Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В червні 2020 року [PERSON] звернувся з вказаним позовом та посилається на те, що починаючи з 1 квітня 1993 року він безперервно працював в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух». Станом на день звільнення з роботи позивач займав посаду старшого диспетчера управління повітряним рухом районного диспетчерського центру РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух». Розмір його посадового окладу становив 36740 гривень. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №454/о від 29 квітня 2020 року [PERSON] був звільнений з роботи з 30 квітня 2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно із ст.38 КЗпП України. Стаж безперервної роботи позивача в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» склав повних 27 років. На підставі п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, у відповідача виник обов`язок виплатити [PERSON] матеріальну допомогу в розмірі 20 посадових окладів, що становить 734800 гривень. Однак ДП «Украерорух» ухиляється від добровільного виконання цього обов`язку. 1.2. Тому [PERSON] просить суд стягнути з ДП «Украерорух» матеріальну допомогу в розмірі 734800 гривеньта середній заробіток за час затримки розрахунку з 30 квітня 2020 року до дня ухвалення рішення суду. 2. Ставлення учасників справи до пред`явленого позову. 2.1. У судовому засіданніпредставник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 2.2. Представник відповідача Бохан О.Г. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства виключно за їх наявності. У зв`язку з тим, що в період карантину обсяг повітряного руху у повітряному просторі України значно зменшився, істотно погіршилась фінансова ситуація в ДП «Украерорух». Відсутність прибутку є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку по виплаті матеріальної допомоги звільненим працівникам. Крім того, матеріальна допомога не входить до структури заробітної плати. Ця обставина свідчить про відсутність підстав для стягнення з ДП «Украерорух» середнього заробітку за час затримки розрахунку. Тому представник відповідачаБохан О.Г. просить суд відмовити у задоволенні позову. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 3.1. Зі змісту трудової книжки серії [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.29-31), вбачається, що він працював в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» на посаді старшого диспетчера управління повітряним рухом районного диспетчерського центруРСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух». Посадовий оклад позивача становив 36740 гривень. Ця обставина підтверджується копією листа заступника директора з управління активами ДП «Украерорух» №1-17.4/7204/20 від 30 червня 2020 року (а.с.94-96). 3.2. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №454/о від 29 квітня 2020 року (а.с.32) [PERSON] був звільнений з роботи з 30 квітня 2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно із ст.38 КЗпП України. 3.3. Як вбачається з п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, в редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи (а.с.37-40), у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація підприємства гарантувала надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшувала посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшувала посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не міг перевищувати 20 посадових окладів. 3.4. Спірні правовідносини регулюються главою ІІ «Колективний договір», главою VII «Оплата праці» КЗпП України, а також Законом України «Про колективні договори і угоди». 4. Норми матеріального права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. а. щодо стягнення матеріальної допомоги. 4.1. Відповідно до ст.10 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. 4.2. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, а також сторін, які їх уклали. 4.3. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. 4.4. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. б. щодо стягнення середнього заробітку. 4.5. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 4.6. Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосування таких норм права. 4.7. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №359/3889/18 (провадження №61-6951св19), статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18). Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту (імпорту) тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо стягнення матеріальної допомоги. 5.1. Зі змісту трудової книжки серії [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.29-31), вбачається, що він працював в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» в період часу з 1 квітня 1993 року до 30 квітня 2020 року. Стаж безперервної роботи позивача в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» склав повних 27 років. [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Ці обставини свідчать про те, що на підставі п.6.25.2 колективного договору у ДП «Украерорух» виник обов`язок, а не право виплатити позивачу в день звільнення його з роботи матеріальну допомогу в розмірі 734800 гривень (36740 х 20). 5.2. Зі змісту п.14.1 колективного договору вбачається, що усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком №26 до цього договору. Однак у вказаному додатку не визначена черговість виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом працівника на пенсію (п.6.25.2 колективного договору). Крім того, зі змісту листа заступника директора з управління активами ДП «Украерорух» №1-17.4/7204/20 від 30 червня 2020 року (а.с.94-96) вбачається, що станом на 30 квітня 2020 року на рахунках відповідача зберігались грошові кошти в розмірі 25078993 гривень 61 копійки, 14701 долара США 49 центів, 6716731 євро 71 цента, 1630 фунтів стерлінгів 83 пенсів. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник відповідача Бохан О.Г. не подав жодного беззаперечного доказу на підтвердження того, що вказаних грошових коштів було недостатньо для виплати [PERSON] матеріальної допомоги. Ці обставини свідчать про відсутність підстав для звільнення ДП «Украерорух» від виконання обов`язку по виплаті позивачу матеріальної допомоги. 5.3. Зі змісту протоколу №2 від 18 березня 2020 року (а.с.75-77) вбачається, що робочою групою з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру було прийнято рішення про здійснення виплати лише заробітної плати працівникам, а також обов`язкових податків та зборів. Крім того, до п.6.25.2 колективного договору були внесені зміни (а.с.70-74), відповідно до яких в подальшому виплата матеріальної допомоги буде здійснюватись на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого буде погоджена з профспілковою організацією. Відповідно до такого договору виплата матеріальної допомоги буде надаватись за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). При цьому договір на виплату матеріальної допомоги міг бути підписаний лише до 1 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання. Однак робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру не уповноважена приймати рішення, що фактично змінюють зміст колективного договору та прямо суперечать передбаченим в ньому гарантіям. Крім того, зміни до колективного договору вступили в дію лише 20 травня 2020 року, тоді як [PERSON] був звільнений з роботи ще з 30 квітня 2020 року. Станом на день судового розгляду цивільної справи навіть закінчився строк, протягом якого позивач міг укласти договір на виплату матеріальної допомоги. Ці обставини переконливо свідчать про те, що ані рішення робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру від 18 березня 2020 року, ані зміни до колективного договору не поширюються на спірні правовідносини. 5.4. В матеріалах цивільної справи міститься постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року у справі №640/19162/16-ц (а.с.184-187), зі змісту якої вбачається, що нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці». Виплата зазначеної допомоги передбачена колективним договором і не є обов`язковою. Така виплата є альтернативною, яка здійснюється лише за наявності у підприємства фінансових можливостей (прибутку) за звітний період, в якому працівник звільнився. Виплата зазначеної допомоги відповідно до колективного договору не передбачена в день звільнення, тому дія ст.117 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється. Однак речення «адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги», що міститься в п.6.25.2 колективного договору, навпаки свідчить про те, що виплата вказаної допомоги була не альтернативним правом, а виключно обов`язком ДП «Украерорух». Згідно з п.14.1 колективного договору здійснення виплат, передбачених вказаним договором, залежить не від прибутку відповідача, а наявності у нього власних грошових коштів, яких було цілком достатньо для виплати [PERSON] матеріальної допомоги. Крім того, ст.116 КЗпП України передбачає обов`язок підприємства, установи, організації здійснювати виплату не тільки заробітної плати, а взагалі всіх сум, що належать працівнику, без визначення їх вичерпного переліку. Ані іншими нормами трудового законодавства, ані колективним договором не визначений інший строк виплати матеріальної допомоги, ніж день звільнення працівника з роботи. Ці обставини переконливо свідчать про те, що постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року у справі №640/19162/16-ц (провадження №61-779св19) не поширюється на спірні правовідносини. 5.5. [PERSON] мав цілком обґрунтовані та справедливі очікування на отримання матеріальної допомоги. Бездіяльність ДП «Украерорух», що полягає у відмові виплатити позивачу матеріальну допомогу, розцінюються судом як свавільне втручання відповідача у право [PERSON] на мирне володіння належними йому грошовими коштами, що гарантується ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Адже фінансовий стан ДП «Украерорух» може бути підставою не для відмови у задоволенні позову, а лише для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду в порядку, передбаченому ст.435 ЦПК України. 5.6. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача належить стягнути матеріальну допомогу в розмірі 734800 гривень. б. щодо стягнення середнього заробітку. 5.7. Зі змісту висновку торгово-промислової палати України №2051/1.2 від 29 липня 2020 року (а.с.162-178) вбачається, що світова ситуація з розповсюдженням коронавірусу COVID-19 мала критичний вплив як на світову, так і на українську авіаційну галузь. Соціальні та фінансові наслідки для авіації (в тому числі авіакомпаній, аеропортів та провайдерів аеронавігаційних послуг) виявились руйнівними. Починаючи з 12 березня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України був установлений карантин, були заборонені пасажирські перевезення, в тому числі авіаційним транспортом. Згідно з рішенням РНБО України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», введеного в дію указом Президента України №87 від 13 березня 2020 року, були закриті пункти пропуску через державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення. Зважаючи на виконання введеного органами державної влади України карантину, заборони виконання міжнародних польотів та польотів над територією України, вітчизняні авіакомпанії, які здійснювали пасажирські перевезення, тимчасово призупинили провадження своєї операційної діяльності. Аналогічна ситуація склалась і на ринках авіаційних перевезень країн Європи та світу в частині введення обмежень щодо пересування громадян та відповідної зупинки більшості польотів авіакомпаній (окрім поодиноких евакуаційних рейсів). Як наслідок даної ситуації та введених заходів, падіння трафіку у повітряному просторі України протягом другої половини березня - травня 2020 року склало приблизно -95% з негативними піками аж до -98%. Авіаційна, і зокрема, аеронавігаційна галузь України та світу переживає безпрецедентну системну кризу, яка викликана падінням обсягів повітряного руху на 90%. Прогнозовані строки повернення до докризових рівнів 2019 року коливаються від двох до трьох років. Тому торгово-промислова палата України підтвердила, що починаючи з 16 березня 2020 року наведені вище обставини утруднювали виконання ДП «Украерорух» зобов`язань, передбачених колективним договором. 5.8. Аналіз висновку торгово-промислової палати України №2051/1.2 від 29 липня 2020 року переконливо свідчить про відсутність вини ДП «Украерорух» в затримці проведення розрахунку з позивачем. Зокрема, наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №197 від 16 березня 2020 року (а.с.78) на підприємстві був встановлений простій з 18 березня 2020 року до 31 травня 2020 року. Іншим наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №410 від 27 травня 2020 року (а.с.80-81) простій на підприємстві був продовжений з 1 червня 2020 року до 15 липня 2020 року. Крім того, наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №245 від 10 квітня 2020 року (а.с.155) на підприємстві навіть був введений режим неповного робочого часу починаючи з 10 липня 2020 року. Іншим наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №1041 від 28 жовтня 2020 року (а.с.158) режим неповного робочого часу продовжений на 2021 рік. З огляду на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №359/3889/18 (провадження №61-6951св19), суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] слід відмовити. 6. Розподіл судових витрат. 6.1. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 6.2. Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.3. [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок та витратив грошові кошти в розмірі 50000 гривень на оплату професійної правничої допомоги. Це підтверджується квитанцією №78549 від 29 травня 2020 року (а.с.8) та копією виписки по рахунку від 5 червня 2020 року (а.с.45). Однак пред`явлений позов задоволений лише частково. 6.4. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 420 гривень 40 копійок (840,80 : 2) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 гривень (50000 : 2).

Outcome: partial