Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

20 січня 2014 року прокурор звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Департаменту фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації кошти, витрачені Миколаївською обласною дитячою лікарнею на лікування потерпілого від злочину [PERSON], в сумі 2647,64 грн. Підтримуючи позовні вимоги, прокурор у судовому засіданні вказував, що внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та гемотоми в області правої скроні, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У звязку із цим, потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні в відділенні Миколаївського обласної дитячої лікарні в період з 11.05.2013 року по 21.05.2013 року. Вартість вказаного стаціонарного лікування склала 2647,64 гривень державних коштів. Представник Департаменту фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації в судове засіданні не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не зявилася, не представила доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою прокурора, вважає за можливе розглянути справу заочно. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 1,2 статті 1179 неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Згідно частини 1 статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Із ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.12.2013 року бачаться, що 11 травня 2013 року між 11-00 та 12-00 годинами [PERSON], знаходячись разом з малолітнім [PERSON] біля недобудованої будівлі, розташованої навпроти будинку № 67 по вул. Янтарній в м. Миколаєві, під час сварки, що виникла на грунті особистих неприязних стосунків, завдав потерпілому три удари кулаком в обличчя, внаслідок чого [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та гемотоми в області правої скроні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Із зазначеними тілесними ушкодженнями потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні в відділенні Миколаївської обласної дитячої лікарні з 11.05.2013 року по 21.05.2013 року. Згідно з довідкою Миколаївської обласної дитячої лікарні витрати на лікування потерпілого склали 2647, 64 грн. Фактичні витрати закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину визначаються згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат на лікування закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використанням, затвердженим постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545. Як передбачено п.1 цього Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п.2 Порядку, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць, на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Як встановлено судом, потерпілий перебував на лікуванні саме з приводу нанесених йому [PERSON] тілесних ушкоджень, в звязку з чим остатній був звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2ст. 125 КК України на підставі ст. 105 КК України у звязку із передачею останнього під нагляд матері строком на 2 роки. Тому, перебування [PERSON] на лікуванні в даному випадку є наслідком злочинних дій [PERSON], які нанесли державі матеріальних збитків. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved