Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

1. Щодо позову. 1.1. Відповідно до позовної заяви, 26.06.2009р. позивачем на імя [PERSON] була видана нотаріально посвідчена довіреність на право здійснювати нагляд за всім його майном та розпоряджатися усім майном, де б воно не знаходилося та із чого не складалося. В позовній заяві зазначено, що 19.07.2012р., коли позивач перебував за межами території України, його колишня дружина [PERSON]М від його імені, на підставі вказаної довіреності подарувала їх спільному сину [PERSON] належну позивачу 1/5 частину квартири №35, що знаходиться по вул.Перекопській у м.Херсоні. Позивач вважає, що укладаючи вищевказаний договір дарування, відповідач [PERSON] діяла у своїх особистих інтересах, всупереч його майновим інтересам, чим порушила вимоги ч.3 ст.238 ЦК України, що є підставою для визнання договору дарування недійсним. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування 1/5 частки квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] від 19.07.2012р., посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-1404, застосувавши наслідки недійсності правочину. 1.2. Представник позивача за договором [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. 2. Щодо позиції відповідача та пояснень інших осіб. 2.1. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] за договором та довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову у звязку з необґрунтованістю. 2.2. Позивач [PERSON] будучи допитаний у судовому засіданні у якості свідка пояснив, що його колишня дружина [PERSON] діючи від його імені на підставі довіреності від 26.06.2009р., подарувала належну йому 1/5 частину квартири на користь їх спільного сина [PERSON] Зазначив, що при вчиненні вказаного правочину, [PERSON] діяла у своїх власних інтересах, на шкоду майновим інтересам довірителя, в результаті чого [PERSON] позбавила його права власності на належну йому частку квартири. Також зазначив, що правочин, вчинений 19.07.2012р. між [PERSON] та [PERSON] не є договором дарування, а містить в собі ознаки договору купівлі-продажу. 3. Щодо встановлених обставин та інших доказів. 3.1. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 12.10.1990р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 12.10.2012р. було розірвано; 3.2. квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Житлово-комунальним відділом Херсонського виробничого бавовняного обєднання від 24.02.1994р.; 3.3. довіреністю від 26.06.2009р. [PERSON] уповноважив [PERSON] здійснювати нагляд за всім його майном та розпоряджатися ним де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося з правом укладати дозволені законом угоди по розпорядженню майном. Жодних обмежень в діях повіреного за умовами довіреності не встановлено; 3.4. 19.07.2012р. [PERSON], діючи від імені [PERSON] подарувала належну [PERSON] на праві особистої приватної власності 1/5 частину квартири №35, яка знаходиться в м.Херсоні, вул.Перекопська, 161, що підтверджується договором дарування від 19.07.2012р., посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєтр. в реєстрі за №1-1404; 3.5. відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.09.2013р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори, Реєстраційна служба Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні про визнання договору дарування недійсним відмовлено за необґрунтованістю; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу відмовлено за необґрунтованістю; 3.6. вищевказаним рішенням суду від 03.09.2013р. встановлено, що [PERSON] була видана довіреність на імя [PERSON] на розпорядження всім його майном, яка не містила заборони на укладення договору дарування, суд прийшов до висновку, що договір дарування, укладений 19.07.2012р. [PERSON] від імені [PERSON] не виходить за межі прав встановлених довіреністю від 26.06.2009р., оскільки в ній не обмежено обсяг прав [PERSON] в розпорядженні майном та прямо не заборонено укладати договір дарування, натомість довірено укладати дозволені угоди по розпорядженню майном, а також суд при прийнятті рішення виходив з того, що договір дарування укладено і посвідчено відповідно до вимог чинного законодавства і не має підстав для визнання його недійсним; 3.7. ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08.11.2013р. рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.09.2013р. залишено без змін; 3.8. вищевказаною ухвалою Апеляційного суду Херсонської області встановлено, що передаючи у власність [PERSON] за договором дарування 1/5 частини спірної квартири, [PERSON], діючи від імені [PERSON], не мала на увазі можливість отримання матеріальних благ, догляду і іншої необхідної допомоги. Зі змісту оспорюваного договору дарування вбачається, що сторони не приховують інші угоди і умови договору відповідають їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки (п.7); 3.9. відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.06.2014р. відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення до квартири; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково, визнано [PERSON], 23.11.1968р.н. таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №35, що розташована за адресою: м.Херсон, вул. Перекопська, 161, в іншій частині позовних вимог відмовлено; 3.10. ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 03.11.2014р. рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.06.2014р. в частині первісного позову [PERSON] про вселення та зустрічного позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням залишено без змін. 4. Щодо правовідносин. 4.1. Частиною 3\~ст.10 ЦПК\~\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. 4.2. Відповідно до вимог\~ч.1 ст.11 ЦПК України\~\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 4.3. Відповідно до\~ч.1 ст.15 ЦК України,\~ст.3 ЦПК України\~\~кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення.\~ 4.4. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 4.5. На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. 4.6. Відповідно до\~ч.1 ст.215 ЦПК України,\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 4.7. Відповідно до\~ч.1 ст.717 ЦПК України,\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовґязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. 4.8. Відповідно до\~ч.3 ст.238 ЦПК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. 5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів. Суд приходить до висновку, що не відповідає встановленим обставинам та фактам позиція представника позивача про те, що укладаючи оспорюваний договір дарування належної позивачу частини квартири на підставі довіреності від 26.06.2009 року, відповідач [PERSON] діяла у своїх особистих інтересах і всупереч майновим інтересам позивача, чим позбавила позивача права власності на його частку квартири, що відповідно до ч.3 ст.238 ЦПК України є підставою для визнання договору дарування недійсним. Зважаючи на дану норму закону, із встановлених судом в межах наданих позивачем доказів обставин справи вбачається, що при вчиненні правочину від імені позивача, відповідач [PERSON] не діяла у своїх особистих інтересах, а також на шкоду майновим інтересам позивача, так як оспорюваний договір дарування, укладений [PERSON] від імені [PERSON] не виходить за межі прав встановлених довіреністю від 26.06.2009р., оскільки в ній не обмежено обсяг прав [PERSON] в розпорядженні майном та довірено укладати дозволені угоди по розпорядженню майном. Крім того, суд бере до уваги прийняте 03.09.2013 року Дніпровським районним судом м.Херсона рішення, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08.11.2013 року залишено без змін, відповідно якого [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про визнання оспорюваного договору дарування недійсним, виходячи з того, що договір дарування укладено і посвідчено відповідно до вимог чинного законодавства і не має підстав для визнання його недійсним. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними, тому суд, в межах заявлених позивачами вимог та зазначених і доведених ними обставин вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed