Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

20.10.2017 позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до Бориспільського міськрайонного суду Київської області зі спільною позовною заявою та на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, уточнили позовні вимоги, та просить суд: визнати таким, що позбавлений права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]; вселити [PERSON] (без членів сім'ї) (а.с.2-4). В обґрунтування позивачі зазначають, що домоволодіння по [ADDRESS], належить [PERSON] спільно з [PERSON] (він придбаний 04.09.1999 року, у шлюбі). Шлюб зареєстровано 14 серпня 1965 року. Зазначають, що на місці цього будинку у процесі реконструкції зведено фактично нову будівлю за кошти позивача [PERSON]. У 2016 році позивачу [PERSON] стало відомо, що його мати [PERSON] підписала документи на реєстрацію за цією адресою відповідача - [PERSON], громадянина Ізраїлю, який у 2010-2013 роках притягувався до кримінальної відповідальності за законодавством України. Позивачі стверджують, що за зазначеною адресою відповідач ніколи не проживав - ні на момент реєстрації, ні після цього. Зазначають, що як співвласники житлового будинку своєї згоди на реєстрацію відповідача не надавали, та що для здійснення реєстрації була надана неправдива інформація що свідчить про відсутність законних підстав для неї. Посилаючись на вимоги п.3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, та ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зазначають, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. З огляду на викладене просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Також зазначають, що в цей же період, зловживаючи правом, відповідач отримав від [PERSON] розписку, згідно із якою вона нібито взяла у нього кошти у сумі понад 6 млн.грн., отримав виконавчий лист та порушив виконавче провадження. Виконавчої службою накладено арешт на усе майно, зареєстроване на [PERSON] До суду не залучалися інші співвласники майна. Таким чином, арештовано і частки, які належать чоловікові [PERSON] - [PERSON] та її сину - [PERSON], який на даний час у судовому порядку захищає свої права на майно. Зазначають, що у процесі здійснення виконавчого провадження було вчинено опис нерухомого майна, зареєстрованого за [PERSON] та рухомого майна, яке знаходилося всередині житлового будинку по [ADDRESS], та переданого на зберігання стягувачу - відповідачу - [PERSON]. Позивачі стверджують, що допущено порушення майнових та житлових прав позивачів - їх фактично виселено із майна, яке на даний час належить їм на праві власності, хоча і перебуває під арештом. Позивачку [PERSON] фактично на ліжку винесли із її будинку, погрожуючи псом бійцівської породи. Зазначають, що на даний час житловий будинок [ADDRESS] перебуває у володінні [PERSON], проте він там не живе. Будинок переданий у користування третім особам, які живуть у ньому, користуючись усім майном, підсобними приміщеннями. Також зазначено, що на даний час виконавчі дії зупинені в порядку забезпечення позову про визнання права власності на будинок [ADDRESS] за позивачем [PERSON] На даний час судових рішень про обмеження права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] Київської області не ухвалювалося. У держаного виконавця немає повноважень на позбавлення права власності боржника до моменту реалізації з публічних торгів. Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Із положень ст.391 ЦК України вбачається, що власник майна має право на усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та її законний представник, а також позивач у справі, [PERSON], та представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просили суд позов задовольнити. Позивач [PERSON], зокрема, надала пояснення суду про те, що за успадковані кошти придбала будинок в [ADDRESS], який в подальшому знесли, побудували новий та дві надвірні будівлі, які не були прийняті в експлуатацію. За вказаною адресою протягом 10 років проживали її батьки, а вона їх доглядала. Останні два роки проживає за місцем реєстрації в Києві. До неї звернулись двоє чоловіків, які хотіли купити будинок, один з них [PERSON], який попросив його прописати, посилаючись на те, що не має громадянства. Вона пішла в сільську раду, підписала усі необхідні документи. Також [PERSON] допомагав їй з оформленням документів на, які залишились у нього. Адвокат повідомила їм, що до них приїхали для проведення опису майна. Вона була присутня, бачила, що в хвіртці та будинку були поміняні замки, нові ключі їй надані не були. Після цього вона декілька тижнів жила в будинку разом з охороною, яку залишив [PERSON] та двома їх собаками в одному будинку. Вона погано себе почувала, декілька разів викликала швидку та лікаря. Їй була потрібно робити капельниці, тому вона лягла в лікарню. Тепер потрапити в будинок не може, оскільки не має ключів. Вона зверталась і до поліції і в прокуратуру. Представники відповідача [PERSON]- [PERSON] та [PERSON], позов не визнали, позовну заяву вважають необґрунтованою та просять відмовити у задоволенні позову. Зокрема, у відзиві на позовну заяву (а.с.108-110) зазначено, що відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що право власності на даний житловий будинок належить [PERSON] та [PERSON]. Також зазначено, що житловий будинок площею 30,8 кв. м. за адресою: [ADDRESS], [PERSON] придбала у власність за договором купівлі-продажу від 04.09.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кузьміченком А.П. та зареєстрованим в реєстрі за №2325. При цьому, зазначено, що згідно паспорта на забудову садиби за адресою: [ADDRESS], виданого Головним архітектором Бориспільського району Київської області 04.04.2001 року, зареєстрованого за №44, [PERSON] мала намір здійснити реконструкцію даного житлового будинку з 2001 року, якій на підставі рішення Вишеньківської сільської ради від 26.02.2001 року була виділена земельна ділянка площею 0,25 га та дозволено забудову цієї ділянки. Зазначають, що [PERSON] не було надано жодного доказу того, що ним здійснювалось придбання матеріалів для будівництва та оплата робіт. Натомість, реконструкція (нове будівництво) здійснювалась за кошти та з матеріалів відповідача - [PERSON]. Даний факт підтверджується розпискою [PERSON] від 07.03.2011 року та рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року по справі №753/19705/15-ц. Ті обставини, що саме [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2450000 грн. та будівельні матеріали на загальну суму 1800000 гр. для будівництва нового житлового будинку за адресою [ADDRESS] підтверджені рішенням Дарницького районного суду м.Києва, яке набрало законної сили і відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України не потребують доказування. Житловий будинок площею 30,0 кв.м., який було придбано [PERSON], за договором купівлі-продажу від 04.09.1999 року, було знесено та побудовано декілька будинків, зокрема житловий будинок площею 703,4 кв.м. та житловий (гостьовий) будинок площею 364,1 кв.м., що підтверджується технічним паспортом від 25.07.2017 року, виготовленим ТОВ «ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «БУДІВЕЛЬНА ЕКСПЕРТИЗА». При цьому будівництво даних об'єктів здійснювалось без належних дозвільних документів та станом на сьогоднішній день дані об'єкти не введені в експлуатацію та є об'єктами самочинного будівництва. З урахуванням викладеного, зазначають, що [PERSON] втратила право власності на придбаний житловий будинок, у зв'язку з його знищенням та відповідно до положень ст. 376 ЦК України не набула право власності на побудовані об'єкти самочинного будівництва. Зазначають, що на даний час у провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться справа № 359/5561/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головне територіального управління юстиції у Київській області, про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. До даної справи було залучено [PERSON] як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. У даній справі [PERSON] та [PERSON] просять визнати право власності на майно, внесене в опис майна 26.06.2017 року. Твердження що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], без згоди співвласників, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки згоду на реєстрацію відповідача було підписано [PERSON], а посилання на те, що нібито була відсутня згода на реєстрацію від [PERSON] та [PERSON] є безпідставними, адже вони ніяк не можуть бути власниками будинку. Відповідача було правомірно зареєстровано за даною адресою та на було порушено норм п. 2.2. наказу МВС № 1077 від 22.11.2012 року «Про затверджена Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» (чинного на час реєстрації Відповідача). Зазначено, що, дійсно рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року, по справі № 753/19705/15-ц, було задоволено позовні вимоги Відповідача щодо стягнення з [PERSON] на користь Відповідача 6370531 гривні 50 копійок заборгованості згідно розписки від 07 березня 2011 року. На підставі даного рішенні Відповідачем було отримано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, в рамках даного виконавчого провадження керівником виконавчої групи Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київської області Сергієнко О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 753/19705/15-ц , виданого Дарницьким районним судом м.Києва, було здійснено опис та арешт майна відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника № 50144299 від 26.06.2017 року, яке належить [PERSON], в тому числі земельні ділянки за адресою: [ADDRESS], та об'єкти нерухомості, які на них знаходились. Дане майно було передано на зберігання Відповідачу, як стягувачу, на законних підставах, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» Крім того, представники відповідача [PERSON] стверджували, що відповідачем не створюється перешкоди для користування житловим будинком, факт заміни замків не заперечується. Представник відповідача Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби у Київській області позов не визнала, посилаючись на те, що за дорученням Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві державними виконавцями відділу було проведено опис та арешт майна боржника [PERSON], і описане та арештоване майно передано на зберігання стягувачу [PERSON]. Представники відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві та третьої особа Бориспільського районного відділу Управління Державної міграційної служби у Київській області в призначені засідання не з'явились, відзиву, пояснень, заяв та клопотань до суду не направили. Заслухавши пояснення позивачів, представників сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з договором від 04 вересня 1999 року, укладеного між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] за довіреністю, посвідченою Труба В.П., секретарем виконкому Головеньківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, та [PERSON], посвідченого Кузьміченком А.П., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] (а.с.8). Житловий будинок зареєстрований за [PERSON], на праві особистої власності в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 15 жовтня 1999 року (а.с.8- на звороті). На момент укладення договору [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (9). Заочним рішенням Дарницького районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 01.02.2016 (а.с.112), позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] 6370531 гривня 50 копійок. За змістом вказаного рішення судом встановлено, що позивач ([PERSON]) уклав з [PERSON] усну угоду, за умовами якої передав відповідачу ([PERSON].)2450000грн. та будівельні матеріали у вигляді 27 дерев'яних дверей, 47 вікон та 550 метрів будівельної дошки загальною вартістю 1800000 грн. Відповідач ([PERSON].) зобов'язався за ці кошти і з цими будівельними матеріалами провести будівельні роботи на належній йому (їй) земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], а після закінчення передати позивачу ([PERSON]) в приватну власність частину збудованої нерухомості. Для підтвердження усної домовленості між сторонами, відповідач ([PERSON].) зареєстрував позивача ([PERSON]) в [ADDRESS], що підтверджується тимчасовою посвідкою. В подальшому умови договору відповідач ([PERSON].) не виконав і добровільно повернути отримані від позивача ([PERSON]) кошти і будівельні матеріали відмовився, що підтверджується позовною заявою і листом. Як зазначено в рішенні, судом встановлено, що відповідач ([PERSON].) без достатньої правової підстави набув кошти в сумі 2450000грн. та будівельні матеріали вартістю 1800000 грн. Також зазначено, що, оскільки відповідач ([PERSON].) користувався грошовими коштами позивача ([PERSON]) з 07.03.2011 по 05.08.2015, то за цей період відповідач ([PERSON].) повинен сплатити проценти в загальній сумі 2020531, 50 грн., що підтверджується розрахунком. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бочковським Т.О. від 15.02.2016 відкрито виконавче провадження ВП №50144299 на підставі виконавчого листа №753/19705/15-ц від 03.02.2016 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6370531,50грн. (а.с.10). Згідно доручення державного виконавця від 12.10.2016 у вказаному виконавчому провадженні ВП №50144299 доручено Бориспільському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснити опис та арешт майна боржника, а саме: - житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - земельна ділянка, яка розташована у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельна ділянка, яка розташована у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; - земельна ділянка, яка розташована у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.11). Зі змісту подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи від 08.12.2016 та ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 29 грудня 2016 (справа №753/23506/16-ц), було надано дозвіл державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бочковському Т.О., або за його дорученням державному виконавцю Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції на примусове проникнення до житлового будинку [ADDRESS], який належить боржнику [PERSON], [INFO], для проведення виконавчих дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження №50144299 (а.с.12-14,15). Встановлено, що 26.06.2017 керівником виконавчої групи Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Сергієнко О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа №753/19705/15-ц від 03.02.2016 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6370531,50грн. було проведення опис та арешт нерухомого і рухомого майна боржника [PERSON] за адресою: [ADDRESS], про що складена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника (а.с.15-18). Зі змісту постанови вбачається, що вона складена за участі позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], а також його представника [PERSON]. Відповідальним зберігачем призначено стягувача [PERSON]. Та обставина, що у позивачів, зокрема позивача [PERSON], якій на праві власності належать житловий будинок і земельні ділянки по [ADDRESS], з моменту опису та арешту майна, виникли перешкоди у володінні та користуванні вищезазначеним нерухомим майном, підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], яка підтвердила, що на хвіртці домоволодіння поміняні замки, і у членів їх родини відсутній доступ до подвір'я та будинку, а також частково визнано представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON], який підтвердив факт заміни замків. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12.09.2018 (а.с.179), яке набрало законної сили 12.10.2018 року заяву [PERSON] було задоволено. Визнано [PERSON], [INFO] недієздатною, встановлено опіку над [PERSON] та призначено [PERSON] опікуном недієздатної [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов'язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). За змістом ч.2 цієї статті зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. Позбавлення боржника права користування належним йому на праві власності нерухомим майном без відповідного судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено. Відповідно до вимог ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 цієї статті власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому також зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Сторонами, зокрема представниками відповідача [PERSON] [PERSON] визнано, що [PERSON] після опису та арешту майна 26.06.2017 деякий час проживала в будинку по [ADDRESS], та що на момент звернення до суду з позовом і на даний час вона в будинку не проживає. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] після зміни замків, в тому числі з моменту звернення позивачів з даним позовом до суду, вчинив будь-які дії, направлені на усунення перешкод позивачу [PERSON], яка не тільки є власником зазначеного в договорі купівлі-продажу від 04.09.1999 року житлового будинку з надвірними будівлями під номером [ADDRESS], а також трьох земельних ділянок, які знаходяться за вказаною адресою, у володінні та користуванні належним їй майном, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи представників відповідача [PERSON], що позивач [PERSON] втратила право власності на придбаний житловий будинок, у зв'язку з його знищенням та відповідно до положень ст. 376 ЦК України не набула право власності на побудовані об'єкти самочинного будівництва, оскільки відсутнє рішення суду, яким ці обставини були встановлені, та припинено право власності позивача [PERSON] не спірне нерухоме майно. Крім того, з долученого виготовленого на замовлення [PERSON] технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.113-120) вбачається, що дані щодо самочинного будівництва в ньому відсутні, і позивач [PERSON], як власник земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі на підставі наданого відповідачем [PERSON] паспорту на забудову садиби в сільському населеному пункті, виданого 04.04.2001 року головним архітектором району Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (а.с.121) не позбавлена права у встановленому чинним законодавством порядку ввести в експлуатацію та зареєструвати побудовані на земельній ділянці будівлі і споруди, в тому числі не позбавлена можливості у встановленому ст.376 ЦК України судовому порядку набути право власності на самочинне будівництво. Натомість [PERSON], який не є власником ні домоволодіння, ні земельних ділянок за вищевказаною адресою, не маючи відповідного рішення суду, протиправно чинить перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні належним їй на праві власності майном. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовна вимога позивача [PERSON] щодо її вселення у спірний житловий будинок, є обґрунтованою та доведеною, оскільки встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи свідчать про те, що у позивача [PERSON] виникли перешкоди у користуванні належною їй власністю, створені в тому числі внаслідок бездіяльності відповідача, який спроможний був їх усунути у запропонований позивачем спосіб, надавши їй ключі від будинку та можливість її вселення та проживання у ньому. При цьому суд враховує, що звернення позивачів [PERSON] та [PERSON] з позовною вимогою щодо вселення [PERSON], слід визнати необґрунтованим, оскільки безпосередньо не стосується прав та обов'язків позивачів, за захистом яких вони звернулись з позовом до суду. Щодо іншої частини позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що позбавлений права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], то така вимога позивачами не обґрунтована та не доведена з наступних підстав. Так, згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області : [PERSON] [INFO] з 05.06.2016 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Як визнано позивачами та відповідачем [PERSON] в особі його представників, реєстрація відповідача за вказаною адресою здійснена за згодою власника - [PERSON] Як визнано сторонами, відповідач [PERSON] не членом сім'ї власника будинку, а отже в силу вимог ч.1 ст.158 ЖК УРСР , як наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. За змістом ч.2 цієї статті договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Аналогічні вимоги щодо укладення договору найму житла в письмові формі містяться в ч.1 ст.811 ЦК України. Доказів укладення між власником будинку [PERSON] та відповідачем [PERSON] такого двостороннього письмового договору найму надано не було. Проте, як визнано сторонами, позивач [PERSON] підписала документи на реєстрацію відповідача [PERSON]. Крім того, відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Встановлено, що вимоги щодо розірвання договору найму (укладення його в письмові формі, виселення відповідача), позивачами, в тому числі [PERSON], заявлено не було, як і не надано доказів того, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу в будинку не проживає. Посилання позивачів [PERSON] та [PERSON] на ту обставину, що вони як співвласники своєї згоди на реєстрацію відповідача не надавали, слід визнати безпідставними, оскільки на момент здійснення такої реєстрації, а також на момент звернення позивачів з даним позовом до суду, їх право власності на будинок не було зареєстровано, а спір щодо права власності позивача [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] знаходиться на розгляді в Бориспільському міськрайонному суду (справа №359/5561/17, а.с.19-20, 125-126) З урахування викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволені позову щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що позбавлений права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], слід відмовити за необґрунтованістю (невідповідністю обраного способу захисту спірним правовідносинам) та не доведеністю заявленого позову. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, а також ту обставину, що вимоги позивача [PERSON] задоволенні частково: з двох заявлених вимог немайнового характеру позивача [PERSON] задавлено одну,- понесені нею документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень (а.с.37) підлягають стягненню на її користь з належного відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial