Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

21.05.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про збільшення розміру аліментів до відповідача [PERSON] 01.07.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.08.2018 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 02.09.2019 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить збільшити розмір аліментів, стягнених за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року, з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 550.00 грн. до 1626 грн., \~з наступною індексацією відповідно до закону , щомісячно з моменту винесення судом рішення та до досягнення дитиною повноліття В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: з 2013 року по липень 2014 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 550.00 грн., з наступною індексацією відповідно до закону. На даний час збільшився мінімальний розмір аліментів, що стягуються на утримання дитини. Проте відповідач добровільно не бажає збільшувати розмір аліментів на утримання дитини. Сплачуваних відповідачем коштів недостатньо для забезпечення необхідних затрат на дитину, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За доводами позивача, викладеними в позовній заяві, судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року по липень 2014 року. В період спільного проживання у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. Відповідно до рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнені аліменти на утримання дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 550.00 грн., з наступною індексацією відповідно до закону, що підтверджується копією рішення суду. Позивач просить збільшити розмір аліментів до 1626.00грн. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Виходячи з того, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в незначному розмірі, цей розмір аліментів на даний час є нижчим від встановленого законом гарантованого розміру аліментів, тобто 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду не надає можливості для задоволення всіх необхідних потреб дитини даного віку та не є достатнім для її гармонійного розвитку, тому суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивачки на утримання дитини. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі одного мінімального прожиткового мінімуму для житини відповідного віку. \~ \~ \~Частиною \~ другою\~ ст.\~ 182\~ \~СК України\~передбачено,\~що \~ стягнення\~аліментів в\~розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є рекомендованим, а не гарантованим, і аліменти в даному розмірі присуджуються судом у випадку достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів того, що відповідач має регулярний заробіток, якого достатньо для стягнення аліментів в такому розмірі суду не надано. З рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року вбачається, що аліменти в розмірі 550.00 грн., судом були стягнені з відповідача виходячи з тяжкого матеріального становища відповідача і відсутності роботи. Доказів того, що на даний час покращився матеріальний стан відповідача та він має роботу і постійний прибуток суду не надані. За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково і вважає за можливе збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року з 550.00 грн., до 1500 грн., з наступною щорічною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі з урахуванням обов`язку матері утримувати свою неповнолітню дитину буде на думку суду необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768.40 грн. На основі ст. 180, 182, 192 СК України,

Outcome: partial