Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

21.10.2019 року\~ [PERSON] \~звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] ,\~\~зареєстрований 18.03.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції у м.Болграді, актовий запис № 32, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через зраду відповідачки, у них з відповідачкою протилежні погляди на шлюб та сім`ю, різні характери, шлюбні відносини фактично припинені з 20.04.2019 року, збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам, від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] [INFO] , тому він змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згодна, строк для примирення просить не надавати. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18.03.2017 року, який зареєстровано Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18.03.2017 року (а.с.6). В період шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26.08.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 900 (а.с.7). Сторони разом не проживають з 20.04.2019 року, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб не бажають. Згідно\~статті 51 Конституції України\~та статті 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст.\~112\~СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що сторони однією сім`єю проживати не бажають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.\~

Outcome: approved