Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

20 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому зазначила, що з 17 вересня 2000 року до 15 серпня 2017 року перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, за час якого 16 липня 2004 року народилися дочка [PERSON]. Під час спільного проживання вони побудували житловий будинок на вул. Хлібна, 10, в м. Камені-Каширському, який був зареєстрований на матір [PERSON] [PERSON], яка в подальшому цей будинок подарувала останньому. Крім вказаного будинку, вони нажили автомобіль марки «Кіа-Ріо», номерний знак [NUMBER], якого придбали восени 2013 року, середньо ринкова вартість якого складає 115456,25 грн. і якого [PERSON] продав без її згоди, а також пральну машину «ВЕКО» вартістю 3500 грн., газову плиту чотирьох камфорну - 3500 грн., посудомийну машину - 3000 грн., компютер у комплекті - 8000 грн., холодильник «СНАЙГЕ» - 8000 грн., телевізор (плазма) - 6000 грн., кухонний гарнітур з м'яким куточком - 6000 грн., мякий куточок для вітальні - 8000 грн., а всього майна на суму 161 456 грн. Вищевказане майно, крім автомобіля, знаходиться у [PERSON] Її частка майна в грошовому виразі становить 80728 грн. Так як згоди щодо порядку розподілу рухомого майна вони не дійшли, просить стягнути із [PERSON] в її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини належного їй майна в розмірі 80728 грн. та судові витрати. [PERSON] подано до суду заперечення на даний позов, а пізніше і зустрічну позовну заяву, де він зазначає, що зазначений [PERSON] у її позовній заяві житловий будинок на вул. Хлібній, 10, в м. Камені-Каширському, де вони проживали під час шлюбу, будували його батьки, а потім цей будинок разом із земельною ділянкою йому подарувала його матір [PERSON], у звязку з чим він не є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо автомобіля марки «Кіа-Ріо», номерний знак [NUMBER], то на момент розірвання шлюбу він вже був відчужений і кошти, отримані від його продажу, були використані для потреби сімї, а тому він також не підлягає поділу. Крім зазначеного [PERSON] майна, за час шлюбу були набуті і інші речі, які нею самовільно вивезені 25 лютого 2017 року із його вищевказаного будинку, а саме: ліжко-диван вартістю 5000 гривень, морозильну камеру вартістю 2000 гривень, мікрохвильову піч вартістю 1000 гривень, кухонний комбайн вартістю 3000 гривень, кухонний стіл та 2 стільці вартістю 1000 гривень, кухонна тумбочка вартістю 800 гривень, 2 шафи, одна з них з дзеркальною вставкою у прихожу кімнату вартістю 4300 гривень, ламбрекени на вікна вартістю 3000 гривень. 09 вересня 2017 року [PERSON] забрала з його будинку, про що написала письмову розписку, наступне майно, яке є спільним сумісним майном подружжя: спальний гарнітур (ліжко, шафа з допоміжними бічними панелями, комод, трюмо, два мяких пуфики) вартістю 15000 гривень, меблеву стінку для вітальні вартістю 10000 гривень, два килими на підлогу: один вартістю 2000, другий вартістю 1000 гривень. Разом з тим зазначив, що одержані ним у кредитній спілці «Промінь» за кредитним договором від 17 листопада 2016 року кошти в розмірі 13300 грн. використано на задоволення потреб сімї, а тому половину непогашеного залишку по цьому кредиту в сумі 9350 грн. вважає, що слід стягнути із [PERSON] У звязку з викладеним, просить задовольнити його зустрічний позов про поділ в натурі майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ним право власності на наступне майно: - пральну машинку «ВЕКО» вартістю 1000 гривень; - газову плиту чотирьох камфорну - 2000 гривень; - посудомийну машину - 1500 гривень; - компютер у комплекті - 4000 гривень; - холодильник «Снайге» - 3000 гривень; - телевізор «Самсунг» плазмовий - 2000 гривень; - кухонний гарнітур з мяким куточком (без стола, 2 стільців і тумбочки для зберігання посуду) - 2500 гривень; - мякий куточок для вітальні - 5000 гривень, а всього майна на суму 21000 гривень, яке знаходиться в житловому будинку по вул. Хлібна, 10 в м. Камінь-Каширський Волинської області. Інше рухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити у власність позивачу за первинним позовом [PERSON], а саме: - ліжко-диван вартістю 5000 гривень; - морозильну камеру - 2000 гривень; - мікрохвильову піч - 1000 гривень; - кухонний комбайн - 3000 гривень; - кухонний стіл та 2 стільці - 1000 гривень; - кухонна тумбочка - 800 гривень; - 2 шафи, одна з них з дзеркальною вставкою у прихожу кімнату - 4300 гривень; - ламбрекени на вікна - 3000 гривень; - спальний гарнітур (ліжко, шафа з допоміжними бічними пеналами, комод, трюмо, два мяких) пуфики - 15000 гривень; - меблева стінка для вітальні - 10000 гривень; - два килими на підлогу: один вартістю 2000, другий вартістю 1000 гривень, а разом - 3000 гривень, а всього майна на суму 48100 гривень, яке перебуває у володіння [PERSON] з 25 лютого 2017 року, а меблева стінка та спальний гарнітур - з 09 вересня 2017 року, стягнувши з позивача на його користь компенсацію за половину спільного сумісного майна, набутого у шлюбі 13550 грн. Також просить стягнути із [PERSON] в його користь половину вартості не погашеного кредиту в розмірі 4675 гривень. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги за своїм позовом підтримала повністю та пояснила, що автомобіль був придбаний під час шлюбу за спільні кошти, відповідач, щоб не включати його в поділ, переоформив на підставну особу, хоча даним автомобілем користується сам. Просить стягнути половину вартості даного автомобіля згідно поданої нею оцінки його вартості, оскільки відповідач відмовився його представити для проведення експертизи. Просить з іншого рухомого майна виділити їй диван-ліжко вартістю 3000 гривень, морозильну камеру вартістю 2000 гривень, мікрохвильову піч вартістю 500 гривень, шафу в прихожу кімнату вартістю 3000 грн., кухонну тумбочку вартістю 500 гривень, ламбрекени на вікна вартістю 500 гривень, а також стягнути різницю і судові витрати. Позовні вимоги про поділ будинку не ставила, оскільки земельна ділянка під забудову була виділена матері відповідача, яка після зведення будинку подарувала відповідачу, хоча будівництво проведено під час шлюбу і вона та її батьки допомагали в цьому. [PERSON] та його представник свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали частково, а позовні вимоги [PERSON] визнали частково та пояснили, що автомобіль був придбаний за кошти матері відповідача і він проданий у звязку з тим, що необхідні були кошти на його лікування, а тому просять в цій частині позову відмовити. Щодо іншого майна, то позивач забрала його без його згоди. Він бажає передати у власність колишньої дружини посудомийну машину і просить залишити в його власності пральну машинку «ВЕКО» вартістю 3000 гривень; газову плиту чотирьох камфорну вартістю 2000 гривень; компютер у комплекті вартістю 8000 гривень. Він відмовляється від стягнення коштів по кредиту. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника [PERSON], дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що сторони з 17 вересня 2000 року по 15 серпня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що убачається із рішення Камінь-Каширського районного суду від 15 серпня 2017 року (а.с. 7), під час якого 16 липня 2004 року народилася дочка [PERSON] (свідоцтво про народження (а.с. 8). За час перебування у вказаному шлюбі сторони набули певне рухоме майно, зокрема автомобіль марки «Кіа-Ріо», номерний знак [NUMBER]. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 65 ч. 3 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Як убачається з інформації Територіального сервісного центру 0743 РСЦ МВС у Волинській області від 17 листопада 2017 року № 31/3/3-1563 (а.с. 9), 26 квітня 2016 року вищевказаний автомобіль, власником якого був [PERSON], був перереєстрований на іншого власника, тобто відчужений. Оскільки відчуження транспортного засобу відбулося в період шлюбу сторін, а [PERSON] письмової згоди на таке відчуження не давала, суд вважає, що позивач за первинним позовом має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля, що становить 57728,13 грн. Покликання [PERSON], що кошти на придбання автомобіля вклала його матір, суд до уваги не бере, так як доказів на підтвердження цього, зокрема відповідних цивільно-правових угод, будь-яких письмових доказів про вкладення коштів у придбання автомобіля, тощо, суду не подано. Допитана як свідок мати відповідача [PERSON] показала, що частина коштів на придбання автомобіля була від реалізації автомобіля марки «ВАЗ 2107», який належав її покійному чоловіку. Однак ці показання суд до уваги не приймає і не може взяти їх в основу заперечень через відсутність відповідних доказів та зацікавленість матері відповідача у вирішенні справи в користь сина. Позивач пояснила, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу за спільні кошти і кошти від реалізації вищевказаного автомобіля марки «ВАЗ 2107» становили незначну суму і для його придбання не використовувалися. За клопотанням позивача [PERSON] для визначення ринкової вартості вказаного автомобіля ухвалою суду від 21 грудня 2017 року була призначена судова автотоварознавча експертиза, однак [PERSON] цей автомобіль на експертизу не надав, хоча користується ним. Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги поданий [PERSON] розрахунок вартості автомобіля станом на 17 листопада 2017 року (а.с. 11), згідно якого середньоринкова вартість транспортного засобу марки «Кіа-Ріо», 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], становить 115459,25 грн. Таким чином, оскільки вищевказаний автомобіль набутий сторонами під час шлюбу за спільні кошти і використовувався для потреб подружжя, він належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] в своїх запереченнях посилається на те, що позивач не вкладала коштів в придбання автомобіля посилаючись на те, що згідно ст. 60 СК України джерелом його набуття повинні бути спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Судом пропонувалося сторонам надати достовірні докази про джерела походження коштів для придбання автомобіля, однак відповідач будь-яких документів не подав, при реєстрації будь-яких застережень що даний автомобіль є його приватною власністю не зазначено. Позивач в свою чергу стверджує, що даний автомобіль придбаний за спільні кошти в межах 7000 доларів США. Відчуження даного автомобіля без згоди позивача свідчить про те, що відповідач, щоб він не був включений в поділ майна, переоформив його на іншу особу під час шлюбу. В силу ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так само, відповідно до ст. 372 ч. ч. 1-3 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Під час судового розгляду будь-яких доказів про те, що сторони не брали участь в придбанні спільного майна, що належить подружжю, не подано, а тому підстав для відступлення від часток суд не знаходить. Під час розгляду справи сторони узгодили вартість іншого спільного майна подружжя, зокрема: пральної машинки «ВЕКО» - 3000 гривень, газової плити чотирьох камфорної «Gefest» - 2000 гривень, посудомийної машини - 2000 гривень, компютера у комплекті 8000 гривень, дивана-ліжко - 3000 гривень, морозильної камери - 2000 гривень, мікрохвильової печі - 500 гривень, шафи в прихожу кімнату - 3000 грн., кухонної тумбочки - 500 гривень, ламбрекенів на вікна - 500 гривень, а всього майна на суму 24500 гривень. В позовній та зустрічній позовних заявах сторони вказують, що за час шлюбу ними було придбане інше майно, а саме: холодильник «СНАЙГЕ», телевізор «Самсунг» плазмовий, кухонний гарнітур з м'яким куточком, мякий куточок для вітальні, кухонний комбайн, кухонний стіл, спальний гарнітур (ліжко, шафа з допоміжними бічними пеналами, комод, трюмо, два мяких) пуфики, меблева стінка для вітальні, два килими на підлогу. Однак ціну вищевказаного майна вони не узгодили, вказавши різні ціни на одні й ті ж самі речі. Клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення вартості цього майна сторони не заявляли і не бажають проводити таку експертизу. Подані позивачем [PERSON] довідки від підприємців про вартість речей (а.с. а.с. 52-61), відповідач категорично заперечив і просить до уваги не приймати. В судовому засіданні під час розгляду справи встановлено, що спірне майно знаходиться в користуванні сторін і немає ніяких перешкод для його оцінки спеціалістами, а тому суд виключає із поділу майно, щодо якого сторони не дійшли згоди про його вартість. Таким чином суд вважає доведеним в судовому засіданні, що за час шлюбу сторони нажили майна, яке підлягає поділу, на загальну суму 139959,25 грн., з яких 115459,25 грн. вартість автомобіля та 24500 грн. вартість решти нерухомого майна. Враховуючи, що вартість 1/2 частини майна подружжя становить 69979,62 грн., [PERSON] виділяється майна на суму 9500 грн., зокрема: диван-ліжко вартістю 3000 гривень, морозильну камеру вартістю 2000 гривень, мікрохвильову піч вартістю 500 гривень, шафу в прихожу кімнату вартістю 3000 грн., кухонну тумбочку вартістю 500 гривень, ламбрекени на вікна вартістю 500 гривень, а [PERSON] залишається майна на суму 15000 грн., зокрема пральна машинка «ВЕКО» вартістю 3000 гривень; газова плита чотирьох камфорна вартістю 2000 гривень; компютер у комплекті вартістю 8000 гривень, суд стягує із [PERSON] в користь [PERSON] різницю вартості половини майна подружжя, що становить 60479,62 грн. виходячи із рівності часток майна подружжя при його поділі. При цьому суд враховує, що [PERSON] відмовилася від отримання від [PERSON] посудомийної машини, посилаючись на її можливу некомплектність. Задовольняючи позови частково, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує із сторін понесені ними судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимоги. Враховуючи, що позов [PERSON] суд задовольняє на 86,69% (69979,62 грн. * 100% : 80728 грн.), судовий збір вона сплатила в розмірі 807,28 грн. (а.с. 1), суд стягує з [PERSON] в користь [PERSON] 699,83 грн. судового збору (807,28 грн. * 86,69% : 100%). [PERSON] такий збір сплатив в розмірі 640 грн. (а.с. 31) за подачу зустрічного позову, оскільки він відмовився від частини своїх позовних вимог, а майно, яке він бажав отримати, суд присудив за вимогою позивача, то сплачений судовий збір відшкодування не підлягає.

Outcome: partial