Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

21 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 20 жовтня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 186/в, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 25000 доларів США. В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника укладено договір поруки від 20 листопада 2006 року з [PERSON] відповідно до умов якого зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі. Станом на 21 серпня 2015 року заборгованість позичальника перед банком у гривневому еквіваленті становить 469676,09 гривень, яка складається з : простроченої заборгованості за кредитом 10574,53 доларів США, заборгованість за відсотками 8861,91 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29 липня 2015 року становить 428371,19 гривень, плата за пропуск платежів 41304,90 гривень. Взяті на себе зобовязання позичальник не виконує, тому позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 469676,09 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом було встановлено, що 20 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (назву якого було змінено на ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 186/в, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 25000 доларів США, зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення 19 жовтня 2026 року (а.с.9-14). Кредитні кошти було надано на умовах визначених п.2.1 кредитного договору. Згідно п.2.3 кредитного договору, позичальник зобовязався повертати кредит та вносити черговий мінімальний платіж щомісячно до дати встановленої у графіку у сумах визначених тим же графіком. Відповідно п.4.1-4.5 кредитного договору, у разі порушення виконання зобовязань за даним кредитним договором позичальник зобовязався сплачувати банку штрафні санкції Одночасно з укладенням кредитного договору між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 1 від 20 листопада 2006 року, за яким остання поручилася перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань відповідача [PERSON] (а.с. 15-16). Дотепер відповідач [PERSON] неналежно виконує свої зобовязання з повернення кредиту та сплати відсотків за ним, в результаті чого станом на 21 серпня 2015 року перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 469676,09 гривень з урахуванням відсотків та плати за пропуск платежів, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 10574,53 доларів США, заборгованість за відсотками 8861,91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 липня 2015 року становить 428371,19 гривень, плата за пропуск платежів 41304,90 гривень. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та кредитним договором. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення кредиту та відсотків за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобовязань у розумінні наведеної норми. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, зважаючи на те, що дотепер боржник за кредитним договором не виконав свої зобовязання, позивач вправі одночасно (солідарно) звернути свої вимоги і до поручителя. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити в заявлений позивачем спосіб. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved