Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] [PERSON] Гомеш Нене (далі позивач) в інтересах якого діє Головне територіальне управління юстиції у Волинській області звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про забезпечення реалізації права доступу до дитини. Ухвалою судді від 17 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року залучено до участі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянином [PERSON] [PERSON], де наразі постійно проживає. 22 березня 2009 року від спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу у них народилася спільна донька [PERSON] Нене. До вересні 2012 року донька разом з батьками проживала у [PERSON] [PERSON] (далі Португалія) у м. Фаро. У вересні 2012 року з дозволу позивача, який був дійсний до листопада 2012 року, відповідач виїхала з дитиною до України і назад до Португалії не повернулися. Позивач стверджує, що з тих пір він не може повноцінно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Посилаючись на приписи Гаазької конвенції про цивільно-правову аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, а також положення ст.ст.153, 157, 159 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач просить суд: 1) встановити спосіб спілкування позивача з дочкою шляхом надання дозволу на відвідування [PERSON] Нене, [INFO], батька [PERSON] [PERSON] Нене, [INFO], за місцем його постійного проживання в Португалії, на обмежений період часу, а саме протягом одного місяця під час літніх канікул дитини; 2) зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною за допомогою програми інтернет-телефонії та відеозвязку Skype кожного вівторка, четверга, суботи або неділі о 18:00 за португальським часом (а.с.3). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві від 24 січня 2018 року заперечила щодо позовних вимог з тих підстав, що позивач належним чином не уповноважив компетентний український орган на представлення його позовної вимоги про зобовязання не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною Skype. Також відповідач зазначає, що за 5 років перебування в Україні донька втратила навички португальської мови та наразі не в змозі нею спілкуватися, що створює мовний барєр між батьком та донькою. Також відповідач вказує, що позивач не довів належними та допустимим доказами свою фінансову та матеріальну спроможність забезпечувати проживання дитини у Портулагії. Одночасно відповідач не заперечує щодо відвідування дитини в Україні. Додатково відповідач просить врахувати суд, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2014 року у справі №161/12190/14-ц, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, відмовлено позивача у задоволенні позову про повернення доньки до Португалії. В судовому засіданні відповідач зазначила, що не перешкоджає спілкуванню позивача з дитиною, за допомогою програми інтернет-телефонії та відеозвязку Skype, позивач сам не дзвонить. Крім того зазначила, що дитина кожної суботи або неділі буде зайнята у час який просить спілкуватися її батько, а тому пропонує спілкування о 7:00 за португальським часом. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві. Представник третьої особи у судове засідання надав висновок [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради, який був підготовлений на вимогу суду. У цьому висновку зазначено, що беручи до уваги вік та інтереси дитини доцільним є встановити наступний порядок спілкування батька з дитиною: 1) протягом одного місяця під час літніх канікул в присутності матері дитини гр. [PERSON] на території України за попереднім узгодженням дня приїзду батька; 2) спілкування з дитиною за допомогою програми інтернет-телефонії та відеозвязку Skype кожного вівторка, четверга, суботи або неділі о 18:00 за португальським часом. Представник служби у справах дітей у судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково, з врахуванням письмового висновку. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 березня 2009 року у м. Фаро, Португальська Республіка народилася [PERSON] Нене. Батьками дитини значаться позивач та відповідач. Дитина народилася поза офіційним шлюбом (а.с.24-25). Як слідує з пояснень сторін, до вересня 2012 року сторони разом з донькою проживали у Португалії, а з вересня 2012 року мати з донькою виїхали до України, де з того часу проживають за адресою [INFO]. З пояснень відповідача слідує, що виїзд зумовлений погіршенням особистих стосунків з позивачем. В подальшому, а саме у 2014 року Головне управління юстиції України в Волинській області зверталося в суд в інтересах громадянина [PERSON] [PERSON] [PERSON] Гомеш Нене до [PERSON] про забезпечення повернення неповнолітньої дитини до [PERSON] [PERSON]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2014 року у цивільній справі №161/12190/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2014 року, а також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, в задоволенні позову Головного управління юстиції України в Волинській області в інтересах громадянина [PERSON] [PERSON] [PERSON] Гомеш Нене до [PERSON] про забезпечення повернення неповнолітньої дитини до [PERSON] [PERSON] на постійне місце проживання за адресою: [INFO], до Ріо Секо, Фаро відмовлено. Надалі, а саме 16 лютого 2016 року позивач на підставі Гаазької конвенції про цивільно-правову аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі Конвенція) звернувся через Центральний орган влади в [PERSON] [PERSON] до Центрального органу влади України із запитом на право доступу до дитини (а.с.4-15). У листі Генерального управління реінтеграції та пенітенціарних служби [PERSON] [PERSON] від 28 червня 2017 року зазначено, що позивач повторно заявляє про бажання проживати з дочкою в Португалії протягом її літніх канікул, та забезпечити йому доступ до спілкування дитини через Skype (а.с.29-30). У письмові заяві від 07 червня 2016 року відповідач відмовила у задоволенні запиту про надання доступу шляхом виїзду дитини за кордон, одночасно повідомила що позивач в змозі відвідувати дитину в Україні (а.с.32). Довіреністю від 14 липня 2016 року позивач уповноважив центральний орган України або уповноважених ним представників діяти від його імені (а.с.33-34). Під час судового розгляду відповідачем були надані наступні документи, які підтверджують обставини побуту та життя дитини в Україні, а саме: 1) довідка КЗ «Луцький НВК №26 Луцької міської ради» згідно якої, дитина навчається у 3-В класі; 2) довідка про склад сімї, з якої слідує, що дитини проживає разом з відповідачем за адресою [ADDRESS]; 3) характеристика КЗ «Луцький НВК №26 Луцької міської ради» згідно якої, практичний психолог школи провела індивідуальну діагностику з метою виявлення характерологічних особливостей учениці та діагностики взаємовідносин у сімї. В ході діагностики були виявлені страхи дитини, повязані з батьком, який погрожує забрати її у матері. Спогади про батька у дівчинки негативні та неприємні. Дитина не змозі описати зовнішність батька, оскільки не памятає його; 4) свідоцтві про право власності відповідача на квартиру за адресою [ADDRESS]; 5) характеристика відповідача, яка носить позитивний характер; 6) грамоти дитини про участі у конкурсах з образотворчого мистецтва, танцях. В свою чергу, позивачем на запит суду надані наступні документи які підтверджують обставини його життя та побуту: 1) довідка поліції громадської безпеки м. Фаро, Португальська Республіка, з якої слідує, що позивач є кадровим агентом поліції та йому буде надана відпустка у серпні 2018 року; 2) інформації, з якої слідує, що дитина сторін відвідувала дошкільний заклад у Португалії, дитина була завжди доглянута та привязана до обох батьків. Наразі позивач проживає із співмешканкою, з якою проживають протягом останніх 4 років, та з їх 15 місячною дитиною. 28 січня 2018 року, без попередження була проведена перевірка по місцю проживання батька з якої слідує, що квартира доглянута, чиста; 3) медична довідка позивача, з якої слідує, що він не хворіє ніякими інфекційними захворюванням, фізично та розумово здоровий, не страждає психіатричними захворювання, не має звички регулярно споживати алкогольні напої, не споживає наркотиків чи психотропних речовин. Крім того, на вимогу суду [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради був підготовлений письмовий висновок від 15 березня 2018 року №60, в якому зазначено, що беручи до уваги вік та інтереси дитини доцільним є встановити наступний порядок спілкування батька з дитиною: 1) протягом одного місяця під час літніх канікул в присутності матері дитини гр. [PERSON] на території України за попереднім узгодженням дня приїзду батька; 2) спілкування з дитиною за допомогою програми інтернет-телефонії та відеозвязку Skype кожного вівторка, четверга, суботи або неділі о 18:00 за португальським часом. Крім того, в ході судового розгляду відповідач надала засвідчений переклад заяви її адвоката в [PERSON] [PERSON], з якої слідує, що відповідача зверталася до уповноважених правоохоронних органів [PERSON] [PERSON] з приводу негідної поведінки позивача, який виставив їх з дитиною на вулицю та викинув їх особисті речі на вулицю. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 21 Конвенції визначено, що заява з проханням організувати або забезпечити ефективне здійснення прав доступу може бути подана до Центральних органів Договірних держав у тому ж порядку, як і заява з проханням про повернення дитини. Центральні органи зобов'язані, на підставі положень про співробітництво, викладених у статті 7, сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконанню будь-яких умов здійснення цих прав. Центральні органи вживають заходів, наскільки це можливо, для усунення будь-яких перешкод здійсненню таких прав. Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти порушенню процедур з метою організації здійснення або захисту цих прав і забезпечення поваги до умов для їхнього дотримання. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частинами першою, другою та третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій та другій статті 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У принципі 6 Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року визначено, що Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обовязок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сімї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. З аналізу вищевикладених норм сімейного законодавства слідує, що батьки дитині мають рівні права щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, навіть після припинення сімейних відносин між батьками. В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, між сторонами дійсно існує наявний спір стосовно участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки відповідач не надає дозволу на виїзд доньки за обмежений час за кордон до батька, мотивуючи це, зокрема мовним барєром, психологічними переживаннями дитини. При цьому вирішити цей спір в досудовому порядку, зокрема шляхом звернення до органу опіки та піклування позивачу не вдалося, оскільки позивач та відповідач проживають в різних державах. Таким чином, на думку суду вказаний спір підлягає вирішенню саме в судовому порядку. При цьому вирішуючи цей спір суд враховує в першу чергу інтереси дитини, яка має право на повноцінний розвиток та спілкування як з матірю, так із батьком. Проаналізувавши запропонований позивачем спосіб участі у спілкуванні за допомогою Skype звязку, враховуючи висновок [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради, в якому підтримується такий вид спілкування, суд вважає його в цілому належним та допустимими та таким, що відповідають інтересам дитини в тому числі вказаний спосіб спілкування буде найоптимальнішим та таким, що дозволить батьку не втратити остаточно контакт з дитиною та не буде жодним чином обмежувати сторін, а тому з врахуванням зайнятості дитини щосуботи та щонеділі, суд вважає за можливе встановити наступний спосіб позивачу спілкування з дитиною, а саме: за допомогою програми Інтернет телефонії та відеозвязку Skype кожного вівторка, четверга о 18:00 та суботи, неділі о 7:00 за португальським часом. Мовний барєр, на переконання суду не є перепоною для спілкування батька з дитиною, оскільки дитина є малолітньою, раніше постійно проживала у Португалії, де відвідувала навіть дошкільний заклад, а отже, на переконання суду, швидко зможе адаптуватися до спілкування з батьком на португальській мові, навичками якої вона володіла. Одночасно, суд не може погодитися на запропонований спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом надання дозволу на відвідування дитиною батька за місцем його постійного проживання в Португалії, оскільки, по-перше, з психологічної характеристики дитини наданої психологом шкільного закладу, який вона відвідує, слідує, що дитина важко переживає розрив із матірю, оскільки привязана до неї. Крім того, дитина має негативні асоціації з батьком, що ще більше може вплинути на її психоемоційний стан у разі виїзду за кордон до нього. По-друге, з наданих відповідачем документів слідує, що відповідачка зверталася до уповноважених правоохоронних органів [PERSON] [PERSON] з приводу негідної поведінки позивача, який виставив їх з дитиною на вулицю та викинув їх особисті речі на вулицю. По-третє, з наданих позивачем документів слідує, що він наразі проживає з іншою співмешканкою та їх спільною дитиною малолітнього віку, тобто він має іншу сімю, що також буде негативно впливати на дитину у разі її виїзду за кордон. Тому суд вважає зазначений вид спілкування передчасним, оскільки зв'язок дитини з батьком є втраченим і таким, що потребує поновленню. Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи позицію матері дитини, яка в цілому не заперечує щодо спілкування батька з дитиною на території України, а також висновок [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради, також враховуючи, що батько має право спілкуватися з дитиною рівно як і дитина потребує батьківського піклування та фізичного спілкування, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом надання дозволу позивачу протягом одного місяця під час літніх канікул в присутності матері [PERSON] на території України, з попередженням про день приїзду позивачем відповідача не менше ніж за 14 днів. На переконання суду, такий спосіб спілкування буде відповідати інтересам дитини, а також забезпечить належний доступ батька до спілкування з дитиною, як він цього прагне, в результаті приведе до поновлення втраченого звязку дитини з батьком. Крім того, враховуючи, що позивачем не надано доказів перешкоджання матірю у спілкуванні з дитиною за допомогою програми Інтернет телефонії та відеозвязку Skype, також категоричне заперечення відповідачем наявності зазначених перешкод, суд прийшов висновку щодо необхідності в задоволенні позовної вимоги в частині зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною за допомогою програми інтернет-телефонії та відеозвязку Skype відмовити у звязку з безпідставністю. На підставі наведеного та

Outcome: partial