Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

20.02.2014 року позивачка [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новогригорівської сільської ради Вознесенського району про визнання права власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку та господарських будівель [ADDRESS] площею 0,2500 га. та земельної ділянки площею 0,0400 га., наданої для ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказала, що 01.11.2001 року за договором купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок № [ADDRESS]. Право власності на житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] у КП Вознесенське МБТІ 05.12.2001 році. Проте право власності на земельну ділянку надану для обслуговування вказаного житлового будинку та земельну ділянку наданої для ведення особистого селянського господарства [ADDRESS], позивачка на своє ім'я не оформила, а власником її залишилась [PERSON] Оскільки право власності на будинок на підставі цивільно-правової угоди вже набути неможливо, так як її власник [PERSON] помер [INFO], то за захистом своїх прав позивачка звернулась до суду. В подальшому позивачка уточнила свої вимоги, просила визнати право власності тільки на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку та господарських будівель [ADDRESS] площею 0,2500 га.., а фактично просила залишити частину вимог без розгляду. Ухвалою суду від 04.04.2014 року позов в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0400 га., надану для ведення особистого селянського господарства [ADDRESS] було залишено без розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Договір був посвідчений Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею (а.с.5 ). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за [PERSON] 05.12.2001 року в КП Вознесенське МБТІ за реєстровим номером - 228 ( а.с.6). Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 15.09.2011 року вищезгаданий договір купівлі-продажу визнано дійсним (а.с.14). Однак право власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за № [ADDRESS] площею 0,2500 га. на даний час зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 02.09.1996 року за № 194, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.12.2013 року та з технічної документації про нормативну грошову оцінку (а.с.13, 18-21). [PERSON] померла [INFO] в с. Горелуша Кіровського району Калінінської області Росія, що підтверджується свідоцтваом про смерть серії [NUMBER] № 131753 від 18.12.2001 року (а.с.18). Відповідно до чинної на час укладення правочину редакції ст. 30 ЗК України (1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Що також узгоджується з п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою №2 від 19 березня 2010 року). Згідно зазначеної постанови при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна у порядку та розмірі, передбаченому ст. 40, п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України.

Outcome: approved