Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

20 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточненої зави вказав, що 28 квітня 2015 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 3,27 гектарів (далі га), що розташована на території Розівської селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №081899, виданого 02 березня 2005 року Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВЕ №985682 від 15 липня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05. Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька, однак приватний нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку через відсутність правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку на імя спадкодавця. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, позивач [PERSON] прохає суд визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він позов підтримує у\~повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.44). Відповідач - Розівська селищна рада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача [PERSON]. не оспорював, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.40-41). У судове засідання сторони та їх представники не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (а.с.35,37). Зазначені особи до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі та участі їх представників (а.с.40,44). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника відповідача. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] народився 16 вересня 1976 року в м.Жданов (м. Маріуполь) Донецької області. Із свідоцтва про народження серії ІІІ-НО №357017, виданого 11 травня 1977 року та заповненого російською мовою, батьком «Тхирь Алексея Владимировича» є «Тхирь Владимир Михайлович» (а.с.5-7,23). 28 квітня 2015 року у віці 57 років в м.Маріуполь Донецької області помер батько позивача - [PERSON] (а.с.9-11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,27 га, кадастровий номер 2324955000:03:004:0051, що розташована на території Розівської селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №081899, виданого 02 березня 2005 року Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВЕ №985682 від 15 липня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05 (а.с.12,24 зворотна сторона,45-58). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] (далі приватний нотаріус) встановлено, що після померлого 28 квітня 2015 року [PERSON] було заведено спадкову справу №65/2015 за номером у спадковому реєстрі 57898867 за заявою сина померлого [PERSON]. При цьому, 08 вересня 2015 року до приватного нотаріуса надійшла заява доньки померлого спадкодавця - [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON]. Інших заяв щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлого від права на спадкування не встановлено (а.с.38,42,43). Проте, постановою приватного нотаріуса від 26 жовтня 2015 року №_245/02-31_ [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,27 га, розташовану на території Розівської селищної ради, яка залишилась після померлого 28 квітня 2015 року [PERSON]. Приватний нотаріус розяснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку на імя спадкодавця (а.с.8). Згідно з ч.1 ст.1297 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено, що померлому [PERSON] згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №081899, виданого 02 березня 2005 року Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВЕ №985682 від 15 липня 2004 року, належить земельна ділянка площею 3,27 га, що розташована на території Розівської селищної ради. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05 (а.с.54 зворотна сторона - 56). Як встановлено із заяви позивача, померлим [PERSON] за життя було втрачено оригінал державного акту серії ЗП №081899 на право власності на земельну ділянку (а.с.2-4,20-22). Разом з тим, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті батька [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved