Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

20.11.2020 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дегтяр І. А., до [PERSON] «Про стягнення аліментів»(вхідний № 6464/20-вх), на обґрунтування якого позивач зазначила, що 25.11.2017 року вони з відповідачем уклали шлюб, що зареєстрований Новобаварським районним у місті Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 588. Від зазначеного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . З липня 2020 року позивач та відповідач проживають окремо. [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Аліменти відповідач нікому не платить. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 гривень щомісяця, але не менш встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з дня пред`явлення цього позову та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 1 - 2 ). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання та розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак надіслала заяву, зареєстровану за вхідним № 228/21-вх від 19.01.2021 року, з проханням справу розглянути за відсутності її із представником відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити (а. с. 28, 50 - 53, 54, 55). Представник позивача [PERSON] - адвокат Дегтяр І. А., що діє за ордером (серії АХ № 1030506), виданим 17.11.2020 року на підставі договору б/н від 17.11.2020 року, а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1473, виданого 12.09.2007 року Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на підставі відповідного рішення № 23, у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення або про розгляд справи за його відсутності не надав (а. с. 17, 16, 50 - 53, 54 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явився, позов визнав частково в розмірі 1500,00 гривень щомісячно та пояснивши, що офіційно не працевлаштований в наслідок фізичного стану, отримує щомісячний дохід у розмірі від 6000,00 до 8000,00 гривень, утримує похилу матір. Також пояснив, що тричі сплатив добровільно аліменти дитині у розмірі по 1000,00 гривень кожного разу (в одному місяці - листопад 2020 року - 1000,00 гривень, в іншому - грудень 2020 року - двічі по 1000,00 гривень), однак з моменту як позивач звернулась в суд із цим позовом виплати припинив. Просив врахувати його не задовільний стан здоров`я, який не може підтвердити документально, однак який перешкоджає йому працювати, та стягнути на утримання дитини суму, що дорівнює 1500,00 гривень. Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно з частиною 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторони позивача свідчить її відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання позивачем та її представником за ордером особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Крім того, згідно з приписами частини 1 та 2 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи, справи, що виникають з трудових правовідносин, а також будь-які інші справи, віднесені до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї норми права, а саме: 1)тих, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2)щодо спадкування; 3)щодо приватизації державного житлового фонду; 4)щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5)в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6)інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини. При цьому частина 6 статті 19 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України визначає, що малозначними справами є: -справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; -справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на предмет позову та ураховуючи відповіді на питання, які слід вирішити при визначенні порядку розгляду справи, в ухвалі суду, постановленій 22.12.2020 року у складі судді Мащенко С. В., визначено, що цю справу слід розглянути у порядку спрощеного позовного провадження, із чим погодились сторони, так як в наданій в ухвалі час не надали заперечень проти обраного порядку. Отже, відповідно до приписів частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в главі 10 вказаного кодексу України. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно із Свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] ), виданого 09.02.2018 року Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] народився [INFO] , про що 09.02.2018 року складено відповідний актовий запис № 113, та його батьками зазначені громадяни України: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] ), виданого 25.11.2017 року Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Харкова, та громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка села Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області, зареєстрували шлюб 25.11.2017 року, про що в цей день складено відповідний актовий запис № 588. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а. с. 8). Таким чином, на підставі зазначених документів судом встановлений факт походження дитини від сторін по справі. З довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 18.08.2020 року за № 427 виконавчим комітетом Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області, убачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресом: [ADDRESS] (а. с. 4). Також, в матеріалах справи міститься довідка про реєстрацію місця проживання особи, що видана 18.08.2020 року за № 433 виконавчим комітетом Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області, з якої убачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресом: [ADDRESS] (а. с. 10). З наведеного убачається, що малолітня дитина проживає та зареєстрована разом із матір`ю, яка у справі є позивачем. Відповідно до копії трудової книжки (серії [NUMBER] ), виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , з 15.01.2020 року [PERSON] прийнята на роботу продавцем-консультантом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] (а. с. 11 - 12). З довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 убачається, що [PERSON] дійсно з січня 2020 року працює у Фізичної особи - підприємця [PERSON] та отримує заробітну плату в розмірі 4800,00 гривень. Також, з довідки убачається, що вона отримує соціальну допомогу в Управлінні соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, розмір якої сягає 4723,00 гривень (а. с. 13 - 15). Згідно з довідкою про доходи № 8561865500511540, [PERSON] , яка перебуває на обліку в Індустріальному об`єднаному управлінні ПФУ міста Харкова, отримує пенсію за віком, яка складала в січні - квітні 2020 року - 2000,00 гривень; травні - червні - 2104,84 гривень; липні - листопаді 2020 року - 2107,80 гривень; в грудні 2020 року - 2110,08 гривень (а. с. 57). Крім того, з копії квитанцій про перерахунок грошових коштів відповідачем на ім`я позивача із зазначенням в графі «призначення платежу» - аліменти на дитину [PERSON] 2018 року народження (код квитанції Р24АР24А802804644С77537 від 11.12.2020; Р24АР24А722503674С10097 від 09.11.2020 року; та Р24АР24А802820388С39494 від 11.12.2020 року) вбачається, що відповідач перерахував позивачці тричі по 1000,00 гривень (а. с. 58 - 60). Оцінюючи вказані довідку про доходи [PERSON] та три квитанції, надані відповідачем за вхідним № 5708/21-вх від 19.10.2021 року, с точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд, перш за все ураховує, що вони надані в порушення строків, визначених в абзаці 4 резолютивної частини ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі, яка отримана відповідачем під особистий короткий розпис 19.01.2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також недоведеність у процесуальний спосіб родинного зв`язку між [PERSON] та сторонами у справі, й критично ставиться до них, хоча і бере до уваги під час ухвалення судового рішення з огляду на засади змагальності й диспозитивності цивільного процесу (а. с. 22 - 25, 26, 32). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 року й ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Так, відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини 1 статті 180 цього ж нормативно-правового акту передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тотожне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того, суд приймає до уваги, що зазначений обов`язок безпосередньо закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України). У свою чергу, положення Конвенції про права дитини передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 зазначеного кодифікованого закону України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на положення частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд враховує, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (частина 1 статті 191 Сімейного кодексу України). За досліджених обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не в повній мірі виконує по відношенню до своєї неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , батьківські обов`язки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по його утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі. Приймаючи до уваги викладені обставини, з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини й відповідача, сімейного положення останнього, який є холостим, часткового визнання ним позову, відсутності доказів щодо існування в нього інших дітей та непрацездатних осіб, які потребують на матеріальну допомогу, суд вважає, що аліменти на утримання неповнолітньої на час звернення із цим позовом дитини, необхідно встановити за проханням позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісяця, починаючи з 20.11.2020 року, до досягнення дитиною повноліття, що буде з урахуванням приписів статті 182 Сімейного кодексу України необхідним та достатнім для його гармонійного розвитку. Одночасно з цим суд вважає за необхідне визначити, що аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ,слід присудити від дня пред`явлення цього позову щомісяця й до досягнення дитиною повноліття. Розв`язуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з того, що: 1)відповідач не має стабільного доходу, який в нього коливатиметься від 6000,00 гривень до 8000,00 гривень щомісяця, тобто середньо він отримує в місяць 7000,00 гривень; 2)мінімальний розмір аліментів на одну дитину у 2021 році не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» є для дитини віком до 6 років 960,50 гривень, з розрахунку: 50% х 1921,00 гривень =960,50 гривень; 3)добровільно в грудні 2020 року сплатив як аліменти 2000,00 гривень, що свідчить про те, що саме така сума є для нього підйомною з огляду на дохід та статки; 4)відповідно до офіційних даних Державної служби статистики України, розмір середньої заробітної плати в 2021 році в Харківській області складає приблизно від 10364,00 гривень до 12072,00 гривень, тобто в середньому особа, що не працює, має сплачувати на утримання малолітньої дитини ј частину від вказаної суми, що дорівнює приблизно 2591,00 - 3018,00 гривень; 5)а також те, що на підставі положень діючого законодавства України [PERSON] , яка отримує пенсію за віком у 2020 році в розмірі від 2000,00 гривень до 2110,08 гривень, є особою із доходом, більшим за прожитковий мінімум для тих, хто втратив працездатність, в тому числі й за віком, а тому в розумінні чинного законодавства не перебуває на утримання. На підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дегтяр І. А., до [PERSON] «Про стягнення аліментів»частково, суд вважає за необхідне вирішити згідно з підпунктом 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2020 році. Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-ІХ від 14.11.2019 року з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 2102 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 840,80 гривень, виходячи з розрахунку: 2102 гривень х 0,4 = 840,80 гривень. Однак на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору. Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дегтяр І. А., частково, суд доходить до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у мінімальному розмірі, встановленому законом, тобто в сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial