Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

19 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 08 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», і [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено договір б/н (надалі-Договір), відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір. Позивач, надавши відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі, свої зобовязання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі. Відповідно до вимог п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 14.07.2014 року заборгував Банку 23437 гривень, з яких 3076,55 грн. - заборгованість за кредитом; 18769,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1092,28 грн. - штраф (процентна складова) , яку та судові витрати по сплаті судового збору ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь із відповідача. 15 січня 2015 року представник позивача подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій зазначив, що 08 серпня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», і [PERSON] був укладений договір б/н (заява позичальника) (надалі-Договір), відповідно до умов якого Банк передав відповідачеві кредитну карту зі строком дії до 06/08, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 4200 гривень. Посилаючись на те, що сума заборгованості відповідача по відсоткам перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 15 листопада 20011 року по 15 листопада 2014 року складає станом на 15 листопада 2014 року 7767,24 гривень, просив стягнути з відповідача вказану заборгованість по відсоткам. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених в заяві підстав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, посилаючись на те, що позивач пропустив можливість реалізувати своє право на повернення кредиту через сплив позовної давності, просив суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові. Відповідач [PERSON] подав суду клопотання, в якому просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 08 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», і [PERSON] було укладено договір б/н (надалі-Договір), відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами Договору позивач передав відповідачу кредитну карту зі строком дії до 06/08, з встановленим початковим лімітом на суму 4200 гривень. Відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором станом на 14.07.2014 року судом встановлено і не заперечується сторонами, що остання сплата відсотків в сумі 1926,34 грн. проведена [PERSON] 18.04.2008 року, після чого він перестав виконувати свої зобов'язання за вказаним договором. Отже, починаючи з 18.04.2008 року почав свій перебіг трирічний строк, протягом якого позивач мав право пред'явити до [PERSON] вимогу про повернення боргу. Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Виданою [PERSON] платіжною карткою підтверджується, що 30.06.2008 року було останнім днем строку погашення кредиту в повному обсязі. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 19 січня 2015 року. Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-14 цс14 і є обовязковим для застосування судами України відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року по справі № 6-127 цс 14, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений до 06/08. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведені обставини, факт предявлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до відповідача 19 січня 2015 року, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Outcome: dismissed