Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

20 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. 06 вересня 2018 року о 12 год. 30 хв. по вул. Леваневського , 83 Д в м. Біла Церква Київської області між автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] з причіпом «ППМ 10 шмелек», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON] , та автомобілем марки «Нyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача - [PERSON] , стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП). Власником автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , а власником автомобіля марки «Нyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Станом на 06 вересня 2018 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] , пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] , з причіпом «ППМ 10 шмелек», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» і застрахована на даний час. Франшиза згідно поліса №АМ/5513219 становить 950,00 грн. Наведені вище обставини підтверджуються інформацією про поліс № АМ/5513219 станом на 06 вересня та 10 грудня 2018 року, отриманою з офіційної електронної адреси Моторного (транспортного) страхового бюро України. 08 жовтня 2018 року постановою Ставищенського районного суду Київської області по справі № 378/983/18 [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Судом встановлено, що [PERSON] не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, здійснив наїзд на автомобіль марки «Hyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті чого дані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.36, 13.1 Правил дорожнього руху України. Отже, при розгляді справи № 378/983/18 судом встановлено преюдиційний факт про те, що 06 вересня 2018 року мала місце ДТП, в результаті якої пошкоджено у т.ч. автомобіль марки «Hyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , а винуватцем даної ДТП визнаний [PERSON] . 19 жовтня 2018 року вказана постанова суду набрала законної сили. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 05 жовтня 2018 року №1209(2) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Hyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , складає 47685,45 грн. Також, позивачу завдано шкоду, пов`язану з знищенням його майна - ванни COMFORT вартістю 6401,03 грн., що підтверджується товарним чеком № 375. Особою, яка володіла джерелом підвищеної небезпеки в момент завдання шкоди, та з вини якої сталося ДТП, є водій [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] , з причіпом «ППМ 10 шмелек», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС». 19 жовтня 2018 року позивач подав страховику заяву про страхове відшкодування з усіма необхідними документами. Страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 42252,50 грн., про що свідчить лист від 08 листопада 2018 року №10838. Таким чином, позивачу завдано майнову шкоду, яка становить 11833,98 грн., яка складається із суми франшизи - 950,00 грн., вартості ванни - 6401,03 грн., суми ПДВ - 4482,95 грн. (950,00 грн.+6401,03 грн.+4482,95 грн.= 11833,98 грн.). Отже, відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу 11833,98 грн. (одинадцять тисяч вісімсот тридцять три гривні, дев`яносто вісім копійок). Крім того, заподіяна моральна шкода, яка полягає також у тому, що відповідач продемонстрував байдужість до події, яка сталася, досі не компенсував заподіяну шкоду. Докази моральних страждань не є сталою системою. Позивач повинен доказати наявність моральної шкоди, тобто негативних змін у психічному, психологічному та моральному стані. Проте очевидним є той факт, що внаслідок ДТП завдається моральна шкода, психологічні та душевні страждання, тим більше, при наявності тілесних ушкоджень та майнових втрат. Розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу, та витрати, пов`язані з відновленням психічного та фізичного стану, відпочинком від усього, що сталося з ним. Розмір душевних страждань позивач оцінює в 50000,00 грн. Просив суд стягнути із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) майнову шкоду заподіяну в результаті ДТП у сумі 11833,98 грн. (одинадцять тисяч вісімсот тридцять три гривні, дев`яносто вісім копійок), стягнути із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень, нуль копійок) та судові витрати покласти на відповідача ( а. с. 2-13 ). Ухвалою судді 04 лютого 2019 року постановлено прийняти до провадження зазначену цивільну справу та провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 45-46 ). 01 березня 2019 року судом за вх. № 8305 отримано відзив відповідача, в якому останній визнав свою провину та частково визнав позовні вимоги, матеріальні збитки у вигляді вартості ванни та франшизи. В іншій частині позов не визнав та вважає, що збоку позивача не підтверджено проведеного ремонту та понесення у зв`язку з чим суми ПДВ, а також вважає, що переживання за ванну немає взагалі моральною шкодою, а сума моральної шкоди захмарна і не відповідає дійсним обставинам ( а. с.55-57 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав частково, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] збитки завдані дорожньо-транспортною пригодою, а саме матеріальні збитки у розмірі 7 351,03 гривень, яка складається з франшизи - 950 грн. та ванної у сумі 6 401,03 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Представник позивача - адвокат Панченко Т.А. підтримала зазначені вимоги позивача та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, отримана судом 03.06. 2019 року за вх. № 20061, в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представник, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 06 вересня 2018 року о 12 год. 30 хв. по вул. Леваневського, 83Д в м. Біла Церква Київської області між автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] з причіпом «ППМ 10 шмелек», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON] , та автомобілем марки «Нyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача - [PERSON] , сталася дорожньо-транспортна пригода. Власником автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , а власником автомобіля марки «Нyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] ( а. с.19 ). Встановлено, що станом на 06 вересня 2018 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] , пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] , з причіпом «ППМ 10 шмелек», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», що підтверджується наявним в матеріалах справи полісом №АМ/5513219 ( а. с. 17-18 ). 08 жовтня 2018 року постановою Ставищенського районного суду Київської області по справі №378/983/18 [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та останнього оштрафовано на 340 грн. та стягнуто судовий збір у сумі 352,40 грн. ( а. с. 21 ). З вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 06 вересня 2018 року о 12 год. 30 хв. по вул. Леваневського, 83Д в м. Біла Церква Київської області керував автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] з причіпом «ППМ 10 шмелек», державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, здійснив наїзд на автомобіль марки «Нyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті чого дані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3б. 13.1 ПДР України. В суді [PERSON] вину свою визнав, підтвердив обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, про що суду подав письмову заяву. Вказана постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній, що набрало законної сили, не доказують при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Ставищенського районного суду Київської області по справі №378/983/18, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. Відповідальність страховика регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 5 цього Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 22 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особою, яка володіла джерелом підвищеної небезпеки в момент завдання шкоди, та з вини якої сталося ДТП, є водій [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] , з причіпом «ППМ 10 шмелек», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС». Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 05 жовтня 2018 року №1209(2) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Hyndai 110», державний номерний знак [NUMBER] , складає 47685,45 грн. ( а. с. 22-29 ). Встановлено, що позивачу завдано шкоду, пов`язану з знищенням його майна - ванни COMFORT вартістю 6401,03 грн., що підтверджується товарним чеком №375 ( а. с. 35 ). Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумцію вини завдання шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоди, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Крім того, відповідно до п.6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі в тексті - Постанова) особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Встановлено, що 19 жовтня 2018 року позивач подав страховику заяву про страхове відшкодування з усіма необхідними документами ( а. с. 36 ) та Страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 42252,50 грн., про що свідчить лист від 08 листопада 2018 року №10838 ( а. с. 36 на звороті ). Франшиза, згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким був застрахований автомобіль відповідача складає 950 гривень. Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідач звертаючись з відзивом до суду визнав вимоги в частині відшкодування франшизи у сумі 950 гривень та вартості ванни у сумі 6401,03 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦП України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦП України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, яка заподіяна дорожньо-транспортною пригодою є цілком обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, і міри відповідальності відповідача, який своїми діями завдав матеріальної шкоди позивачу, що в свою чергу привело до певних душевних страждань, змусило позивача вживати додаткових заходів для відновлення становища, з дотриманням принципу справедливості, пропорційності, змагальності і законності, суд вважає, що позивачу дійсно було заподіяно моральної шкоду, яку суд оцінює у 2000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки, позивач був звільнений від плати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1536,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial