Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

20 грудня 2020 року позивач звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2017 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання двох їхніх дітей. Виконавчий лист за цим судовим рішенням знаходиться на виконанні у Варвинському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області. Боржник ухиляється від виконання судового рішення, систематично не сплачує аліменти у повному обсязі, внаслідок чого має заборгованість на загальну суму 46 230,00 грн. Рішеннями Варвинського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року та 05 червня 2019 року з відповідача вже стягувалась пеня за прострочення сплати аліментів. Проте [PERSON] продовжує злісно ухилятись від сплати аліментів, з травня по грудень 2019 року утворилась нова заборгованість в сумі 11 284,00 грн. Причин затримки виплати аліментів [PERSON] не наводить, а тому заборгованість виникла з його вини. При цьому сума пені за період з 01 червня 2019 року до 20 грудня 2019 року, з урахуванням положень ст. 196 СК України, за її підрахунками становить 11 432,00 грн. Крім того, зазначає, що очікує понести витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту (до суду), орієнтовно у розмірі 1 700,00 грн. Просить стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 11 432,00 грн та судові витрати. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження на 27 січня 2020 року. За клопотанням позивача підготовче судове засідання відкладено на 11 лютого 2020 року Ухвалою від 11 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 лютого 2020 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. У заяві від 10.02.2020 року повідомляв про неможливість брати участь через хворобу, та зобов`язався надати суду відповідні докази в наступне судове засідання, однак, будь-яких доказів щодо поважності причин неявки не надав. Відзиву на позовну заяву та заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу у позивачки та відповідача народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Відповідно до рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2017 року у цивільній справі №731/391/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 8 вересня 2017 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11-12). Рішеннями Варвинського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року та від 05 червня 2019 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 1 березня 2018 року до 23 жовтня 2018 року у сумі 12 049,00 грн та за період з 24 жовтня 2018 року до 02 травня 2019 року у сумі 11 636,00 грн відповідно (а.с. 13-14, 15-16). Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем щомісячно. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Гончаровою Н.Г., вбачається, що боржник [PERSON] сплачує аліменти нерегулярно та в незначному розмірі, внаслідок чого станом на 27 січня 2020 року заборгованість по аліментах становить 48 030 грн (а.с. 40). Отже, відповідач [PERSON] свої аліментні зобов`язання в повному обсязі не виконує, заборгованість по аліментах постійно збільшується. Положеннями статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Окремо, суд вказує, що в даному випадку слід керуватись презумпцією вини платника аліментів, оскільки відповідно до ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Крім того, суд звертає увагу й на те, що за загальним правилом умовою застосування юридичної відповідальності є винна протиправна поведінка особи. Стягнення неустойки можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти, зокрема, у зв`язку з її ухиленням від сплати аліментів. В СК України не визначено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, в даному випадку слід звернутися до норм цивільного законодавства, які визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів поважності причин несвоєчасної сплати аліментів, а тому з нього підлягає стягненню неустойка за їх прострочення. У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року № 759/9457/15-ц викладено обов`язковий для всіх судів України правовий висновок: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення». При цьому відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року № 333/6020/16, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Згідно з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2019 року до 20 грудня 2019 року, здійсненим позивачкою, з урахуванням встановленого статтею 196 СК України обмеження, до стягнення підлягає 11 432 грн неустойки (а.с. 17). Оскільки в розрахунку позивача допущено помилку (сума пені за прострочення сплати аліментів за серпень 2019 року визначена без передбаченого ст. 196 СК України обмеження - нараховано 111,00 грн замість 100,00 грн), то позовні вимоги слід задовольнити частково в сумі 11 421,00 (2600 + 2600 + 2600 + 100 + 1701 + 1300 + 520). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог (99,90%), оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати. Позивачка зазначила в позовній заяві, що очікує понести витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту (до суду), орієнтовно у розмірі 1 700,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази або розрахунки витрат, пов`язаних з переїздом позивачки до іншого населеного пункту (до суду), то в задоволенні вимоги про стягнення вказаних витрат слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial