Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

21.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 13 239,37 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1535,00 грн., стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що 19.09.2017 року він, керуючи автомобілем Nissan, державний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Кондрашина від вул. Чубаївська в напрямку вул. Фонтанська дорога, зупинився біля краю проїзної частини для висадки пасажира. В цей час відповідач [PERSON], керуючи автомобілем Lexus RX330, державний номер [NUMBER], рухаючись по узбіччю об'їжджаючи затор скоїв зіткнення з автомобілем позивача, внаслідок чого спричинив значних матеріальних збитків і моральних страждань, у зв'язку із чим, позивач звертається до суду із позовом. Ухвалою від 22.01.2018 року провадження у справі відкрито. Стороною відповідача до суду 07.05.2018 року було подано відзив, в якому представник відповідача посилається на те, що на теперішній час не існує жодного належного доказу про те, що ДТП за участю транспортних засобів [PERSON] та [PERSON] відбулося з вини [PERSON] внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України, в зв'язку з чим безпідставним та необґрунтованим є твердження [PERSON], що йому завдано матеріальну шкоду з вини [PERSON] На підставі викладеного сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою від 19.07.2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять в задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником автомобіля Nissan Almera, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] /а.с.31/. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постановою судді апеляційного суду Одеської області Потаніна О.О. від 08.12.2017 року постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 року скасовано і справу закрито. При цьому суддя апеляційного суду Одеської області в постанові від 08.12.2017 року зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зробив зупинку з дотриманням ПДР у правого краю проїзної частини дороги для висадки пасажира, в момент відкриття дверей пасажиром з правого боку, водій автомобіля [NUMBER], пошкодив передні праві двері та завдав значних матеріальних збитків, тому суддя прийшов до висновку, що порушення ПДР були з боку водія «Лексус», н/з [NUMBER], який рухався по узбіччю з правого боку внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода /а.с.8-10/. Таким чином, пояснення позивача щодо обставин ДТП та його невинуватості в даній події, повністю узгоджуються та підтверджуютьтся встановленими в постанові апеляційного суду обставинами. Судом досліджено наданий позивачем Звіт №30949170 про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю КТЗ, складений 27.10.2017 року ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ», з якого вбачається, що вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля [NUMBER], на момент дослідження складає 13239,37 грн. /а.с.13-18/. В ході судового розгляду справи стороною відповідача не заперечувались обставини щодо того, що 19.09.2017 року сталася ДТП за участю транспортних засобів під керуванням сторін по справі. Вказана обставина підтверджується також схемою місця ДТП /а.с.49/. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водіїв не була застрахована. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Всупереч зазначеним положенням стороною відповідача на спростування викладених в позовній заяві та в постанові апеляційного суду Одеської області від 08.12.2017 року обставин будь-яких доказів суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому частиною 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В постанові апеляційного суду Одеської області від 08.12.2017 року зазначено, що факт зіткнення автомобіля «Лексус» з дверми, які відкрив пасажир є причиною того, що водій [PERSON] хотів об'їхати зупинившийся автомобіль по узбіччю, рух по якому чи обгін заборонений, і не відреагував на те, що проходить висадка пасажира. У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду. Однак дослідивши надані докази в їх сукупності та вислухавши пояснення сторін по справі в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що викладена в постанові апеляційного суду Одеської області правова оцінка обставин, що мали місце 19.09.2017 року, повністю узгоджується з іншими доказами у справі та приймається судом при ухваленні даного рішення. Окрім того, відповідач при наданні пояснень в суді зазначив, що він їхав в заторі зразу за машиною позивача, потім пішов на випередження, та мав намір зупинитися в кармані на узбіччі. Але стався наїзд на передні праві двері транспортного засобу позивача. При цьому суд враховує, що при дослідженні схеми ДТП /а.с.49/ відміток щодо наявності на узбіччі карману для зупинки транспортних засобів не зазначено, вказана схема була підписана як позивачем,так і відповідачем та будь-яких зауважень щодо недостовірності схеми ДТП не встановлено. Тобто, доводи відповідача в даній частині також судом відхиляються, оскільки вони не відповідають дійсності. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 13239,37 грн. При цьому доводи сторонни відповідача щодо того, що оскільки [PERSON] не притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення зазначеної ДТП, належних доказів щодо наявності його вини немає, суд не приймає з огляду на викладене вище. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд погоджується з доводами сторони позивача [PERSON] стосовно завдання йому моральної шкоди діями відповідача [PERSON], проте суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню, а саме в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 2500,00 грн. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial