Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

21.01.2016 року в суд поступила позовна заява [PERSON], яка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 3 000 грн. щомісячно, а також стягнути з відповідача аліменти за попередній період, а саме за 12 місяців з часу подачі позовної заяви в розмірі 1 000 грн. щомісячно, 12 000 грн. з тих підстав, що відповідач добровільно кошти на утримання сина не надає. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] також покликається на те, що 09.10.2012 року вони з відповідачем по справі розірвали шлюб. За час спільного проживання в них народився син [PERSON], який на сьогоднійшній день проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні сина не бере, коштів на його утримання не надає, ухиляється від виконання своїх прямих обов'язків утримувати сина. Дитині на даний час 5-ть років, а відповідач не виділяє матеріальної допомоги. Оскільки, відповідач є працездатним, має постійний дохід, працює в Росії вахтовим методом, та як повідомив він в опікунській раді, що отримує заробітню плату у розмірі 10 000 грн., тому може і має реальну можливість надавати допомогу на утриманя дитини. Окрім того, відповідач по справі під час вирішення питання в Стрийській райдержадміністрації щодо встановлення годин на побачення визнав ту обставину, що не платить їй аліменти на утримання дитини офіційно і протягом трьох років не платив та повідомив, що готовий їх оплатити негайно тільки за рішенням суду, а тому щей просить стягнути з нього аліменти за минулий період в сумі 12 000 грн. з січня 2015 року до часу подачі позовної заяви в суді. В суді позивачка [PERSON] та її представник Іванус М.І. позовні вимоги підтримали та просять їхні вимоги задовольнити повністю, стягувати з відповідача на утримання їх сина в розмірі 3 000 грн. щомісячно, з часу подачі позовної заяви та 12 000 грн. до часу подачі позову до суду за минулий період 12 місяців в розмірі по 1 000 грн. щомісячно, оскільки батько дитини не надавав утримання добровільно, ухилявся від добровільної допомоги дитині. Докази письмові про його доходи в них відсутні. В даний час він не працює, знаходиться дома, а тому доходів ніяких не має. Щодо вахтового методу роботи в Росії ствердили, що так написав адвокат, а фактично по трудовій книжці він значиться не працюючим. Відповідач [PERSON] та його представник Салада Т.М. позовні вимоги не визнали та пояснили, що в 2013 році після розлучення відповідач передавав для дитини по 1 000 грн. допомогу на утримання, бо в цей час працював, однак позивачка по справі відмовилася від вказаних грошей, переслала їх назад, а тому вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Протягом трьохрічного проживання дитини з позивачкою він неодноразово дарував дитині подарунки приблизно на великі суми, оскільки сина дуже любить, просить врахувати це при вирішенні питання про стягненя аліменів за минулих 12-ть місяців. Суду підтвердив, що в даний час та з початку зими роботою не забезпечений, за 6-ть місяців до часу звернення в суд з даним позовом, тобто з червня по грудень 2015 року його доходи становили в середньому 3 000 грн. щомісячно. Інших утриманців у нього немає, при задоволенні позовних вимог просить стягувати з нього не більше 500 грн. щомісячно, оскільки роботою не забезпечений. Покликання позивачки про 10 000 грн. щомісячних доходів просить до уваги не брати, оскільки це не відповідає дійсності, а тільки було його бажання та воля його батьків бачитися з сином [PERSON] та онуком для батьків, оскільки [PERSON] не допускала їх до дитини, а тому вимушений був звертатися в опікунську раду та суд про встановлення часу для побачення з сином [PERSON]. Відмова позивачки нічим не була вмотивована. Тому передавав подарунки та дорогі іграшки на великі суми. Поясненнями сторін, дослідженими доказами доведено, що позовні вимоги підставні, підлягають до часткового задоволення. В силу ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, підставою для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, згідно ч.1 ст. 184 СК України є нерегулярний, мінливий дохід, одержання доходу в натурі. Оскільки відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні заявивив про свій мінливий дохід, постійним заробітком та постійної роботи не має, протягом останніх пів року до грудня 2015 року його заробіток становив не більше 3 000 грн., тепер понад три місяці взагалі роботою не забезпечений, а тому просить стягувати з нього аліментні платежі у твердій грошовій сумі не більше 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Випадку стягнення ? частини зі всіх видів доходів, які суд вимушений виходити зі слів відповідача але не менше 30% прожиткового мінімуму 750 грн., але не менше 420 грн., що є достатнім для утримання дитини. При цьому суд враховує і ту обставину, що син сторін проживає з позивачкою, мамою, яка працює, має також не малі доходи і при рівних витратах на утримання дитини по 800 грн. щомісячно з обидвох батьків буде достатньою сумою для його утримання. Тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати на утримання свого сина не більше 800 грн. щомісячною. Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Іванус М.І., всупереч вимог ст. 10. 60 ЦПК України покликаються на доходи відповідача 10 000 грн. про які він немов би заявив комусь з опікунської ради чи в інших місцях, що не може слугувати доказом по справі, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Тому суд, згідно вимог ст. 59 ЦПК не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом та не підтверджені певними засобами доказування. При вирішення питання щодо стягнення аліментів за минулий період, суд враховує те що за вказаний період відповідач [PERSON], згідно з долучених до справи копій квитанцій 22.01.2015 року подарував дитині планшет, вартість якого 3 100 грн., товарний чек від 22.08.2015 року, а також 23.06.2013 року подарував акумуляторний квадрацикл за 4 200 грн., 15.06.2015 року галікоптер вартістю 650 грн. , а тому під час обговорення вказаних позовних вимог позивачка [PERSON] та її представник адвокат Іванус М.І. не заперечували проти отримання вказаних подарунків, а тому суд вимушений вказану обставину прийняти як таку, що за вказаний період батько дитини, відповідач по справі [PERSON] приймав участь у вихованні сина та утриманні дитини, однак від належних коштів позивачка відмовилася, про що сама ствердила суду, витрачав відповідні суми для подарунків та інших речей, сума яких перевищує позовні вимоги позивачки, тобто 12 тис. грн., а тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Суд також враховує покликання відповідача [PERSON] та його представника Салади Т. М. про те, що до справи долучено тільки ті докази які мають в наявності, не враховано подарунки інших предметів, одяг та інші матеріальні цінності подаровані під час спілкування з дитиною, вказані обставини позивачка в суді також не заперечувала, що свідчить про їх правдивість. Суд також враховує твердження відповідача в суді, що сину [PERSON], до подачі позовної заяви до суду, тобто до 21 січня 2016 року було вручено 1 000 грн. грошима як допомогу, а також, що протягом 2015 року [PERSON] крім долучених квитанцій дарував сину вертоліт та інші подарунки, що значно у своїй сумі перевищує вартість позовних вимог за 12 місяців по 1 000 щомісячно до часу звернення до суду до 12 000 грн, а тому суд відмовляє в цій частині.

Outcome: partial