Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

20 серпня 2018 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визначити їм додатковий строк в три місяці для звернення до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . На обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді належного їй на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За життя мати прийняла рішення, що після її смерті вказаний житловий будинок успадкує одноособово вона, позивач [PERSON] , що було обговорено з усіма членами родини, які не мали проти цього ніяких заперечень. У спадковому будинку вона мешкала з 2009 року, а 01 липня 2011 року, з дозволу матері, як власника будинку, вона була зареєстрована в ньому та стала постійно в ньому проживати. З 2011 року в будинку разом з нею стала проживати мати [PERSON] , яка хворіла і потребувала стороннього догляду та допомоги, які забезпечувала їй вона, [PERSON] . При цьому мати залишалася бути зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації свого чоловіка [PERSON] та молодшої дочки [PERSON] . Після смерті матері вони, позивачі, не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Вона, [PERSON] , вважала, що, проживаючи в спадковому будинку разом із спадкодавцем на час її смерті, вона прийняла спадщину, і в будь-який момент зможе юридично оформити свої спадкові права, а [PERSON] не мав наміру приймати спадщину, бо був обізнаний про бажання матері щодо прийняття спадщини лише її дочкою [PERSON] . Вона, [PERSON] , постійно проживала і проживає по теперішній час у спадковому будинку, сплачує всі необхідні платежі, підтримує будинок у належному санітарно-технічному стані, він є її єдиним постійним місцем реєстрацію та проживання. Протягом тривалого часу після смерті матері відповідачі, які є спадкоємцями першої черги за законом, виконуючи волю померлої, не висловлювали бажання приймати спадщину. Проте, у червні 2018 року відповідачі почали висловлювати бажання прийняти спадщину після смерті [PERSON] у вигляді будинку [ADDRESS] та про розподіл цього будинку між спадкоємцями. У зв`язку з порушенням відповідачами умов домовленості він, [PERSON] , також вирішив звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, щоб в подальшому оформити свою частку спадщини на старшу сестру [PERSON] Про існування буд-яких строків для прийняття спадщини він не знав і вважав, що сестра [PERSON] , яка на момент смерті матері мешкала разом з нею, прийняла спадщину одноособово. Про те, що він, [PERSON] , має звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, йому стало відомо після того, як він дізнався, що [PERSON] не оформила свої спадкові права, а на спадковий будинок претендують відповідачі. 19 червня 2018 року вони, позивачі, звернулися до Першої кам`янської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Постановою державного нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, у зв`язку з пропуском строку для подання заяви на прийняття спадщини. Вважають, що строк для подання заяв про прийняття спадщини був пропущений ними з поважних причин, при цьому вони не зверталися до нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини, отже мають право на отримання спадщини після смерті матері. Посилаючись на статті 1221, 1261, 1279, ч.3 ст. 1271, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», просять визначити їм додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, тривалістю три місяці. Ухвалою судді від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Під час підготовчого засідання, за клопотанням позивача [PERSON] з Першої кам`янської державної нотаріальної контори була витребувана спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 02 липня 2019 року закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву (а.с. 74-76), де зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню, а викладені позивачем факти не відповідають фактичним обставинам справи. Посилаючись на статті 1220, 1222, 1269, 1270, 1271, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», постанови Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1485цс15), просить відмовити позивачам у задоволенні позову, бо ними не доведено поважність причин, з яких вони пропустили встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 82), про причини неявки суд не повідомили та не надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи - Першої кам`янської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Від завідувача Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л.В. до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Виходячи з наведеного, відповідно до ч.3 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] та представника Першої кам`янської державної нотаріальної контори. Позивач [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Також пояснила суду, що її померла [INFO] мати [PERSON] останні три роки до своєї смерті проживала разом з нею у будинку [ADDRESS] . Цей будинок належав матері. Проте мати була зареєстрована разом із своїм чоловіком [PERSON] та молодшою дочкою [PERSON] в будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Після смерті матері вона, брат [PERSON] , вітчим [PERSON] та сестра [PERSON] домовилися, що будуть спадкувати майно, що залишилося після матері, в рівних частках. Вони з братом [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після спливу шести місяців після смерті матері, і нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідачі не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері, але вони були зареєстровані за однієї адресою разом із матір`ю, тому вони можуть оформити спадщину. Вона та брат не можуть добровільно вирішити з відповідачами питання щодо поділу спадщини. Житловий будинок [ADDRESS] мати отримала у власність після своєї матері [PERSON] Бабуся ще за життя хотіла переоформити цей будинок на неї, позивачку [PERSON] Мати зареєструвала її, [PERSON] , у спадковому будинку, і вони разом мешкали в ньому до смерті матері. Останній рік перед смертю матері з ними також проживала [PERSON] , а [PERSON] мешкав один у своєму будинку по [ADDRESS] . [PERSON] мешкав зі своєю сім`єю по [ADDRESS] . Всі спадкоємці домовилися, що спадковий будинок продавати не будуть, і в цьому будинку вона буде мешкати одна. Мати бажала, щоб будинок належав тільки їй, а що мати казала брату та сестрі, їй невідомо. За життя матері вони взагалі не розмовляли про спадкування. Вона та брат [PERSON] своєчасно не звернулися до нотаріальної контори, бо їм надали консультацію, що вони можуть прийняти спадщину після шести місяців. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вони звернулися в червні 2018 року, бо дізналися, що відповідачі мають намір продати будинок. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Кущ О.М. у вступному слові підтримувала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Пояснила суду, що зі слів позивачів, їй відомо, що вони не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті матері, бо була домовленість між усіма спадкоємцями про те, що будинок успадкує позивач [PERSON] , яка мешкала разом з матір`ю на момент її смерті. Тому ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Вважає, що позивач [PERSON] пропустила строк для звернення із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, якими є її юридична необізнаність щодо строків та порядку оформлення спадщини, оскільки вона вважала, що, залишившись проживати у будинку після смерті матері, вона зможе оформити спадщину в будь-який час. Позивач [PERSON] також пропустив строк для подання заяви з поважних причин, бо вважав, що спадщину у вигляді спадкового будинку одноособово прийняла [PERSON] , а коли він дізнався про наміри відповідачів прийняти спадщину у вигляді спірного будинку, в нього виникло бажання також прийняти свою частку спадщини, у зв`язку з чим він звернувся до нотаріальної контори, щоб прийняти свою частку, а потім передати її [PERSON] . Відповідач [PERSON] у вступному слові заперечувала проти задоволення позову та пояснила суду, що вона останній рік перед смертю матері також проживала в будинку по [ADDRESS] разом з матір`ю і сестрою [PERSON] , хоча залишалася зареєстрованою разом з батьком в будинку по [ADDRESS] , де проживав її батько. Вона також доглядала за матір`ю. Між ними не було ніякої домовленості відносно того, що спадковий будинок залишиться лише сестрі [PERSON] Вона не бажає, щоб позивачі отримали у спадщину будинок, а хоче одна отримати цей будинок у власність в порядку спадкування, а потім оформити його на своїх дітей. Вона та батько [PERSON] зверталися до нотаріальної контори, щоб отримати спадщину, але нотаріус відмовив, бо ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з претензією до спадкоємців [PERSON] , але офіційної відмови нотаріуса не було і офіційно заяви вони ще подавали. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Швець М.В. у вступному слові заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, оскільки позивачі не надали доказів на підтвердження того, що вони пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а юридичні необізнаність, незнання та фактичне проживання із спадкодавцем на момент його смерті, не є поважними причинами пропуску строку. Вислухавши вступне слово позивача [PERSON] , представника позивачів - адвоката Кущ О.М., відповідача [PERSON] , її представника - адвоката Швець М.В., дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 94). Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та позивачами [PERSON] і [PERSON] , підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 11, 12). Згідно довідки № 612, що видана 07 липня 2015 року головою квартального комітету № 4 (а.с. 97 оберт), [PERSON] на момент смерті була зареєстрована разом із чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Проте, за місцем реєстрації [PERSON] не мешкала, а з грудня 2011 року до дня смерті фактично мешкала у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про проживання № 1241 від 23 червня 2018 року (а.с.15), що складений на підставі свідчень мешканців сусідніх будинків: [PERSON] (будинок [ADDRESS] ); [PERSON] (будинок [ADDRESS] будинок [ADDRESS] , та підписаний головою квартального комітету № 12 Дніпровськогзо району Білоус О.І . В цьому акті також зазначено, що разом з [PERSON] у будинку [ADDRESS] мешкала її дочка [PERSON] , і вони вели спільне господарство. Як вбачається із довідки № 1150 від 03 травня 2018 року, виданої головою квартального комітету № 12 Дніпровського району Білоус О.І . (а.с. 14), та паспорту (а.с 98 оберт), позивач [PERSON] була зареєстрована у вказаному житловому будинку з 01 липня 2011 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила, що до своєї смерті мати [PERSON] фактично мешкала в будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею мешкала позивач [PERSON] . Вона, відповідач [PERSON] , також останній рік перед смертю матері мешкала разом із матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] у цьому будинку та допомагала доглядати за матір`ю. Таким чином, судом встановлено, що на момент смерті спадкодавець [PERSON] фактично мешкала разом із своїми дочками [PERSON] , [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із спадкової справи, копія якої витребувана судом від Першої кам`янської державної нотаріальної контори (85-102), спадкова справа № 275/2015 після померлої [PERSON] була заведена та зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 57397002 на підставі заяви - претензії ПАТ «Альфа-Банк» з вимогами до спадкоємців померлої [PERSON] , яка була подана до нотаріальної контори 28 квітня 2015 року. Ніякі інші спадкоємці померлої протягом шести місяців після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] лише 19 червня 2018 року, тобто після закінчення строку у шість місяців, який почався з часу відкриття спадщини (а.с. 85 оберт та а.с. 86). Постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори (а.с. 102) позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з пропущенням спадкоємцями строку для прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, суд може надати йому додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, вказано про те, що за змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У позовній заяві та в судовому засіданні позивач [PERSON] стверджувала, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки проживала разом з матір`ю на момент її смерті у спадковому будинку, була зареєстрована в цьому будинку і мати бажала, щоб вона єдина успадкувала, а тому вважала, що вона прийняла спадщину і може юридично оформити її у будь-який момент. Також посилалася на те, що між усіма спадкоємцями була домовленість про те, що вони всі будуть спадкувати майно, що залишилося після смерті матері, у рівних частках, а тому не подавала заяву до нотаріуса. Позивач [PERSON] у позовній заяві стверджував, що він не звертався із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що сестра [PERSON] єдина успадкувала належний матері житловий будинок, а коли дізнався, що на будинок претендують відповідачі, то вирішив і сам подати заяву, щоб отримати свою частку спадщини, а потім передати її сестрі [PERSON] . Суд вважає, що зазначені позивачами причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними; позивачі свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняли дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, а те, що вони не скористалися своїм правом на прийняття спадщини через свою юридичну необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, не є правовою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначене узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного суду України від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, а також відповідає роз`ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені у Листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13. Ніяких інших поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачі в позовній заяві та в судовому засіданні не зазначили і не надали докази, які б підтверджували, що вони пропустили строк для подання заяви з причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними для них труднощами на вчинення цих дій. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене та відсутність підстав для надання позивачам додаткового строку для прийняття спадщини, суд вважає за необхідне відмовити позивачам в задоволенні їх позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачами судові витрати покладаються на них та не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed