Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

21.04.2020 року заст. генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (далі - Лікарня) Черкасова А.О. звернулась до суду з заявою, в якій просить застосувати примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар [PERSON] на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] госпіталізований до Лікарні 19.04.2020 року о 00-45 год. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем БШМД № 204 [PERSON] , який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] 19.04.2020 року оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 21.04.2020 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів Лікарні. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, внаслідок якого представляє небезпеку для оточуючих (агресивний та неадекватний у поведінці, психо-моторно збуджений, б`є матір, погрожує оточуючим фізичною розправою, розбив дома меблі). Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено на 23.04.2020 року на 14 годин 20 хвилин, вирішено питання про призначення [PERSON] представника (адвоката). У судовому засіданні представник Лікарні лікар-психіатр Дригіна Л.В. підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначила, що станом на час розгляду справи [PERSON] продовжує представляти небезпеку для себе та оточуючих. Пояснила, що його лікування можливе виключно в умовах стаціонару. Заперечувала можливість амбулаторного лікування [PERSON] . Також пояснила, що спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень його матері, яка в даний час перебуває в лікарні, викликано саме психічним захворюванням [PERSON] , а не є звичайним домашнім насильством або злочином. Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти заяви про госпіталізацію [PERSON] до Лікарні в примусовому порядку. Представник [PERSON] - адвокат Рязанцева О.В. в судовому засіданні не заперечувала щодо госпіталізації [PERSON] до Лікарні в примусовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти його госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. На уточнююче запитання пояснив, що спричиняв удари не матері, а іншій жінці, яка прикидалась його матір`ю та була відьмою. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із супровідного листка № 1120/204, [PERSON] 18.04.2020 року доставлений до Лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з попереднім діагнозом: психоорганічний розлад з симптомами шизофренії. Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 26/2085 від 21.04.2020 року, складеного комісією лікарів Лікарні, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, в результаті чого представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (погрожує матері, мед. персоналу фізичною розправою), потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». З вказаного акту також вбачається, що [PERSON] зі слів близьких до пацієнта людей в поведінці змінився два тижні тому. Перестав спілкуватись зі знайомими, «замкнувся у собі», «сам з собою розмовляв». Стан імпульсивним, роздратованим. Проявляв агресію до матері. 19.04.2020 погрожував матері, а ввечері її побив. Був викликаний наряд поліції, спец. Бригада МШД . Хворий доставлений у приймальний покій ОКПЛ № 3. Госпіталізований до 20 соматопсихіатричного відділення у зв`язку с субфебрильної температурою, підозрою на наявність інфекційного захворювання. Замахується на мед. Персонал без видимої причини, критика хворобливого стану відсутня. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: е) законне затримання психічнохворих. Відповідно до ч. 3ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд приходить до висновку щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, та необхідності лікування [PERSON] виключно в стаціонарних умовах. Доводи [PERSON] . щодо відсутності підстав для госпіталізації суд не може визнати обґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, вказані доводи спростовуються пояснення представника Лікарні, даними акту психіатричного огляду особи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, та потребує в зв`язку з цим стаціонарного лікування. Враховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для госпіталізації [PERSON] до Лікарні у примусовому порядку.

Outcome: approved