Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

21 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 23 червня 2006 року посвідченого нотаріально зареєстрованого в реєстрі за № 2347. В квартирі проживає та зареєстрований з вересня 2006 року відповідач [PERSON], її колишній співмешканець. Позивач зазначає, що майже два роки відповідач веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, не здійснює оплату за комунальні послуги тощо. Спільне її проживання з відповідачем неможливе, тому що фактичних сімейних стосунків вони не підтримують вже два роки і між ними склалися неприязні відносини. Оскільки відповідач у добровільному порядку виселятися відмовляється, вона змушена звернутися до суду з таким позовом. Посилаючись на вказані обставини позивач просила усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом виселення [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечував. При цьому посилався на те, що він багато років проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та вів з нею спільне господарство. Квартира [ADDRESS] також була придбана ними під час перебування у фактичних шлюбних відносинах та за спільні кошти. Право власності було оформлено на [PERSON] Він та [PERSON] одразу вселилися та зареєструвалися за вказаною адресою. Відповідач зазначав, що вказана квартира є єдиним місцем його проживання, іншого житла він немає. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані за клопотанням позивача, зазначали, що відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали, не сплачує за комунальні послуги. Між ним та [PERSON] склалися неприязні стосунки. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. При розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, предметом доказування є втрата права на житло або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом підстави для позбавлення права на житло. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 23 червня 2006 року № 2347 (а.с. 10-11). З матеріалів справи вбачається, що відповідач був зареєстрований у 2006 році в [ADDRESS] з дозволу [PERSON] як член її сім'ї власника та постійно там проживав. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 156 ЖК України коло членів сім'ї власника житла, правовий статус яких визначається цією статтею, є аналогічним членам сім'ї наймача, які визначені частиною другою статті 64 ЖК України. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують або псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадяться без надання іншого жилого приміщення. У всіх цих випадках до винних осіб повинні попередньо вживатися заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. З матеріалів справи вбачається, що постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зі змісту постанови вбачається, що 20 лютого 2018 року [PERSON] за місцем свого проживання влаштував сімейну сварку зі своєю співмешканкою [PERSON], під час якої виражався нецензурною лайкою на адресу позивача та погрожував їй фізичною розправою. Постанова судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2018 року набрала законної сили та ніким не оскаржена. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON] 20 лютого 2018 року порушив правила співжиття, проте вказані порушення не мали систематичного характеру. До адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення відповідач був притягнутий один раз, інші протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ст. 173-2 КУпАП були повернуті судом для усунення недоліків. Питання щодо винуватості або відсутності вини [PERSON] судом не вирішувалося. За таких обставин, підстави вважати, що заходи попередження, громадського впливу до [PERSON] виявилися безрезультатними - відсутні. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела належними і допустимими доказами систематичного руйнування або псування житлового приміщення чи систематичного порушення правил співжиття відповідачем, що є обов'язковою підставою для його виселення з урахуванням наведених норм матеріального права. Пунктом 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. При цьому суд вважає за необхідне, за результатами розгляду справи, застосувати до [PERSON] заходи попередження та роз'яснити йому, що в разі допущення ним руйнування, псування житлового приміщення, або використання його не за призначенням, порушення інших правил співжиття, він, в разі звернення власника житла з відповідним позовом, може бути виселений за рішенням суду без надання йому іншого житлового приміщення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed