Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

21 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON], про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу від 13 грудня 2017 року вона є власником 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS] (розмір частки складає квартиру №3). З 2013 року у наведеному вище будинку відповідач не мешкає,, свого особистого майна та речей у будинку не тримає, не сплачує плату за комунальні послуги та не несе інші витрати по утриманню будинку. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно якої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 45). Відповідач у судове засідання не з'явилася, згідно заяви від 27 грудня 2017 р. позовні вимоги визнала, просила справу розглянути за її відсутності (а.с. 13). Представник третьої особи виконавчого комітету Бердянської міської ради у судове засідання не з'явився, відповідно до листа, що надійшов на адресу суду 19 лютого 2018 року, просили справу розглянути без участі представника, відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.28). Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.30,33,35). З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі-продажу 3/10 частки житлового будинку від 13 грудня 2017 року [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] продала [PERSON] 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим [PERSON] стала власником 3/10 частин вказаного житлового будинку (а.с. 7-8). Згідно копії довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 3887 від 11 грудня 2017 року в квартирі [ADDRESS], станом на 11 грудня 2017 року зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2013 року у будинку [ADDRESS] не мешкає, не несе витрати на утримання будинку та не сплачує кошти за надання комунальних послуг, згідно договору купівлі-продажу від 13 грудня 2017 року продала належні їй 3/10 частини житлового будинку [PERSON], згідно заяви від 27 грудня 2018 р. не проти виселення. До того ж відповідно до п. 3.2. договору купівлі - продажу 3/10 частин житлового будинку від 13 грудня 2017 року, продавець ( відповідач) зобов'язаний знятися з реєстраційного обліку разом із членами своєї родини за адресою відчужуваного будинку протягом 5-ти днів з моменту укладання договору, але на час розгляду справи положення договору не виконане. Таким чином, відповідач [PERSON] не належить до складу родини позивача, з 2013 року не мешкає у будинку [ADDRESS], у 2017 році продала позивачу належні їй 3/10 частини вказаного будинку, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до положення ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій , які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У ч. 2 ст. 405 ЦК України, зазначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, враховуючи, що відповідач не проживає у житловому будинку з 2013 року і по теперішній час, при цьому не є родичем позивача, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним на праві власності житловим будинком [ADDRESS], тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved