Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

20.10.2015 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про стягнення коштів за договором про надання послуг (а.с.2-3). Так, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача: - 38 300 грн. суму коштів за невиконані ремонтні роботи за договором про надання послуг; - 24\~000 грн. витрачені кошти за оренду житла; - судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.06.2014 року, 05.07.2014 року та 29.07.2014 року [PERSON] під розписку отримав у [PERSON] грошові кошти на загальну суму 38\~300 грн. (35\~100 + 2\~000 + 1 200) для здійснення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS]. Між тим, на теперішній час відповідач свої зобовязання щодо здійснення ремонтних робіт не виконав, грошові кошти не повернув, на будь-які звернення не реагує. Крім того, за твердженням позивача, у звязку із не виконанням відповідачем у вказаній квартирі ремонтних робіт, позивач був вимушений у період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року орендувати житло за адресою: [ADDRESS], на що витратив 24\~000 грн. (оплата оренди та комунальних послуг). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2015 року відкрито провадження по справі № 495/7635/15-ц за позовом [PERSON]до [PERSON]про стягнення коштів за договором про надання послуг. Справу призначено до розгляду (а.с.14). В судове засідання 04.03.2016 року позивач [PERSON], та його представник [PERSON], не зявилися, але від останнього до суду надійшла заява, згідно якої він просить позовні вимоги задовольнити та розглянути справу за його відсутності та без участі позивача (а.с.37). Відповідач [PERSON], відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС щодо доступу до персональних даних [PERSON](а.с.16). Згідно відповіді № 23/913307, що надійшла від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 24.07.1998 року за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Випасне, вулиця Калініна,6(а.с.17-18). Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Так, ухвала суду про призначення слухання справи, судові повістки, а також копія позовної заяви [PERSON] з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] (Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Випасне, вулиця Калініна,6), яка наявна в матеріалах справи та за якою він зареєстрований. Ухвала суду про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви [PERSON] з додатками до неї були отримані особисто [PERSON] за визначеною адресою, про що свідчить наявне в матеріалах справи відповідне поштове повідомлення (а.с.19). Усі інші документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із не проживанням адресата за визначеною адресою (а.с.32-33). Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не зявився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач та його представник просили розгядати справи за їх відсутності, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу за відсутності сторін та їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором про надання послуг. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до розписки від 09.09.2014 року, що виконана рукописом, [PERSON] отримав від [PERSON] 16.06.2014 року, 05.07.2014 року та 29.07.2014 року грошові кошти на загальну суму 38\~300 грн. (35\~100 + 2\~000 + 1 200) для здійснення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] та зобов'язався закінчити ремонтні роботи не пізніше 09.09.2014 року (а.с.7). Між тим, по теперішній час [PERSON] свої зобовязання щодо здійснення ремонтних робіт в повному обсязі не виконав, грошові кошти не повернув. Так, згідно із складеним ПФ «Малахіт» 28.01.2016 року Звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій обєкта за адресою: [ADDRESS] (а.с.38-45), [PERSON] приступив до роботи та здійснив їх у наступному обсязі: - влаштовані перегородки з гіпсокартону по металевих профілях загальною площею 62,90 кв.м.; - виконана розводка внутрішньо квартирної електромережі; - виконана затирка та шпаклівка гіпсокартоних перегородок; - виконана венеціанська штукатурка в приміщенні № 3 згідно технічного паспорта загальною площею 13,50 кв.м. Згідно із висновком вказаного вище звіту, в результаті всестороннього аналізу ремонтно-оздоблювальних робіт встановлено, що роботи виконано не в повному обсязі. Відповідно до складеного ПФ «Малахіт» Локального кошторису на будівельні роботи, що є додатком до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій обєкта від 28.01.2016 року (а.с.47-49): - кошторисна вартість складає 16\~399 грн.; - кошторисна трудоємкість складає 204 грн.; - кошторисна заробітна плата складає 4\~543 грн. Отже, як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору про надання послуг, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Виконавець повинен надати послугу особисто (ч.1 ст.902 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст.905 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.906 Цивільного кодексу України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] в порушення зазначених вище норм чинного законодавства та написаної власноруч і без примушення розписки від 09.09.2014 року, свої зобовязання щодо здійснення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] в повному обсязі до сих пір не виконав та залишок грошових коштів в розмірі 17\~154 грн., що були йому передані для проведення відповідних робіт, [PERSON] не повернув, у зв'язку з чим така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути на його користь з відповідача 24\~000 грн. за оренду житла, посилаючись на те, що у звязку із не виконанням відповідачем у вказаній квартирі ремонтних робіт, позивач був вимушений у період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року орендувати житло за адресою: [ADDRESS], на що витратив вказану суму за оплату оренди та комунальних послуг. Між тим, суд вважає, що такі позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими, безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити у звязку з їх недоведеністю, так як в матеріалах справи відсутні та позивачем не представлено до суду жодних доказів понесених ним витрат на вказану суму. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи\~упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON]до [PERSON]про стягнення коштів за договором про надання послуг, у зв'язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати за розгляд позовної заяви пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial