Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

20 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом в інтересах [PERSON] В заяві зазначила, що 06 червня 2011 року [PERSON] надала відповідачу довіреність №465 на продаж належного їй на праві власності житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування по [ADDRESS]. 25 листопада 2011 року відповідач, діючи на підставі вказаної довіреності, уклав з [PERSON], який діяв від імені [PERSON], договір купівлі-продажу вказаного будинку, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] в м.Миколаєві. Цей продаж житлового будинку та земельної ділянки було вчинено за 34000грн., але відповідач у порушення доручення вказані кошти [PERSON] не повернув. З вказаних підстав, [PERSON] просила суд про задоволення позову. У судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю та просила суд про їх задоволення. Відповідач позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні. Суду пояснив, що дійсно на підставі доручення матері [PERSON] він 25 листопада 2011 року уклав з [PERSON], який діяв від імені його сина [PERSON], договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] в м.Миколаєві. При укладенні вказаного договору купівлі-продажу, був присутній його батько [PERSON], який дав згоду на продаж вказаного нерухомого майна і якому він за договором купівлі-продажу передав 34000грн. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст.237,244,1000,1003-1006 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення та виконати його особисто. На повіреного покладається обов'язок негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 06 червня 2011 року [PERSON] своєю довіреністю на а.с.50 уповноважила відповідача бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних органах, установах чи організаціях з питань, пов'язаних з підготовкою документів для продажу житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] і у подальшому продати вище вказаний житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку за ціну і умовах на його власний розсуд, а також отримати належні їй гроші від продажу вказаного нерухомого майна. Довіреність видана строком на три роки та посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №465. Як свідчать копія договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки та витяг з державного реєстру правочинів на а.с.4-7, 25 листопада 2011 року [PERSON], який діяв за дорученням в інтересах [PERSON] продав, а [PERSON], який діяв за дорученням в інтересах [PERSON], купив житловий будинок з господарськими будівлями, огорожами і спорудами, та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний продаж нерухомого майна вчинено за 34000грн., які покупець сплатив представнику продавця повністю при оформленні договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано у реєстрі за №1499. 14 червня 2013 року за заявою [PERSON] дію довіреності припинено (а.с.10). Між сторонами виник спір з приводу неповернення відповідачем 34000грн. коштів, виручених від продажу належного на праві власності житлового будинку [PERSON] На підтвердження своїх вимог представник позивача послався на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердили, що дійсно відповідач не повернув батькам грошові кошти у сумі 34000грн., виручених за продаж їх житлового будинку та земельної ділянки в с.Великопілля Снігурівського району Миколаївської області. Їх свідчення в частині непередачі грошових коштів за договором купівлі-продажу підтвердив і свідок [PERSON], який був учасником договору купівлі-продажу і пояснив, що він підписав договір купівлі-продажу в інтересах покупця, але грошові кошти за угодою не передавалися. Власник житлового будинку та її чоловік при укладенні договору були відсутні і він їх не бачив. При укладенні договору у нотаріуса був присутній він та відповідач у справі. Відповідач на підтвердження своїх вимог посилається на свідчення нотаріуса у судовому засіданні 23 травня 2013 року по розгляду провадження №2/485/233/13, яка стверджувала, що грошові кошти за договором було передано чоловікові [PERSON] - [PERSON] Суд до свідчень нотаріуса ставиться критично, так як вони спростовуються свідченнями свідка [PERSON] Крім того, за дорученням [PERSON] уповноважувала відповідача отримати належні гроші від продажу нерухомого майна і повернути саме їй, а не [PERSON], як стверджував про це відповідач. За такого, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів про те, що він повернув [PERSON] грошові кошти у сумі 34000грн. від продажу житлового будинку та земельної ділянки, належних їй на праві власності, а тому вимоги представника позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що відповідач не повернув отримані від продажу житлового будинку та земельної ділянки грошові кошти, суд стягує з нього на користь [PERSON] 34000грн. заподіяних їй збитків та судові витрати у справі у розмірі 340грн.

Outcome: approved