Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

21 серпня 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]: - на земельну ділянку площею 3,58 га, що розташована на території Сніжківської сільської ради Валківського району Харківської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Ш-ХР № 016550, виданого на підставі розпорядження голови Валківської районної державної адміністрації Харківської області за № 60 від 17.06.2002 року і зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 212; - на право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності агрофірми «Сніжків», розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно [PERSON] на право на земельну ділянку (пай) серії ХР № 003354, виданого на підставі рішення Валківської районної державної адміністрації Харківської області за № 102 від 18.04.1996 року і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 176. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 16.12.2010 року померла її рідна мати [PERSON], якій на день смерті належало зазначене спадкове майно на підставі заповіту, складеного [PERSON], посвідченого 19.09.2001 року секретарем виконавчого комітету Сніжківської сільської ради Валківського району Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 152. За життя мати не встигла оформити спадкові права на це майно, як того вимагають норми земельного законодавства, через юридичну необізнаність, оскільки помилково вважала достатнім наявність заповіту на її імя, як правовстановлюючого документу, а також через тривалу процедуру виготовлення технічної землевпорядної документації та брак коштів. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не складала. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та оформила спадкові права на інше належне матері майно. Оформити ж в нотаріальній конторі право власності в порядку спадкування після смерті матері на зазначене вище майно не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на її імя. Зазначає, що після смерті матері право на спадкування за законом у першу чергу має позивач і відповідач у справі її брат [PERSON], але на даний час між ними досягнуто домовленості про те, що спадкоємцем права на спірне майно буде позивач одноособово, тому як відповідач земельною ділянкою не цікавиться та беззаперечно відмовляється від неї на користь позивача. Інших спадкоємців першої черги немає. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності. Не заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позов визнає в повному обсязі, між сторонами досягнуто згоди по суті позовних вимог. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності осіб, які не зявилися, та дослідивши надані суду докази, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є рідною донькою [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії 1-АВ № 491424, виданого 02.01.1972 року Сніжківським с/РАЦС Валківського району Харківської області, актовий запис № 1, та свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 106689, виданого 13.12.2008 року Сніжківською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 08, відповідно до якого позивачу присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] померла 16 грудня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 292132, видане 16.12.2010 року Сніжківською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 30. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАО № 573212, посвідченого 22.10.2015 року державним нотаріусом Валківської державної нотаріальної контори Харківської області, на підставі ст.1261 ЦК України та договору про поділ спадщини, посвідченого 22.10.2015 року Валківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1663, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 16.12.2010 року, є її донька [PERSON], [INFO], що проживає [INFO]. Крім позивача, спадкоємцем після смерті матері [PERSON] є рідний брат позивача відповідач у справі [PERSON], що слідує із даних свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 296858, виданого 07.12.2004 року Сніжківською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 27. Зі змісту заяви, поданої до суду, відповідач не заперечує проти визнання за сестрою [PERSON] позивачем у справі права власності на земельну ділянку і земельну частку (пай), що належали матері за заповітом після смерті [PERSON], посилаючись на досягнення згоди між сторонами по суті позовних вимог, які визнав в повному обсязі. Батько сторін [PERSON] помер 08.02.1996 року, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 339729, виданого 10.02.1996 року Сніжківською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 10. Таким чином, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги в частині прийняття спадщини на майно, що належало матері [PERSON] за заповітом після смерті [PERSON], яка в установленому законом порядку прийняла спадщину, але оформити в нотаріальній конторі право власності на зазначене майно не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на імя матері. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Ш-ХР № 016550, виданого на підставі розпорядження голови Валківської районної державної адміністрації Харківської області за № 60 від 17.06.2002 року і зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 212, земельна ділянка площею 3,58 га, що розташована на території Сніжківської сільської ради Валківського району Харківської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належала [PERSON]. [PERSON] на право на земельну ділянку (пай) серії ХР № 003354, виданого на підставі рішення Валківської районної державної адміністрації Харківської області за № 102 від 18.04.1996 року і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 176, вбачається, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності агрофірми «Сніжків», розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно наданого на запит суду копії актового запису про смерть № 184 від 13.06.2006 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON], [INFO], помер 13 червня 2006 року в м. Зміїв Харківської області. За повідомленням на запит суду Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області № 2132/01.16 від 20.10.2015 року після померлого 13.06.2006 року [PERSON] з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до даної нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилася. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 19.09.2001 року секретарем виконавчого комітету Сніжківської сільської ради Валківського району Харківської області та зареєстрований в реєстрі за № 152, яким на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, а також все те, на що на день смерті буде мати по закону чи по заповіту, [PERSON], що проживає в [INFO]. Із пояснень позивача свідчить, що за життя [PERSON] не встигла оформити спадкові права на це майно, як того вимагають норми земельного законодавства, через юридичну необізнаність, оскільки помилково вважала достатнім наявність заповіту на її імя, як правовстановлюючого документу, а також через тривалу процедуру виготовлення технічної землевпорядної документації та брак коштів. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не складала. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об'єктом відносин спадкування виступають права та обов'язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Заповітом у відповідності до ст.1233 ЦК України є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно положень ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Ст.1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, ч.5 якої передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч.1 ст.1276 якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. З огляду на викладене, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки надані докази свідчать про право власності померлої [PERSON] на вказану земельну ділянку і земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], а тому з урахуванням вимог ч.1 ст.1276 ЦК України позивач, як спадкоємець першої черги за законом, яка у встановленому порядку прийняла спадщину, має право власності на дане майно в порядку спадкування після смерті матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved