Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

20.12.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] 22.01.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 23.01.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 26 березня 2019 року. 26.03.2019 року проведене підготовче судове засідання. До участі в розгляді справи залучений Газієв Д.Р. Справу призначено до розгляду на 03.06.2019 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 03.06.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 21.06.1997 року було укладено шлюб між нею та в відповідачем. В шлюбі в них народився син [PERSON] . В період перебування у шлюбі ними було придбано квартиру [ADDRESS] . Право власності на 1 /3 частину зазначеної квартири було зареєстроване за кожним із них: за нею, за відповідачем та їх сином. На даний час шлюб між нею та відповідачем розірваний. 26.06.2017 року її бувший чоловік [PERSON] , відмовився від права власності на належну йому 1/3 частину квартири та передав належну йому частку квартири у її власність, що підтверджується копією купівлі-продажу за реєстровим номером 696. В належній їй квартирі на даний час продовжує бути зареєстрованим відповідач, який з 2015 року не проживає в спірній квартирі. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні нею, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належній їй квартирі, так як для цього потрібна її особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також пояснила, що на даний час відповідач в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку у належній їй квартирі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнавав часткового. Посилаючись на можливість самостійно знятись з реєстраційного обліку у спірній квартирі, але для цього йому необхідно оформити документи. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] ,. в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив зняти відповідача з реєстраційного обліку у зазначеній в позові квартирі, на підставі поданої письмової заяви. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , та третя особа [PERSON] , є співвласниками квартири [ADDRESS] . на підставі свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі-продажу від 26.06.2017 року що підтверджується копіями витягу про реєстрацію права власності на житло та договору купівлі-продажу. В зазначеній вище квартирі, зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та адресною довідкою. За доводами позивача [PERSON] з 2015 року не проживає в належній позивачці квартирі. Даний факт підтверджується актами депутата Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 16.05.2018 року та від 22.12.2017 року. Копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2016 року в яких зазначається, що [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2015 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ Враховуючи,\~що \~в судовому\~засіданні знайшов\~ своє\~підтвердження \~ факт\~не проживання\~відповідача \~в квартирі\~ \~позивача протягом\~ одного\~року,\~суд вважає,\~що позовні\~ вимоги\~про визнання\~відповідача таким,\~що втратив\~право користування\~належним \~позивачу житловим\~приміщенням \~підлягають задоволенню.\~Дане рішення\~ \~ приймається\~ судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. \~ Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належній позивачці квартирі, наміру користуватись нею, відповідач суду не надала. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~ - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України - \~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України \~засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у квартирі позивача та користуватись нею, що підтверджено і самим позивачем в підготовому судовому засіданні. При цьому відповідач уклавши договір купівлі-продажу належної йому частик у спірній квартирі втратив право власності на належну йому 1/3 частину зазначеної вище квартири. \~ \~ \~За даних\~обстави,\~ суд\~ з\~ метою\~захисту права\~власності позивача,\~ \~вважає за\~ можливе\~ позовні\~ вимоги\~задовольнити та\~ визнати\~ \~відповідача \~ [PERSON] ,\~таким,\~що втратив\~ право\~користування квартирою [ADDRESS] . . Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення. \~ \~ Відповідно\~до ст.\~7\~ЗУ «\~Про свободу\~пересування та\~вільний \~вибір місця\~проживання в\~ Україні»\~передбачено,\~що \~зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання\~особи здійснюється\~на підставі:\~ судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.

Outcome: approved