Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

20 травня 2015 року прокурор Шаргородського району Вінницької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення суми наданої дитині тимчасової державної допомоги. Мотивуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2010 року № 2-1074/2010 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 250 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2010 року і до їх повноліття. У зв'язку з тим, що щомісячна сума аліментів, яку сплачує [PERSON], менша від мінімального розміру аліментів на одну дитину, Управлінням соціального захисту населення Шаргородської РДА Вінницької області з 1.07.2011 року [PERSON] призначено тимчасову допомогу на дітей на підставі п. 8 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце їх проживання невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 № 189. Станом на 1 червня 2015 року [PERSON] отримала від позивача допомогу на загальну суму 31 076,48 грн. З огляду на викладене, прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі УСЗН Шаргородської РДА кошти в сумі 31076,48 грн, а також судові витрати. У судове засідання прокурор не з'явився, проте, від старшого прокурора Шаргородського району Вінницької області Килівника Я.О. до суду надійшла заява, у якій він просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте від представника відділу УСЗН Шаргородської РДА Завальнюк Т.В. до суду надійшла заява, у якій вона просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що оскільки відповідач не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, а представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Рішенням Шаргородського районного судуВінницької області від 29 грудня 2010 року № 2-1074/2010 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 250 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2010 року і до їх повноліття (а.с. 45). На підставі поданих документів, передбачених пунктом 6 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце їх проживання невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 № 189, позивачем було призначено виплату [PERSON] тимчасової допомоги з 1.07.2011 року на дітей у зв'язку з тим, що щомісячна сума аліментів, яку сплачує [PERSON], менша від мінімального розміру аліментів на одну дитину, що підтверджується довідками Відділу ДВС Шаргородського РУЮ Вінницької області № 697 від 2.02.2012, № 8131 від 26.11.2012, № 4132 від 8.07.2013, № 661 від 3.01.2014, № 5345 від 7.07.2014, № 305 від 21.01.2015 (а.с. 33, 28, 23, 18, 13, 7 відповідно). За періодичними зверненнями [PERSON] позивачем нараховується і сплачується тимчасова допомога на підставі Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце їх проживання невідоме, що підтверджується копіями заяв № 1975 від 14.07.2014 (а.с. 5), № 136 від 27.01.2015 (а.с. 10), № 331 від 30.01.2014 (а.с. 15), № 844 від 18.07.2013 (а.с. 20), № 1783 від 26.11.2012 (а.с. 25), № 114 від 31.01.2012 (а.с. 30). Так, [PERSON] на підставі рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 15.07.2014 на дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], призначено тимчасову допомогу: з 1.07.2014 по 31.12.2014 в сумі 1157,40 грн на місяць (а.с. 6). На підставі рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 28.01.2015 [PERSON] призначено тимчасову допомогу з 1.01.2015 по 30.06.2015 в сумі 1157,40 грн на місяць (а.с. 11). На підставі рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 14.02.2014 [PERSON] призначено тимчасову допомогу з 1.01.2014 по 30.06.2014 в сумі 1157,40 грн на місяць (а.с. 14). На підставі рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 22.07.2013 [PERSON] призначено тимчасову допомогу з 1.07.2013 по 30.11.2013 в сумі 1017,60 грн на місяць; з 1.12.2013 по 29.12.2013 в сумі 1081,20 грн; з 30.12.2013 по 31.12.2013 в сумі 1157,40 грн (а.с.19). Згідно з рішенням про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 28.11.2012, [PERSON] призначено тимчасову допомогу з 1.11.2012 по 30.11.2012 в сумі 875,61 грн; з 1.12.2012 по 31.12.2012 в сумі 906,51 грн; з 1.01.2013 по 30.04.2013 в сумі по 917,61 грн на місяць (а.с. 24). На підставі рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 6.02.2012 [PERSON] призначено тимчасову допомогу з 1.01.2012 по 31.03.2012 в сумі 869,40 грн на місяць; з 1.04.2012 по 10.06.2012 в сумі 886,80 грн на місяць; з 11.06.2012 по 30.06.2012 в сумі 953,70 грн на місяць (а.с. 29). Із повідомлення Управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 12.05.2015 № 01-10/1033, наданого на запит прокуратури Шаргородського району Вінницької області, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в управління з 1.07.2011 та відповідно до Закону України «Про затвердження порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати документів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме» отримує тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. За період з 1.03.2012 по 30.06.2012, з 1.11.2012 по 31.05.2013 та з 1.12.2013 по 31.05.2015 вона отримала допомогу в сумі 31 076,48 грн (а.с. 3). Отже, судом установлено, що за рахунок коштів держави [PERSON] отримала на дочок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] тимчасову допомогу в розмірі 31076,48 грн. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані з виплатою тимчасової державної допомоги на дитину у зв'язку із невиконанням обов'язку батьків утримувати дитину з підстав, коли батьки ухиляються віл сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, які регулюються наведеними нижче нормативно-правовими актами. Так, згідно зі ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 8, 9 ст. 181 СК України встановлено, що якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Згідно з пунктом 8 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189, тимчасова допомога призначається в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 10 ст. 181 СК України, суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ці обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскільки судом установлено, що відповідач добровільно не відшкодував державі понесені нею витрати на виплату тимчасової допомоги на утримання його дітей, то позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь держави 31 076,48 грн. Окрім того, пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн,.

Outcome: approved