Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики від 05.12.2014 року в розмірі 17000 грн., трьох відсотків річних 26 грн. 47 коп. і боргу за розпискою про надання грошей від 05.12.2014 року в розмірі 7420 грн. 05 коп., інфляційних сум 845 грн. 89 коп., трьох відсотків річних в сумі 210 грн. 42 коп., страхових платежів в сумі 105 грн. 49 коп., відсотків за користування кредитом в розмірі 646 грн. 05 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., судових витрат, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка зобов'язувалась в строк до 20.12.2015 року згідно розписки та до 01.12.2016 року за договором позики повернути борг, однак взяті на себе зобов'язання не виконала. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування завданої моральної шкоди пояснив, що у зв'язку з невиконанням відповідачкою зобов'язань у нього порушився звичайний спосіб життя, виникли постійна напруга та нервування. Відповідачка позов визнала частково пояснивши, що дійсно 05.12.2014 року позивач надав їй у борг гроші в сумі 17000 грн., але в образі кредитної картки про, що вона написала розписку 05.12.2014 року, а коли карточку активували разом з позивачем залишок був 20000 грн. Для впевненості повернення нею коштів позивачу за ініціативою останнього було укладено нотаріально посвідчений договір позики 05.12.2014 року., однак коштів в сумі 17000 грн., ні до підписання договору, ні після вона не отримувала. Визнає позов в частині боргу по розписці, інфляційних сум, трьох процентів річних, процентів за користування кредитом. Вважає моральна шкода позивачу ніяким чином не завдана. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у грудні 2014 року її чоловік [PERSON] надав відповідачці у борг гроші в сумі 17000 грн. і кредитну картку на 20000 грн. Однак, відповідачка борги не повертала, тому в січні 2015 року разом з чоловіком їздили до відповідачки додому, де остання запевняла, що візьме кредит і віддасть борги. При передачі позивачем грошей відповідачці присутня не була. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], що є дочкою відповідачки пояснила, що 05.12.2014 року після 17 год. 00 хв. вона зустрілася з матір'ю, яка показала кредитну картку, що надав позивач на суму 17000 грн. Потім дістала гроші в сумі 5000 грн. пояснивши, що вона разом з [PERSON] зняли ці гроші з карточки. Більше грошей позивач не надавав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 29.11.2016 року разом з відповідачкою ходили до позивача, щоб віддати борг в сумі 10000 грн., однак позивач не погодився. Заслухавши пояснення, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка, відповідно до нотаріально посвідченого договору позики від 05.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1476 взяла у позивача в борг 17000 грн., та зобов'язувалася повернути до 01.12.2016 року, однак у встановлений строк борг не повернула, що підтверджується оригіналом договору позики (а.с. 5-6). Відповідно до п. 1 Цього договору, грошові кошти, що є предметом договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Крім того, 05.12.2014 року відповідачка надала позивачу розписку про отримання в борг 17000 грн. в образі кредитної картки. Станом на 05.12.2014 року залишок становив 20000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд вважає за необхідне зазначити, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 ст. 640 ЦК України за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-50цс 16 від 24.02.1016 року. У судовому засіданні знайшов підтвердження факт отримання відповідачкою грошей на кредитній картці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що належить позивачу на суму 20000 грн., що не заперечується сторонами. Крім того, оскільки відповідачкою не надано доказів того, що нею виконаний обов'язок щодо повернення коштів саме за нотаріально посвідченим договором від 05.12.2014 року, а також нею не доведений той факт, що вона здійснювала підписання договору під тиском та не отримувала гроші в сумі 17000 грн. цей факт спростовується оригіналом договору позики, який приєднаний до матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За частиною 2 даної норми якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідачкою договір позики від 05.12.2014 року зареєстрований в реєстрі № 1476 не був оскаржений з вище зазначених підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні витрати за період з січня по листопад 2016 року складають 845 грн. 89 коп., три відсотки річних згідно договору позики складають 26 грн. 47 коп., згідно розписки 210 грн. 42 коп., відсотки за користування кредитом становлять 646 грн. 05 коп. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору та розписки встановлені договором та главою 71 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Судові витрати за позовну вимогу про стягнення боргу підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: partial