overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

21 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: вул. М.Будьонного, 78/11, м. Жовті Води. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.09.2017 р. о 09 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.09.2017 р. о 09 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні СМСЧ-9 м. Жовті Води. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора вважає, що її переслідують спец. служби Росії, хочуть знищити її родину. Намагалась вчинити самогубство. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]В до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

21 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.09.2017 р. о 11 год. 21 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.09.2017 р. о 11 год. 21 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Криничанського ПНІ. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий проявляв агресію до оточуючих, сильно побив лікаря в інтернаті, а також був агресивним до підопічних. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес на тлі вираженого змішаного дефекту. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

21 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: вул. Набережна Перемоги108[ADDRESS], м. Дніпропетровськ. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.09.2017 р. о 16 год. 26 хв. [PERSON] госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат також не заперечує задовольнити. [PERSON], письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.09.2017р. о 16 год. 26 хв. [PERSON], був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON] КЗ «ОЦЕМД та МК». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий проявляв ауто агресивні дії. Пригнічений. Звучать думки про небажання жити. [PERSON] було поставлено попередній діагноз важкий депресивний епізод з психотичними симптомами та суїцидальною налаштованістю. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

21 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: вул. Туполєва 1, м. Кривий Ріг. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.09.2017 р. о 06 год. 22 хв. [PERSON], був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат також не заперечує задовольнити. [PERSON], письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.09.2017р. о 06 год. 22 хв. [PERSON], був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON] КЗ «ОЦЕМД та МК». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий напружений, тривожний, не тримається місця, вербально стривожений. [PERSON], було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

21 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: вул. Холодильна, 8/32, м. Дніпропетровськ. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.09.2017 р. о 14 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.09.2017 р. о 14 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, настрій знижений, висловлює масу соматичних скарг, що життя не має сенсу, що він спробував накласти на себе руки, різав передпліччя. [PERSON] було поставлено попередній діагноз депресивний епізод. Суїцидальна спроба. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

21 вересня 2017 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до п. 4 ч. ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що при ухваленні зазначеного рішення не вказано щодо частини розміру стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача. З урахуванням викладеного, виходячи з вимог заяви, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення, яким вказати щодо стягнення аліментів на утримання позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

21 вересня 2017 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 вересня 2013 року він уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 667. Спільних дітей вони не мають. Фактично шлюбні відносини з відповідачкою припинились з 2014 року, почуття любові та поваги одного до одного минуло. Відповідачка мешкає з іншим чоловіком, він також має цивільну дружину. Таким чином збереження шлюбу не є доречним та порушує їх права на реєстрацію повторного шлюбу та створення іншої сімї. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила справу розглянути за її відсутності. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 667. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з 2014 року, у звязку з втратою почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

21 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31 жовтня 2014 року уклала шлюб із відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають малолітню дитину- сина [PERSON], [INFO], який проживаає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Шлюбні стосунки із відповідачем фактично припинено у серпні 2016 року, спільне господарство не ведеться, із відповідачем проживають окремо. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Просить шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити «Жукова». Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №294652.(а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №517100. (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у серпні 2016 року. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

21 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Вказала, на підставі ордеру виконкому Дружківської міської ради від 26 грудня 1988 року вона разом із членами своєї сімї вселилася у квартиру [ADDRESS]. З 1994 року відповідач [PERSON], який є її сином, у зазначеній квартирі не мешкає і місце його знаходження не відоме. Своїми діями відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні квартири. Позивач несе витрати по сплаті комунальних послуг за відповідача, не має можливості оформити житлову субсидію. Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: судовою повісткою. До суду вона надала заяву, в якій просить розглянути цивільну справу без її участі. Надала згоду на заочний розгляд справи. Представник третьої особи без самостійних вимог - комунальне підприємство «Комсервіс» до суду не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. До суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Судові повістки відповідачу вручалися територіальним комітетом мікрорайону № 1 «Южний» м. Дружківка Донецької області. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 12832 серії 13 від 26 лютого 1988 року у квартирі [ADDRESS] мешкають: [PERSON], [INFO], її донька [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту б/н від 18 вересня 2017 року, складеного територіальним комітетом № 1 «Южний» м. Дружківка Донецької області, у квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON]. Але, з 1994 року він у квартирі не мешкає, місце його реєстрації не відоме. Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач є членом сімї наймача квартири - її рідним сином, але він з 01 січня 1994 року не проживає у квартирі без поважних причин. Суд вважає, що оскільки відповідач не мешкає у квартирі більше шести місяців, підстав, передбачених ст. 71 Житлового кодексу, для збереження жилого приміщення за ним судом не виявлено, то він втратив право користування цим жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

21 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 10 вересня 2010 року Виконавчим комітетом Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 57 розірвати, змінити прізвище після розірвання шлюбу на дівоче «Сурус». В обґрунтування позову вона зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 10 вересня 2010 року. 08 липня 2012 року народився син [PERSON]. Фактичні шлюбні відносини припинені з жовтня 2016 року. Подружнє життя не склалося, між ними не існує взаєморозуміння та взаємоповаги. Спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Примирення між ними неможливе. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони 10 вересня 2010 року уклали шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 57 (а.с.4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5). Між подружжям припинені шлюбні відносини, не ведеться спільне господарство, кожен живе окремо власним життям, строк на примирення не потрібен. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що збереження сімї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та розірвати шлюб між сторонами. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved