Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов 23.08.2019 року [PERSON] засобами поштового зв`язку надіслав до Малиновського районного суду м. Одеса позов проти [PERSON] про витребування безпідставно набутих коштів у сумі 40800,00 грн., стягнути проценти у сумі 40800, 00 грн. за користування чужими грошовими коштами, та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнення позовних вимог, зазначив наступне. 27.08.2016 року [PERSON] були перераховані на банківську картку [PERSON] грошові кошти у сумі 40 800 грн. 00 коп. Позивач неодноразово у телефонному режимі звертався до відповідача із вимогою повернути йому кошти, у відповідь відповідачем було зазначено що повернути кошти наразі не має можливості та поверне гроші згодом, але згодом [PERSON] перестала відповідати на дзвінки та уникала спілкування. Отже, з огляду на вищенаведене позивач просить суд стягнути з відповідача перераховані грошові кошти у сумі 40800, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А128012130А21098 від 27.08.2016 року, також проценти за користування без достатньої правової підстави грошовими коштами у сумі 21682, 88 грн., що розраховані на рівні облікової ставки НБУ станом на кожен день користування коштами. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.01.2020 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (вхід.№2411), згідно якої просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 40800, 00 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] проценти у сумі 21682, 88 грн., за користування чужими грошовими коштами та стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 44 - 47). 24.02.2020 року від відповідача [PERSON] надійшли пояснення щодо позову (вхід.№8085) в яких зазначила, що вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки до даного спору слід застосувати позовну давність та вважає, що позовні вимоги позивача мають ознаки зловживання правом на позов. Також, відповідачем було подано заяву (вхід.№8087 від 24.02.2020 року) про розгляд справи за відсутності відповідача, де відповідач додатково зазначила що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову та задовольнити клопотання (вхід.№8086 від 24.02.2020 року) про застосування позовної давності, яка є підставою для відмови у позові. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно платіжного доручення №Р24A128012130A21098 від 27.08.2016 року [PERSON] було перераховано [PERSON] грошові кошти у розмірі 40800, 00 грн. (а.с.6). У судовому засідання представник позивача адвокат Сандаков О.В. суду пояснив, що між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] ніколи не існувало, будь-яких договорів та домовленостей на виконання яких і було здійснено передачу коштів [PERSON] , а мало місце лише помилкове перерахування коштів. Позивачем було надано до суду, разом з уточненою позовною заявою розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 21 682, 88 грн. (а.с.48-49). Як вбачається з вказаного розрахунку позивачем визначено період розрахунку з 27.08.2016 року, тобто з дати коли були помилково перераховані такі кошти по 21.01.2020 року включно. [PERSON] у поданих до суду письмових поясненнях на позов не заперечувала факт отримання коштів, які просить стягнути позивач. Разом з цим, відповідач вказує, що лише 04.12.2019 року, після ознайомлення з матеріалами справи їй стало відомо, що позивач вимагає повернення від неї вказаних коштів, як безпідставно набутих. Будь яких доказів того, що [PERSON] телефонував до [PERSON] та просив повернути йому спірні грошові кошти позивачем не надано до суду, як і не надано інших доказів звернення до відповідача з відповідною вимогою до отримання відповідачем позовної заяви. В матеріалах справи також відсутні докази повернення позивачу перерахованих [PERSON] грошових коштів у розмірі 40800, 00 грн. та сплати відповідачем процентів за користування коштами за період часу до моменту ухвалення рішення по справі. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зокрема, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1, ч. 2ст. 509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень наведених положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч . 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі № 6-100цс15 та узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 752/13368/15-ц, висновки у яких, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд має враховувати при застосуванні і виборі норм права до спірних правовідносин. Судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникла, жодного договору між сторонами не укладалось, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково. Задовольняючи позов, суд керується тим, що між сторонами відсутні належним чином оформлені договірні відносини у визначеному чинним законодавством України, що дає суду можливість застосувати до спірних правовідносин правову конструкцію ст. 1212 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). Так згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відтак нарахування відповідачу процентів за користування чужими грошовими коштами може бути здійснене на рівні облікової ставки Національного банку України за аналогією закону на підставі приписів ст. 1048 ЦК України. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Будь яких доказів того, що [PERSON] телефонував до [PERSON] та просив повернути йому спірні грошові кошти позивачем не надано до суду, як і не надано інших доказів звернення до відповідача з відповідною вимогою до отримання відповідачем позовної заяви (04.12.2019 року). В матеріалах справи також відсутні докази повернення позивачу перерахованих [PERSON] грошових коштів у розмірі 40800, 00 грн. та сплати відповідачем процентів за користування коштами за період часу до моменту ухвалення рішення по справі. Суд, проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягають до часткового задоволення. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд вважає, що слід стягнути із відповідача на користь [PERSON] грошові кошти, одержані [PERSON] без достатніх правових підстав у розмірі 40800, 00 гривень. Також, суд вважає, що підлягають до часткового задоволення вимоги позивача щодо стягнення із відповідача відсотків за користування зазначеною сумою коштів, а саме 758 грн. 80 коп. процентів за користування коштами за період з 04.12.2019 року по 21.01.2020 року, нарахованих у розмірі облікової ставки Національного банку України в силу вимог ч.1 ст.536, ч.1 ст.1048 ЦК України, Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Як вбачається з відмітки штемпеля вхідної кореспонденції суду позовну заяву [PERSON] зареєстровано 29.08.2019 року. Вказана позовна заява надійшла до суду засобами поштового зв`язку, згідно конверта, в якому надійшла позовна заява долученого до матеріалів справи, позивачем було направлено позовну заяву до суду 23.08.2019 року. Враховуючи вищевикладену суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Крім цього, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності звернення із позовом до суду, оскільки судом не встановлено домовленості сторін спору щодо визначення строків повернення помилково надісланих позивачем та отриманих відповідачем коштів, що в свою чергу надає позивачу право звернутися з вимогою до відповідача в будь - який момент, з котрого він вважатиме порушене право на повернення власних коштів. З огляду на наведене суд вважає, що позовну заяву подано до суду без порушення строків позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 758 грн. 80 коп. (По справі позивачем заявлено вимогу за ціною позову 62482, 88 грн., що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 41558, 8 грн., що становить 67 %, а тому з частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача758 грн. 80 коп. = 840,80* 67/100).

Outcome: partial