Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 25 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь 500 000.0 грн. моральної шкоди, внаслідок смерті сина, [PERSON] , 24 листопада 2020 року поблизу с. Мацьківці Хмельницького району на автодорозі «М-12», сполученням «Львів-Кропивницький-Знам`янка» (252 км.) мала місце дорожньо-транспортна пригода під час якої автомобіль марки «MAN», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] .. Від отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] помер у лікарні. 25.11.2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1202024025000500 20 квітня 2021 року старшим слідчим ВРУСТ СВ ГУ Хмельницького РУВ ГУНП кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України винесено постанову про закриття кримінального за фактом нещасного випадку, було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Позивач зазначала, що у зв`язку з раптовою втратою самої рідної людини вона зазнала моральних та глибоких душевних страждань, що призвело до порушення звичного способу життя, пов`язаного зі смертю та похованням єдиного сина, втрати надії на допомогу в старості, непоправної втрати, через що вона лишилася душевного спокою, постійно відчуває негативні почуття, яка має бути стягнута з фізичної особи-підприємця [PERSON] в розмірі 500 000,0 грн., а тому посилаючись на ст. ст. 22, 386, 1166, 1192 ЦК України просить задовольнити позов та стягнути завдану неправомірними діями відповідача матеріальну шкоду. В судовому засіданні представник позивача просить задовольнити позов та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. В судовому засіданні представник позивача заявленого позову не визнав. Таку позицію обгрунтовує тим, що водій [PERSON] не знаходився у трудових стосунках із відповідачем [PERSON] , а лише використовував належний йому на праві власності автомобіль на умовах договору про надання послуг. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, [PERSON] у період з 01.01.2020 року по 30.06.2021 року не був працевлаштований, а тому не мав трудових відносин з ФОП [PERSON] та відсутні жодні підстави для стягнення моральної шкоди. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 26.08.2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального провадження та призначено її до судового розгляду на 20.09.2021 року. 29 жовтня 2021 року представником відповідача подано відзив на позов. Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. 06.12.2021 р. ухвалено рішення по суті справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Заслухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи доказами, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 24 листопада 2021 року близько 22 години 15 хвилин на 252 км автомобільної дороги М-12 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» відбулось зіткнення транспортних засобів спеціалізованого вантажного контейнеровоза «MAN TGA 26.400», д.н.з. [NUMBER] із загальним бортовим причіпом марки «KRONE ADR 24», д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , котрий рухався по автодорозі зі сторони м. Хмельницького в напрямку м. Тернопіль та велосипедом «Ардіс» під керуванням водія [PERSON] , який рухався по автодорозі у попутному для спеціалізованого контейнеровоза напрямку, Водій велосипеда [PERSON] , отримав тілесні ушкодження та внаслідок отриманих травм помер. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис за № 35. 25.11.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 1202024025000500. Постановою старшого слідчого ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області від 20.04.2020 року кримінальне провадження, внесено до ЄРДР за № 1202024025000500 було закрито за відсутності в діях водія автомобіля марки «MAN TGA 26.400», д.н.з. [NUMBER] із загальним бортовим причіпом [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження. Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок зіткнення транспортного засобу з велосипедистом, при цьому водій [PERSON] при заданій швидкості руху в умовах заданої швидкості руху був позбавлений технічної можливості уникнення зіткнення. Позивач обґрунтовує поданий позов тим, що водій [PERSON] перебуває у трудових стосунках з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а тому останній має нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду. З такими доводами суд погоджується з наступних мотивів. Як випливає із змісту постанови про закриття кримінального провадження, слідчим встановлено, що [PERSON] , як оператор транспортного засобу повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2. 12, 3 Правил дорожнього руху України, велосипедист [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п.6.6 (а), 6.7,19.1 (б) Правил дорожнього руху України. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 14 лютого 1971 року його матір`ю є [PERSON] . Суд установив, що [PERSON] є власником вантажного автомобіля марки «MAN TGA 26.400», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Так, 22 листопада 2020 року фізичною особою-підприємцем та [PERSON] укладено договір послуг на здійснення перевезення вантажів, за яким обсяг перевезення визначається вантажними документами (товарно-транспортними накладними, подорожніми листами), а замокни зобов`язується оплачувати виконану роботу виконавцем за домовленістю сторін. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. При цьому умисел потерпілого як обставина, що виключає відповідальність відповідача належними та допустимими доказами доведена не була. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Системний аналіз й тлумачення зазначених норм права суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, із його володільця, незалежно від його вини. Стосовно укладеного володільцем джерела підвищеної небезпеки та водієм договору послуг. Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Визначення цивільно-правового договору передбачено статтею 626 ЦК України, відповідно до якої - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За цивільно-правовим договором відносини регламентуються не трудовим законодавством, а виключно цивільним. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що головна відмінність цих договорів полягає у предметі. У цивільно-правовому договорі замовника цікавить певний результат, отриманий внаслідок надання послуг. Предметом трудових договорів є сам процес організації трудової діяльності працівника (посадові обов`язки, початок та закінчення робочого дня, тривалість перерви, надання щорічної відпустки, тощо). Враховуючи наведене, взявши до уваги назву укладеного договору, а також викладені у трудовій угоді обов`язки замовника, а також виконання виконавцем роботи згідно товарно-транспортних накладних та подорожніх листів дають підстави для однозначного та об`єктивного висновку про те, що відносини, що виникли між сторонами за зазначеним договором, є виключно трудовими. Тому, суд не бере до уваги позицію представника відповідача [PERSON] щодо відсутності таких відносин між фізичною особою-підприємцем та водієм [PERSON] спростовуються договором послуг від 22.11.2020 року. Відтак, фізична особа-підприємець [PERSON] має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від вини водія [PERSON] , якому було доручено ним перевезення вантажів згідно договору послуг укладеного ними 22 листопада 2020 року. При цьому суд вважає, що завдання такої моральної шкоди позивачеві, завданої смертю сина, доведена повністю, та визначаючи її розмір, суд виходить із засад розумності, справедливості, виваженості, вважає що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 100 000,0 грн. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial