Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

20.07.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що з моменту народження дитини відносини між подружжям різко погіршились, через постійні суперечки і конфлікти спільне життя стало неможливим і нестерпним. Сторони перестали розуміти один одного. За твердженням позивача він уходив з дому на декілька тижнів, оскільки перебувати разом з дружиною йому було тяжко. Шлюбні відносини припинені, подружжя проживає окремо і за твердженням позивача подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Позивач та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивач позов підтримує, просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.04.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №411 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільним побутом подружжя не пов'язане. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved