Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

20 серпня 2021 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що вона є власником будинку за зазначеною адресою. Відповідач - її мати, не проживає з нею спільно, не є членом її сім`ї, не проживає в будинку більше року без поважних причин, однак добровільно не знімається з реєстрації, чим створює перешкоди у користуванні майном, зокрема в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками направлялася відповідачу за адресою реєстрації, оскільки іншої адреси та номерів засобів зв`язку суду не повідомлено. Відзиву на позов не надійшло. Сторонами не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, також не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Тому відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Доданими до позовної заяви документами підтверджується, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 09 серпня 2019 року (7/9 часток) та договору купівлі-продажу від 15 червня 2009 року (2/9 часток). Право власності [PERSON] на будинок зареєстроване належним чином (а.с.9, 12). Згідно з довідкою № 2753, виданою 13 серпня 2021 року виконавчим комітетом Вербківської сільської ради, в будинку [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON] , 1955 року народження (а.с.19). 05 липня 2021 року комісією Вербківської сільської ради складено акт обстеження домоволодіння за адресою [ADDRESS] . В результаті обстеження домоволодіння та опитування сусідів встановлено, що [PERSON] не проживає за зазначеною адресою з 2020 року (а.с.20). За змістом статей 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень статті 156 Житлового кодексу України та статті 405 Цивільного кодексу України, право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, члени сім`ї власника житла набувають право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Як передбачено частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З матеріалів цивільної справи видно, що відповідач [PERSON] не проживає з 2020 року у будинку, що належить позивачу, однак не знялася з реєстрації, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України. Таким чином наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком, який належить на праві власності [PERSON] . Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.1). Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved