Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

20.03.2018 ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» звернулося до суду із позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.04.2015 відповідач на службовому автомобілі «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] вчинив дорожньо-транспортну пригоду, у вчиненні якої визнаний винним постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.05.2015 та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] було пошкоджено, вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого у ДТП на момент оцінки склала 60 799,12 грн. Вартість матеріальної шкоди, в результаті аварійних пошкоджень вказаного автомобіля, на момент оцінки склала 29 423,46 грн. Оскільки фактичний розмір шкоди становить 60 778,92 грн, ПрАТ «СК «Провідна» виплатила потерпілому в ДТП 29 423,46 грн страхового відшкодування, а позивача, згідно із постановою ВГСУ від 29.11.2016 у справі № 910/3397/16 та постанови Київського Апеляційного господарського суду від 27.06.2017 у справі № 910/2748/17 зобов'язали виплатити різницю в розмірі 10 778,92 грн, а також 689,00 грн судового збору, та 20 576,54 грн та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн, що разом становить 33 644,46 грн, у зв'язку з чим після набрання чинності вказаними судовими рішеннями для позивача виникли збитки на ту ж суму. Вказану суму було сплачено на рахунок потерпілої сторони ДТП страхової компанії ПрАТ «Уніка». З огляду на викладене позивач вважає, що належним способом захисту його прав та інтересів буде відшкодування відповідачем суми майнової шкоди у розмірі 33 644,46 грн. Відповідач [PERSON] подав відзив, у якому виклав свої заперечення щодо позову, вважав, що правовідносини між сторонами підлягають регулювання в порядку ст.ст. 130, 232, 233 КЗпП, та просив відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропуском, без поважних причин, строку звернення до суду. Також просив слухати справу у його відсутність. 07.05.2018 у судове засідання не з'явився. У судовому засіданні представник позивача Литвяк\~А.В. підтримав позов за викладених в ньому підстав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Правом подання суду інших заяв, клопотань сторони не скористались. Суд, вислухавши представника позивача, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказів, на засадах верховенства права, відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права прийшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідача [PERSON] прийнято на роботу до філії «Дарницький вагоноремонтний завод» ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» з 25.03.08, що підтверджується наказом (розпорядження) від 24.03.2008 № 258,особовою карткою б/н /а.с.42,43/. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.05.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постанова суду набрала законної сили 18.05.2015 /а.с. 46/. За змістом вказаної постанови убачається, [PERSON] 21.04.2015 року о 14.45 год. керував автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві на вул. Солом'янській 36, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого створив перешкоду автомобілю марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, що призвело до зіткнення, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 21.04.2015 відповідач на службовому автомобілі марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] виїхав у розпорядження директора заводу, попередньо пройшовши медичне обстеження перед виїздом, що підтверджується подорожнім листом службового легкового автомобіля Серії 02-АБ № 095979 /а.с.44, 45/. Цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу АЕ/2549912 (франшиза 0,00грн), згідно Єдиної Бази МТСБУ. В результаті ДТП автомобіль марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про ДТП № 62172388, виданою ВДАІ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві /а.с.76/. Згідно із звітом про оцінку КТЗ від 22.05.2015 № 01-17/05 експерта [PERSON] вартість відновлювального ремонту КТЗ VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер [NUMBER], на момент оцінки складає 60 799,12 грн. Ринкова (дійсна) вартість КТЗ VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер [NUMBER], без урахування аварійних пошкоджень, на момент оцінки складає 308 115,48 грн. Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику у результаті аварійних пошкоджень КТЗ VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер [NUMBER], на момент оцінки складає 29 423,46 грн /а.с. 47-53/. 13.07.2018 експертом (оцінювачем) [PERSON] складено протокол огляду колісного транспортного засобу № 103 та під час огляду автомобіля Chevrolet Aveo держномер [NUMBER] виявлено: кузов має деформацію лівої частини з порушенням геометрії дверей лівих - усунення перекосу в отворах; деталі, що пошкоджені, зруйновані та потребують заміни; ковпак колеса переднього лівого R15; крило переднє ліве; двері передні ліві; петлі двері передньої лівої (верхня та нижня); двері задні ліві; бампер задній; підкрилок задній лівий; кронштейн бампера заднього лівого /а.с.19-22/. Відповідно до акта виконаних робіт № 2310178226 ТОВ «АТЛАНТ-М ЛЕПСЕ» проведено відновлювальний ремонт пошкодження автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER]. Вартість робіт, запчастин і матеріалів склала 60 778,92 грн, рахунок № 2310178226-2 /а.с. 77/. Різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 33 644,46 грн було сплачено на рахунок потерпілої сторони в ДТП страхової компанії ПрАТ «СК «Уніка», про що свідчать платіжні доручення № 3018 від 08.12.2016 в сумі 11 467,92 грн /а.с.71/ та № 937 від 31.07.2017 в сумі 22 176,54 грн /а.с. 70/. Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.03.2017 у справі № 910/2748/17 позов ПрАТ «СК «Уніка» задоволено та стягнуто із ДП «Дарницький вагоноремонтний завод» на користь ПрАТ «СК «Уніка» 20 576,54 грн шкоди, 1 600 витрат по оплаті судового збору. Постановою Київського Апеляційного господарського суду від 27.06.2017 у справі № 910/2748/17 вказане рішення залишено без змін. Постановою ВГСУ від 29.11.2016 у справі № 910/3397/16 /а.с. 63-69/, що залишила в силі рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016 у справі № 910/3397/16, позивача зобов'язано виплатити різницю в 10 778,92 грн, а також 689,00 грн судового збору. Відповідно до закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» є правонаступником усіх прав та обов'язків Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод» у зв'язку з реорганізацією шляхом злиття. Предметом спірних правовідносин у цій праві є відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої юридичній особі його працівником, який керував транспортним засобом, під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Частиною першою статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з положеннями частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала. Відповідно до частини п'ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Аналогічні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду України від 03.12. 2014 у справі № 6-183цс14, а також у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 686/20040/2012, провадження № 61-672 св 18. Матеріалами справи підтверджено та стороною відповідача не оспорено, що водій автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], [PERSON], з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, на момент її вчинення перебував у трудових відносинах із позивачем. Збитки потерпілому, спричинені внаслідок цього, склали 60 778,92 грн. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «СК «Провідна», яка виплатила потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді 29 423 ,46 грн страхового відшкодування. На виконання рішень господарських судів у справі № 910/2748/17, які набрали законної сили, позивачем на рахунок потерпілої сторони в ДТП - страхової компанії ПрАТ «СК «Уніка», було сплачено 33 644,46 грн, яка складається із різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 29 423, 46 грн, а також судовий збір 2 289,00 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, зібраними у справі доказами підтверджено розмір реальних збитків 33 644,46 грн, які відшкодовано позивачем - ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод». За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач [PERSON] послався на те, що правовідносини між сторонами підлягають регулювання в порядку ст.ст. 130, 232, 233 КЗпП та просив відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропуском відповідачем строку звернення до суду. Проте судом відхиляються наведені аргументи відповідача щодо застосування до цих спірних правовідносин правових норм Кодексу законів про працю України, оскільки предметом спірних правовідносин є не трудові правовідносини, а відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої юридичній особі його працівником, який керував транспортним засобом, під час виконання ним своїх трудових обов'язків, матеріально-правове регулювання яких здійснюється на підставі вказаних вище норм Цивільного кодексу України, а оскільки позивач звертається про відшкодування шкоди в порядку регресу, то позовна давність пов'язується не з моментом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а від дня фактичної виплати шкоди, з огляду на таке. Деліктне зобов'язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов'язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов'язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов'язання та зобов'язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05.04. 2017 у справі № 6-2806цс16 та у правовому висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 183/791/16-ц. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Оскільки виплата позивачем шкоди відбулась 08.10.2016 та 31.07.2017, то перебіг позовної давності за відповідними вимогами необхідно обчислювати саме з цих дат, а тому строк позивачем не пропущено. Деліктне зобов'язання - це зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Отже, з огляду на обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати збитки в повному обсязі, суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» майнової шкоди в порядку регресу у розмірі 33 644,46 грн, оскільки позивачем доведено факт завдання шкоди відповідачем, останній на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував із позивачем у трудових відносинах, що стороною відповідача не заперечувалося, дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, [PERSON] не доведено, що шкоду завдано не з його вини, а тому він є заподіювачем шкоди, тобто особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду, стороною відповідача не спростовано в установленому процесуальним законодавством порядку докази позивача щодо розміру позовних вимог, тому вимога позивача, пред'явлена у порядку регресу до відповідача у розмірі виплачених реальних збитків, заподіяних джерелом підвищеної небезпеки, є правомірною. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі 1 762,00 грн, сплаченого відповідно до платіжного доручення № 744349 від 28.02.2018. На підставі викладеного,

Outcome: approved