Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

20.01.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Відділення виконавчої дирекції ФСС НВВ та ПЗУ у м. Покровську Донецької області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що із відповідачем у справі перебував у трудових відносинах з 09.02.2009 року, працюючи прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 10.07.2009 року, був звільнений за ст. 40 п.2 КЗпП України, за станом здоров'я. Позивач зазначає, що 11.03. 2009 року об 13 год. 20 хв. під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму, а саме: неповний травматичний відрив правої стопи на рівні п'яткової і таранної кістки, відкритий перелом в/3-н3 великої гомілкової кістки правої голені з розтрощенням м'яких тканин. Даний нещасний випадок був пов'язаний із виробництвом, внаслідок чого, йому було видано акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1. Позивач вказує, що після нещасного випадку він був госпіталізований до травматологічного відділення, де після огляду лікарями та рентгенологічного обстеження були виявлені численні переломи та проведена ампутація розтрощеної правої ступні на рівні в/з правої гомілки та вільна аутопластика шкіри. У стаціонарі Димитровської міської лікарні він перебував з 11 березня по 2 червня 2009 року з діагнозом: посттравматична ампутаційна культя в/з правої гомілки, після відриву правої стопи, розтрощення м'яких тканин правої гомілки, постравматична комбінована контрактура шкіри правого колінного суглобу, посттравматична анемія, правостороння н/д пневмонія. Також позивач зазначає, що увесь цей час через ампутацію він переносив різкий і постійний біль у правій нозі, був прикутий до ліжка, приймав внутрішньом'язово та внутрішньовенно велику кількість знеболюючих, протизапальних та інших препаратів, переніс багато болісних обробок рани та перев'язок, потребував сторонньої допомоги навіть у самообслуговуванні, вперше в своєму житті став на милиці. Тривалий час не міг самостійно пересуватися навіть по будинку, звикаючи до милиць, а щоб дібратися до лікарні, йому був потрібен сторонній супровід, який забезпечувала його дружина. Після травмування та ампутації стопи у нього розвинулися пов'язані з цим хвороби судин та кісток, як, наприклад після травматичний артрит правого голеностопного суглобу, остеопороз кісток передплесни і кісток, що утворюють гомілковостопний суглоб, постійний больовий синдром. До теперішнього часу, по сплину майже 7 років після отриманої травми на виробництві, його повсякденне життя не обходиться без прийому знеболюючих ліків. 10.07.2009 року за результатами огляду Красноармійською міжрайонною травматологічною МСЕК йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності внаслідок трудового каліцтва - безстроково. Протипоказана важка фізична праця, тривала ходьба, підземні умови праці. Приписане протезування правої стопи, носіння чохлів на культі ноги, ходіння з палицею, протезне взуття, подальше медикаментозне лікування. Саме з цього моменту він зрозумів, що втратив найцінніше - своє здоров'я, і що звичне для нього життя закінчилося разом з отриманим на виробництві каліцтвом. Адже стало неможливо робити все, що він робив і любив робити раніше, до нещасного випадку. Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 323 від 10.07.2009 р., розробленою для нього, введено обмеження до пересування та трудової діяльності, рекомендоване постійне медичне спостереження у травматолога, лікувальний масаж, лікувальна фізкультура, постійне ходіння з палицею для зменшення навантаження на протезовану стопу, лікування в лікарсько-профілактичних установах. Позивач вказує, що внаслідок нещасного випадку, що стався з ним на ПАТ «ШУ «Покровське», йому завдана значна моральна шкода, яка полягає насамперед у болю та стражданнях, яких він зазнав під час травмування в шахті, які він продовжую переживати зараз, а також в тому, що його здоров'ю завдана непоправна шкода - бо він став довічним інвалідом, який вже ніколи не зможе повноцінно не те що працювати, а навіть жити. За висновками та прогнозами лікарів, після перенесеної ним травми та оперативного втручання можливі подальші ускладнення, викликані порушенням кровообігу в правій нозі. Сам по собі перелом кісток вимагає обмеження навантаження на ногу, реабілітаційний період досить тривалий, а фізична вада безповоротна та невиліковна. Іноді у власному домі він почувається безпорадним, коли біль у нозі примушує забезпечити спокій. Він досі не звик до сприйняття своєї кульгавості, з якою буде змушений прожити залишок свого життя. Тепер же змінився увесь його звичний життєвий уклад. Через травмування в шахті він страждав і продовжує страждати не лише від фізичного болю, морально він не може змиритися з тим, що більше не потрібний суспільству як представник професії для сильних і витривалих чоловіків, до яких він завжди себе відносив. Йому постійно дошкуляють думки про те, що в разі ускладнень стану його здоров'я я стане тягарем для своїх рідних. Він сам потребує періодичних курсів фізіотерапевтичних процедур, масажів, виконання певних фізичних вправ, окрім протезу - носіння супінаторів у взутті, моральну шкоду, яка була йому завдана професійним захворюванням, він оцінює в 150 000 грн., яку просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутність, щодо ухвалення рішення поклався на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно записів №№ 1-9, 25-29 у трудовій книжці та записів у трудовій книжці (вкладиш) серії АХ № 804689, позивач [PERSON] у період з 27.05.1993 року до 10.07.2009 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоров'я (а.с.5-10). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав травму на виробництві, що підтверджується Актом № 20 від 02.04.2009 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 19-21) та Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 11.03.2009 року о 13.20 год., в пункті 6 якого вказано, що даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві, і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1, згідно чого комісія дійшла висновку, що особою, а саме [PERSON], допущено порушення технології введення доставочних робіт та знаходження в небезпечній зоні, невиконання яких привело до даного нещасного випадку (а.с.17). Згідно п.1 вищевказаного акта, [PERSON] отримав травму: неповний травматичний відрив правої стопи на рівні п'яткової і таранної кістки, відкритий перелом в/3-н3 великої гомілкової кістки правої голені з розтрощенням м'яких тканин. Згідно довідки МСЕК серії ДОН-05 № 155802 від 10.04. 2009 року, [PERSON] при первинному огляді встановлено третю групу трудової інвалідності, безстроково, протипоказано тяжкий фізичний труд, тривала хода, рекомендовано протезування, палиця, милиці, чохли, протезне взуття (а.с.22). Згідно довідки МСЕК серії ДОН-04 № 077839 від 10.07. 2009 року [PERSON] було встановлено третю групу трудової інвалідності безстроково, та встановлено втрату професійної працездатності 60%, потребу в медикаментозному лікуванні, протезуванні, палиці, милицях, чохлах, протезному взутті, оперативному лікуванні (а.с. 22). З епікризів з історії хвороби №4635/519, № 2217/237, індивідуальної програми по реабілітації інвалідів № 323 від 10.07.2009 року, копії картки хворого [PERSON] вбачається, що позивач має діагноз: посттравматична ампутація, культя в/з правої гомілки, після неповного відриву правової стопи, розтрощення м'яких тканин. Даний нещасний випадок був пов'язаний із виробництвом (а.с.11-12, 23-28, 41-42). Згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування він нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 липня 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності вперше висновком МСЕК від 10.07.2009 року (а.с. 22). Конституційний Суд України в п. 4.1 свого рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Судом встановлено, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, в зв'язку з нещасним випадком на виробництві, ним отримано травму (численні переломи ноги, внаслідок яких проведено ампутація розтрощеної правої ступні на рівні в/з правої гомілки), внаслідок чого він втратив 60% працездатності та визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умов життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Ушкодження здоров'я, відсутність частини ноги, внаслідок нещасного випадку, завдає фізичні та моральні страждання потерпілому, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя та спілкування з оточуючими, викликає критичне ставлення до себе. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача. Однак ураховуючи ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоров'я позивача, а також те, що професійна працездатність позивача, в зв'язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 60%, інвалідність встановлено безстроково, а також те, що відновлення правої ступні позивача є неможливим,у зв'язку із її ампутацією, відтак суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 75 000 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Суд не приймає до уваги доводи письмових заперечень відповідача, що позивачем завищено оцінку його моральних страждань, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: partial