Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

19 січня 2012 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. (а.с. 1-2). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2012 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю та стягнуто с відповідача [PERSON] сума боргу за договором позики в розмірі 660 000 грн. 28 квітня 2012 року [PERSON] була подана на адресу суду заява про перегляд заочного рішення суду від 24.02.2012 року, яка ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 року була залишена без задоволення. (а.с. 37-38, 43-44, 53 т.1) Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2012 року апеляційна скарга [PERSON] та апеляційна скарга, яка була приєднана ПАТ «Актабанк» була відхилена, у зв'язку з чим заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2012 року було залишено без змін. (а.с. 161 т. 1) 24 квітня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга [PERSON] на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2012 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.11.2012 року була задоволена частково, зазначені рішення були скасовані та справа передана на новий розгляд до місцевого суду. (а.с. 181-183 т. 1) 28 травня 2013 року цивільна справа № 203/3359/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу була прийнята до провадження судді Маймур Ф.Ф. та призначена до розгляду у судовому засіданні. (а.с. 191 т. 1) Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що 15 травня 2007 року позивач на підставі усного договору позики надав відповідачу грошову суму у розмірі 660 000 грн. для придбання квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Зазначена грошова сума була передана позивачем відповідачу під розписку у присутності двох свідків. Відповідно до зазначеної розписки відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути позивачу грошові кошти до 01.12.2011 року, однак у встановлений в розписці строк позику не повернув та ухиляється від її повернення. Внаслідок отриманих коштів відповідач у 2008 році придбав по договору купівлі-продажу квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивач неодноразово намагався повернути суму боргу, але відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, тому позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 660 000 грн., а також судові витрати. (а.с. 1-2, т. 1) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. (а.с. 107 т. 2) Відповідач у судові засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу повторно у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. (а.с. 193,196,203,210,212,218,220-222,228,233,239,242-245,250 - т. 1, 76,90,103-106 - т. 2) Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 15 травня 2007 року між сторонами був укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 660 000 грн., метою позики було придбання відповідачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладаючи договір позики відповідач зобов'язався повернути позивачу борг в строк до 01 грудня 2011 року, але взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав, що підтверджується поясненнями представника позивача та свідків, наданими у судовому засіданні, а також оригіналом договору позики, наявною в матеріалах справи (а.с. 39 т. 1). Судом встановлено, що 29 жовтня 2013 року по даній цивільній справі була призначена судова почеркознавча експертиза та справа направлена до Дніпропетровського НДІ судових експертиз , однак 18.02.2014 року дана справа була повернута до суду у зв'язку з тим, що відповідач не надав до інституту матеріали необхідні для проведення експертизи та не здійснив оплату експертизи, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. (а.с. 61-62, 64-65, 67-77 т. 2) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики, або таку ж кількість речей) того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Частиною другою ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина перша ст. 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд при вирішенні позовних вимог приймає до уваги, що судом з метою не допущенням порушення процесуальних прав відповідача відповідно до вимог закріплених ст.ст. 27, 147 ЦПК України було призначено експертизу та справа була направлена до експертної установи, однак відповідач не скористався своїм правом, оскільки не надав необхідних матеріалів для проведення експертизи та не здійснив її оплату, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених відповідачем підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідачем не були доведені обставини відповідно до яких відповідач не брав грошових коштів, розписку не складав та не підписував її, а навпаки в ході розгляду справу підтвердився факт власноручного написання [PERSON] розписки від 15.05.2007 року та отримання ним грошових коштів від позивача, а отже позовні вимоги є обґрунтованими. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач, взятий на себе обов'язок перед позивачем не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення заборгованості за договором позики від 15 травня 2007 року суму у розмірі 660 000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 3) покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved