Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

20.08.2018 року представник позивача Харківської міської ради звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1 288 765, 73 грн. та судові витрати по веденню справи покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Харківською міською радою відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України здійснено заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2018 року №126068868 право власності на нежитлові будівлі літ. «Г-1» площею 80,1 кв.м., літ. «Ж-1» площею 9,4 кв.м., літ. «Б-1» площею 1205,0 кв.м., літ. «А-2» площею 181,8 кв.м., літ. «В-1» площею 194,9 кв.м. по [ADDRESS] з 03.09.2004 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2004 року №9100. Згідно інформаційної довідки з єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань [PERSON] з 17.09.2001 зареєстрована як фізична особа - підприємець. ФО-П [PERSON] з 03.09.2004 року використовує земельну ділянку площею 0,8394 га без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Відповідно до вищезазначеної інформації, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 21.04.2017 року №19-20-0.8-3-1594/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 20.04.2017 №2558/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані. Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст. ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,8394 га по [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Відповідач у період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегла у себе майно - грошові кошти. Зазначені законодавчі приписи та встановлені міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом до ФО-П [PERSON] про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по [ADDRESS] . Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 01.06.2018 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ФО-П [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0,8394 га по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «Г-1» площею 80,1 кв.м., літ. «Ж-1» площею 9,4 кв.м., літ. «Б-1» площею 1205,0 кв.м., літ. «А-2» площею 181,8 кв.м., літ. «В-1» площею 194,9 кв.м. Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,8394 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до меж паркану та фактичного використання. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України). Відповідач у період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. Отже, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у ФО-П [PERSON] виник й обов`язок сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки у встановленому законодавством розмірі. Відповідно до статтей 1212-1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно ат відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна. Таким чином, відповідач зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований міською радою в сумі 1 288 765,73 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю. Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Відповідно до листа Департаменту діловодства Харківської міської ради від 03.04.2017 року №563/0/26-17 у період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року звернень від [PERSON] щодо земельної ділянки по [ADDRESS] не надходило. Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 20.04.2017 року № 2558/0/225-17 рішень щодо продажу, надання у користування (власність) цієї земельної ділянки Харківською міською радою не приймалось. З цього випливає, що відповідач, з часу виникнення права власності на нерухоме майно, свій обов`язок щодо укладення та реєстрації договору оренди на відповідну земельну ділянку, на якій розташовано нерухоме майно, не виконав. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. 29.08.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву про забезпечення позову представника позивача Харківської міської ради у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів задоволено. Заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження у будь-який спосіб нежитлових будівель літ. «Г-1» площею 80,1 кв.м., літ. «Ж-1» площею 9,4 кв.м., літ. «Б-1» площею 1205,0 кв.м., літ. «А-2» площею 181,8 кв.м., літ. «В-1» площею 194,9 кв.м. по [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.09.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. Призначено підготовче засідання. 10.10.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Міліруд Є.О. про закриття провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.02.2019 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Міліруд Є.О. 20.02.2019 року та 13.05.2019 року надано письмові пояснення, в яких останній зазначив, що Харківською міською радою було подано позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі - 1288765, 73 грн. В обґрунтування позовної заяви Харківська міська рада зазначила, що речові права на вказану земельну ділянку за ФОП [PERSON] не зареєстровані, а тому у відповідності до ст. ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0.8394 га по [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.Одночасно Харківською міською радою було подано позовну заяву до Господарського суду Харківської області до ФОП [PERSON]. з ідентичною позовною заявою, а саме стягнення з ФОП [PERSON]. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 284 413,20 грн. Суддею Господарського суду Харківської області було порушено провадження у справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог Харківська міська рада посилається на ті ж обставини, що і в даній справі, позовні вимоги обґрунтовані одними і тими ж статтями Земельного та Цивільного кодексу України. Крім того, спірна земельна ділянка у обох справах розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та було встановлено Господарським судом м. Харкова та Східним апеляційним господарським судом, право власності на нежитлові будівлі які розташовані на спірній земельній ділянці по [ADDRESS] зареєстровані за ФОП [PERSON]. та ФОП [PERSON] 20.03.2019 року Східний апеляційний господарський суд у справі №922/1548/18 переглянув рішення господарського суду Харківської області від 17.12.2018 року за апеляційною скаргою ФОП [PERSON] . Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року по справі №922/1548/18 апеляційну скаргу ФОП [PERSON]. задоволено.Рішення Господарського суду Харківської області за позовом Харківської міської ради До ФОП [PERSON]. про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 284 413,20 грн. за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів скасовано та увалено нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовлено. 26.04.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виніс ухвалу по справі №922/1548/18, якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року у справі № 922/1548/18 на підставі того, що приймаючи оскаржувану постанову по справі №922/1548/18 від 20.03.2019 р. апеляційний господарський суд керувався правовими висновками Верховного суду, зокрема Великої Палати Верховного Суду у справі №922/3412/17, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах №922/587/18 та № 922/3923/18. Згідно правової позиції, яка викладена в ухвалі Верховного Суду від 26.04.2019 року вбачається, що застосування таких правових висновків під час прийняття оскаржуваної постанови повністю відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка кореспондується з частиною четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, що склалися між Харківською міською радою та ФОП [PERSON] у даній справі, є подібними тим, що існували між сторонами спорів у яких приймалися постанови Верховного Суду. Враховуючи наведене, Верховний суд в ухвалі від 26.04.2019 року по справі №922/1548/18 зазначив, що оскаржуване рішення судом апеляційної інстанції прийнято відповідно до висновків суду касаційної інстанції, викладених у зазначених вище постановах. З огляду на викладене представник відповідача просить залишити позовні вимоги Харківської міської ради без задоволення. 22.08.2019 року представником позивача Харківської міської ради на адресу суду також подані письмові пояснення, а 01.10.2019 рокупредставником відповідача [PERSON] - адвокатом Міліруд Є.О. на адресу суду надані письмові заперечення на пояснення позивача від 22.08.2019 року. У судовому засіданні 03.12.2019 року представники позивача ХМР позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові та письмових поясненнях обставини. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Міліруд Є.О. просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на викладені у своїх запереченнях та письмових поясненнях обставини, в тому числі на відсутність належного визначення меж земельної ділянки, що є предметом позову, а також на неправильне застосування коефіцієнтів при розрахунках розміру орендної плати, наданих позивачем. Також в судовому засіданні представник відповідача Міліруд Є.О. визнав, що [PERSON] сплачує земельний податок, однак не використовує зазначену в позові земельну ділянку як ФОП, що також не заперечував в судовому засіданні і представник позивача, який наполягав, що позов пред`явлено до відповідача саме як до фізичної особи і його розгляд необхідно проводити в порядку цивільного судочинства, а не господарського судочинства, у зв`язку з чим ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.10.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Міліруд Є.О. про закриття провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів відмовлено. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2018 року №126068868 право власності на нежитлові будівлі літ. «Г-1» площею 80,1 кв.м., літ. «Ж-1» площею 9,4 кв.м., літ. «Б-1» площею 1205,0 кв.м., літ. «А-2» площею 181,8 кв.м., літ. «В-1» площею 194,9 кв.м. по [ADDRESS] з 03.09.2004 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2004 року, р. №9100, посвідченого приватним нотаріусом Костенко С.А. (а.с.16-17, 34-35). Разом з тим з наданої суду копії договору купівлі-продажу від 31.08.2004 року, р.№9100, посвідченого приватним нотаріусом Костенко С.А. вбачається, що Субєкт підприємницької діяльності фізична особа (запис доповнено нотаріусом) [PERSON] купила у ЗАТ «Трест №86» нежитлові будівлі літ. «Г-1» площею 80,1 кв.м., літ. «Ж-1» площею 9,4 кв.м., літ. «Б-1» площею 1205,0 кв.м., літ. «А-2» площею 181,8 кв.м., літ. «В-1» площею 194,9 кв.м. по [ADDRESS] . У вказаному договорі відсутні посилання на інформацію про розмір та власників земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с.141). Відповідно до інформації державного реєстру підприємств, який знаходиться в загальному доступі, [PERSON] зареєстрована як ФОП з 17.09.2001 року (а.с.135-136). Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 01.06.2018 року здійснено обстеження земельної ділянки та в акті обстеження від 01.06.2018 року встановлено, зокрема, що згідно інформаційної довідки з єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань [PERSON] з 17.09.2001 зареєстрована як фізична особа - підприємець.ФО- П [PERSON] з 03.09.2004 року використовує земельну ділянку площею 0,8394 га без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст..ст. 125, 126 ЗК України. Обстеженням на місцевості встановлено, що на земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані нежитлові будівлі літ. «Г-1» площею 80,1 кв.м., літ. «Ж-1» площею 9,4 кв.м., літ. «Б-1» площею 1205,0 кв.м., літ «А-2» площею 181,8 кв.м., літ. «В-1» площею 194,9 кв.м., право власності на які з 03.09.2004 зареєстровано за [PERSON] . Земельна ділянка площею 0,8394 га ділянці по [ADDRESS] з 03.09.2004 року використовує ФО-П [PERSON] для експлуатації та обслуговування зазначених вище нежитлових будівель. Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,8394 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до паркану та фактичного використання. До акту обстеження доданий план меж фактичного користування земельною ділянкою, ситуаційна схема розміщення земельної ділянки та фото земельної ділянки та будівель(а.с.11-17). Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 21.04.2017 року №19-20-0.8-3-1594/20-17 станом на 29.12.2012 р. в управлінні не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по [ADDRESS] . Згідно з листом Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 24.04.2017 №2558/0/225-17 на земельну ділянку по [ADDRESS] договори оренди не обліковуються. Рішень щодо продажу, надання у користування (власність) цієї земельної ділянки міською радою не приймалося (а.с.18-19). Згідно з відповіддю Департаменту діловодства Харківської міської ради від 03.04.2017 року за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року звернень від [PERSON] та [PERSON] стосовно земельної ділянки по [ADDRESS] , до Департаменту діловодства Харківської міської ради не надходило (а.с.20). З відповіді Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 28.04.2017 року вбачається, що [PERSON] (іпн [NUMBER] ) сплачує земельний податок за земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Згідно даних інтегрованої картки платника за 2014 рік за вищевказану ділянку нараховано і сплачено земельного податку 4561,52 грн., за 2015 рік нараховано і сплачено земельного податку 5697,34 грн, за 2016 рік нараховано і сплачено земельного податку 8164,28 грн. Заборгованість по земельному податку станом на 28.04.2017 року відсутня. За 2017 рік суми земельного податку будуть нараховані згідно п.286.5 ст.286 ПКУ від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями (а.с.25). Відповідно до наданих позивачем розрахунків безпідставно збережених коштів ФО-П [PERSON] , розмір одержавного ФО-П [PERSON] доходу розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повиння була надійти до місцевого бюджету та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою у період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року і складає загальну суму 1 288 765, 73 грн. При розрахунку використовувались вихідні дані нормативної грошової оцінки земель, в тому числі базова вартість 1 кв.м землі м. Харкова 291, 18 грн, коефіцієнт Км2 - 1,66, сукупний коефіцієнт Км3 - 0,95581, коефіцієнт Кф - 1,2(а.с.21-24). При цьому в письмових поясненнях представника позивача додатково роз`яснено, що земельна ділянка площею 8394 м.кв. по [ADDRESS] знаходиться в економіко-планувальній зоні 7918 та має наступні коефіцієнти Зональний коефіцієнт Км2-1,66; сукупний локальний коефіцієнт Км3 - 0,95581, коефіцієнт функціонального використання Кф - 1,2 (землі промисловості) (а.с.144-149). Разом з тим з наданих представником позивача копії рішення Харківської міської ради №1209/13 віж 03.07.2013 р. та копії Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в м. Харкові вбачається, що вул [ADDRESS] відноситься до економіко-планувальної зони 7922, для якої використовується інший коефіцієнт Км2 - 1,38 (а.с.150-160). Також з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2018 року №126068868 вбачається, що нежитлові будівлі літ. «Д-1» площею 727,0 кв.м., літ. «Є-1» площею 107,0 кв. м, розташовані в [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON] (а.с.34-35). При цьому постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року по справі №922/1548/18 апеляційну скаргу ФОП [PERSON]. задоволено.Рішення Господарського суду Харківської області за позовом Харківської міської ради до ФОП [PERSON]. про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 284 413,20 грн., за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів скасовано та увалено нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с.117-125). 26.04.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виніс ухвалу по справі №922/1548/18, якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року у справі № 922/1548/18 (а.с.126-128). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. В даному випадку, як на підставу нарахування відповідачу безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, позивач посилається на акт огляду земельної ділянки від 01.06.2018 року, яким було встановлено, що відповідачем як ФОП використовується земельна ділянка по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. На підставі вищенаведеного акту, позивачем було здійснено розрахунок розміру орендної плати за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року. Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За змістом ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі переходу права власності на майно, розташоване на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщено зазначене майно, у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщено це майно, у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщено. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. В той час, як матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою по [ADDRESS] . Згідно розрахунку позивача, площа, яка займається відповідачем, складає 0,8394 га, в даному випадку площа земельної ділянки визначена на підставі топографічного плану та акту обстеження земельної ділянки. Однак чинним законодавством не передбачено формування земельних ділянок на підставі топографічних планів та актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією землеустрою згідно положень ст. ст. 25, 26, 50 ЗУ «Про землеустрій». В матеріалах справи відсутня технічна документація стосовно земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Згідно з положеннями ч.5 ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Частиною першою ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5 - 7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій». Підставою для проведення оцінки земель згідно ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів регламентовано Методикою нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 23.03.1995 року №213, та Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (далі - Порядок), затвердженим спільним наказом Держкомзему, Мінагрополітики, Мінбудархітектури, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 №18/15/21/11 та зареєстрованим у Мін`юсті 5 квітня 2006 року за № 388/12262. Згідно з вимогами ст.ст. 20, 21 Закону «Про оцінку земель», за результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів складається технічна документація, яка підлягає державній експертизі відповідно до закону. Технічна документація, зокрема, містить визначення середньої (базової) вартості одного квадратного метра земель населеного пункту, середньої для економіко-планувальної зони вартості одного квадратного метра земель різного функціонального використання та схему зон впливу локальних факторів, які виявляються в межах окремої земельної ділянки. Положеннями ст. 23 Закону визначено, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що дані про нормативну грошову оцінку стосовно окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до ч.3 ст. 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з п. 4 Порядку, за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з додатком 2. Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями ст. 288 ПК. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 3-476гс15. Отже, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності. При цьому, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, затверджується рішенням відповідної сільської, селищної чи міської ради. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 3-476гс15; Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 804/7823/14, від 30 жовтня 2018 року у справі № 804/2111/14. Проте в даному випадку, в порушення вищезазначених вимог чинного законодавства, позивачем не було надано до суду технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку за твердженням позивача займає відповідач. Наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, заявленої до стягнення позивачем також не містить даних щодо технічної документації земельної ділянки, Витягу з нормативної грошової оцінки землі. В той час, як вже було зазначено вище, позивачем заявлено до стягнення кошти, які останній кваліфікує як безпідставно збережене майно у розмірі орендної плати, у зв`язку з чим нарахування мають здійснюватись позивачем саме на підставі технічної документації та Витягу з нормативної грошової оцінки землі. Таким чином, з розрахунку позивача неможливо встановити чи вірними є застосовані останнім функціональне призначення, коефіцієнти, площа та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені в якості вихідних даних для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення позивачем. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо виділення земельної ділянки, її кадастрового номеру та площі, оскільки наданий позивачем акт обстеження не містить таких даних. Інших доказів, що могли б ідентифікувати земельну ділянку, яку за твердженням позивача, займає відповідач, Харківською міською радою не надано. За змістом ч.ч. 1,3,4,9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок та державної реєстрації права власності на неї). В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог із застосуванням способу захисту прав, обраного позивачем. Дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів щодо вихідних даних, з яких розраховано безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, а надані дані докази стосуються використання спірної земельної ділянки відповідачем саме як ФОП, що спростовано в судовому засіданні і визнано учасниками справи. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги не доведеними належними та достатніми доказами і приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed