Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-13 00:00:00

21 жовтня 2013 року до суду з позовом звернулась [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі від 1 березня 2007 року № 314, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 6,22 га, яка розташована на території Нововознесенської сільської ради. З моменту отримання у власність земельна ділянка перебувала у володінні на умовах оренди в СТОВ «Агрофірма Нововознесенська». По закінченню строку дії договору оренди позивач вирішила його розірвати, але посадові особи відповідача пред'явили їй переукладений договір оренди № 314 від 1.03.2007 року, строк дії якого - 15 років. Позивач [PERSON] стверджувала, що вона не підписувала цей договір і акт приймання передачі, а тому вважала, що у зв'язку з відсутністю вільного волевиявлення сторін на укладання договору, він повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 179). 22 січня 2015 року до участі в справі, як правонаступника позивача [PERSON], залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на те, що він є спадкоємцем майна померлої [PERSON]. Позивач стверджує, що він здійснював догляд за [PERSON], яка лише у вересні 2013 року дізналась про наявність договору оренди землі з відповідачем, який вона не підписувала і ніякої орендної плати не отримувала. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач знала про укладений договір з моменту його укладення і отримувала орендну плату, тому суд зобов'язаний застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно на день пред'явлення позову [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 6,22 га, яка розташована на території Нововознесенської сільської ради, що підтверджується копією державного акту (а.с. 12). Відповідач СТОВ «Агрофірма Нововознесенська» використовує вказану земельну ділянку відповідно до договору оренди землі від 1.03.2007 року, зареєстрованого у книзі записів державної реєстрації № 173 від 21.08.2007 року(а.с. 9-10). Відповідно до висновку експерта № 114 від 29.01.2014 року підпис від імені [PERSON] у договорі оренди від 1.03.2007 року виконаний іншою особою (а.с. 97-100). З показань свідка [PERSON] в судовому засідання вбачається, що вона проживає по сусідству з громадянином [PERSON] і їй достовірно відомо, що з 2013 року [PERSON] проживала з [PERSON], який за нею доглядав, а після смерті - здійснив її поховання. З показань свідка [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що раніше вона працювала в соціальній службі. [PERSON] до 2009 року проживала в с. Нововознесенка, а в 2009 році виїхала до сина в м. Кіровоград. Після її повернення в село в 2013 році, за нею здійснював догляд [PERSON]. До 2009 року [PERSON] та інші пристарілі особи, які проживали в селі, надали їй доручення, за яким вона отримувала в господарстві орендну плату та віддавала довірителям. Після закінчення строку дії попереднього договору, в господарстві їй видали примірники нового договору, які вона особисто передала [PERSON]. Вона повинна була підписати договір і повернути примірник в господарство. Свідкові невідомо, чи був підписаний новий договір [PERSON], але свідок стверджує, що [PERSON] знала про новий договір. Свідок по довіреності, виданої [PERSON], отримувала в господарстві для неї орендну плату. Свідок підтвердила, що у відомостях на видачу орендної плати до 2009 року, за [PERSON], підпис у відомостях ставила вона. Платіжними відомостями на видачу орендної плати та квитанціями про переказ грошей підтверджується, що [PERSON] з 2007 року по 2013 рік отримувала в СТОВ «Агрофірма Нововознесенська» орендну плату (а.с. 23 - 34). Наведені докази вказують на те, що орендодавець [PERSON], не зважаючи на те, що не підписувала договір оренди землі від 1.03.2007 року, отримуючи орендну плату і достовірно знала про існування правовідносин, які пов'язані з цим договором. Представник СТОВ «Агрофірми Нововознесенська» заявив про застосування позовної давності. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 1.03.2007 року лише у жовтні 2013 року. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для визнання поважними причинами пропущення позивачем [PERSON] позовної давності, суд не вбачає законних підстав, за відсутністю належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Outcome: dismissed