Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

20.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнив, та просив визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Вимоги мотивує тим, що у серпні 2002 року, позивач, працюючи в органах УМВС, за місцем роботи отримав квартиру № 301 в гуртожитку готельного типу для проживання сімей за адресою: [ADDRESS] на сім'ю з 4-х осіб: позивач, його дружина (на даний час колишня) [PERSON], її донька від першого шлюбу [PERSON] та їх спільна донька [PERSON] Після отримання ордеру вказані особи вселилися до квартири, були в ній зареєстровані та постійно проживали до 2005 року. Наймачем квартири є позивач [PERSON] Шлюб позивача з [PERSON] був розірваний рішенням суду у 2003 році, а свідоцтво про розірвання шлюбу видано 05.10.2005 року. У 2005 році [PERSON] разом з їх спільною донькою [PERSON] з власної ініціативи залишила житлове приміщення та виїхала на інше місце проживання, забравши з квартири свої та доньчині речі та особисте майно, але вони залишись зареєстрованими у спірній квартирі. Протягом тривалого часу (більше 10 років) відповідачі не проживають у квартирі, не користуються житлом, не здійснюють його утримання та ремонт, не сплачують комунальні платежі. Адреса фактичного проживання відповідачів позивачу не відома. Позивачу лише відомо, що [PERSON] проживає за кордоном, де одружилась з іноземцем, народила в другому шлюбі дитину [PERSON], [INFO], яку вона також зареєструвала у квартирі гуртожитку за своїм місцем реєстрації. Однак ця малолітня дитина не вселялась до даного приміщення і не проживала в ньому, і не являється членом сім'ї наймача. Відповідачка [PERSON], яка є падчеркою позивача, після вибуття матері із спірної квартири, залишилася проживати в спірному житлі. Весною 2013 року [PERSON] вийшла заміж та попросила дозволу у позивача як наймача, на тимчасове проживання її та її чоловіка у спірній квартирі. У [PERSON] з чоловіком народилися двоє дітей - [PERSON], 2104 року народження та [PERSON], 2017 року народження, яких було зареєстровано у спірній квартирі. [PERSON] з чоловіком побудували власний будинок, та у лютому 2017 року вони усією родиною забрали речі та переїхали до свого власного будинку, де і проживають. Однак [PERSON] та її малолітні діти залишилися зареєстрованими у квартирі за адресою: [ADDRESS], хоча не проживають і не користуються нею, однак [PERSON] з невідомих причин не бажає добровільно знятися з реєстрації сама та зняти з реєстрації своїх дітей. На даний час у квартирі проживає позивач, його друга дружина [PERSON] та їх спільний син [PERSON] Інші зареєстровані особи у квартирі не проживають, не оплачують комунальні послуги, не беруть участі в утриманні житла, не мають наміру в ній проживати, мають власне житло, однак знятись з реєстрації добровільно відповідачі не бажають. Позивач несе зайві витрати по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг, за власні кошти здійснює ремонт, при цьому позбавлений можливості оформити субсидію. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідачів у квартирі порушує його право користування та утворює перешкоди у користуванні квартирою, посилаючись на ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням (а.с. 4-6, 59-62). Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідачі у судове засідання не з'являлися жодного разу протягом всього часу перебування справи в провадженні суду з жовтня 2017 року по лютий 2019 року. Відповідачі неодноразово повідомлялися за зареєстрованим та фактичним місцем їх проживання, однак ніяких заяв суду не подавали. Лише одного разу 03 квітня 2018 року від відповідача [PERSON] електронною поштою на електронну адресу суду надійшов лист, як вбачається зі зворотної адреси електронної скриньки відповідача - вірогідно з Чехії ([INFO]), в якому відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, так як перебуває за кордоном і не має іншого місця мешкання, крім спірної квартири. Відповідач також вказала, що не бажає, щоб справа розглядалась без її участі, при цьому повідомила, що прибути в Україну не зможе раніше ніж 15.08.2018 року, що пов'язано з її працевлаштуванням (а.с.105 зворот). Друга заява від [PERSON] надійшла до суду електронною поштою 17.05.2018 року, в якій вона повідомила, що вона не може приїхати в Україну та приймати участь у судових засіданнях, так як є вагітною Також повідомила, що вона вислала довіреність на представництво інтересів своїй сестрі [PERSON] (а.с.176). Однак в подальшому протягом з травня 2018 року по лютий 2019 року відповідач [PERSON] будь-яких повідомлень до суду не направляла; ні особисто, ні через представника свої інтереси не представляла, таким чином не виявляючи інтересу до розгляду даної справи. Інші відповідачі [PERSON] та [PERSON] жодних пояснень чи заперечень проти позову, що стосуються реєстрації їх та їх неповнолітніх дітей у спірній квартирі - суду не надали, жодного разу в судові засідання не з'явились, не зважаючи на те, що справа призначалась до розгляду близько 10 разів. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки МЄІРЦ від 30.01.2018 року № 348, у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] (наймач), [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (немає родинних відносин), [PERSON] (онука) (а.с.64). Згідно довідки КП «Сумитеплоененргоцентраль» СМР, крім вищезазначених 7 осіб, в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], також зареєстрований ще [PERSON] (онук), а всього 8 осіб (а.с.63). Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача по гуртожитку, кожен окремо, суду повідомили, що в квартирі проживають позивач, його друга дружина [PERSON] і їх спільний син [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] роблять ремонт у квартирі. Колишня дружина [PERSON] з донькою [PERSON] вже давно виїхали з цієї квартири, десь у 2005 році, за кордон. [PERSON] приїздила один раз вже з другою її малолітньою донькою від іншого шлюбу, яку також зареєструвала в цій квартирі в гуртожитку. Після цього вже років 10 ні [PERSON], ні [PERSON] в квартирі не було. Старша донька [PERSON] - [PERSON] деякий час проживала у цій квартирі, потім виїхала, навчалась. Потім після того як вийшла заміж, у 2013 році вона знову приїхала вже з чоловіком і стали там проживати. У них народилось двоє дітей. В лютому 2017 року вони всією сім'єю з чоловіком та двома дітьми виїхали з спірної квартири та переїхали до свого будинку, де і проживають постійно. Представник служби у справах дітей позов підтримав, надав висновок щодо розв'язання спору за позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому зазначено, що позов підлягає задоволенню (а.с.107). Зокрема, у своєму висновку служба у справах дітей Сумської міської ради зазначає, що спірна квартира не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а перебуває у користуванні, а основний наймач - позивач [PERSON] У вищевказаній квартирі зареєстровані у встановленому законом порядку: [PERSON],[INFO] - як дитина [PERSON], а [PERSON], 2014 року народження та [PERSON], [INFO] - як діти [PERSON]. Відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання (постанова КМУ від 02.03.2016 року № 207), у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків. В судовому засіданні представник служби у справах дітей пояснив, що оскільки фактично батьки дітей тривалий час не проживають у спірній квартирі, а самі діти взагалі не проживали у даній квартирі, батьки дітей мають інше власне житло, крім того, діти можуть були зареєстровані і за місцем реєстрації другого з батьків, то в даному випадку не порушуються права та інтереси неповнолітніх дітей у випадку визнання їх такими що втратили право користування спірним житлом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із пояснень позивача, зазначених ним у позові, пояснень представника позивача в судовому засіданні та показань свідків вбачається, що відповідачі є членами сім'ї наймача - це колишня дружина, дві доньки, онуки, які за власним бажанням виїхали з житлового приміщення до інших постійних місць проживання. Також встановлено, що колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON] не проживають за місцем реєстрації більше 10 років, виїхали за межі України, де постійно проживають, мають роботу, створили власні сім'ї, народили дітей. Дитина колишньої дружини від її нового шлюбу - [PERSON] ніколи не проживала у спірному житлі, і не є членом сім'ї наймача [PERSON] Донька [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] (онуки позивача) не проживають у спірному житлі більше одного року (з лютого 2017 року), виїхали на постійне місце проживання до власного будинку. В свою чергу, відповідачі не надали суду жодних доказів, які б свідчили про поважність причин їх непроживання в спірному житлі протягом такого тривалого часу, про перешкоджання з боку позивача у проживанні в спірному житлі, чи про їх дійсні наміри в подальшому проживати в даному житлі. Суду також не надано доказів щодо існування домовленості між наймачем житла [PERSON] та відповідачами про подальше користування відповідачами вказаним житлом. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів у квартирі порушує права позивача як наймача, так як позивач обмежений у своєму праві користування житлом, а крім того відповідач не несуть витрат по утриманню житла, сплаті комунальних витрат, і весь тягар по оплаті комунальних послуг за всіх зареєстрованих там осіб, утриманню житла та ремонту житла - лягає на позивача. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є обґрунтованим, і відповідачі визнаються судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати суд залишає за позивачем, згідно його заяви. На підставі ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України,

Outcome: approved