня 2009 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №2. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.5). Під час шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про його народження, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с.6). Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя з відповідачем не склалося в силу психологічної несумісності їх характерів, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. З кожним роком стосунки погіршувались і це призводило до сварок між сторонами, що накладає негативний відбиток на їх дитину. Відповідач зловживає спиртними напоями. Сторони дійшли обопільної згоди щодо розлучення. Після розірвання шлюбу дитина залишається з позивачем. Спору щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, немає. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved