Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

20 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, який під час розгляду справи неодноразово уточнював, обґрунтовуючи його тим, що він є власником квартири [ADDRESS], в якій природний газ використовується тільки для приготування їжі. Боргів по сплаті за газ не має. Постачання газу в його частину будинку здійснює Краматорське управління по газопостачанню і газифікації Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз», до якого у квітні 2016 року він звернувся із заявою про встановлення газового лічильника, однак отримав письмову відмову, не зважаючи на те, що відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. Відмовою у встановленні газового лічильника і укладенні відповідного договору відповідач перешкоджає йому обліковувати природній газ в своїй квартирі. Крім того, за період березень-вересень 2016 року, відповідач безпідставно нарахував йому до сплати суму у розмірі 414,59 грн., що не відповідає діючим на той час період тарифам затверджених КМУ. Вважає дії відповідача незаконними, протиправними, такими що порушують його законі права та інтереси, як споживача природного газу, просив суд усунути йому перешкоди до обліку спожитого природного газу, зобовязавши відповідача встановити засіб обліку газу в квартирі [ADDRESS] за рахунок відповідача із укладенням з ним відповідного абонентського договору та визнати незаконними вимоги щодо заборгованості за спожитий газ у розмірі 414,59 грн. за період березень-грудень 2016 року. В судовому засіданні [PERSON] позов повністю підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. \~Представники відповідача позов не визнали, вважаючи його безпідставним, та пояснили, що з позивачем знаходяться у договірних правовідносинах, на обєкт споживання відкрито особистий рахунок № 74364 про зарахування платежів за фактично спожитий природній газ на абонента [PERSON], згідно якого: встановлено газове обладнання плита газова, зареєстрована 1 особа та розрахунок оплати за спожитий природний газ до відключення здійснюється по нормі. Забезпечити оплату за фактично використаний газ можливо тільки за умови встановлення лічильника газу, у звязку з чим Краматорське управління по газопостачанню та газифікації виконує вимоги Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», та з 01.01.2016 року розпочалося оснащення побутовими лічильниками газу населення міста, яке використовує газ тільки для приготування їжі згідно графіка, узгодженого міськвиконкомом. Чинним законодавством передбачено, що безкоштовні індивідуальні лічильники встановлюються до 01.01.2018 року. На даний час існує можливість лише встановлення даного лічильника за кошти споживача. Крім того, з 06.05.2015 року на підставі Постанови КМУ №237 від 29.04.2015 року норма споживання природного газу, у разі наявності централізованого гарячого постачання була встановлена - 3 куб.м на 1 особу в місяць, що в грошовому еквіваленті становило 21,56 грн., а з 24.03.2016 року на підставі Постанови КМУ №203 від 23.03.2016 року норма споживання природного газу становить 4,4 куб.м на 1 особу в місяць, що в грошовому еквіваленті - 31,63 грн., а в разі перерви у централізованому гарячому постачанні 7,1 куб.м на 1 особу в місяць, що в грошовому еквіваленті - 51,03 грн. на 1 особу в місяць. На підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року у березні 2016 року за особовими рахунками споживачів державного сектору здійснено перерахунок оплати за спожитий природний газ у період з 01.02.2016 року по 23.03.2016 року за нормами споживання природного газу, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.1996 року №619 без змін, внесених Постановою КМУ від 29.04.2015 року №237, тобто плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання - 6 куб.м на 1 особу в місяць та у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання 9 куб.м на 1 особу в місяць. Тобто, позивачу, на одну особу, з 01.02.2016 року по березень 2016 року, у звязку з відсутністю централізованого гарячого водопостачання, донараховано, 13,01 куб.м, що у грошовому еквіваленті становить 93,52 грн.. Суд, заслухавши пояснення позивач, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований один та використовує природний газ тільки для приготування їжі. З жовтня 2016 року отримує субсидію. Постачання природного газу на території міста Краматорськ здійснює відокремлений структурний підрозділ ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» - Краматорське управління по газопостачанню та газифікації. [PERSON], маючи намір встановити в своїй квартирі індивідуальний лічильник споживання природного газу, у квітні 2016 року звернувся до Краматорського управління по газопостачанню та газифікації із заявою про встановлення прибору та укладення з ним відповідного абонентського договору. Листом начальника управління від 03.05.2016 року йому повідомлено, що оснащення лічильниками газу населення міста, яке проживає в квартирах де газ використовується тільки для приготування їжі, буде проводитись у 2016 році згідно вимог ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та затвердженого графіку, погодженого міським виконавчим комітетом. На теперішній час побутові лічильника газу для оснащення цієї категорії квартир відсутні та можлива оплатна установка при наявності лічильника у абонента. Вулиця Піщаного у м. Краматорську, де проживає позивач, не включена до погодженого виконавчим комітетом Краматорської міської ради графіка встановлення побутових лічильників газу в квартирах, оснащених пічками газовими на 2016 рік. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються\~Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі Закон). Так, згідно ч.1\~ст. 2 Закону постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується:\~\~комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. При цьому обовязок забезпечити встановлення лічильників газу трактується Законом лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти субєкта господарювання. Враховуючи вищезазначене, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані в термін до 01.01.2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням. При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. На сьогодні залишається без обліку категорія споживачів (населення), які використовують природний газ тільки для приготування їжі. Таким споживачем є і позивач [PERSON] у даній справі. Запровадження індивідуального обліку у абонентів тільки з газовою плитою потребує значних коштів у звязку з високою загальною вартістю встановлення індивідуального обліку та тривалих термінів встановлення індивідуального обліку. Вулиця Піщаного, на якій проживає позивач [PERSON] ще не включена до графіку встановлення такого лічильника, право позивача на встановлення в квартирі такого лічильника відповідачем визнається та ніяким чином не оспорюється, а Закон зобовязує забезпечити 100% облік до 01.01.2018 року, у звязку з чим суд вважає, що права позивача в даному випадку не порушені, і вимоги позивача про зобовязання відповідача за свій рахунок встановити лічильник газу є передчасними. Також, суд вважає, що у позовних вимогах [PERSON] про укладення з ним відповідного абонентського договору необхідно відмовити з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. На виконання вимог положень статті 12 цього Закону було розроблено та прийнято Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500. Згідно з положеннями пункту 4 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила) для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об'єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов'язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об'єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 (далі - Типовий договір), разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору. Пунктом 1.3 розділу I Типового договору передбачено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов'язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об'єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов'язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього договору). З наданих суду квитанцій за період з січня по листопад 2016 року видно, що позивачем сплачені рахунки (квитанції) постачальника за поставлений природний газ, що є фактом його згоди про приєднання до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, виходячи зі статусу публічного договору, тобто між позивачем і відповідачем вже існують договірні відносини, і його вимоги щодо укладення з ним відповідного абонентського договору є безпідставними. Також відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання незаконними вимог відповідача щодо заборгованості за спожитий газ у розмірі 414,59 грн. за період березень-грудень 2016 року. Оскільки в квартирі позивача відсутній лічильник газу, тому до кінця лютого 2016 року спожитий газ розраховувався за нормами споживання природного газу, які були затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». З пояснень представника відповідача та розрахунку заборгованості по особовому рахунку №74364, вбачається, що заборгованість за спожитий газ у сумі 414,59 грн. виникла у звязку з проведеним перерахунком вартості фактично спожитого, однак не оплаченого споживачем без лічильника природного газу за період дії постанови КМУ від 29.04.2015 року №237, з 06.05.2015 року по 31.03.2016 року, та після її скасування, коли позивач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий газ. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 р. №619\~затверджено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, відповідно до яких при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 19 куб. метрів людино-місяць. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року №237\~до вказаних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників внесено зміни, згідно з якими вдвічі зменшено наведені норми споживання природного газу населенню: при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 3 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 4,5 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року № 237. При цьому Вищий адміністративний суд України в постановленій ухвалі зазначив, що з огляду на те, що проект регуляторного акту (оскаржувана постанова КМУ) не був у жодний спосіб оприлюднений, за умови відсутності аналізу регуляторного впливу акту та погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, а також зважаючи на порушення КМ України принципу передбачуваності, допущені останнім порушення під час прийняття спірної постанови у їх сукупності є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що в свою чергу означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 8 грудня 2009 року № 21-1573во09, в якій висловив правову позицію, що у разі визнання незаконним, протиправним, скасування індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий акт, якщо інше не встановлено законом або не визначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням. Таким чином, оскільки оспорювана постанова КМ України є нечинною з моменту її прийняття, про що зазначено адміністративним судом в ухвалі від 28.01.2016 року, тому за спірний період з 06.05.2015 року по лютий 2016 року мали діяти норми споживання газу для населення у разі відсутності лічильника, які були визначені Постановою КМ України № 6129 від 08.06.1996 року в редакції станом на 01.10.2014 року. Тому, при таких обставинах, не можна вважати неправомірними дії відповідача. Крім того, згідно з положеннями пунктів 24 та 25 розділу III постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу» постачальник зобов'язаний забезпечити безперервне постачання газу в порядку, передбаченому договором, а побутовий споживач є відповідальним за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання. Також слід зазначити, що пропозиція відповідача сплатити заборгованість за спожитий газ за своєю правовою природою не може бути незаконною, оскільки це є правом сторони по договору вимагати оплати за наданий товар ( яким в даному випадку виступає газ). В звязку з чим суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про захист прав споживачів, усунення перешкод у користуванні природним газом, визнання незаконними вимог про оплату заборгованості необхідно відмовити. \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed