Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

21 липня 2021 року до суду надійшов позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому зазначено, що судовим наказом Білопільського районного суду від 30 листопада 2017 року з нього на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працює, має на утриманні ще двох дітей, один з яких, потребує домашнього догляду, тому не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/11 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 26 липня 2021 року провадження по даній справі відкрито та справа призначена до підготовчого засідання. Ухвалою від 23 вересня 2021 року підготовче засідання закрито і справа призначена до судового розгляду на 12 жовтня 2021 року. 10 вересня 2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому остання проти задоволення позову заперечує, оскільки він необґрунтований, підстав для зміни розміру аліментів немає, позивач навмисно не працює, на обліку як безробітний не перебуває. З моменту видачі судового наказу його сімейний та майновий стан не змінився. 12 жовтня 2021 року позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що твердження відповідачки про необґрунтованість позову безпідставні. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечує. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 18). Судовим наказом Білопільського районного суду від 30 листопада 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5). Також з матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2007 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] , від подружнього життя з якою мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 6-8). Відповідно до довідок відділу ЦНАП у м. Суми позивач, а також [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9-11). З медичної довідки про потребу дитини у домашньому догляді №11 від 27 січня 2021 року вбачається, що [PERSON] з 16 січня 2020 року перебуває на диспансерному обліку і потребує домашнього догляду з 28 січня 2021 року (а. с. 12). Відповідно до наказу КНП СОР «Медичний клінічний центр інфекційних хвороб та дерматології імені З.Й. Красовицького» від 02 лютого 2021 року №12-к [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 30 січня 2021 року по [INFO] (а. с. 13). Згідно з копією трудової книжки позивач з 28 вересня 2018 року не працює, звільнений за згодою сторін (а. с. 14-15). Відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У справах про зміну розміру аліментів підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Відповідно до ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Всупереч вказаним вимогам закону позивачем не надано доказів на підтвердження того, що з часу видачі судового наказу про стягнення аліментів з нього, тобто з 30 листопада 2017 року, настала будь-яка з обставин, передбачених ч. 2 ст. 192 СК України, яка б була підставою зменшення розміру аліментів. Позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а народження двох дітей від іншого шлюбу та утримання дружини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] також мотивував свої вимоги тим, що він не працює, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів, а тому аліменти, які з нього стягуються, підлягають зменшенню. Але тимчасове безробіття позивача, яка вже триває більше трьох років, також не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що він є працездатною, здоровою людиною. Саме такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №464/3480/17. З огляду на викладене, суд вважає, що на даний час підстав для зменшення розміру аліментів не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити за необґрунтовністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed