Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

21.12.2018 року [PERSON] звернулася до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 11 січня 1989 року вона уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Червонооскільській сільській раді Ізюмського району Харківської області, актовий запис 1. Що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія ІІІ-ВЛ № 295718 від 11.01.1989 року. З січня 2000 року та по теперішній час вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини, та він виїхав у невідомому їй напрямку. І з того часу зв'язок між ними обірвався. Відповідно до довідки Ізюмського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 30.08.2018 року її чоловік громадянин [PERSON], [INFO], з липня 2001 року за обліками Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області значиться, як особа, втративши зв'язок з родичами. Таким чином з 01.07.2001 року громадянин [PERSON] оголошений у розшук і на даний час його не знайшли. За останнім місцем його мешкання, а саме: Харківська область Ізюмський район с. Оскіл вул. Баранова, буд. З, з цього часу ні я, ні інші родичі та друзі не бачили, про місце його перебування нікому не відомо. Отже, вона з 2000 року не має можливості розірвати шлюб з гр. [PERSON], укладений ними у Червонооскільській сільській раді Ізюмського району Харківської області 11.01.1989року, актовий запис № 1, що порушує її законні права та інтереси. В зв'язку з вищевикладеним, визнання [PERSON] - її чоловіка, безвісно відсутнім, необхідно їйі для можливості розірвання шлюбу, та оформлення субсидії на житлово- комунальні послуги на мій будинок. Так як, допоки вона знаходиться у офіційному шлюбі, до її сукупного доходу рахують і дохід її чоловіка, що унеможливлює її отримати зазначену субсидію. На підставі вищенаведеного, заявник просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], Казахстан безвісно відсутнім. Заявник [PERSON] у судове засідання не зявилася надала заяву про розгляд справи без її участі. Начальник Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними в справі доказами. В силу положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~246\~ЦК України виникнення справ про визнання громадян безвісті відсутніми або оголошення їх померлими зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядаються судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Згідно ст.43ЦК\~України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно із ст. ст. 305, 306 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцем знаходження її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, яка пропала безвісти. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є чоловіком заявника, згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ІІІ-ВЛ № 295718 виданого 11 січня 1989 року Червонооскільською сільською радою Ізюмського району. (а.с. 8) При зверненні до Ізюмського відділу поліції заявником [PERSON] була отримана відповідь від 30.08.2018 року, що її чоловік [PERSON], [INFO] з липня 2001 року, за обліками Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області значиться, як особа , втративши звязок з родичами. (а.с.7). У відповідності зі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78\~ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заявник повинен довести факт порушення її прав, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність та допустимість, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки вона не обґрунтована належними та допустимими доказами, оскільки заявником не було вказано на будь-які обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, оскільки особливістю при розгляді питання про визнання особи безвісно відсутньою не є просто фактична відсутність її в м. Ізюм та втрата звязка з родичами. З'ясувавши всі обставини у справі, судом не встановлено достатніх підстав, які б надали суду можливість визнати [PERSON] безвісно відсутнім, адже визнання особи безвісно відсутньою є крайньою мірою і може застосовуватися лише у випадках встановлених законом. Окрім того, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації, тобто вимоги стосовно зняття особи з реєстрації місця проживання повинні розглядатися в позовному проваджені, у встановленому законодавством України порядку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed