Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Одеська міська ради ( далі ОМР ) просить суд визнати відумерлою спадщину після смерті [PERSON] , що складається з 2\\3 частин двохкімнатної квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] у грудні 2015 року відкрилась спадщина у вигляді частині квартири, яка належала померлої на час смерті, інших спадкоємців не має, з моменту смерті спадкодавця до подачі позову пройшло більше ніж два роки, а тому у відповідності до положень статті 1277 Цивільного кодексу України у позивача як органу місцевого самоврядування з`явилось право на визнання даної спадщини відумерлою для переходу даної спадщини у власність територіальної громади. Одночасно із цим ОМР заперечує проти вимог позивача по зустрічному позову , вважаючи їх недоведеними - відсутність у [PERSON] факту реєстрації проживання за останнім місцем проживання спадкодавця та наявність довідки про те що за адресою спадкодавця постійно проживали лише [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спростовує факт постійного проживання позивача по зустрічному позову разом із спадкодавцем; відсутні належні докази наявності родинних зв`язків [PERSON] із спадкодавцем та крім того, відсутність постанови нотаріуса про відмову у реєстрації права на спадщину підтверджує передчасність вимог про визнання права власності на спадкове майно. [PERSON] не визнає позовних вимог ОМР, обґрунтовуючи заперечення відсутністю у позивача права на визнання спадщини відумерлою так як [PERSON] померла [INFO] та після її смерті спадщину фактично прийняв її чоловік [PERSON] , який в свою чергу помер [INFO] , залишивши після себе спадщину на 2/3 частини спірної квартири. Інша 1/3 частини даної квартири належала сину зазначених осіб - [PERSON] , який рішенням суду від 19 грудня 2018 року оголошений померлим. Враховуючи, що згідно родинних зв`язків єдиним спадкоємцем покійних [PERSON] і [PERSON] є [PERSON] , а також у зв`язку із наявність листа приватного нотаріуса Образцової Т.А. яка рекомендувала звернутись до суду для визначення родинних зв`язків, [PERSON] у зустрічному позові просить суд, у відповідності до вимог ст. 1220, 1258, 1262,1266,1268, 1276 Цивільного кодексу України, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . В якості додаткового аргументу позовних вимог [PERSON] заявляє про факт постійного фактичного проживання однією сім`єю із спадкодавцями не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, що також у відповідності до вимог статті 1264 Цивільного кодексу України є правовою підставою спадкування за законом. Третя особа - приватний нотаріус Образцова Т.А. у своєму письмовому запереченні проти позовних вимог [PERSON] пояснила, що з наданих до нею [PERSON] , із заявою про вступ до спадщини, документах вона не могла встановити факт спільного проживання заявника із спадкодавцем та безспірно встановити наявні родинні зв`язки тому рекомендувала заявнику звернутись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Третя особа у своїх запереченнях просили суд розглянути справу без її участі . 2. Процесуальні дії у справі Позов ОМР до [PERSON] про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою подано до суду 08.02.2018 року (т.1 а/с 1). Ухвалою суду від 13.02.2018 року було відкрито провадження по цивільної справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (т. 1 а/с 26). Ухвалою суду від 13.02.2018 року було задоволено клопотання позивача і витребувано у приватного нотаріуса копії спадкової справи [PERSON] (т.1 а/с 28). Ухвалою суду від 17.04.2018 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] ( т.1 а/с 104). Ухвалою суду від 24.09.2018 року цивільна справа за позовом ОМР до [PERSON] про визнання спадщини після смерті [PERSON] об`єднана із цивільною справою №520/11578/18 за позовом [PERSON] до ОМР, третя особа приватний нотаріус Образцоіої Т.А. про визнання права власності на спадкове майно, який поданий до суду 04.09.2018 року (т.1 а/с 138). 27.09.2018 року представником ОМР подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] ( т.1 а/с 176). 16.11.2018 року до суду від [PERSON] надійшов відповідь на відзив ( т.1 а/с 201 ). 26.11.2018 року від [PERSON] надійшов уточнений позов (т.1 а/с 210). Ухвалою суду від 04.12.2018 року було задоволено клопотання представника ОМР і витребувано від [PERSON] оригінали документів яки були надані в якості додатків до позову (т.1 а/с 226). Ухвалою суду від 04.02.2018 року було задоволено клопотання представника ОМР про витребування з Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відомості про складення актових записів [PERSON] (т.1 а/с 227 ). 05.12.2018 року до суду надійшли письмові заперечення приватного нотаріуса Образцової Т.А. ( т.1 а/с 231). 10.12.2018 року до суду надійшов відзив ОМР на уточнений позов [PERSON] ( т.1 а/с 233). 18.02.2019 року від [PERSON] надійшов до суду уточнений позов (т.2 а/с 10). Ухвалою суду від 03.04.2019 року було задоволено клопотання представника ОМР про витребування з Приморського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відомості відомостей про внесення змін до актового запису про смерть [PERSON] і [PERSON] (т.2 а/с 32). Після отримання всіх витребуваних доказів, залучення до справи копії рішення Малиновського районного суду м. Одеси про оголошення померлим [PERSON] , було задоволено клопотання представника [PERSON] про виклик свідків у судове засідання, та за згодою всіх учасників справи було закрите підготовче судове засідання ( т.2 а/с 29). У судовому засіданні 23.05.2019 року були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні 21.08.2019 року було відмовлено у клопотання представника ОМР про зміну предмета позову. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 03.12.2001 року №166315, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради ( т.1 а/с 8) в рівних частках - по 1\\3 належала на праві власності квартира [ADDRESS] . Данні обставини визнаються сторонами і не потребують додаткового доказуванню. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року по справі №521/2358/18 за заявою [PERSON] оголошено померлим [PERSON] , та встановлено, що останній з 2002 року пішов з власної квартири і з тих пір відомостей про нього немає ( т.2 а/с 16). Обставини, які встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справі, в якої приймають участь ті ж самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини. 21.12.2015 року, за викликом сусідів у квартиру [PERSON] проникли співробітники поліції яки найшли померлих [PERSON] та [PERSON] . На підставі висновку судово-медичної експертизи №49 від 20.03.2017 року, яка була проведена на підставі постанови т.в.о. начальника СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області були встановлені вірогідні дати смерті [PERSON] - 17.11.2015 року і [PERSON] - 03.12.2015 року. Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі висновку про внесення змін №310/45-76 від 06.12.2017 року було внесено зміни до актового запису про смерть [PERSON] №13203 складеного 23.12.2015 року шляхом зміни дати смерті з грудня 2015 року на 17 листопада 2015 року та 13.12.2017 року повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Також Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі висновку про внесення змін №300/45-76 від 05.12.2017 року було внесено зміни до актового запису про смерть [PERSON] №13201 складеного 23.12.2015 року шляхом зміни дати смерті з листопада 2015 року на 03 грудня 2015 року та 13.12.2017 року повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є племінником [PERSON] також двоюрідним братом [PERSON] , та як [PERSON] є рідним братом матері позивача - [PERSON] по матері [PERSON] . Дані обставини підтверджені свідоцтвом про народження від 15.12.1967 року серії [NUMBER] [PERSON] - батьки [PERSON] і [PERSON] . Свідоцтвом про народження № 144126 від 06.02.1936 року [PERSON] ( дівоче [PERSON] ) - батьками зазначені [PERSON] і [PERSON] . Свідоцтвом про народження від 31.06.1961 року серії [NUMBER] [PERSON] в якому батьками зазначені [PERSON] і [PERSON] . Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29.09.2016 року по справі №730/884/16ц встановлений факт знаходження у шлюбі [PERSON] з [PERSON] . З пояснень свідків [PERSON] - знайомої [PERSON] , [PERSON] - сусідки сім`ї [PERSON] та [PERSON] - знайомого [PERSON] , останній є рідним племінником [PERSON] до сім`ї якого часто приїжджав та надавав допомогу а в 2015 році постійно проживав у м. Конотопі. Таким чином між сторонами виникли правовідносини пов`язані із спадкуванням. 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із питаннями спадкування врегульовані у Цивільному Кодексі України ( далі ЦК). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як визначено у ч.1 ст. 1216 ЦК. Частинами 1-3 статті 1220 ЦК визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК). Згідно ч.1,2 ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері ( ч.1 ст. 1262 ЦК ). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( ч.1 ст. 1264 ЦК ). Відповідно до ч. 3,4 ст. 1266 ЦК племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно вимог ч.3-5 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1276 ЦК визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою ( ч.1 ст. 1277 ЦК ). 5. Оцінка судом аргументів сторін Аргументація позивача по первинному позову - Одеської міської ради - про наявність підстав для визнання спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку із відсутністю інших спадкоємців, спростовується обставинами встановленими під час судового розгляду - фактичним прийняттям спадщини після смерті [PERSON] переживши її чоловіком [PERSON] , після смерті якого спадкоємцем є рідний племінник покійного - [PERSON] Судом вважається доведеним у судовому засіданні факт наявності родинних зв`язків між [PERSON] та його рідним племінником [PERSON] , а також між [PERSON] і двоюрідним братом [PERSON] . Судом з урахуванням наявності відомостей про осіб яки зареєстровані та проживали за місцем проживання спадкодавців, пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та обставин виявлення померлих [PERSON] та [PERSON] вважається недоведеним факт постійного проживання [PERSON] більш ніж п`ять років однією сім`єю з [PERSON] і [PERSON] 6. Обґрунтування мотивів рішення суду У судовому засіданні встановлено що після смерті [PERSON] , яка не залишила після смерті заповіту, фактично прийняв спадщину її чоловік [PERSON] , після смерті якого, у зв`язку із відсутністю заповіту, спадкоємцем першої залишився їх син [PERSON] . Враховуючи, що судом [PERSON] визнаний померлим, то єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у порядку чергування , як спадкоємець другої черги є [PERSON] . Судом приймаючи до уваги відсутність інших спадкоємців, подання [PERSON] відповідного заяви при прийняття спадщини та лист нотаріуса про рекомендацію звернення до суду для підтвердження факту родинних зв`язків та визнання права власності на спадкове майно, вважає обґрунтованими вимоги про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,3 кв.м. Відсутність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва права на спадщину при вищенаведених обставинах, на думку суду не є перешкодою для розгляду даних вимог, так як вимагання додаткового документа може бути визнане як надмірний формалізм, що є неприпустимим у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що неодноразово зазначалось у рішення Європейського суду з прав людини. Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення. Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»). Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції. Судом вважається необґрунтованим позовні вимоги Одеської міської ради про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою враховуючи встановлену послідовність спадкової трансмісії - після смерті [PERSON] - спадкоємцем став її чоловік [PERSON] , після смерті якого їх син [PERSON] як спадкоємець першої черги та [PERSON] як спадкоємець другої черги. У зв`язку із неприйняттям [PERSON] спадщини та оголошення останнього померлим єдиним спадкоємцем залишився [PERSON] . Таким чином відсутні підстави для визнання спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] відумерлою при наявності спадкоємця. Одночасно із цим судом вважається не доведеним у судовому засідання вимоги [PERSON] про наявність підстав встановлення факту його проживання однією сім`єю із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] , так як надання допомоги і періодичне проживання не є сімейними відношеннями визначеними Сімейним кодексом України - так згідно ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 7.Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи відсутність заявлених вимог про стягнення понесених судових витрат з боку [PERSON] та відмову у задоволенні позовних вимог ОМР, суд не розглядає питання розподілу судових витрат у даної справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved