Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

21 липня 2014 року прокурор Березнегуватського району в інтересах департаменту фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про стягнення коштів, витрачених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину. В позові зазначив, що вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2014 року відповідачку було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання. Згідно вироку відповідачка, 07 січня 2014 року перебуваючи за місцем проживання [PERSON] на ґрунті особистих неприязних відносин вчинила з останнім сварку, в ході якої умисно його штовхнула, а після того як він упав, нанесла йому руками та ногами декілька ударів по голові та тулубу, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження. В зв'язку з отриманими ушкодженнями [PERSON] з 17 січня по 11 лютого 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в торакальному відділенні Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру, де на його лікування, у рахуванням кількості ліжко-днів, було витрачено 26 196,83 грн., які відповідачка в добровільному порядку не сплачує. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник департаменту фінансів Миколаївської облдержадміністрації в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідачка в судовому засіданні вимоги прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 березня 2014 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було ухвалено вирок, яким відповідачку [PERSON] визнано винною в тому, що 07 січня 2014 року вона, перебуваючи за місцем проживання [PERSON] в с. Любомирівка Березнегуватського району, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинила з останнім сварку, в ході якої умисно його штовхнула, а після того як він упав, нанесла йому руками та ногами декілька ударів по голові та тулубу, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді множинних переломів ребер, ускладнених гідротораксом, струсу головного мозку, множинних синців та саден на обличчі (а.с.4-5). В зв'язку з отриманими тілесними ушкодженням [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в торакальному відділенні Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру Миколаївської обласної державної адміністрації з 17 січня по 11 лютого 2014 року, про що свідчить довідка зазначеного закладу охорони здоров'я від 20 березня 2014 року (а.с.6). На лікування [PERSON] Миколаївським обласним протитуберкульозним диспансером було витрачено 26196,83 грн. з урахуванням 26 ліжко-днів, вартості медикаментів, оплати праці медичного персоналу, інших фактичних витрат диспансеру та витрат на харчування. Зазначене підтверджується вищевказаною довідкою та додатками до неї (а.с.6-11). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, щодо відшкодування шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно пункту 2, 3 та 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Частина 7 ст.128 КПК України передбачає право особи на пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства у випадку непред'явлення цивільного позову у кримінальному провадженні. З огляду на викладене, враховуючи, що прокурором цивільного позову в кримінальному провадженні пред'явлено не було, вироком суду відповідачку визнано винною у заподіянні потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень та закладом охорони здоров'я доведено розмір витрат на його лікування, суд дійшов висновку, що позовна заява прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved