Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

20.05.2020р.\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вказаною позовною\~заявою до\~ [PERSON] ,\~обґрунтовуючи вимоги\~тим,\~що 12.12.2009р.\~він з\~відповідачем зареєстрував\~шлюб, за час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, через що між ними виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони з листопада 2019 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, син проживає біля відповідача. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб та визначити місце проживання сина біля відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.14). Відповідач в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, а справу просила розглянути без її участі (а.с.5). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, син проживає біля відповідача, позивач на примирення не згоден і відповідач проти позову не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи, що відповідач не скористалась своїм правом, передбаченим ст.113 СК України, щодо права на вибір прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що остання після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини біля відповідача, то суд, враховуючи, що дитині [PERSON] , якому на час розгляду справи виповнилося 10 років, і він проживає біля своєї матері відповідача, а позивач (батько дитини) проти цього не заперечує, дійшов висновку, що місце його проживання біля відповідача визначено за спільною згодою сторін батьків дитини та самої дитини, що відповідає положенням ч.2 ст.160 СК України, а тому ця вимога теж підлягає задоволенню. Суд роз`яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved