Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

19 лютого 2020 р. [PERSON] в особі свого представника пред`явила зазначений позов, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Вона (позивач), її діти - [PERSON] , [PERSON] , її чоловік [PERSON] та її мати [PERSON] набули на праві приватної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. Однак, нотаріусом їй відмовлено у прийняті спадщини з причин невизначеності частки по- мерлого у спільній сумісній власності. Ніякої домовленості між ними та рішення суду з цього при- воду не було. Зважаючи на дані обставини, просила суд визначити, що [PERSON] належало 1/5 частина у спільній сумісній власності - у зазначеній квартирі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розгля- нути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких не заперечували про- ти задоволення позову, просили справу розглянути без їх участі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого про- вадження за наявними у справі доказами у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Як передбачено ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про ро- згляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий ро- згляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в ра- зі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного за- собу не здійснюється. В силу ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Ко- дексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. З копій: паспорту серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідо- цтва про шлюбу серії [NUMBER] (а.с.3,6,7) вбачається, що позивач народилася [INFO] в с/х ім.Чапаєва Майського району Павлоградської області, її матір`ю зазначена [PERSON] ; після реєстрації шлюбу 10.10.1987 р. між нею та [PERSON] їй присвоєне шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.9), мати позивачки 30.09.1963 р. уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON]». Згідно копій: свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.13,8), чоловік по- зивача [PERSON] помер [INFO] , а мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , обидва у м.Татарбунари Одеської області. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.1993 р. (а.с.12) слідує, що квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]. Відмова нотаріуса свідчить про неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спад- щину після померлої з причини невизначеності частки майна співвласників (а.с.17). Згідно ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), на- лежить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення ча- сток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. В силу ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісний власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, як- що інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізи- чної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадко- давця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на зага- льних підставах. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не бу- ло встановлено договором між ними. Згідно п.3.4. Узагальнення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадку- вання» від 16.05.2013 р., у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадко- ємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення част- ки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] .. Однак позивач не має можливості вирішити питання, пов`язане з прийняттям спадщини, що залишилась після смерті її матері, у зв`язку з невизначенням частки померлої у спільному май- ні. За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити, що частка спадкодавця становить 1/5 ча- стину у праві спільної сумісної власності на квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved