Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

21.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» (далі за текстом ДВНЗ «ПДТУ») про стягнення моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 8.05.2014 року була прийнята на роботу до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» на посаду молодшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування. 3.10.2014 року наказом ректора ДВНЗ «ПДТУ» її було переведено на посаду виконуючої обов'язки директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ». Після призначення на посаду позивач, виконуючи обов'язки директора, викрила ряд корупційних схем за участю ректора і звернулася до Міністерства освіти та науки України з проханням про виділення коледжу із структури ДВНЗ «ПДТУ». Зокрема позивачу стало відомо про незаконну передачу спортивного майданчика коледжу під забудову приватній особі та ряд порушень в оплаті праці співробітників коледжу. Після цього ректор університету розпочав цілеспрямовану кампанію проти позивача. Ним було направлено звернення до правоохоронних органів щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вигадані злочини, 19.06.2015 року ректор незаконно відсторонив позивача від роботи. Рішенням суду відсторонення було визнано незаконним, а сам наказ ректор скасував 23.06.2016 року з мотивів його помилковості. Після цього ректор ініціював вибіркову інвентаризацію, за результатами якої позивачу було винесено несправедливу догану. Позивача було неправомірно звільнено на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини 22 та 23 жовтня 2015 року. В зазначені дні позивач знаходилася у м.Одесі на захисті своєї дисертації, про що вона повідомляла ректора і він в усній розмові пообіцяв задовольнити її заяву про творчу відпустку. Одразу після повернення на робоче місце позивач надала відповідачу всі необхідні докази причини її відсутності та довідку про те, що вона дійсно 22.10.2015 року та 23.10.2015 року перебувала в Одеському політехнічному університеті і успішно захистила дисертацію. Попри це, ректор прийняв рішення про звільнення позивача. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16.09.2016 року в цивільній справі № 263/13191/-ц, наказ про звільнення позивача було скасовано і поновлено її на роботі на посаді в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ». 19.09.2016 року ректор видав наказ про поновлення позивача на посаді в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ», 20.09.2016 року позивача було ознайомлено з текстом її посадової інструкції, проте відмовлено в отриманні копії інструкції. 20.09.2016 року ректор зібрав співробітників учбового закладу і повідомив, що він не визнає рішення суду і, що позивач в дійсності не має жодних повноважень, посаду займає лише формально, виконувати її доручення співробітникам коледжу він категорично забороняє. За вказаних обставин, перебування позивача в коледжі принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Не маючи реальної можливості впливати на роботу коледжу, не звільнена від відповідальності за будь-які негативні наслідки, які можуть трапитися в коледжі з незалежних від неї причин. Внаслідок систематичного переслідування з мотивів особистої неприязні з боку ректора, позивач була неправомірно відсторонена і згодом незаконно звільнена з вказаної посади. Протягом всього часу з моменту звільнення і до поновлення позивача на роботі ректор цілеспрямовано створював в колективі коледжу негативний образ позивача, поширював недостовірну інформацію щодо неї та її ділових якостей. Після встановлення рішенням суду незаконності звільнення, ректор поновив позивача на роботі, однак, фактично відсторонив від виконання обов'язків. Щоденно в своєму спілкуванні з колегами позивача ректор наголошує на незаконності її поновлення на роботі і забороняє працівникам навіть спілкуватися з нею Таким чином, ректор університету створює позивачу атмосферу морального тиску, підбурює проти неї колектив і намагається будь-якими способами примусити її до звільнення за власним бажанням. Сам факт незаконного звільнення, який встановлено рішенням суду, вже є підставною для стягнення моральної шкоди. Окрім цього ректор ДВНЗ «ПДТУ» на день направлення позову продовжує систематичне приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Через це позивач зазнає сильних душевних хвилювань, не може налагодити стосунки в колективі і реалізувати себе на займаній посаді. Власні страждання, завдану їй моральну шкоду позивач оцінює в сумі 50000 грн. 30.10.2017 року позивач подала до суду уточнену позовну заву, у якій крім вищевказаного зазначила, що 30.09.2016 року наказом ректора ДВНЗ «ПДТУ» №213-07 позивача було незаконно переведено на попередню посаду старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування з того ж самого дня - 30.09.2016 року. Ректор мав попередити позивача про майбутнє переведення не пізніше ніж за 2 місяці. Своєї згоди на переведення позивач не надавала. Вважаючи даний наказ незаконним і таким, що порушує її права позивач звернулася з позовом до суду. Проте розгляд справи постійно відкладався через зловживання ректором своїми процесуальними правами і цілеспрямоване затягування розгляду справи з метою унеможливлення захисту позивачем своїх трудових справ. 30.09.2016 року в приміщенні Маріупольського коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач зазнала виробничої травми, а саме забиття колінного суглобу. Наступного робочого дня позивач звернулася до лікарні. Відповідно до акту проведення розслідування комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві, нещасний випадок не було визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Внаслідок отриманої травми позивач була тимчасово непрацездатна, проте співробітники відповідача неправомірно відмовилися прийняти листки непрацездатності через те, що на їхню думку, вони були оформлені не належним чином. Так, в графі «місце роботи» було зазначено ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», Маріупольський коледж, тоді як 30.09.2016 року позивача було переведено на попередню посаду старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування ДВНЗ «ПДТУ». На думку відповідача в листках непрацездатності слід було зазначити не Маріупольський коледж, а ДВНЗ «ПДТУ». Також відповідач зазначив, що вказівка на причину непрацездатності також мала бути виправлена з «нещасний випадок на виробництві та його наслідки» на «невиробничі травми» або «загальне захворювання». Проте рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.02.2017 року в цивільній справі №263/12439/16-ц наказ про переведення позивача було визнано незаконним та скасовано. Ректор ДВНЗ «ПДТУ» видав наказ №60-07 від 24.03.2017 року, яким скасував наказ №213-07 від 30.09.2016 року про переведення [PERSON] на посаду старшого наукового співробітника технології машинобудування. Таким чином з 19.09.2016 року по 03.04.2017 року позивач обіймала посаду в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» і запис про місце роботи в листках непрацездатності було зазначено вірно. Відповідач мав прийняти листок непрацездатності і самостійно надати його табельнику Маріупольського коледжу. ДВНЗ «ПДТУ» незаконно відмовився прийняти та оплатити надані позивачем листки непрацездатності. З приводу незаконності відмови в прийнятті листків непрацездатності відмови в прийнятті листків непрацездатності позивач подала до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області позовну заяву до ДВНЗ «ПДТУ» (справа №263/4699/17). Таким чином, заявлена позивачем моральна шкода була завдана наступними неправомірними діями відповідача: незаконним звільненням позивача з посади директора Маріупольського коледжу; приниженням ректором директора ДВНЗ «ПДТУ» честі, гідності та ділової репутації позивача перед колективом Маріупольського коледжу на зборах 20.09.2016 року, де він повідомив, що забороняє співробітникам виконувати доручення позивача і її знаходження в коледжі є помилкою; незаконним переведенням 30.09.2016 року наказом ректора ДВНЗ «ПДТУ» №213-07; систематичним необґрунтованим зловживанням ректором ДВНЗ «ПДТУ» своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду цивільної справи № 263/12439/16-ц про скасування наказу про переведення позивача; неправомірною відмовою в прийнятті листків непрацездатності. Позивач зазначила, що своїми діями ректор ДВНЗ «ПДТУ» позбавив її можливості працювати в коледжі, якому вона віддала понад 20 років своєї трудової діяльності, шляхом наклепів та систематичної «травлі» знищив ділову репутацію позивача в очах колег та підлеглих, понад 2 роки позивач змушена відстоювати свої порушені права у судах, з вини ректора позивач понад півроку не може отримати виплати по тимчасовій непрацездатності, а незаконним переведенням не тільки було порушено трудові права позивача, а і принижено її як особистість, демонстративно знехтувано її правом на вибір роду занять, не запитавши її згоди на іншу роботу. На підставі вищевикладеного просила стягнути на свою користь з відповідача завдану моральну шкоду у сумі 50 000 грн. Від ректора ДВНЗ «ПДТУ» [PERSON] 6.12.2017 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Наказом по особовому складу від 3.10.2014 року №110-43 позивач переведена з кафедри технології машинобудування виконуючим обов'язки директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ». 19.06.2015 року керівництвом університету було проведено засідання трудового колективу МК ДВНЗ «ПДТУ», за підсумками зборів видано наказ №49-43 «По особовому складу» про тимчасове відсторонення в.о. директора коледжу від часткового виконання своїх посадових обов'язків, передбачених посадовою інструкцією за винятком деяких пунктів. Позивач на зборах не була присутня, повідомила, що хворіє. У зв'язку з тим, що з 19.06.2015 року по 10 липня 2015 року [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу загального захворювання, то наказом «По особовому складу» № 50-43 від 23 червня 2015 року, тобто в період, коли позивач ще хворіла (четвертий день після його видання) наказ про тимчасове часткове відсторонення від роботи скасований, як такий, що втратив актуальність, більш того, наказом від 24.09.2015 року № 86-43 «По особовому складу» додатково внесені зміни в раніше виданий наказ. Позивач з цим наказом не погодилася, звернулася у суд про захист свого порушеного права. Дії відповідача судом не визнано незаконними, позов [PERSON] до ДВНЗ «ПДТУ» про скасування незаконного наказу та стягнення моральної шкоди ухвалою Жовтневого районного суду м Маріуполя від 29 жовтня 2015 року залишений без розгляду (справа №263 / 7577/15-ц), а раніше винесене у цій справі заочне рішення скасовано. Позивачем при виконанні своїх трудових обов'язків в.о. директора коледжу були порушені посадова інструкція, вимоги чинного законодавства, що стосується бухгалтерського обліку, положення про Маріупольський коледж. Ректором, після отримання результатів інвентаризації, службових записок, пояснювальної позивача, прийнято рішення на підставі ст. 147-149 КЗпП України про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] у вигляді догани. Дії ректора законні і обґрунтовані, наказ № 61-43 від 4.08.2015 року відповідає трудовому законодавству, що підтверджено рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 22 грудня 2015 року ( [PERSON] в серпні 2015 року подала позов до ДВНЗ «ПДТУ» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та стягнення моральної шкоди, справа № 263/9151/15-ц ) відмовлено в позові в повному обсязі. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року в задоволенні апеляційної скарги позивачці [PERSON] відмовлено. Відхилена скарга позивача ухвалою від 17 травня 2017 року колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також ухвалою Верховного Суду України. 30.10.2015 року наказом по особовому складу № 102-43 [PERSON] звільнена за відсутність на роботі без поважної причини, тобто за вчинені нею прогули, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 103-43 від 30.10.2015 року наказ про звільнення позивача доповнений із зазначенням днів прогулу: 22 і 23 жовтня 2015 року. Позивачка в черговий раз не погодилася з діями адміністрації, звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа 263/13191/15-ц). Рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 22 січня 2016 року відмовлено в позові [PERSON] до ДВНЗ «ПДТУ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено в силі, але ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року., ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року, рішення Жовтневого районного суду м Маріуполя від 22 січня 2016 року скасовано, наказ ректора ДВНЗ «ПДТУ» № 102-43 від 30.10.2015 року про звільнення з роботи виконуючого обов'язки директора МК ДВНЗ «ПДТУ» [PERSON] з 30 жовтня 2015 року за вчинені прогули 22 і 23 жовтня 2015 року без поважних причин, відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, визнано незаконним і скасовано. [PERSON] відновлена на посаді ??в.о. директора МК ДВНЗ «ПДТУ», стягнуто з ДВНЗ «ПДТУ» в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення за день винесення рішення судом у розмірі - 52764 грн. 96 коп., з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць піддано негайному виконанню. Наказом від 19 вересня 2016 року № 124-43 [PERSON] відновлена ??на посаді в.о. директора МК ДВНЗ «ПДТУ» з 30 жовтня 2015 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Наказом № 126-43 від 20.09.2016 року позивачці встановлено посадовий оклад з доплатами за вислугу років і педагогічний стаж, в подальшому видано наказ про доплату за вчене звання. Після виконання рішення суду про відновлення на роботі, 20.09.2016 року керівництвом університету дійсно було проведено збори колективу коледжу, де керівник університету доповів про результати судових суперечок ініційованих позивачем. Що стосується рішення суду про відновлення на роботі, пояснив, що це рішення відповідно до вимоги закону частково виконано, але університет скористався своїм процесуальним правом на оскарження рішення Апеляційного суду і подав касаційну скаргу у вищу судову інстанцію. Ніяких компрометуючих висловлювань і дій щодо позивача, які могли б зачепити її честь, гідність, ділову репутацію ніким з керівництва університету не здійснювалося. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року частково задоволено касаційну скаргу ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року в задоволенні апеляційної скарги позивачці [PERSON] і її представнику відмовлено, таким чином, рішення від 22.01.2015 року вступило в законну силу. Судами дана належна правова оцінка дій позивачки 22 і 23 жовтня 2015 року, а дії адміністрації не визнані незаконними. У зв'язку з тим, що посада директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» була вакантною, наказом № 117-05 від 03 серпня 2015 року оголошувався конкурс на заміщення вакантної посади, в якому участь позивач не приймала. Дії адміністрації в частині оголошення конкурсу на вакантну посаду так само законні, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 06 липня 2016 року № 263/11437/15-ц, яке набрало законної сили (ухвала Судової колегії в цивільних справах Донецького Апеляційного суду від 25.08.2016 року). Судом відмовлено [PERSON] в позові про визнання наказу про проведення конкурсу незаконним. Рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 18.10.2015 року, (справа № 263/9236/15-ц ) позивачці відмовлено в позові про внесення змін до наказу про прийом на роботу і внесення відомостей до трудової книжки, це рішення вступило в законну силу, на підставі ухвали Судової колегії в цивільних справах Донецького Апеляційного суду від 02.02.2016 року. Так само це рішення було предметом розгляду касаційної інстанції, що вбачається з ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України від 30.03.2016 року і ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.06.2016 року. З цих двох рішень суду випливає, що позивачка тимчасово виконувала обов'язки директора Маріупольського коледжу і посада директора коледжу вакантна. З урахуванням того, що на момент відновлення [PERSON] на підставі рішення апеляції, університетом було проведено конкурс на посаду директора переведений заступник директора з АГЧ Маріупольського коледжу [PERSON], як обраний за конкурсом і рекомендований рішенням Вченої ради ДВНЗ «ПДТУ», з яким укладено контракт (наказ № 104-43 від 30.10.2015 року «По особовому складу»), тому позивачка, переведена на посаду, яку займала раніше. При цьому жодним чином трудові права позивача не були порушені, ні за умовами роботи, ні по належним надбавкам. Будучи переведеною на кафедру, позивачка фактично не працювала ні на кафедрі, ні в коледжі, тому що з 03.10.2016 року по 31.03.2017 року з невеликим перериванням листків непрацездатності, як правило, на вихідні дні, перебувала на стаціонарному або амбулаторному лікуванні в зв'язку з забоєм колінного суглоба, а не у зв'язку з переведенням, що підтверджується листками непрацездатності на її ім'я. Відносно «зловживання» своїми процесуальними правами при розгляді цивільної справи відповідачем, у вигляді «затягування розгляду справи», то цей аргумент неспроможний, тому що відсутність в судових засіданнях представника відповідача була пов'язана з об'єктивними причинами, зазначеними в заявах відповідача та підтвердженими доказами. Судом, причини неявки представників в судове засідання, визнані поважними, тому суд відкладав слухання справи до усунення виниклих обставин. 30 вересня 2016 року наказом № 213-07 «По особовому складу» позивачка переведена на посаду старшого наукового працівника кафедри технології машинобудування ДВНЗ «ПДТУ» з 30.09.2016 року, при відвідуванні МК ДВНЗ «ПДТУ» в неробочий час, з її слів, забрати свої особисті речі, отримала травму. Комісія з розслідування,

Outcome: dismissed