Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

21.08.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користуватись квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги мотивувала тим, що зазначена квартира належить [PERSON] на праві власності. З 19.09.1995 року в зазначеній вище квартирі зареєстрований відповідач. Крім того, зазначила, що з червня 2002 року [PERSON] у вказаній вище квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, будь-які його речі у квартирі відсутні. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.09.2018 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1996 року та договору купівлі-продажу від 03.11.2015 року. Згідно довідки №3853 від 16.08.2018 року виданої ЖКП ММР «Бриз» ЖЕК №1, у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] .. Крім того судом встановлено, що відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає з червня 2002 року, спірною житловою площею не користується без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе, що підтверджується актом про не проживання від 16.08.2018 року. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт не проживання [PERSON] у жилому приміщенні спірної квартири з 2002 року без поважних причин. Положеннями ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку, або іншим способом. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За змістом ст. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає у ній без поважних причин більш строків, встановлених ст. 71 ЖК України.

Outcome: approved