Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

21.04.2015 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області отримано вказаний вище позов. Так, ПАТ Дельта Банк звернувся до суду з позовом, який мотивовано тим, що 07.05.2008 між ТОВ Комерційний банк Дельта, правонаступником якого є ПАТ Дельта Банк та [PERSON] укладено кредитний договір №006-01993-070508. Позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок №26254902564144 в національній валюті України гривні, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії у розмірі 3000,00 грн. Банк виконав взяті на себе зобовязання, однак станом на 11.03.2015 за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 3180,00 грн., що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення боргу. В судове засідання представник позивача не зявився. В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначено, що позовні вимоги він підтримує в повній мірі та в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином за місцем реєстрації. Представником відповідача подано суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача чи її представника суду подано не було. Суд направив позивачу копію заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, однак представником позивача не надано суду жодних заяв, клопотань чи будь-яких документів щодо поважності причин пропуску такого строку. В подальшому суд визнав явку представника позивача обовязковою про, що позивачу було надіслано відповідного листа, однак представник позивача в судове засідання не зявився. Жодних заяв чи клопотань з даного приводу до суду не надходило. Враховуючи викладене суд, зважаючи також на положення ст.ст. 10,11,27-31 ЦПК України, враховуючи зміст заяви представника позивача ухвалив повторно провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до переконання в тому, що позов обґрунтований, однак в його задоволені слід відмовити за спливом строку позовної давності, враховуючи таке. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. В ч.1 ст.626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. 07.05.2008 між ТОВ Комерційний банк Дельта, правонаступником якого є ПАТ Дельта Банк та [PERSON] укладено кредитний договір № 006-01993-070508. Позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок №26254902564144 в національній валюті України гривні. Кредитор випустив та надав в користування клієнту платіжну карту міжнародної платіжної системи, а також ПІН-код до карти строком дії на 3 роки. Банк надав клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладання цього договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунок в сумі 3000 грн.(далі кредитний договір). Згідно п.1.3 кредитного договору ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Перегляд або зміна ліміту кредитної лінії загального розміру кредитної здійснюється у відповідності до внутрішніх процедур банку та умов цього договору. Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії загальний розмір кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода до договору про зміну ліміту кредитної лінії загального розміру кредитної лінії сторонами не складається. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В п.1.4. кредитного договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод до цього договору. Згідно п.3.6 кредитного договору клієнт картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у виді обовязкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у тарифах. Обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості,овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов тарифів до складу ОМП можуть включатися інші платежі. (а.с.2). Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, однак в розрахунку боргу позивач вказує, що борг рахується лише по тілу кредиту і сума такого боргу обрахована позивачем не за певний період, а лише станом на 11.03.2015 в розмірі 3180,00 грн. (а.с.1,6). Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, разом з тим, кредитний договір сторін спору не містить такого пункту. Графіку погашення боргу сторони договору не складали зважаючи на суть договору і, як зазначалось вище в п. 3,6 договору сторони погодили, що клієнт картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у виді обовязкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у тарифах. Обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов тарифів до складу ОМП можуть включатися інші платежі. (а.с.4). Як слідує з наданого суду розрахунку по кредитному договору, а саме з даних відображених в колонка «платежі» та «зняття готівки» позичальник знімала кошти з кредитної картки лише раз, а саме 12.05.2008 в розмірі 3000,00 грн., тобто в день укладення договору, а погашення кредиту позичальник проводила в період з 05.06.2008 по 22.09.2010, тобто востаннє сплата по договору проведена позичальником ще 22.09.2010. Загальна сума повернення коштів становить 4395,00 грн. Погашення кредиту проводилось щомісячно, за виключенням серпня, жовтня, листопада, грудня 2009 року, лютого, березня та червня 2010 року, з чого слідує, що прострочка сплати кредиту виникла більше трьох років до дати предявлення даного позову до суду (а.с. 8). В поданій суду заяві про застосування наслідків спливу позовної давності відповідач вказує, що останню сплату по договору кредиту вона здійснила 22.09.2010, а позов предявлено до суду лише в 2015 році. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, як вже зазначалось вище позовна заява отримана судом 21.04.2015 (а.с. 1), а остання сплата по договору кредиту проведена боржником ще 22.09.2010. В подальшому кошти по договору кредиту боржник не сплачувала. Таким чином, прострочка сплати коштів по договору кредиту виникла більше ніж три роки до дати предявлення позову, а відтак в силу дії ст.ст. 256-267 ЦК України, трьохрічний строк позовної давності для предявлення кредитором позовної вимоги щодо стягнення боргу по тілу кредиту з боржника минув. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зважаючи на останню дату сплати боргу, а саме 22.09.2010 та зміст ст. 264 ЦК України переривання строку позовної давності не було. Відповідно до вимог ч.ч.3-5 ст. 267 ЦК України\~сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вже зазначалось вище після отримання заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд, 12.10.2015 направив її копію для відому позивачу. Лист отримано позивачем 15.10.2015, однак станом на день розгляду справи жодних заяв чи клопотань, в тому числі з приводу поважності причин пропуску позовної давності, позивач суду не надав. В подальшому суд визнав явку представника позивача обовязковою про, що 10.11.2015 позивачу було надіслано відповідного листа, який отримано позивачем 16.11.2015, однак представник позивача в судове засідання не зявився. Жодних заяв чи клопотань з даного приводу до суду не надходило. В ході розгляду справи судом встановлено, що на підставі кредитного договору №006-01993-070508 від 07.05.2008 банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000,00 грн. та встановив ліміт на рахунку в сумі 3000,00 грн. В кредитному договорі сторони погодили право кредитора самостійно змінювати ліміт кредитної лінії. В позові вказано, що взяті на себе зобовязання щодо щомісячного повернення коштів відповідач належним чином не виконала, чим порушено умови договору. Зазначені обставини могли стати підставою для стягнення суми боргу в судовому порядку, однак позивач пропустив строк позовної давності при предявленні в квітні 2015 року даного позову до суду, оскільки остання сплата по договору кредиту здійснена боржником ще 22.09.2010, а відтак позивач дізнався про порушення свого права більш ніж за три роки до предявлення даного позову до суду, а тому за правилами ст. 267 ЦК України в задоволені позову слід відмовити за спливом позовної давності, оскільки відповідачем подано суду відповідне клопотання. Підстав, які б свідчили про переривання строку позовної давності чи про поважність причин пропуску такого строку позивачем суд не повідомлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed