Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

20.08.2018 року заявниця звернулась до суду з заявою про визнання недієздатним сина [PERSON] , [INFO] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в силу наявного у нього стійкого психічного розладу він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не здатний до самообслуговування, що є підставами для визнання сина недієздатним. [PERSON] у зв`язку з вродженим психічним захворюванням є інвалідом дитинства, група інвалідності 1А за Міжнародним класифікатором хвороб має діагноз глибока розумова відсталість. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0827225 від 11.05.2017 року, інвалідність встановлено безстроково. З 03.03.2010 року по теперішній час [PERSON] знаходиться та постійно проживає у комунальній установі «Запорізькій дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради для розумово відсталих дітей, який розташовано у Дніпровському районі м. Запоріжжя. Посилаючись на викладене, заявниця просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатним. У судовому засіданні заявниця підтримала заяву, просила її задовольнити. Зацікавлені особи в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Клопотань щодо слухання справи без їхньої відсутності на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Стаття 315 ЦПК України зазначає, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом з дитинства групи 1А, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0827225. Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 251 від 11.05.2017 має діагноз: глибока розумова відсталість. Внаслідок психічного розладу [PERSON] потребує у постійному догляді й контролю. У висновку №66 судово-психіатричного експерта від 07.02.2019 року зазначено, що [PERSON] , [INFO] , виявляє ознаки психічного розладу у вигляді глибокої розумової відсталості (у ступені ідіотії згідно МКХ-1Х), внаслідок чого він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Довідкою КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» № 606 від 15.08.2018 року підтверджується місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного,

Outcome: approved