Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

20 лютого 2018 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON]І.) звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] (далі третя особа, нотаріус) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як підставу позову позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням позовної давності щодо заявлених вимог, а самі вимоги не є безспірними, оскільки станом на день вчинення виконавчого напису в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебувала цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення цієї ж самої заборгованості. З наведених вище мотивів та підстав просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстрованим номером 9726 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 111\~764,48 грн. та витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 3\~000,00 грн. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві від 02 квітня 2018 року не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що на момент вчинення виконавчого напису сума заборгованості була безспірна і у нотаріуса були всі законні підстави видати виконавчий напис. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві. Третя особа в судове засідання не зявилася, надала суду письмові пояснення. Крім того просила залучити до участі у справі в якості третьої особи Другий відділ ДВС м. Луцька. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач 09 жовтня 2017 року звернувся до третьої особи із заявою про вчинення виконавчого напису по стягненню заборгованості із позивача у загальному розмірі 112\~264,48 грн. Вказана заява була зареєстрована нотаріусом 09 жовтня 2017 року. До заяви були додані: 1)кредитний договір від 17 березня 2006 року №UAH304 з додатком №1 «Графік погашення кредиту та відсотків»; 2)розрахунок заборгованості позичальника станом на 08 серпня 2017 року; 3)письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором з доказами її надсилання рекомендованим листом та описом вкладення; 4)копія паспорту [PERSON]; 5)довіреність уповноваженої особи банку; 6)копія паспорту уповноваженої особи банку. Будь-яких інших документів нотаріусу банком не надавалося. За результатом розгляду вказаних документів, нотаріус видав банку виконавчий напис від 09 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №9726, яким постановлено стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 111\~764,48 грн. з урахуванням: 1)заборгованість за кредитом 21\~767,57 грн.; 2)заборгованість за відсотками 29\~331,40 грн.; 3)пеня 60\~665,51 грн. Зазначив, що строк за який проводиться стягнення 11 років 4 місяці 22 дні, а саме з 17.03.2006 року по 08.08.2017 року. Надаючи правову оцінку вказаному виконавчому напису нотаріуса, суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У розглядуваному випадку судом встановлено, що вимоги банку, за яким був виданий виконавчий напис, ґрунтуються на заборгованості, яка виникла з 21 березня 2006 року, що підтверджується наданим банком розрахунком. Натомість виконавчий напис був виданий 09 жовтня 2017 року, тобто поза межами трьохрічного строку, який встановлений у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Банк та позичальник встановили у 4.7 підписаного кредитного договору збільшений строк позовної давності до основної суми боргу, відсотків, винагороди, комісії, неустойки пені, штрафів строком на 5 років. При цьому до заяви про видачу виконавчого напису не було додано письмових доказів переривання строку позовної давності, наприклад за фактом звернення до суду, чи вчинення відповідачем особистих дій які підтверджують визнання боргу, а тому у нотаріуса були відсутні правові підстави на власний розсуд обчислювати строк позовної давності поза загальних правил його обчислення. Зазначення у розрахунку суми заборгованості про часткове погашення процентів 18 травня 2017 року, 19 червня 2017 року та 17 липня 2017 року не свідчить про беззаперечне визнання боргу позичальником, оскільки по-перше, розрахунок суми заборгованості не є первинним документом, а первинними документами є лише виписка банку та платіжні документи (платіжні доручення, меморіальні ордери тощо); по-друге з розрахунку не зрозуміло чи виконував свої зобовязання боржник особисто та з власної волі, тобто чи визнав наявне зобовязання тим самим перервавши строки позовної давності, чи це було примусове стягнення або договірне списання. Не встановивши цих обставин у нотаріуса були відсутні правові підстави для висновку про переривання строку позовної давності. Крім того, судом встановлено, що між сторонами по справі з приводу заборгованості по кредитному договору від 17 березня 2006 року №UAH304, в Заводському районному суді м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувала справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені. [PERSON], як відповідач, звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із заявою про скасування заочного рішення, посилаючись на те, що вона не була присутня у судовому засіданні, у звязку з чим в повному обсязі не могла захистити свої інтереси. Та ухвалою вказаного суду від 02 серпня 2017 р. заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. Крім того, також встановлено, що ухвалою від 30 січня 2018 р. вищевказаного суду, в звязку з неявкою позивача цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, залишено без розгляду.(а.с. 10,90,91) За таких обставин, суд зазначає, що станом на день вчинення оскаржуємого виконавчого напису 09.10.2017 року існувало таке, що набрало законної сили Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року, яким вже було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2006 року №UAH304 53621,82 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 21\~767,57 грн., заборгованості за відсотками 17\~769,32 грн., пеня 11\~055,32 грн. та штрафи 500,00 грн. і 2\~529,61 грн.(а.с.11), а тому вимоги банку щодо повторного стягнення зазначених сум були неправомірними. Враховуючи викладене, суд вважає, що при вчинення оскаржуємого виконавчого напису 09.10.2017 року з [PERSON] Іванівнифактично стягнуто у друге заборгованість за кредитом 21\~767,57 грн., та частково заборгованость за відсотками 17\~769,32 грн. та пенею 11\~055,32 грн., а тому суд приходить до висновку про відсутність безспірності та неправомірності вимог стягувача що повторного стягнення заборгованості. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 зроблено висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Враховуючи викладене, суд зазначає, що оскільки судом встановлено, що вимоги за якими був виданий виконавчий напис ґрунтуються на заборгованості, яка виникла більше ніж протягом пяти років до дня видачі виконавчого напису, враховуючи, що банком не було надано нотаріусу беззаперечних доказів переривання строку позовної давності, суд вважає, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає до виконання з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, крім того судом встановлена також неправомірність вимог стягувача відповідача щодо повторного стягнення заборгованості, яка вже була стягнена з позивача заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був виданий неправомірно, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. На підставі положень ст.141 ЦПК України у звязку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати повязані із сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved