Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, посилаючись на наступне. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Їхні шлюбні стосунки припинилися та вони 22.12.2011 уклали договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, який був посвідчений приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовою О.М., зареєстрований у реєстрі за № 5013. Відповідно до цього договору до [PERSON] у власність перейшла нерухомість у вигляді квартири [ADDRESS] . 27.12.2011 її право власності було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На теперішній час [PERSON] проживає у м. Києві, але ж у 2019 році їй випадково стало відомо, що незнайомий їй громадянин [PERSON] здійснив оформлення свого права у 2013 році на її об`єкт нерухомості. Таким чином відповідач незаконно заволодів її майном, тому вона звернулася з цим позовом до суду та просить визнати за нею право власності на об`єкт нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS] , а також виключити запис в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо права [PERSON] на вказану квартиру. 1.2. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. 1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до копії договору про поділ спільного сумісного майна подружжя, посвідченого 22.12.2011 приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовою О.М., зареєстрованого у реєстрі за № 5013, [PERSON] та [PERSON] поділили спільне сумісне майно, яке вони набули за час шлюбу. Зокрема, у власність [PERSON] перейшла набута за час шлюбу квартира [ADDRESS] . У вищевказаному договорі також зазначено, що право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] КП «Стахановське бюро технічної інвентаризації» 04 червня 2007 року за реєстраційним номером 18320573 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Плоткіною Л.А. 17 травня 2007 року. Згідно із копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 10848766 від 22.12.2011 року, наданого приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовою О.М., вказаний договір зареєстрований у Державного реєстру правочинів за № 4820165. Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] з 27.12.2013 на підставі рішення суду № 2-10/2010, виданого 22.04.2010 Стахановським міським судом Луганської області. До цього право власності на вказану квартиру було зареєстровано: - за [PERSON] з 27.12.2011 по 27.12.2013 на підставі договору про поділ спільного сумісного майна подружжя від 22.12.2011; - за [PERSON] з 04.06.2007 по 27.12.2011 на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2007; - за [PERSON] з 28.03.2007 по 04.06.2007 на підставі рішення Стахановського міського суду Луганської області від 12.03.2007 по справі № 2-724. 2.2. Згідно із ч. 5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 6 вищевказаного Закону суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Враховуючи те, що у наданих позивачем письмових доказах в якості підстави набуття відповідачем права власності на спірну квартиру містилося посилання на рішення Стахановського міського суду Луганської області від 22.04.2010 по справі № 2-10/2010, а також на підставі вищевказаних норм Закону України «Про доступ до судових рішень», суд в режимі повного доступу отримав з Єдиного державного реєстру судових рішень повні тексти ухвал Апеляційного суду Луганської області від 18.09.2013 (справа № 2-10/10) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.10.2013 (справа № 6-43474ск13). Так, зі змісту ухвали Апеляційного суду Луганської області від 18.09.2013 по справі № 2-10/10 вбачається, що предметом розгляду вказаного суду була апеляційна скарга [PERSON] на рішення Стахановського міського суду Луганської області від 22 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири від 17.05.07 р. недійсним та визнання права власності на квартиру і за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - КП «Стахановське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу квартири від 17.05.07 р. дійсним, визнання права власності на квартиру та витребування квартири з чужого незаконного володіння. Під час розгляду вищевказаної справи Апеляційний суд Луганської області, серед іншого, встановив наступне: - позивач [PERSON] просив визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 17 травня 2007року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Плоткіною Л.А., недійсним та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] ; - в свою чергу, [PERSON] у зустрічному позові просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.2000р., укладений між «Продавцями» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і «Покупцем» [PERSON] на Стахановській універсальній товарній біржі недійсним з 27 грудня 2000р.; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17 травня 2007р., укладений між «Продавцем» [PERSON] «Покупцем» [PERSON] , нотаріально засвідчений приватним нотаріусом м. Стаханова Плоткіною Л.А. дійсним і таким, що фактично відбувся; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] ; витребувати на його користь квартиру [ADDRESS] від відповідача [PERSON] і повернути її йому; - рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 22 квітня 2010 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено у повному обсязі. Визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 17 травня 2007року між подавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Плоткіною Л.А. недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2000р. недійсним, про визнання договору купівлі-продажу від 17.05.07р. дійсним, визнання права власності на квартиру та витребування квартири із чужого незаконного володіння відмовлено у повному обсязі. В підсумку, Апеляційний суд Луганської області ухвалив апеляційну скаргу [PERSON] - відхилити, а рішення Стахановського міського суду Луганської області від 22 квітня 2010 року - залишити без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.10.2013 по справі № 6-43474ск13 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на вищевказане рішення Стаханівського міського суду Луганської області від 22 квітня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 18 вересня 2013 року. 3. Релевантні джерела права 3.1. Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 3.2. Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка була чинною станом на день реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем) державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. 3.3. В пунктах 142, 148 постанови Великої Палати Верховного Суду України по справі № 183/1617/16 від 14.11.2018 вказано, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Суд звертає увагу на те, що позивач згідно із змістом позовної заяви вважає себе особою, власністю якої незаконно заволоділа інша особа. При цьому, позивач заявила вимогу про визнання за нею права власності на спірну квартиру, проте вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач не заявляла. 4.2. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що не існувало підстав для припинення її права власності на спірну квартиру згідно із статтею 346 ЦК України. На думку суду, зміст частини 2 статті 346 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що перелік підстав для припинення права власності є невичерпним і може доповнюватися законом. Так, пункт 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка була чинною станом на день реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем) встановлює таку підставу для державної реєстрації прав, як наявність рішення суду, що набрало законної сили. Саме на підставі рішення суду, що набрало законної сили, і було зареєстровано відповідне право за відповідачем та, відповідно, припинено право власності позивача на спірну квартиру. Суд також звертає окрему увагу на те, що рішенням суду, на підставі якого за відповідачем було зареєстровано право власності на спірну квартиру, було визнано недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 17 травня 2007 року між подавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Тобто, судом було визнано недійсним той договір, який був однією з підстав для укладення договору про поділ спільного сумісного майна подружжя, на підставі якого, в свою чергу, 27.12.2011 було зареєстровано право власності на спірну квартиру за позивачем. У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає, що позивачем не було доведено факту незаконної або безпідставної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем. 4.3. Таким чином, належить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав власності на нерухоме майно. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, у зв`язку із чим судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed