Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

20.07.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовом до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення 7\~807 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 22.08.1969 р. по 20.12.2012 р. працював у Запорізькому державному підприємстві «Радіоприлад». Наказом відповідача від 19.12.2012 р. був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з порушенням адміністрацією підприємства чинного законодавства про працю за ст. 38 КЗпП України з 20.12.2012р., що підтверджується записом у трудовій книжці. Згідно з довідки відповідача від 19.05.2017 р. № 116-904, станом на 17.05.2017 р. [PERSON]Л нараховані: заборгованість по компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 734 грн. 00 коп. та сума вихідної допомоги при звільненні у розмірі 7073 грн. 00 коп. Вищезазначені суми заборгованості на момент звернення позивача з позовом до суду відповідачем не виплачені, добровільно виплатити їх відповідач відмовляється, у звязку з чим, [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечила частково, просила задовольнити позовні вимоги лише в сумі 734 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. У задоволенні позову в частині 7\~073 грн. вихідної допомоги просила суд відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] в період час з 22.08.1969 року по 20.12.2012 року працював у Запорізькому державному підприємстві «Радіоприлад», що підтверджується копією трудової книжки від 14.10.1959 року (а.с. 3). Згідно з наказом відповідача від 19.12.2012 року № 317к, [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з порушенням адміністрацією законодавства про працю, про що відповідачем було зроблено відповідний запис у трудовій книжці (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 вказаного закону врегульовано, що структуру заробітної плати складають основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 44\~КЗпП України унормовано, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як встановлено судом та вбачається із довідки ЗДП «Радіоприлад» від 19.05.2017 року №116-904 (а.с.2), при звільненні [PERSON] з підприємства відповідача останній не здійснив повний розрахунок з позивачем. У звязку з чим, за ЗДП «Радіоприлад» обліковується заборгованість перед позивачем в сумі 734 грн. - компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та 7\~073 грн. - вихідної допомоги при звільненні. Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідач порушив норми ст.ст. 44, 116 КЗпП України при звільненні [PERSON] З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ЗДП «Радіоприлад» на користь позивача 734 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та 7\~073 грн. вихідної допомоги при звільненні є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч. 1). У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком (ч. 2). Судом відхиляються доводи представника відповідача з посиланням на норми ст. 233 КЗпП України про пропущення позивачем тримісячного строку звернення з позовом до суду та відносно того, що вихідна допомога не є заробітною платою оскільки це суперечить положенням ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 640 грн. покладається судом на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved