Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

20.10.2014 року позивачі звернулися до суду з позовом та просили встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] Житомирської області між ними та відповідачем наступним чином: виділити їм в користування кімнату, що позначена в технічному паспорті за № 5 площею 11,9 кв.м. з виходом на балкон, площею 0,9 кв.м., та кімнату, що позначену в технічному паспорті за № 7, площею 7,7 кв.м.; виділити відповідачу в користування кімнату, що позначена в технічному паспорті за № 4, площею 17,6 кв.м., з виходом на лоджію площею 1,4 кв.м.; залишити в загальному користуванні кухню, площею 7,7 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 7,9 кв.м. та дві вбудовані шафи площею 0,5 кв.м. та 0,65 кв.м. Позов обґрунтували тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. При цьому [PERSON] володіє 2/12 ідеальними частками квартири, [PERSON] - 5/12 ідеальними частками квартири; [PERSON] - 5/12 ідеальними частинами квартири. Квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, ванної, вбиральні, коридору, двох вбудованих шаф, балкону, лоджії, загальною площею 60,15 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м.. Зазначили, що між позивачами досягнуто домовленості щодо спільного порядку користування квартирою, а між позивачами та відповідачем досягнути домовленості неможливо, оскільки останній бажає користуватися усією квартирою та періодично не допускає їх до всіх кімнат. В судовому засіданні позивач [PERSON] в своїх інтересах та інтересах [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, просила його задовольнити. Відповідач позов не визнав, пославшись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] знаходиться в спільній частковій власності трьох співвласників: 2/12 ідеальних частин квартири належать [PERSON], 5/12 - [PERSON], ще 5/12 - [PERSON]. Це підтверджується свідоцтвом-дублікатом про право власності на житло від 14.02.1994 року (копія а.с. 11), витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (копії а.с. 12, 13), свідоцтвом про право на спадщину за законом (копія а.с. 14), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (копія а.с. 15), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (копія а.с. 16), свідоцтвом про право власності на житло (копія а.с. 32), довідкою ОСББ «Колорит» № 179 від 03.03.2011 року (а.с. 34), свідоцтвом про смерть (копія а.с. 35), свідоцтвами про народження (копії а.с. 36). Дана квартира складається із трьох житлових кімнат, кухні, ванної, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, балкону, лоджії, загальною площею 60,15 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (копія а.с. 17-18). З довідки ОСББ «Колорит» № 571 від 06.11.2014 року (а.с. 30) вбачається, що позивачі виписані із спірної квартири з 07.05.1996 року та по теперішній час не зареєстровані та не проживають за даною адресою. В ній проживають відповідач, його дружина [PERSON], 1985 р. нар., та донька [PERSON], 2011 р. нар., що підтверджується довідкою ОСББ «Колорит» № 570 від 06.11.2014 року (а.с. 31). Позивачі проживають за адресою: [ADDRESS] Ст. 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачі в судовому засіданні вказали, що підставою для звернення до суду послугував той факт, що з відповідачем неможливо досягнути домовленості щодо спільного користування спірною квартирою, оскільки останній бажає користуватися всією квартирою та періодично не допускає їх до всіх кімнат. Відповідач заперечив існування будь-яких фактів порушення ним прав позивачів, оскільки, за його словами, останні ніколи не зверталися до нього з проханнями встановлення спільного користування квартирою. Вказав, що реальною підставою для звернення позивачів до суду послугувало бажання останніх змусити його викупити їх частки в спірній квартирі. Будь-яких документальних або інших допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач своїми діями створював перешкоди щодо володіння та користування спірною квартирою, позивачами суду надано не було. Ст. 356 Цивільного кодексу України зазначає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ст. 358 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Запропонований позивачами у позовній заяві варіант встановлення порядку користування спірною квартирою відповідач визнав неприйнятним для себе як такий, що не відповідає його ідеальній частці в квартирі. Суд запропонував позивачам можливість заявити клопотання про призначення по справі спеціальної експертизи, яка б дозволила визначитись з усіма можливими варіантами встановлення порядку користування спірною квартирою усіма співвласниками, та надав їм час для підготовки відповідного клопотання та обрання експертної установи для проведення експертизи. Проте, позивачі відмовились від подачі такого клопотання, наполягаючи на встановленні порядку, зазначеного в їх позовній заяві, та вказали, що для його встановлення достатньо відомостей, зазначених в технічному паспорті на квартиру. Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку встановлення порядку користування спірною квартирою потребує спеціальних знань в галузі будівельної справи та архітектури, якими суд не володіє, оскільки не є експертом в цих галузях. Крім того, позивачами не було доведено суду, що запропонований ними варіант порядку користування квартирою є єдино можливим та прийнятним варіантом, який повністю враховує та захищає як їх інтереси, так і інтереси відповідача, а також, що існування будь-яких інших варіантів порядку користування при цьому виключається. Судом звернуто увагу й на той факт, що позивачами не було доведено в судовому засіданні, яким саме чином вони встановили між собою порядок користування спірною квартирою, про що вони зазначили в позовній заяві. Жодних судових рішень чи будь-яких інших документів з цього приводу позивачами суду надано не було, а відповідач заперечує про існування такого порядку, хоча він є одним із співвласників спірної квартири. Враховуючи вищевикладені обставини, суд знаходить позовні вимоги позивачів недоведеними, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed