Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

19 серпня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва в порядку окремого провадження надійшла заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, заінтересована особа (кривдник) [PERSON] . У своїй заяві [PERSON] просила суд встановити обмежувальний припис відносно її [PERSON] , а саме: заборонити [PERSON] , наближення на 500 метрів до: місця проживання (перебування) [PERSON] : [ADDRESS] , навчання, роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та спілкуватись з нею у будь-який спосіб. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/16970/21 між суддями від 19 серпня 2021 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 27 серпня 2021 року. 27 серпня 2021 року до суду надійшов відзив на заяву, в якому представник заінтересованої особи просив суд відмовити у задоволенні заяви. Також 27 серпня 2021 року представником заявниці подані заперечення на відзив, в яких викладені доводи на спростування аргументів, зазначених у відзиві на заяву. У судове засідання 27 серпня 2021 року з`явились заявниця, представник заявниці, заінтересована особа та представник заінтересованої особи. Судом були заслухані пояснення учасників справи, заслухано покази свідків, вирішено ряд клопотань та оголошено перерву у судовому засіданні до 30 серпня 2021 року. 30 серпня 2021 року у судове засідання з`явились представник заявниці, заінтересована особа та представник заінтересованої особи. Судом були заслухані додаткові пояснення учасників справи та дослідженні докази у справі. Заявниця у судових засіданнях пояснила, що її чоловік [PERSON] психологічне насилля проявляв до неї ще під час її вагітності та до народження дитини, вчиняв дії, які для неї були образливі та принижували її: не давав їй змоги відпочити, кидав їй на обличчі одяг, коли вона відпочивала на ліжку, насміхався з неї, не бажав супроводжувати її на прогулянки. Після народженні доньки [INFO] він у них відбулась сварка у пологовому будинку, під час якої чоловік кричав на неї, ображав та стискав руку. Зауважила, що чоловік не цікавився донькою та не допомагав їй після народження дитини, поїхав відпочивати в Крим, хоча вона писала йому та запитувала чи приїде він до доньки. Наразі вона проживає разом з батьками, які допомагають їй доглядати доньку. Вказала, що чоловік почав ближче до осені цікавитись дитиною, але не хотів домовлятись з нею про часи побачення, оскільки дитина маленька та перебуває на грудному годуванні, вона не може підлаштовуватись під час чоловіка, коли він бажає бачити доньку, крім того у доньки є режим сну. 29 листопада 2020 року між нею, її чоловіком та її мамою стався конфлікт у парку біля будинку, де вона проживає. Чоловік з`явився раптово, без попередження, чим дуже налякав її, грубо з нею розмовляв на підвищених тонах, вихоплював каляску з дитиною, всі ці дії чоловіка дуже лякали заявницю, оскільки вона переживала, що він забере дитину. Також в той день він завдав фізичного болю її матері, внаслідок чого до ЄРДР було внесено відомості відносно нього за частиною першою статті 125 КК України. Після вказаних подій працівники поліції склали відносно її чоловіка терміновий заборонний припис на 10 діб. Крім того, заявниця вказала що 24 квітня 2021 року між ними знову виник значний конфлікт, свідками якого були не лише її батьки, а й сусіди. [PERSON] знову раптово з`явився перед нею, коли вона з батьками вийшла на прогулянку з дитиною, вони голосно сварились, він штовхнув її та її батька, який на руках тримав дитину, навколо було багато людей, вона знову дуже нервувала та переживала за дитину. Оскільки її чоловік знову над нею насміхався, ображав її та чинив психологічне насилля, вона викликала працівників поліції, які склали адміністративний протокол та виписали терміновий заборонний припис на 5 діб. Вказала, що рішеннями Дарницького районного суду м. Києва її чоловіка двічі притягали до адміністративної відповідальності за домашнє насилля. Також заявниця вказала, що вона з чоловіком спілкувалась за допомогою смс-повідомлень, в яких він також погрожував їй, принижував та писав такі повідомлення, які вона сприймала як психологічне насилля. Вона звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів. Наразі вже є рішення суду, яке набрало законної сили, після чого її чоловік звернувся до суду із позовом про встановлення порядку спілкування батька з дитиною. Рішення у цій справі ще не ухвалено. Заявниця зауважила, що наразі на вулиці з донькою гуляє лише у супроводі когось із родичів чи близьких, бо вона дуже налякана та переживає, що її чоловік завдасть їй фізичного болю. Вказала, що її чоловік дуже агресивна та емоційна людина і не може стримувати себе. Враховуючи вказані обставини, заявниця просив задовольнити вимоги заяви та встановити обмежувальний припис [PERSON] строком на 6 місяців, оскільки, на її думку, іншого способу захиститись та можливо трохи заспокоїти чоловіка у неї немає. Також заявниця зауважила, що ніколи не була проти спілкування батька з дитиною, не бажає позбавляти його права приймати участь у її вихованні, проте у добровільному порядку вони не можуть домовитись із чоловіком про часи відвідування спільної дитини. Представник заявниці у судовому засіданні підтримала доводи, викладені заявницею, просила заяву задовольнити в повному обсязі, зауважила, що встановлення обмежувального припису жодним чином не вплине на можливість спілкування батька з дитиною, оскільки наразі він не проявляє жодного інтересу та бажання бачитись із донькою. Крім того, зауважила, що обмежувальний припис є способом захисту заявниці, яка дуже налякана та яка хоче спокійно жити і безпечно гуляти зі своєю донькою на вулиці. Зауважила, що до осені 2020 року чоловік заявниці не цікавився дитиною, а при зустрічах у Службі у справах дітей поводить себе дуже агресивно, неадекватно. Просила суд також врахувати смс-повідомлення, які надсилав кривдник заявниці, в яких також вбачається психологічне насилля над заявницею. Також наголосила, що заявниця не заперечувала та не має наміру заперечувати наявність права у батька участі у вихованні спільної дитини та побачень батька з донькою. Вказала, що встановлення обмежувального припису буде тимчасово стримувати [PERSON] від агресивного поводження відносно заявниці, заявниця буде почуватись більш впевненою, захищеною, та вона буде впевнена, що під час зустрічей чоловік буде поводити себе більш коректно. Також представник заявниці просила врахувати, що встановлення обмежувального припису також направлено на попередження у майбутньому вчинення кривдником насилля відносно заявниці. Заінтересована особа (кривдник) [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо поданої заяви та вказав, що не вчиняє будь-яких дій насильницького характеру стосовно своєї дружини. Він лише вчиняє дії, що направлені на можливість спілкування його з малолітньою донькою та можливість приймання участі у її вихованні, проте дружина чинить йому перешкоди, не дає можливості бачитись із дитиною, встановлює такі часові рамки для побачень, які він не в змозі виконати, бо проживає в іншому кінці міста та може приїхати до неї лише через годину, півтори, після отримання смс-повідомлення про те, коли дружина з дочкою ідуть гуляти на вулицю. Зазначив, що дружина не відповідає на його дзвінки чи повідомлення. Він ніколи не лякав її та не вчиняв жодних дій насильницького характеру, а ні фізичного, ані психологічного, заявниця все перебільшила та надала подіям досить емоційного забарвлення. Його не цікавить життя його дружини, він лише намагається приймати участь у житті своєї доньки, та оскільки дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, він був змушений звернутись до суду із відповідним позовом, рішення у цій справі ще не ухвалено. Вказав, що дружина його обмовляє, бо не хоче, щоб він бачився з донькою. Подану заяву про встановлення обмежувального припису розцінює як маніпуляції з боку дружини, оскільки в найближчі дні буде ухвалено рішення про встановлення графіку спілкування з донькою, а вона не бажає допускати його до дитини. Зазначив, що щомісяця сплачує аліменти на дитину за рішенням суду, проте дружина не приходить на пошту та не забирає гроші, хоча він їй надсилав повідомлення та казав про те, що на пошті необхідно забрати кошти для дитини. Також зауважив, що з квітня по цей день не вживав будь-яких дій та не намагався побачитись із донькою, оскільки знає, що дружина та її батьки знову викличуть поліцію, чекає на рішення суду про встановлення графіку спілкування. Просив у задоволенні заяви відмовити повністю. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог, вказав, що заявницею та її представником не доведено факт вчинення [PERSON] дій, які кваліфікуються як домашнє насилля, зауважив, що [PERSON] лише намагається приймати участь у вихованні своєї доньки та шукає можливість побачитись з нею, бо заявниця та її батьки чинять перешкоди йому у таких побаченнях. Вказав, що ані матеріали заяви, ані у судовому засіданні заявницею та її представником не було надано доказів вчинення заінтересованою особою фізичного та психологічного насилля. Зауважив, що подання заяви про встановлення обмежувального припису є маніпуляцією з боку заявниці, крім того, встановлення такого припису порушать права батька заінтересованої особи, бо зважаючи на вік дитини (1рік), батько не зможе спілкуватись із нею без присутності матері, а наявність обмежувального припису фактично унеможливить виконання рішення суду. Також представник заінтересованої особи зауважив, що виписані працівниками поліції термінові заборонні приписи не можуть бути належним та достатнім доказом вчинення [PERSON] психологічного насилля, оскільки, зокрема припис від 4 лютого 2021 року містить інформацію про події 29 листопада 2020 року, а у приписі від 24 квітня 2021 року не зрозуміло, за які саме дії він виписаний його довірителю. Просив у задоволення заяви відмовити повністю, оскільки по факту між подружжям існує спір щодо порядку спілкування батька з дитиною та це немає жодного відношення до вчинення домашнього насилля. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона сусідка заявниці, їх квартири знаходяться на одному поверсі, поруч, вона знає також і [PERSON] , чоловіка заявниці (заінтересована особа у справі). Свідок [PERSON] вказала що у квітні 2021 року була на вулиці та біля будинку бачила заявницю, її чоловіка та батьків заявниці. Між ними був якийсь конфлікт, розмови вона не чула, чула лише крики «дай», та бачила як [PERSON] активно жестикулював, ситуація була неприємна, чутно було як вони розмовляли на підвищених тонах, зокрема [PERSON] , також бачила як [PERSON] штовхнув батька [PERSON] , який тримав на руках дитину, а потім штовхнув і [PERSON] . [PERSON] дуже нервувала в тій обстановці. Знає, що [PERSON] дуже нервувала через конфлікт з чоловіком, казали їй, що переживає, що [PERSON] забере дитину в Крим. Вказала також, що [PERSON] боїться бути сама та гуляти на вулиці без будь-якого супроводу. Свідок пояснила, що сварку між подружжям бачила лише один раз, а так чула крики за дверима на поверсі, звернула на це увагу, бо звикла, що у сім`ї [PERSON] ніхто так голосно не спілкується та не кричить. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона також сусідка заявниці [PERSON] , живуть вони в одному під`їзді, знає вона також і чоловіка [PERSON]- [PERSON] (заінтересована особа у справі). Свідок зазначила, що [PERSON] коли була вагітна просила погуляти з нею, бо [PERSON] відмовлявся з нею прогулюватись. Також [PERSON] розповідала їй про конфлікт, що відбувся між нею, її мамою та [PERSON] у листопаді 2020 року у парку, потім вона бачила маму [PERSON] з гіпсом на руці. У суботу 24 квітня 2021 року вона поверталась додому з тренування та побачила на вулиці у дворі: [PERSON] , її батьків та [PERSON] і між ними була дуже напружена розмова, [PERSON] штовхав [PERSON] , а також її батька, який тримав дитину. Вона бачила, як батько [PERSON] прикривав собою онуку та відвертав її від [PERSON] (захищав). [PERSON] вимагав, щоб [PERSON] дала йому дитину. В той день вона хотіла зняти події на відео, але забула увімкнути запис. Оскільки була дуже напружена та конфліктна ситуація [PERSON] викликала працівників поліції. [PERSON] боїться сама з донькою гуляти на вулиці, вона або просить батьків, або когось із знайомих. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, визнавши зібрані у справі докази достатніми для вирішення справи, судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 1455. (свідоцтво про шлюбу серії [NUMBER] , а.с 13). У шлюбі у них народилась донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с. 14). Звертаючись із заявою про встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] , [PERSON] просить суд заборонити [PERSON] , наближення на 500 метрів до: місця проживання (перебування) [PERSON] : [ADDRESS] , навчання, роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та спілкуватись з нею у будь-який спосіб. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти) (частина друга статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обґрунтовуючи свою заяву про необхідність встановлення обмежувального припису, заявниця вказала, що її чоловік в першу чергу вчиняє над нею психологічне насилля, яке виражається у насміханні над нею, залякуванні, образливих висловлюваннях, криках, які також були і в пологовому будинку після народження дитини. Її чоловік намагається повністю контролювати її життя, постійно робить їй зауваження, що вона не так виховує доньку, не піклується як треба про неї, вона боїться за себе та за свою доньку, постійно знаходиться у стресовій ситуації та не почуває себе захищеною та вільною. Восени 2020 року, коли вони побачились на вулиці він насміхався над її зовнішнім виглядом, робив зауваження, погрожував, що забере дитину. Також зауважила, що чоловік вчинив фізичне насилля відносно неї, зокрема, коли в квітні штовхав її на очах у батьків та свідків. Судом встановлено, що 4 лютого 2021 року відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис на 10 діб та заборонено кривднику вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою; зобов`язано залишити місце проживання (перебування)постраждалої особи. (а.с. 16). [PERSON] не порушувався вказаний заборонний припис, протилежне не зазначалось і заявницею у судовому засіданні. При цьому вказаний заборонний припис був винесений у присутності кривдника за події, що мали місце 29 листопада 2020 року. 24 квітня 2021 року відносно [PERSON] було винесено ще один терміновий заборонний припис строком на 5 діб (а.с. 17) та заборонено кривднику вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою; зобов`язано залишити місце проживання (перебування)постраждалої особи. [PERSON] також не порушувався вказаний заборонний припис, протилежне не зазначалось і заявницею у судовому засіданні. Відповідно до змісту цього припису, він був винесений через вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насилля відносно [PERSON] 25 лютого 2021 року (з урахуванням постанови суду від 15 березня 2021 року) постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП (події за 29 листопада 2020 року) та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 6, 9). Постановою Київського апеляційного суду від 9 червня 2021 року відмовлено захиснику Чвєркалюка О.М. у поновлені строку на оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року та, зокрема, встановлено, що [PERSON] був обізнаний про існування щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та передачі його до суду, про те у розумні строки не вживав заходів, щоб дізнатися про стан даної справи, а навпаки не реагував на судові виклики та звернувся до суду за копіє постанови після закінчення строку накладення адміністративного стягнення. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 6 травня 2021 року (з урахуванням постанови суду від 4 червня 2021 року) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП (події за 24 квітня 2021 року) та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 7,8). Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року апеляційну скаргу захиснику Чвєркалюка О.М. повернуто, з підстав відсутності повноважень у захисника на подання відповідної скарги. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 зроблено такий висновок: «Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства». У судовому засіданні 30 серпня 2021 року судом було досліджено оригінал електронного доказу, що долучався до матеріалів справи як зі сторони заявниці так і зі сторони заінтересованої особи - смс-повідомлення, які знаходились на телефоні заінтересованої особи [PERSON] (iphone 5s), та які надсилались учасниками справи один одному, зокрема у період з 1 лютого по 22 квітня 2021 року, а також 18-19 березня 2021 року. Оцінюючи у сукупності надані учасниками справи пояснення та долучені до них докази, з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи покази свідків, зокрема в частині щодо конфлікту, який мав місце між подружжям 24 квітня 2021 року (з боку кривдника штовхання, крики, образи), враховуючи досліджені у судовому засіданні смс-повідомлення, що надсилались [PERSON] заявниці, з огляду на те, що деякі з них містять інформацію образливого змісту, що на думку суду правомірно сприймалось заявницею як образи та залякування, зважаючи на наявність 2 термінових заборонних приписів та 2 постанови суду, що набрали законної сили, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насилля відносно [PERSON] , суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявника. Судом також враховується те, що за події, які мали місце 29 листопада 2020 року обмежувальний припис був складений відносно заінтересованої особи лише 4 лютого 2021 року. При цьому з урахуванням, зокрема пояснень кривдника, який не заперечував факт досить емоційної сварки між ним та дружиною, (24 квітня 2021 року, а також у пологовому будинку після народження доньки), а також зважаючи на те, що кривдником таке спілкування розцінюється як звичайна сімейна сварка, суд надав оцінку вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] . Доводи заінтересованої особи щодо того, що заявниця перебільшує емоційне спілкування між нею та заінтересованою особою, та те, що він не вчиняв жодних дій психологічного та/чи фізичного насилля та не мав наміру їх вчиняти, суд оцінює як обраний заінтересованою особою спосіб захисту, оскільки, зокрема спілкування подружжя було предметом спостерігання сторонніх осіб (сусідів, свідків, які були допитані у судовому засіданні), які також вказали, що [PERSON] поводив себе надто агресивно та емоційно. Крім того, суд також враховує, що ті дії, слова та вирази, які на думку заінтересованої особи (кривдника) є звичайним, побутовим спілкуванням між подружжям, які перебувають у стані конфлікту, правомірно можуть сприйматись іншим подружжям як психологічне насилля, що виразилось у словесних образах, залякуваннях та погрозах. Доводи представника заінтересованої особи стосовно того, що подана заява про застосування обмежувального припису є маніпуляцією з боку заявниці та встановлення такого припису порушать права батька на можливість спілкування із дочкою та приймання участі у її вихованні, судом оцінюється критично, з огляду на те, що як вказала заявниця та її представник, вжиття таких заходів як обмежувальний припис необхідний заявниці саме для захисту та можливості бути впевненою в тому, що поведінка [PERSON] зміниться на краще і вони зможуть спокійно вирішувати питання подальшого виховання спільної доньки. Суд погоджується із зауваженням представника заявника про те, що встановлення обмежувального припису не порушить права [PERSON] на можливість спілкування з донькою, оскільки як зазначив сам [PERSON] з квітня 2021 року він не намагається зустрітись із донькою, оскільки чекає рішення суду, яким буде встановлено графік та порядок спілкування його з донькою. На цей час у справі про встановлення графіку спілкування [PERSON] з донькою судом рішення не ухвалено. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Як зазначалось у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 462/2318/18 суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини у справі та подані докази, суд вважає, що під час розгляду справи доводи заявниці щодо вчинення відносно неї чоловіком, зокрема, психологічного насилля, знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, а отже вимога про встановлення обмежувального припису, а саме: заборона [PERSON] , наближення на 500 метрів до: місця проживання (перебування) [PERSON] : [ADDRESS] , навчання, роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборона [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та спілкуватись з нею у будь-який спосіб є правомірною та такою, що підлягає задоволенню. В той же час, судом враховується, той факт, що конфлікт між подружжям в основному зводиться до порядку спілкування батька (кривдника) та участі його у вихованні доньки, а отже зважаючи на те, що наразі у провадженні суду перебуває цивільна справа з приводу встановлення графіку спілкування батька із дитиною, рішення у вказаній справі не ухвалено, враховуючи вік дитини (1 рік), з огляду на те, що у період з 24 квітня по 30 серпня 2021 року конфліктних ситуації між подружжям, наслідком яких було б притягнення одного з них (чи обох) до адміністративної відповідальності, не виникало, а також враховуючи те, що як зазначив сам [PERSON] у судовому засіданні він не намагається до рішення суду, яким буде встановлено графік його спілкування з донькою, зустрічатись, зокрема із дружиною, суд вважає достатнім встановлення обмежувального припису строком на 3 місяці, а тому заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. В силу частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із частиною четвертою статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial