Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та з урахуванням позовної заяви поданої позивачем у новій редакції, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру №.75 по вул. Андрія Первозванного, 74 в м. Вінниці, визнати за [PERSON] право власності на ? частки квартири [ADDRESS]; а за [PERSON] визнати право власності на іншу 1/2 частку квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В позовній заяві зазначено, що 12 березня 1994 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі ЗАГСу Черкаського міськвиконкому м. Черкаси, який рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 грудня 2011 року розірвано. В період шлюбу, за спільні кошти подружжя, відповідно до договору купівлі-продажу від 03 серпня 2001 року, позивачем та відповідачем придбано двохкімнатну квартиру № 75 по вул. Стахурського (нова адреса: [PERSON]), 74 в м. Вінниці, загальною площею 47,4 кв.м., яка оформлена на ім'я [PERSON] Після розірвання шлюбу сторони та їх донька, яка на даний час є повнолітньою, продовжували та по даний час продовжують спільно проживати в даній квартирі. На даний час, виникла необхідність встановити порядок користування даною квартирою, з метою оформлення окремих особових рахунків для сплати за комунальні платежі. Однак, приймаючи до уваги, що за договором купівлі-продажу від 03 серпня 2001 року покупцем вказано відповідача [PERSON], а останній відмовляється оформити на позивача в добровільному порядку право власності на ? частки квартири [ADDRESS], позивач прийняв рішення звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. Однак, на адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 березня 1994 року сторони уклали шлюб відділі ЗАГСУ Черкаського міськвиконкому м. Черкаси, про що в книзі реєстрації актів укладення шлюбу зроблено запис за № 441, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, видане 12 березня 1994 року відділом ЗАГСУ Черкаського міськвиконкому м. Черкаси (а.с. 5). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 грудня 2011 року, шлюб між [PERSON] (д.п. Дорохтей) Л.В. та [PERSON], укладений 12 березня 1994 року у відділі ЗАГСу Черкаського міськвиконкому м. Черкаси, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12 березня 1994 року зроблено запис № 441, розірвано (а.с. 7). В період шлюбу сторони придбали квартиру № 75 в житловому залізобетонному будинку, 1975 року побудови, загальною житловою площею 3036,5 кв.м., що знаходиться в м. Вінниці по вул. Стахурського, під номером 74, яка на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за № 2738, зареєстрована за [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з Інвентаризаційної справи на квартиру № 75, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Стахурського, 74, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, відомості про обтяження на вищезазначене нерухоме майно відсутні (а.с. 41). Суд зазначає про те, що станом на день розгляду справи в суду, вул. Стахурського, за якою розташована спірна квартира сторін, відповідно до рішення Вінницької міської ради № 71 від 25 грудня 2015 року «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в м. Вінниці», перейменована на вул. [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Зміст ч. 1, ч. 2 ст. 61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно положень ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно роз'яснень, що містяться в п.п. 19, 23-25 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню оскільки спірне майно квартиру № 75, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Стахурського, 74, сторонами було придбано в період шлюбу, тому воно є обєктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу між ними в натурі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме судовий збір в розмірі 3\~996 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved