Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

20 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 07 лютого 2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони перестали розуміти одне одного, а їхні погляди на сімейне життя розійшлися. З березня 2016 року вона з дочкою проживає окремо від відповідача. Шлюбні відносини фактично припинені, збереження шлюбу та подальше спільне проживання неможливе. Після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище Бутенко. До початку судового засідання позивач звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила задовольнити (а.с. 30). Відповідач до початку судового засідання звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позов визнає у повному обсязі (а.с. 23). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з 07 лютого 2015 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу Бутенко), [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, про що складено відповідний актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно викладених позивачем обставин спільне життя сторін не склалося, оскільки вони перестали розуміти одне одного, а їхні погляди на сімейне життя розійшлися. З березня 2016 року вона з дочкою проживає окремо від відповідача. Шлюбні відносини фактично припинені, збереження шлюбу та подальше спільне проживання неможливе. Згідно зі ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачу слід відновити дошлюбне прізвище Бутенко, оскільки вона виявила таке бажання. На підставі викладеного та

Outcome: approved