Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

20.02.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачкою [PERSON] Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач посилається на те, що сімейне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на життя та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини сторони не підтримують, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітнюю доньку [PERSON], 2012 р.н. Суперечки про місце проживання дитини та поділ майна немає, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. 20.03.2015 відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до позивача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Обґрунтовуючи вказані вимоги, відповідачка посилається на те, що від шлюбу з позивачем вони мають доньку [PERSON], 2012 р.н. На даний час дитина проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Позивач ухиляється від участі у витратах на її утримання, матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з чим відповідачка просить стягнути з позивача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх доходів позивача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Вимоги відповідачки за зустрічним позовом визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідачка вимоги первісного позову визнала та не заперечувала проти його задоволення, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.06.2010 сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 1072, що вбачається із свідоцтва про шлюб виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки залишено «[PERSON]», яке в наступному згідно свідоцтва про зміну імені виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 16.03.2012 змінено на «[PERSON]». На час розгляду справи сторони не підтримують шлюбні стосунки, тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідачки, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу за первісним позовом, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що сім'я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Судом також встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітня [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги відповідачки [PERSON] про стягнення з позивача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно частини третьої ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи положення ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 182, ст. 191 СК України, а також те, що позивач фізично здоровий та має можливість сплачувати аліменти, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог відповідачки за зустрічним позовом про стягнення на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 243,60 грн. З урахуванням того, що відповідачка звільнена від сплати судового збору за подачу зустрічного позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про задоволення зустрічного позову, з позивача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved