Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

20.11.2019 р. заявниця через свого представника [PERSON] звернулася із заявою до Київського апеляційного суду про визначення підсудності у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Каланчацька селищна рада Каланчацького району Херсонської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.11.2019 року визначено Деснянському районному суду м. Києва підсудність даної цивільної справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року залишено заяву без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено її судовий розгляд. Свою заяву заявниця обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження заявниці, яка є спадкоємицею першої черги і має намір вступити у спадщину. Заявниці необхідно підтвердити факт проживання на момент смерті із спадкодавцем. Довідка, яка підтверджує факт проживання на момент смерті з матір`ю видана 24.10.2019 року муніципальним унітарним підприємством «Ремонтно- експлуатаційна організація Алупка» Республіка Крим, яке розташовано на тимчасово окупованій території та не може бути прийнята до уваги нотаріусом, про що свідчить лист нотаріуса у аналогічній справі, який заявниця додає до матеріалів своєї заяви. В зв`язку з цим заявниця змушена була звернутися із даною заявою до суду, просить встановити факт, що [PERSON] , яка народилася [INFO] проживала постійно на момент відкриття спадщини з [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання заявниця не з`явилася, її представник в своїй письмовій заяві до суду просила проводити розгляд заяви без її участі та участі заявниці, а також про задоволення вимог заяви в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, направивши до суду лист з проханням про розгляд справи без участі представника. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність заявниці та представника заінтересованої особи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про не можливість задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язанні спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заявлений факт встановлюється з метою оформлення належним чином спадщини. Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує всі обставини і оцінює всі отримані докази з точки зору справедливості, добросовісності закріплених в ст.3 ч.1 п.п.5,6 ЦК України та неприпустимості позбавлення особи права на судовий захист, відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України шляхом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підтвердження обставин, викладених у заяві заявниця надала суду довідку яка, як вона вважає, підтверджує її факт проживання на момент смерті з матір`ю та видана 24.10.2019 року муніципальним унітарним підприємством «Ремонтно- експлуатаційна організація Алупка» Республіка Крим, яке розташовано на тимчасово окупованій території та не може бути прийнята до уваги нотаріусом, про що свідчить лист нотаріуса у аналогічній справі, який заявниця додає до матеріалів своєї заяви. Враховуючи те, що заявниця не надала суду доказів про те, що вона єдина спадкоємиця після смерті матері, те, що при житті матері вони були пов`язанні спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, крім того, не надала доказів того, що вона зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій і за якими саме підставами, тим самим порушив її права як спадкоємця, суд приходить до висновку про недоведеність вимог, на які заявниця посилається у своїй заяві, як на підставу своїх вимог. Довідка, додана до заяви заявницею не може свідчити про факт її постійного проживання разом з матір`ю на момент відкриття спадщини, оскільки містить в собі інформацію лише про реєстрацію заявниці, її матері та її сина за адресою: [ADDRESS] , а інших доказів на підтвердження вимог заяви заявницею взагалі не надано. На підставі зазначеного, суд вважає не доведеним факт проживання заявниці зі спадкодавцем - її матір`ю [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed