Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

20 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом і просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу до досягнення нею повноліття. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01.11.2016 року позов задоволено частково. Суд вирішив стягнути з з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.10.2016р. до досягнення нею повноліття. Також суд вирішив стягнення аліментів за один місяць здійснити негайно, вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, як незаконне, і ухвалити нове, яким встановити розмір стягнення з нього аліментів на двох його дітей від різних шлюбів у сумі, що не перевищує 33% від суми доходу, тобто по 16,5% на кожну дитину. Обґрунтовуючи скаргу, [PERSON] посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на позбавлення його судом права на безпосередню участь у розгляді справи, на позбавлення його права на особисті пояснення обставин справи, на неправильне застосування судом норм матеріального права, вказуючи, що 01.11.2016 року він з'явився в суд і повідомив секретаря судових засідань про неготовність до участі у розгляді справи у зв'язку з відсутністю копії позовної заяви та додатків до неї, однак судове засідання не відкривалося, а за наполяганням секретаря він написав та подав до канцелярії заяву про розгляд справи за його відсутністю. При цьому головуючий у справі не з'ясував обставини, які мають значення для справи, безпідставно зазначив у рішенні, що він, начебто, не приймає участі у вихованні та утримання дитини, не взяв до уваги його витрати, пов'язані з необхідністю винаймати житло, нести додаткові витрати на надання допомоги своїй матері, залишив поза увагою долучену ним до заяви копію рішення Золочівського районного суду Харківської області від 25.06.2005р. про стягнення з нього аліментів на користь першої дружини на утримання дочки від їх шлюбу. В суді апеляційної інстанції [PERSON] апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити з підстав, посилаючись на викладені у скарзі доводи. Позивач [PERSON] просила рішення суду залишити без змін, вказуючи, що вона з дитиною знаходяться у скрутному матеріальному стані, а [PERSON] ухиляється від надання матеріальної допомоги, хоча він та його мати, яка і працює і отримує пенсію, двічі за рік виїжджали за межі України на відпочинок. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга відповідача [PERSON] підлягає задоволенню частково за таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не заперечується, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] від шлюбу, зареєстрованого 30.01.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управляння юстиції Харківської області, мають доньку [PERSON] [INFO]. Ухвалюючи 01.11.2016 року рішення про часткове задоволення позову і стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст.180, 181, 182, 191 СК України виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а разі відсутності між ними домовленості щодо способу виконання зазначеного обов'язку за рішенням суду стягуються аліменти на утримання дитини на користь того з батьків, на утриманні якого знаходиться дитина. Однак при вирішенні питання про розмір аліментів суд допустив суттєві порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, усупереч вимог п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України в оскарженому відповідачем рішенні суду не зазначено мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, відхилив доводи позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходів, відхилив доводи відповідача про визнання позову в частині стягнення аліментів не більше 30% від суми доходу та про необхідність урахування тієї обставини, що з його доходу вже у утримуються аліменти на у тримання дитини від першого шлюбу. Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В поданій суду 01.11.2016 року заяві відповідач [PERSON] вказував на наявність у нього іншої дитини та на рішення рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 25.06.2005р. про стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO], надав відповідну копію суду, однак Богодухівський районний суд цю обставину залишив поза увагою. Наявність у платника аліментів [PERSON] доньки [PERSON] [INFO], на утримання якої з його заробітку утримуються аліменти в розмірі у розмірі ? частини на користь першої дружини, що підтверджується рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 25.06.2005 року, яку надав відповідач, та наданою позивачем довідкою від 12.09.2016р. Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Національної поліції в Харківській області про доходи відповідача [PERSON] в межах 6597 грн. щомісячно за період січень-серпень 2016р. і стягнуті з нього за цей період аліменти в сумі 13374 грн. на утримання доньки [PERSON], є тією обставиною, передбаченою п.3 ч.1 ст.182 СК України, яку суд зобов'язаний враховувати при визначенні розміру аліментів на утримання доньки [PERSON]. Оскільки суд першої інстанції цю важливу обставину не врахував, ухвалене ним 01.11.2016 року рішення в частині визначення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] підлягає скасуванню з ухвалення нового, яким розмір належить визначити у 1/6 частині усіх видів заробітку (доходу). Апеляційний суд не має підстав для задоволення вимог позивача щодо визначення вказаного нею розміру аліментів, оскільки нею не надано доказів на підтвердження вказаних нею обставин щодо матеріального стану платника аліментів та його спроможності сплачувати їх у більшому, ніж встановлюється апеляційним судом розмірі, а матеріали справи таких даних не містять. Згідно вимог ст.ст.10,11 ЦПК України саме на сторони покладено обов'язок доводи обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд зобов'язаний вирішувати справу в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ними доказів. Викладена в апеляційній скарзі [PERSON] вимога про встановлення розміру стягнення з нього аліментів на обох дітей від різних шлюбів апеляційний суд залишає без задоволення, оскільки питання про визначення розміру аліментів на доньку [PERSON], з огляду на вимоги ст.11 ЦПК України, не може вирішуватися у даній справі. Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про наявність на його утриманні матері, оскільки надана ним копія пенсійного посвідчення [PERSON] свідчить про наявність у неї пенсії, а також відхиляє доводи [PERSON] про створення йому судом першої інстанції перешкод у доступі до правосуддя, оскільки ним не надано відповідних доказів про недопущення його до зали судового засідання чи про вчинення секретарем судового засідання чи іншою посадовою особою суду певних дій з метою примушування до подання заяви про відмову у розгляді справи в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: partial