Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

19 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою №64 будинку 9А по вул. Чернігівській в м. Шостка Сумської області. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що має на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі постійно проживають та зареєстровані його дочка [PERSON] та онук [PERSON] Д,В., також у вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік дочки позивача [PERSON] В травні 2016 року відповідач виїхав з квартири, забравши із собою всі свої речі. З того часу до квартири він не приходив, житлом не цікавився, комунальні послуги не сплачував, на вселення не претендував, а його реєстрація у належній [PERSON] квартирі створює перешкоди у реалізації права власності. В судове засідання позивач та його представник не зявились, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що позовні вимоги [PERSON]\~ підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, також прохала слухати справу без участі позивача та її участі. Пороти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився. На підстав вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 лютого 1995 року та витягом № 13924630 від 19 березня 2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 12,13). Згідно копії рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2015 року [PERSON]»янцева І.О. та [PERSON]»янцев В.В. з 1997 року по січень 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказаним рішенням шлюб розірвано. Згідно довідки від 16 червня 2018 року наданої КП «Укржитлокомфорт» в вищезазначеній квартирі позивача з 1999 року є зареєстрованим [PERSON] (а.с. 8). Як зазначено у позові [PERSON] надав згоду на реєстрацію відповідача у своїй квартирі як чоловіка на той час його доньки [PERSON], яка також зареєстрована разом із сином [PERSON] у зазначеній квартирі. Інші особи у квартирі не зареєстровані. Згідно актів посвідчених КП «Укржитлокомфорт» та сусідами позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 12 червня 2018 року в квартирі [ADDRESS], [PERSON], з травня 2016 року по теперішній час у вказаній квартирі не проживає (а.с. 9, 10). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У справі судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, у якому не проживає, оскільки зареєстрований та постійно проживає в іншому будинку. Його донька перебувала у шлюбі з відповідачем, у звязку із чим останній був вселений до належної позивачу спірної квартири, який як власник цього майна надав право відповідачу користуватись ним. Відповідач спільно з власником квартири не проживав, спільним побутом не був повязаний; після розірвання шлюбу з донькою позивача вибув із зазначеної квартири та в ній не проживає.\~\~\~ За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції ВСУ викладеній у постанові від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16 З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved