Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. На початку лютого 2019 року [PERSON] (тут і надалі за текстом позивач, позикодавець) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (тут і надалі за текстом відповідач, позичальник) стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 11 235 грн., в обґрунтування якого послалася на те, що відповідно до умов укладеного договору за розпискою від 01.05.2018, відповідач отримав позику у розмірі 400 доларів США., у строк до 29 грудня 2018 року. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання та не повертає належні позивачу грошові кошти, мотивуючи це відсутністю останніх. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за договоро мпозики (11200грн.),та додатково стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на розгляд зазначеної справи, у розмірі 768грн. 40 коп Позивач в судовому засіданні просив про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, але вказувала на те, що не може повернути борг через скрутне матеріальне становище, зазначила, що поверне боргна початку жовтня поточного року. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.03.2019 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору за розпискою від 01.05.2018, відповідач отримав позику у розмірі 400 доларів США., у строк до 29 грудня 2018 року. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та не повертає належні позивачу грошові кошти, мотивуючи це відсутністю останніх. При цьому факт прийняття коштів у борг від [PERSON] [PERSON] не оспорюється сторонами. 4. Висновки суду та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування. Так, судом встановлено і сторонами не заперечується, що 01.05.2018 відповідач взяв у борг грошові кошти, які еквівалентні 11 200 грн. із терміном повернення до 29 грудня 2018 року включно. До теперішнього часу відповідач не повернув позивачу обумовлену суму грошових коштів, у звязку із чим виникла відповідна заборгованість, яка складає 11 200 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається, як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменуванням документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (такі висновки викладені у Постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов`язанням її повернення, та дату отримання коштів. Окрім того, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, в результаті чого настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До теперішнього часу грошові зобов`язання відповідачем не виконані та грошові кошти не повернуті, оригінал розписки на час розгляду справи знаходився у позивача і передано ним на зберігання в матеріали цивільної справи.. 5. Розподіл судових витрат. Ухвалюючи рішення, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, зобов`язаний вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у справі. Судові витрати у зазначеній цивільній справі у розмірі 768,40 грн. складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду. У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved