Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

20 квітня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою [ADDRESS], виселення відповідачів з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та [PERSON] 04 листопада 2009 року, був укладений договір позики за умовами якого відповідачка [PERSON] взяла в борг у позивача 151060 грн., і які зобов'язалася повернути до 04 березня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло за договором позики від 04 листопада 2009 року, між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачем був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки від 04 листопада 2009 року, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], та [PERSON] у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики від 04 листопада 2009 року в розмірі 151060 грн. передали в іпотеку належну їм квартиру [ADDRESS]. Відповідно до умов договору про іпотеку, сторони домовились, що в разі невиконання зобов'язання [PERSON] в строк зобов'язання за основним договором, звернення стягнення та реалізація майна переданого в іпотеку, в разі звернення стягнення на нього, може бути здійснено шляхом передбаченим Законом України «Про іпотеку». Позивачка [PERSON], свої зобов'язання за договором позики не виконала та в умовлений у договорі позики строк позику не повернула. 21 лютого 2012 року позивач на підставі договору іпотеки здійснив державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за собою. Однак, до теперішнього часу відповідачі проживають в спірній квартирі, та перешкоджають позивачу, як власнику, користуватися вказаною квартирою. Вважає, що його права як власника порушені, в зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності щодо квартири [ADDRESS], виселити відповідачів з вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснив, що намагався вирішити спір з відповідачами мирним шляхом, але в зв'язку з відсутністю у відповідачів грошей, вирішити спір миром не вийшло, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченою довіреності у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та додатково пояснив, що позивач є власником спірною квартири на підставі договору іпотеки, відповідачі неодноразово оспорювали в судовому порядку право власності позивача на спірну квартиру та звертались до суду з позовами про визнання недійсними догорів іпотеки та позики, однак в задоволенні їх вимог було відмовлено, рішення судів з цих підстав набули чинності, тому просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до жодного судового засідання не з'являлися то з невідомих суду причин, то надавали різні довідки про хвороби тощо, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином - через представника чи поштою. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, протягом розгляду справи проти позову заперечував, зазначав, що у квартирі крім зареєстрованих відповідачів проживає неповнолітній [PERSON], [INFO]. Спірна квартира є постійним місцем проживання дитини, а тому дитина виселенню не підлягає. У судових дебатах залишив вирішення позову на розсуд суду. Вислухавши позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм про відносини. Відповідно до особового рахунку за [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 67) Згідно з п.1 нотаріально посвідченого договору іпотеки від 04 листопада 2009 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] як іпотекодавцями та [PERSON] як іпотекодержателем, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики від 04 листопада 2009 року у розмірі 151060 грн., з обумовленим строком повернення до 04 березня 2010 року, зі всіма можливими змінами до основного договору в подальшому суми боргу та строку повернення боргу, передали в іпотеку належну їм квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.13 цього договору, сторони домовились про можливість позасудового врегулювання питання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з передачею права власності на предмет іпотеки іпотеко держателю в рахунок виконання основного зобов'язання. (а.с.5) 21 лютого 2012 року позивач [PERSON] на підставі договору іпотеки від 04 листопада 2009 року зареєстрував право приватної власності на предмет іпотеки - на квартиру [ADDRESS] на своє ім'я, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав за № 33238620. ( а.с. 6) Згідно зі ч.3 та 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2013 року залишено без змін рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 08 серпня 2013 року, якими встановлено, що оскільки [PERSON], як позичальник, свої зобов'язання за договором позики не виконала, в умовлений в договорі строк позику не повернула, як іпотекодавець, разом з іпотекодавцями [PERSON] та [PERSON], на повідомлення кредитора [PERSON] не відреагували і порушень не усунули, [PERSON] обґрунтовано у відповідності з умовами договору іпотеки та вимогами ст.ст. 33,35,36 Закону України «Про іпотеку», звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та 21 лютого 2012 року зареєстрував своє право власності на предмет іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Цей факт встановлений і рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 08 серпня 2013 року, залишеним без зміни рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності на законних підставах. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Так, 05 листопада 2013 року відповідачем [PERSON] за адресою мешкання відповідачів повторно було направлено письмове повідомлення про необхідність добровільно звільнити нерухоме майно квартиру [ADDRESS]. (а.с.94) Але відповідачі на пред'явлені вимоги не відреагували. Отже, вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем виконані в повному обсязі, після реєстрації права власності на спірну квартиру, відповідачам направлена вимога про добровільне звільнення квартири, оскільки вони не звільнили квартиру добровільно, позивачем подано позовну заяву до суду про їх примусове виселення. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Крім того, відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, які не набули право на користування таким майном. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.155 ЖК України, ст.321 ЦК України громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно чи обмежений в його здійсненні. Судом встановлено, що відповідачі, займаючи жиле приміщення, що належить на праві власності позивачу, без законних підстав, порушують його конституційне право власності, а тому позовні вимоги про усунення перешкоди у здійсненні права власності [PERSON] шляхом виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення підлягають задоволенню. Щодо вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідачів за вказаною адресою, суд виходить з наступного, оскільки суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо примусового виселення відповідачів з квартири [ADDRESS], а тому вказана квартира не є законним місцем мешкання відповідачів, тому й вимоги про зняття [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 107,30 гривень по 35,77 гривень - з кожного. (а.с.2) . На підставі викладеного,

Outcome: approved