Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

20 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та пені. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.11.2010 було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. [PERSON] у вересні - жовтні 2012 року, жовтні - листопаді 2014 року та починаючи з січня 2015 року перестав сплачувати позивачці аліменти, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10973,09 грн. Зазначила, що у зв'язку з виникненням заборгованості з вини відповідача вона має право на стягнення пені у розмірі 28821,74 грн. Просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 10973,09 грн., пеню за період прострочки сплати аліментів у розмірі 28821,74 грн., та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], та його представник Севостьянова І.Г. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в сумі заборгованості в розмірі 4233,02 грн., зазначили, що не згодні з іншим розміром заборгованості по аліментам, позовні вимоги в частині стягнення пені не визнали в повному обсязі посилаючись на неповідомлення державним виконавцем про наявність заборгованості саме в цьому розмірі та неврегульованість між боржником та стягувачем питання сплати аліментів. Представники третьої особи у судовому засіданні зазначили, що [PERSON] сплачував аліменти до січня 2014 року добровільно та надавав державному виконавцю розписки стягувача про отримання аліментів, з січня 2015 року відповідач перестав сплачувати аліменти. З урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08.06.2015 боржник має заборгованість за вересень-жовтень 2012 року, жовтень-листопад 2014 року та січень-червень 2015 року. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.2010 року, на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.11.2010 року, видано виконавчий лист №2-6489/2010, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання [PERSON] аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21.10.2010 року (а.с.3-4). 08.12.2010 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-6489 виданого 17.11.2010 року (а.с.5). Згідно довідки Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції № 795 від 03.07.2015 року, розмір заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-6489 від 17.11.2010 року, станом на 01.07.2015 року складає 1982,82 грн.(а.с.7). Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2015 року, яка набрала законної сили 15.06.2015 року визнано дії державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Мартусенко Наталії Миколаївни при визначенні розміру заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні ВП №23186717, відкритому по виконавчому листу № 2-689 щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] щодо зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментам без заяви платника аліментів та зарахування сплачених боржником коштів в рахунок майбутніх платежів - неправомірними, зобов'язано державного виконавця провести перерахунок заборгованості по аліментам про що надати довідку стягувачу.(а.с.88-90). Згідно довідки Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, на підставі ухвали суду від 08.06.2015 року проведено перерахунок заборгованості по аліментам. Загальна сума боргу по аліментам за період з 21.10.2010 року по 01.07.2015 року складає 12011,23 грн. (а.с.83-84). Згідно копії розписки від 18.12.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 3300,00 грн.(а.с.67). Згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.07.2015 [PERSON] було сплачено аліменти за 05-06 місяці 2015 року в розмірі 1980,00 грн. (а.с.91). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно зі ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Розмір аліментів визначений державним виконавцем за період з жовтня 2010 року по червень 2015 року включно сторонами не оскаржувався. Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, у грудні 2014 року [PERSON] передав [PERSON] грошову суму в розмірі 3300,00 грн. в рахунок аліментних платежів за жовтень-грудень 2014 року. З урахуванням положень ухвали Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2015 року вбачається наявність заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів за період вересень-жовтень 2012 року та січень-червень 2015 року на загальну суму 7983,77 грн. Водночас, враховуючи сплату [PERSON] у липні 2015 року аліментів за травень-червень 2015 року в розмірі 1980,00 грн., суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам за вказаний період становить 6003,77 грн. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. За змістом частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що вина відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутня, оскільки відповідач не був обізнаний про наявність заборгованості. Так державним виконавцем було надано відповідачу довідку від 03.07.2015 за № 795 із розміром заборгованості 1982,82 грн. (а.с.7), яку він сплатив 17.07.2015. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон). Згідно зі ст. 1 вищезазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, до матеріалів справи на підтвердження доказів понесення витрат [PERSON] на правову допомогу адвоката в розмірі 2000 грн., надано договір про надання правової допомоги від 29.09.2015 (а.с. 36), квитанцію про сплату гонорару від 16.12.2015 на суму 2000 грн., (а.с. 75), акт виконаних робіт від 16.12.2015. (а.с. 76). Адвокат Севостьянова І.Г., приймала участь у судових засіданнях 29.09.2015 на протязі 3 хвилин (а.с. 37-38), 20.10.2015 - 32 хвилини (а.с. 50-51), 16.11.2015 - 5 хвилин (а.с. 60-61), 23.11.2015 - 1 годину 05 хвилин (а.с. 69-71), 16.12.2015 - 49 хвилин (а.с. 79-81), 20.01.2016 - 47 хвилин (а.с. 92-93). З врахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та фактично наданих послуг, виходячи з погодинної участі у справі особи, яка надавала правову допомогу суд вважає дійсною вартість послуг по наданню правової допомоги позивачеві в розмірі 1847,19 грн., із розрахунку ((3 хв. + 32 хв. + 5 хв. + 1 год. 05 хв. + 49 хв. + 47 хв.) х 1378 грн. х 40%) Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати по справі складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 1847,19 грн. та судового збору в розмірі 288,21 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідача підлягає стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 43,23 грн. та з позивача на користь відповідача пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено в розмірі 1570,11 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до положень ст. ст. 180, 195-197 СК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,

Outcome: partial