Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

20.12.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Агро» (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1) та Дочірнього підприємства «Нова Царичанка - 1» (відповідач-2) про визнання договору недійсним (а.с.1-2). Так, позивач просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 25/10/17 від 25.10.2017 року, укладений між Дочірнім підприємством «Нова Царичанка - 1» та [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/10916/19 за позовом ТОВ «Бессарабія Агро» до [PERSON] , ДП «Нова Царичанка-1» про визнання договору недійсним. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.22-23). 21.02.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Бессарабія Агро», відповідно до якого він просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Предметом доказування по даній справі виступають фактичні обставини, які підтверджують або заперечують той факт, що договір про відступлення права вимоги № 25/10/17 від 25.10.2017 року не відповідає хоча б одній з вимог, які закріплені ст. 203 ЦК України. ТОВ «Бессарабія Агро» не надала жодного доказу, який би відносився до предмету доказування. Позивач в своєму позові не вказав якій конкретній вимозі не відповідає оскаржуваний договір відступлення права вимоги. За твердженням відповідача [PERSON] , факт завдання особі шкоди, якщо ця особа не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 31.10.2017 року встановлено, що саме з вини позивача - ТОВ «Бессарабія Агро» восени 2015 року ДП «Нова царичанка-1» була завдана матеріальна шкода у зв`язку зі знищенням озимих посівів. Договір про відступлення права вимоги № 25/10/17 був укладений між [PERSON] та ДП «Нова Царичанка-1» 25.10.2017 року, тобто вже після виникнення вказаного деліктного зобов`язання та відповідно, права вимагати стягнення спричиненої шкоди. Отже, твердження позивача щодо того, що право вимагати стягнення спричиненної матеріальної шкоди ще не існувало у ДП «Нова Царичанка-1» на момент укладення спірного договору є необґрунтованим та безпідставним. Представник позивача - ТОВ «Бессарабія Агро» в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі (а.с.87). Відповідач - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача - ДП «Нова Царичанка-1», в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, заперечення на відзив, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 31.10.2017 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області частково задоволено уточнений позов [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Бессарабія Агро» про стягнення шкоди (а.с.7-11). Постановою апеляційного суду Одеської області від 24.10.2018 року вищевказане рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного суду від 21.12.2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Бессарабія Агро» на рішення рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 24.10.2018 року відмовлено у зв`язку із малозначністю справи. Так, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2017 року було встановлено, що між Дочірнім підприємством «Нова Царичанка-1» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до розділу першого якого, [PERSON] одержує право (замість ДП «Нова Царичанка-1») вимагати від ТОВ «Бессарабія Агро» стянення спричиненої матеріальної шкоди, яка була завдана шляхом знищення посівів останнім на суму 135 353,60 грн. Зобов`язання з відшкодування шкоди, як і право вимоги по відшкодуванню шкоди виникає в момент заподіяння шкоди. За передане право вимоги до ТОВ «Бессарабія Агро» [PERSON] сплачує ДП «Нова-Царичанка-1» суму у розмірі 50 000 грн. За твердженням позивача, згідно із договором, яким ДП «Нова Царичанка-1» передало [PERSON] право вимагати стягнення спричиненої матеріальної шкоди, яка була предметом позову ДП «Нова Царичанка-1» ще не існувала у ДП «Нова Царичанка-1» на момент переходу цих прав до [PERSON] . Згідно із витягом Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Бессарабія Агро» є [PERSON] , уповноважений представляти юридичну особу у правовідносинах з тетіми особами та має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи відсутня Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із відповідною позовною заявою. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із приписами ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З огляду на викладені приписи законодавства предметом доказування в даному судовому провадженні виступають фактичні обставини, які підтверджують або заперечують той факт, що Договір про відступлення права вимоги №25/10/17 від 25.10.2017 року не відповідає хоча б одній з вимог, які закріплені ст. 203 ЦК України. При цьому, як вбачається з позовної заяви, ТОВ «Бессарабія Агро» не надала до суду жодного доказу який би відносився до предмету доказування. Окрім того, слід зазначити, що позивач у своєму позові не вказав якій конкретній вимозі, передбачена, ст.203 ЦК України не відповідає оскаржуваний договір відступлення права вимоги. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України закріплює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 1166-1168 ЦК України, факт завдання особі шкоди, якщо ця особа не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Зазначену правову позицію виразив Верховний Суд України у своїй постанові від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16. Отже, право на відшкодування матеріальної шкоди виникає в особи одразу після порушення її цивільного права та нанесення такої шкоди. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, 31 жовтня 2017 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області виніс рішення по цивільній справі №495/4417/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Агро» про стягнення шкоди. Зазначене рішення набрало законної сили 24.10.2018 року і у вказаному рішенні судом було встановлено, що саме з вини ТОВ «Бессарабія Агро» восени 2015 року Дочірньому підприємству «Нова Царичанка - 1» була завдана матеріальна шкода у зв`язку зі знищенням озимих посівів. Оскільки деліктне зобов`язання, як було вказано вище, виникає з факту нанесення шкоди у момент нанесення такої шкоди, восени 2015 між Дочірнім підприємством «Нова Царичанка - 1» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Агро» виникло позадоговірне деліктне зобов`язання, в рамках якого ДП «Нова Царичанка - 1» володіло правом вимагати стягнення спричиненої матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір про відступлення права вимоги №25/10/17 був укладений між [PERSON] та ДП «Нова Царичанка - 1» 25 жовтня 2017 року, тобто вже після виникнення вказаного деліктного зобов`язання та відповідно, права вимагати стягнення спричиненої шкоди. Отже, твердження позивача щодо того, що право вимагати стягнення спричиненої матеріальної шкоди ще не існувало у ДП «Нова Царичанка - 1» на момент укладення спірного договору є необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа. Положення Цивільного законодавства не містять визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним, тому заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. Зазначену правову позицію виклав у своєму «Аналізи окремих питань судової практики, що виникають у застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 2009 року №9» Вищий спеціалізований суд України. Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора здійснюється без згоди боржника. Отже, права боржника щодо нового кредитора залишаються такими саме, як і його права щодо первісного кредитора, у зв`язку з чим, заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов`язків, не погіршує його становище та не зачіпає його інтересів. Окрім того, як вбачається з позовної заяви первинний Позивач у справі №495/4417/16-ц, тобто, ДП «Нова Царичанка - 1» мала право стягнути з ТОВ « Бессарабія Агро» матеріальну шкоду у розмірі 135 353,60 грн. і за оскаржуваним договором [PERSON] передавалось право вимагати такий самий розмір матеріальної шкоди. З огляду на викладене, зрозуміло, що договір про відступлення права вимоги №25/10/17 від 25.10.2017 року ніяк не міг порушити і не порушує права та законні інтереси ТОВ «Бессарабія Агро». Так як жодні права та законні інтереси позивача не могли бути порушені оскаржуваним договором, зрозуміло, що визнання цього договору недійсним ніяк не вплине на майнові інтереси ТОВ «Бессарабія Агро». Також, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін обов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про незаконність, необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ТОВ «Бессарабія Агро» до [PERSON] , ДП «Нова Царичанка-1» про визнання договору недійсним, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed