Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У серпні 200 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з останньої 3 000 доларів США. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. 16.12 2019 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо умов та строків придбання позивачем квартири [ADDRESS] , що знайшло своє відображення у підписаному ними попередньому договорі № 1612, а також у заяві [PERSON] від 17.12.2019 року, якою вона підтвердила факт отримання авансу в сумі 3000 доларів США, де її підпис було засвідчено нотаріально. Відповідно до умов попереднього договору сторони погодили в строк до 15.02.2020 року укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири, визначили її вартість, суму авансу (гарантійної суми) та міру відповідальності сторін у разі неукладення основного договору. Також, у заяві [PERSON] від 17.12.2019 року зазначена кінцева дата укладення договору купівлі-продажу - 01.08.2020 р. Зважаючи на те, що з вини відповідачки не укладено договір купівлі-продажу квартири у визначений проміжок часу, а також те, що вона відмовляється повертати передані в якості авансу кошти, позивачка вимушена була звернутися до суду за захистом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 09.02.2021 р., позивач не з`явилась, проте від представника позивача адвоката Наседкіна О.І. надійшла через канцелярію суду заява (вхід. № 5351 від 09.02.2021), у якій представник позивача просить провести судове засідання за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином шляхом направлення поштових відправлень, які поверталися до суду із приміткою про непроживання відповідача за вказаною адресою. Відзив або будь-які інші заяви від відповідача до суду не надходили. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 16.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано у простій письмовій формі Попередній договір № 1612 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Пунктом 1 Попереднього договору № 1612 передбачено, що сторони погодили до 15 лютого 2020 р. укласти основний договір купівлі-продажу квартири. Підпунктом 1.3.1. пункту 1.3. Попереднього договору № 1612 визначено, що [PERSON] передає [PERSON] 3 000 доларів США, в якості гарантійної суми. Згідно заяви [PERSON] , підпис якої посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Несвітайло І.І., р/н 617, вона отримала від [PERSON] 3 000 доларів США в якості авансу за купівлю квартири [ADDRESS] та укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири до 1 серпня 2020 р. На час розгляду судом справи доказів укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та повернення авансу позивачці суду не надано. Натомість з переписки сторін у месенджері «Viber» вбачається, що відповідачка вимоги провернути аванс проігнорувала. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 отриманий за попереднім договором аванс підлягає поверненню у разі неукладення основного договору, що також вбачається з правової позиції Верховного Суду у справах № 317/1174/17, 479/974/17 та № 310/3023/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, скільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не укладено, передані кошти в якості авансу мають бути повернуті. Засади ст. 15 ЦК України гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. У п. 36 рішення Європейського суду у справі Голдера проти Сполученого Королівства, вказано, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» у рішенні від 17 липня 2008 року Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. У пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, вказано, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено суду, що між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , а отриманий відповідачем аванс не повернутий позивачу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору сплачена позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved