Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

20 липня 2016 року ТОВ «Дата [PERSON]»» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем зобовязань відповідно до умов договору. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності юридичної особи № ДВК 138 від 20.01.2016 р., належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася, проте разом із позовною заявою подала письмову заяву, в якій вона підтримує позовні вимоги до [PERSON] та просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.35/. У позовній заяві зазначено, що 13 червня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500381791, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 15000,00 грн. на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних на строк до 14.06.2016 р. 30 вересня 2014 р. року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу. Згідно додаткової угоди № 2 від 08.12.2014 р. доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються, за договором факторингу від 30.09.2014 р., внаслідок чого позивач набув статусу кредитора за кредитним договором № 500381791 від 13.06.2013 р. У звязку з тим, що [PERSON] порушуються умови укладеного кредитного договору, відповідач станом на 27 травня 2016 року має заборгованість у сумі 35097,70 грн., з якої: 15000,00 грн. заборгованість за кредитом, 3,70 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 15894,00 грн. заборгованість по комісії, 4200,00 грн. штраф. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 35097,70 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України за місцем реєєстрації відповідача /а.с.11/ було надіслано повідомлення про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України судом на адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судових засідань, з роз?ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] навмисно не з'явився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах /а.с.44,45,47,48/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача суд, вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 13 червня 2013 року юридична особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» і [PERSON], [INFO], уклали договір № 500381791, за яким кредитор зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 15000,00 грн., зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом, на строк до 14 червня 2016 року, а позичальник зобовязався погашати кредит щомісячними платежами, сплачувати відсотки за користування кредитом та нараховані банком комісії /а.с.4-9/. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами ПАТ «Альфа-Банк», та особисто [PERSON], зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі\~статті 629 ЦК України\~цей договір є обов'язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України\~проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Дата [PERSON]» зобовязується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа-Банк», а ПАТ «Альфа-Банк» зобовязується відступити ТОВ «Дата [PERSON]» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору /а.с.16-18/. Як вбачається з додатку № 2 до договору факторингу від 30.09.2014 р., за № 17101 зазначено кредитний договір № 500381791, укладений з [PERSON] 13 червня 2013 року. з ціною грошової вимоги на дату укладення договору факторингу 7948,12 грн. /а.с.19-20/. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування. А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Статтею 517 ЦК України встановлені докази набуття новим кредитором прав у зобов'язанні. За своєю природою, зобов'язання має визначеного боржника та кредитора, а право вимоги до боржника має виключно кредитор у даному зобов'язанні, підтвердженням чого є правовстановлюючий документ, а саме: правочин, на підставі якого у даного кредитора виникло і існує таке право на момент звернення з вимогою. Отже, закон пов'язує перехід права вимоги від одного кредитора до іншого із передачею йому документів, що засвідчують таке право, тобто в даному випадку - оригіналу кредитного договору № 500381791 від 13.06.2013 року. Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позивач ТОВ «Дата [PERSON]» правомірно набув право вимоги за кредитним договором № 500381791 від 13.06.2013 р., укладеним з відповідачем [PERSON] За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що Банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши [PERSON] кредитні ресурси. Відповідач же не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором /а.с.13/. Розмір заборгованості за станом на 27 травня 2016 року за кредитом (тілом кредиту) складає 15000,00 грн. Крім того, відповідачу нараховані відсотки у сумі 3,70 грн. за користування кредитом відповідно до п.2.2 кредитного договору № 500381791 від 13.06.2013 р. Відповідно до пункту 2.8.1 кредитного договору комісійна винагорода банку за управління кредитом нараховується за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом та складає 3,60 % від суми кредиту /а.с.4-9/. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачу [PERSON] нараховано заборгованість по комісії в сумі 15894,00 грн. Відповідно до положення ст.ст. 549, 550 ЦК України, враховуючи положення ст.ст. 266, 258 ч.2 ЦК України, позивачем нараховано штраф відповідачу через систематичне порушення боржником своїх зобовязань зі сплати кредиту, за останні 12 місяців, що передували даті розрахунку заборгованості, у сумі 4200,00 грн. /а.с.13/. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та відсотків за користування кредитом, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобовязань за договором. Суд визнає правильним представлений ТОВ «Дата [PERSON]» розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] за кредитним договором № 500381791 від 13.06.2013 року. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. У матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані того, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобовязання по даному правочину, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з його вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобовязання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ТОВ «Дата [PERSON]» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 1378,00 грн., який відповідно до положення ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved