Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

21.08.2017 року позивач [PERSON] (в особі представника [PERSON]) звернулась до суду із позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну ділянку в якому зазначає, що 12.01.2001 року [PERSON] подарувала позивачці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. За вищевказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,0876 га., яка на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради № 21 від 25.01.1994 року надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку. Маючи намір розпорядитись своєю власністю звернулася до нотаріуса, але отримала відмову, оскільки в земельна ділянка оформлена на попереднього власника, який помер, крім того в правовстановлюючому документі виявлено розбіжності, щодо імені та по батькові власника. В адміністративному порядку, виправити помилку неможливо, позаяк заявнику відмовлено органом, який видав документ. В зв'язку з цим заявник просив встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на землю - [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома її представник [PERSON] заяву підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача: Територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача та представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів та наданих представником оригіналів документів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові цієї особи, зазначеним у державного акту на право власності на землю. В судовому засіданні було встановлено, що заявник [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 12.10.2001 року, де зазначено, що [PERSON] подарувала позивачу зазначений житловий будинок ( а.с.7). Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 15.03.1994 року власником земельної ділянки площею 0,0876 га., яка розташована на території Вознесенської міської ради та передана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON]( а.с.5). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 18.08.2017року зазначено, що [PERSON] померла [INFO] ( а.с.6). Згідно рішення Вознесенської міської ради народних депутатів від 25.01.1994 року № 21 передати у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків для ведення особистого підсобного господарства на російській мові - « [PERSON]» ( а.с.24). Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Відділ у Вознесенському районі повідомляється, що зареєстровано право власності на земельну ділянку на підставі Державного акту серія [NUMBER] за [PERSON] ( а.с.22). Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Суд вважає, що різне написання по-батькові у правовстановлюючому документі пояснюється технічною опискою з боку особи, що видавала вказаний документ. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що заявник позбавлений можливості одержати або відновити документи, що посвідчують даний факт. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для вирішення питання про розпорядження зазначеною нерухомістю. Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин - 12.10.2001 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. За таких обставин суд вважає вимоги щодо визнання права власності обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved