Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

20 вересня 2017 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від апеляційного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали вищевказаного цивільного позову, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить усунути перешкоди у здійсненні та розпорядженні власністю земельною ділянкою, що належить позивачеві на праві приватної власності, розташованої за адресою: [ADDRESS], шляхом відновлення стану земельної ділянки, зобовязавши відповідача [PERSON] перенести свій паркан на колишнє місце, звільнивши частину належної позивачу на праві власності земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником частини домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач є співвласником цього ж домоволодіння. Позивачу та її померлій сестрі [PERSON] належить 52/100 частини зазначеного домоволодіння. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, позивачу з її сестрою належить 0,0558 кв.м земельної ділянки. За рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29.03.2007р. за позивачем та її матірю [PERSON] визнано право власності по 1/2 частини земельної ділянки площею 558 кв.м. Після смерті матері, померлої 13 січня 2000р., позивач та сестра успадкували її частку в рівних частках по 1\\2. Територія домоволодіння огороджена та має два окремі виходи один з вул.Богданова та вул.Волховської. Земельна ділянка відповідача не приватизована. У 2013 році відповідач замінюючи паркан, який відділяє їхні земельні ділянки, самовільно захопив частину земельної ділянки позивача. Відповідач перемістив внутрішню дворову огорожу на 35см (довжиною, близько 17,5 кв.м) у бік приватизованої земельної ділянки позивача, захвативши її частину більш ніж 6 кв.м. Позивач просила відповідача перемістити паркан на колишнє місце. З приводу незаконних дій відповідача, позивач зверталась зі скаргою до виконкому Красногвардійської районної ради. Перевіркою були встановлені порушення, допущені відповідачем. З відповіді виконкому від 21.11.2013 року за №964/з вбачається: «виявлено переміщення огорожі у бік приватизованої земельної ділянки, що може бути кваліфіковано, як самовільне зайняття земельної ділянки». Одночасно було складено акт 93-13 робочої групи з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Красногвардійського району м.Дніпропетровська, в якому ці порушення були зафіксовані. Як вбачається з зазначеного вище акту, відповідач визнавав факт переносу огорожі, тобто визнав протиправність своїх дій. Позивач неодноразово просила відповідача перенести паркан на колишнє місце. Він обіцяв це зробити, але відтягував, а потім - на початку листопада 2016р. і зовсім відмовився це робити. Саме тому позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити позов. Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія АВО №554798 від 16.01.2001р. [PERSON] та [PERSON] отримали у спадщину в рівних частках по 1/2 частки 52/100 частин жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Дніпропетровську, вул.Богданова, буд.81, що належала їх матері [PERSON]. (а.с.72). Позивачу на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0558 га, яка розташована на території Красногвардійського району м.Дніпропетровська, вул.Богданова, буд.81, що підтверджується копією державного акту на право спільної сумісної власності на землю ІІІ - ДП №121265 від 25.09.2001р.(а.с.80). 13 листопада 2013 року робочою групою з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Красногвардійського району м.Дніпропетровська складено акт №93-13 (а.с.65). Зі змісту вказаного акту випливає, що в при візуальному огляді місця розташування внутрішньо дворової огорожі, що розділяє домоволодіння на дві окремі частини, та в порівнянні з матеріалами технічної документації, виготовленої КП ДМБТІ від 11.08.2000р., та планом земельної ділянки, наданої у спільну сумісну власність позивачу, було виявлено невідповідність місця встановлення огорожі даним зазначеним у документах, а саме спостерігається переміщення внутрішньо дворової огорожі на 35 см. (довжиною близько 17,5 м) у приватизованої земельної ділянки. Також, при вивченні наявної документації, було виявлено невідповідність розміру відведеної у власність земельної ділянки розмірам зазначеним у технічному паспорті на домоволодіння по вул.Богданова, 81 виготовленого КП ДМБТІ від 11.08.2000р., що доцільно усунути шляхом виготовлення нового технічного паспорту. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з вимогами ч.3 ст.10, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні сторонам було розяснено право заявити клопотання про призначення судової експертизи. Від проведення експертизи у цій справі позивач [PERSON] в судовому засіданні відмовилася. Будь-яких інших належних та допустимих доказів позивач на підтвердження своїх вимог не надала. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено належними і допустимими доказами те, що відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні та розпорядженні її власністю земельною ділянкою, те що спірний паркан знаходиться саме на земельній ділянці позивача, тому суд доходить висновку про необґрунтованість і безпідставність заявленого позову, відтак, у його задоволенні необхідно відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed