Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

20 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в якому просить суд визнати незаконним звільнення його з роботи на підставі п.3 ст.40 п.2, ст.147 КЗпП України, поновити його на посаді інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт ОРФ ДП «ЦДЗК», стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу внаслідок його незаконного звільнення з 29.04.2016 року до дня його фактичного поновлення на роботі відповідно окладу за тарифною сіткою згідно його розряду, що складає 3060 гривень на місяць. Стягнути з ОРФ ДП «ЦДЗК» на його користь не донараховану йому частину заробітної плати за місяці в яких ним не була виконана норма виробітку не з його вини, внаслідок чого він отримав заробітну плату нижче відповідного окладу за тарифною сіткою згідно його розряду. Донарахування просить провести до суми мінімум як 2/3 окладу за тарифною сіткою згідно відповідного йому розряду що гарантується йому ст.11 КЗпП і становить за його підрахунками 5443,89 гривень, стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 402 гривні 29 копійок, без сплати з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та Військового збору. 22 червня 2016 року [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, в яких просить додатково зобовязати відповідача сплатити відносно до всіх сум коштів виплачених йому наданий час та які будуть виплачені за рішенням суду єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування стосовно яких це потрібно відповідно до законодавства, тому що несплата єдиного внеску підтверджується довідкою за формою ОК-5 наданою йому Пенсійним Фондом України та стягнути моральну шкоду у розмірі 6100 гривень. 30.06.2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в яких просить окрім позовних вимог заявлених раніше, зобовязати ОРФ ДП «ЦДЗК» виплатити йому недоотриману винагороду за підсумками за роки роботи, зобовязати відповідача випалити йому не отриману винагороду за вислугу років, враховуючи, що компенсація за невикористану відпустку при звільненні була нарахована без врахування вищезазначених виплат зобовязати ОРФ ДП «ЦДЗК» перерахувати розмір компенсації на невикористану відпустку та виплатити різницю, зобовязати ОРФ ДП «ЦДЗК» виплатити компенсацію за фактичну затримку вищезазначених виплат враховуючи коефіцієнт приросту споживчих цін. 14 липня 2016 року позивачем до канцелярії подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить зобовязати відповідача доплатити неотриману ним заробітну плату у звязку з невиконанням норм виробітку до гарантованих розмірів оплати праці у сумі 10\~574,60 гривень; стягнути з відповідача невиплачену щомісячну премію за трудові досягнення за останні пять років у загальному розмірі 137\~319 гривень 88 копійок, а також компенсацію у звязку з втратою частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати; стягнути з відповідача винагороду за підсумками роботи за рік за період роботи 2010-2012 роки у загальній сумі 62314 гривень 43 копійки з виплатою компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушеннями термінів її виплати; стягнути з ОРФ ДП «ЦДЗК» винагороду за вислугу років у загальному розмірі 34110 гривень 07 копійок, з компенсацією втрати частини заробітної плати у звязку з порушеннями термінів її виплати; стягнути з відповідача грошову компенсацію за невиплачені одноразові премії до державних та професійних свят у загальному розмірі 32\~873 гривні 41 копійка з виплатою компенсації у звязку з порушенням термінів виплати належних сум; оскільки на думку позивача не проводилися індексація його заробітної плати в період з травня 2012 року, то розмір індексації його заробітної плати розрахований відповідно доданих індексів споживчих цін склав загалом 7881 гривень 68 копійок які позивач також просить стягнути з відповідача на його користь; стягнути з відповідача на його користь гарантовану допомогу на оздоровлення яку не виплатили при відпустці у січні 2013 року у мінімальному розмірі посадового 2301 гривень та за часи відпусток яких його було позбавлено за інші чотири роки у мінімальному розмірі посадового окладу 3340 гривень, що загалом складає 15\~661 гривень, стягнути моральну шкоду у розмірі 6680 гривень за порушення відповідачем законодавства про працю України, стягнути з відповідача на його користь невиплачену компенсацію за 91 день невикористаної щорічної відпустки у сумі 13\~986 гривень. 20 липня 2016 року [PERSON] подав до канцелярії суду заяву про залишенні без розгляду його вимог щодо виплат відповідачем йому: недотриманої заробітної плати відповідно до тарифної ставки його посадового окладу; - премій за трудові досягнення; - винагороди за вислугу років; винагороди за підсумками роботи за рік; - одноразових премій додержавний та професійних свят; - допомоги на оздоровлення; компенсації втрат частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати; індексації заробітної плати. Ухвалою суду від 26 липня 2016 року вищезазначені позовні вимоги залишені без розгляду. В останній заяві про зміну предмету позову від 20.07.2016 року [PERSON] просив розглянути його позовні вимоги заявлені до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання звільнення його з роботи незаконним та поновити на посаді інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт ОРФ ДП «ЦДЗК», стягнути з ОРФ ДП «ЦДЗК» середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок його незаконного звільнення з 29.04.2016 року, що станом на 26.07.2016 року складає 9161 гривню 04 копійки, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 9161 гривень 04 копійки, зобовязати ОРФ ДП «ЦДЗК» сплатити, відносно до всіх сум коштів виплачених йому на даний час та які будуть виплачені за рішенням суду, єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Свій позов обґрунтовував тим, що з 18 травня 2011 року працював на посаді інженера за сумісництвом у ОРФ ДП «ЦДЗК», згідно з наказом № 52-к від 26.07.2011 року був звільнений за власним бажанням та відповідно до наказу № 53-к від 01.08.2011 року прийнятий на посаду інженера відділу землевпорядних робіт де і працював до 29.04.2016 року. Позивач вказує, що наказом № 70-к від 12.04.2012 переведений на посаду інженера 1 категорії відділу земле оціночних робіт та наказом № 70-К від 01.11.2013 року на посаду інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт. Наказом № 37-К від 29.04.2016 року його було звільнено з роботи відповідно до п.3 ст.40, п.2 ст.147 КЗпП України за нібито систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. Однак, як зазначає [PERSON], за весь період своєї роботи на підприємстві ніколи не допускав порушень трудової дисципліни та сумлінно виконував свої службові обовязки, у звязку чим був заохочений подякою згідно наказу ДП «ЦДЗК» № 41-К від 05.03.2015 року та до нього жодного разу не було застосовано дисциплінарне стягнення. Натомість підприємство відповідача систематично порушувало трудове законодавство на протязі майже всієї його трудової діяльності, а саме ст. 110 та ст.115 КЗпП України та ст.24, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці». [PERSON] в своєму позові звернув увагу, що директор ОРФ ДП «ЦДЗК» [PERSON] за нібито систематичне порушення п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку наказом № 37-К від 29.04.2016 року звільнив його з посади на підставі пояснювальної записки [PERSON] та [PERSON] службового розслідування інциденту, що мав місце 07.04.2016 року, з якого він зясував про нібито його перешкоди [PERSON] виконувати її обовязки та про хуліганські дії нібито вчиненні ним у відношенні громадян [PERSON] та [PERSON] Вважає, що до нього зі сторони деяких працівників та керівництва відповідача здійснено грубе порушення законодавства про працю і його звільнення відбулося незаконно з особистих мотивів, оскільки відповідно до п. 3 ст.40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути здійснено лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Директор ОРФ ДП «ЦДЗК» [PERSON] у наказі про його звільнення безпідставно вказав про систематичність, але не вказав які саме заходи дисциплінарного або громадського стягнення до нього застосувалися раніше, бо їх до нього не застосували. З зазначених підстав вважає наказ про звільнення незаконним, просить поновити на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, зобовязати відповідача сплатити відносно всіх сум єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та додатково пояснив суду, що за період роботи ОРФ ДП «ЦДЗК» ніколи не допускав порушень турового дисципліни, правил внутрішнього розпорядку, а навпаки заохочений подякою у 2015 році. Підприємство систематично порушувало трудове законодавство на протязі майже всієї його трудової діяльності. З листопада 2015 року керівництво підприємства ще більше стали порушувати трудове законодавство, безпідставно перестали виплачувати заробітну плату, про що саме за його заявою ведеться кримінальне провадження слідчим Малиновського районного відділу національної поліції в м. Одесі, дані про яке внесені у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12016160470000187 від 15.01.2016 року. Позивач вважає, що до нього зі сторони деяких працівників та керівництва ОРФ ДП «ЦДЗК» здійснено грубе порушення законодавства про працю і його звільнення відбулося незаконно з особистих мотивів. [PERSON] наголошував, що обвинувачення [PERSON] в наказі № 37-к від 29.04.2016 року та розповсюдження його змісту серед працівників ОРФ ДП»ЦДЗК» щодо вчинення ним хуліганських дій, вважає наклепом, який паплюжить його ділову репутацію, принижує честь і гідність, оскільки визнання його винним у хуліганських діях не є компетенцією керівника підприємства [PERSON] і службової комісії утвореної за його наказом. Факт проведення розслідування і обєктивність висновків під якими підписалися члени комісії він піддає сумніву,оскільки його навіть не повідомили про її існування до дня його звільнення. Позивач зазначив про упереджене ставлення керівництва ОРФ ДП «ЦДЗК» до певної категорії працівників, на його думку вищезгадана категорія визначається їх настроєм стосовно порушень законодавства керівництвом ОРФ ДП «ЦДЗК» і намаганням припинити ці порушення. До цієї категорії керівництво відноситься надто прискіпливо, доказом чого служить його незаконне звільнення. Моральну шкоду [PERSON] обґрунтував тим, що саме законом передбачено в разі визнання судом звільнення незаконним відшкодування моральної шкоди, КЗпП України передбачає, що в разі доведення незаконності звільнення, обовязково має бути відшкодована моральна шкода. Позивач вважає, що його незаконно звільнення носить фактично обвинувачення у хуліганстві, що негативно вплинуло на його репутацію у суспільстві, знайомі та колеги по роботі змінили до нього своє ставлення, у звязку з чим він нервує та переживає. Позивач зазначив, що проживає з батьками, у звязку зі звільненням, втратою заробітку, неможливістю працевлаштуватися за спеціальністю вимішений знаходиться на утриманні батьків, що також його принижує та завдає моральних страждань. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на те, що при його звільнені ніяких порушень трудового законодавства не допускалося, а обставини його звільнення, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що дійсно наказом № 37-К від 29.04.2016 року на підставі п.3 ч.1 ст.40 та п.2 ч.1 ст.147 КЗпП України [PERSON] було звільнено з посади інженера першої категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, земле-оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт за порушення трудової дисципліни за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього розпорядку. Представник відповідача звернув увагу, що документами підтверджується, що позивачем було здійснене грубе порушення трудової дисципліни, вчинено аморальний проступок не лише до керівництва, в особі заступника директора філії [PERSON], в і до співробітника філії начальника загального відділу [PERSON], таким чином в протиправних діях позивача вбачається систематичність, незаконна та протиправна поведінка позивача носить в собі ознаки кримінального правопорушення, унеможливлює продовження ним трудової діяльності в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» та підтверджує правомірність прийняття наказу про звільнення в якості дисциплінарного стягнення. З зазначених вище підстав просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу № 34-К від 18.05.2011 року був прийнятий на посаду інженера за сумісництвом до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру». Згідно з наказом № 52-к від 26.07.2011 року Позивач був звільнений за власним бажанням та відповідно до наказу № 53-к від 01.08.2011 року прийнятий на посаду інженера відділу землевпорядних робіт. Наказом № 70-к від 12.04.2012 [PERSON] переведений на посаду інженера 1 категорії відділу земле оціночних робіт, Наказом № 70-К від 01.11.2013 року на посаду інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт. Наказом № 37-К від 29.04.2016 року [PERSON], інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, земле оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт було звільнено з роботи 29 квітня 2016 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст.40, п.2 ст.147 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються трудовою книжкою [PERSON] та наданими до суду письмовими документами. Судом встановлено та не заперечувалося ніким з учасників процесу, що до прийняття наказу про звільнення [PERSON] 29 квітня 2016 року, ніяких наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] відповідно до статей 147-149 КЗпП України, Державним підприємством «Центр Державного земельного кадастру» не приймалося. Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного керівника. В контексті даної правової норми право застосування дисциплінарного стягнення надається тому органу, який здійснює прийняття на роботу даного працівника. Згідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо з дня виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За правилами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. 29.04.2016 року Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» винесено наказ № 37-к, згідно з яким [PERSON], інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, земле оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт було звільнено з роботи 29 квітня 2016 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст.40, п.2 ст.147 КЗпП України. В якості доказів підтверджуючих правомірність прийняття наказу про звільнення стороною відповідача суду надано: пояснювальна записка заступника директора філії начальника управління Державного земельного кадастру [PERSON] на імя Директора ОРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» [PERSON], в якій він вказує, що 07 квітня 2016 року орієнтовано о 15:00 годині в приміщенні прийомної директора філії до нього були застосовані хуліганські дії зі сторони [PERSON] інженера 1-ї категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, земле оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт, а саме. [PERSON] о 15:00 годині увійшов до приймальної директора, де на той момент крім нього, перебували [PERSON], заступник начальника управління Державного земельного кадастру [PERSON], начальник загального відділу. [PERSON] звернувся до [PERSON] стосовно реєстрації його особистої заяви на імя директора філії, після чого між ними розпочалася словесна перепалка з даного приводу. Зважаючи, що дії [PERSON] фактично перешкоджали [PERSON] виконувати її трудові обовязки, він як заступник директора філії втрутився в конфлікт. Для зясування чи дійсно потрібно здійснювати реєстрацію особистої заяви [PERSON], він запитав у останнього про можливість з нею ознайомитися. Після позитивної відповіді [PERSON] він взяв заяву зі стола [PERSON], в цей момент [PERSON] почав його штовхати та вдарив в голову кулаком. Завдяки втручанню [PERSON] агресивні дії [PERSON] відносно нього були припинені. Вважає, що в діях [PERSON] є ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.296 КК України (хуліганство), у звязку з чим просить згоди на дії згідно з чинним законодавством; - пояснювальна записка [PERSON], заступника управління Державного земельного кадастру, в якій він вказує,що 07.04.2016 року орієнтовно о 15-й годині в приміщенні прийомної директора він був свідком хуліганських дій [PERSON] до [PERSON] [PERSON] увійшов до приймальні директора, де на той час крім нього перебували [PERSON] та [PERSON], начальник загального відділу, [PERSON] звертався до [PERSON] з приводу реєстрації якогось документу, у звязку з агресивною поведінкою [PERSON] у їх розмову втрутився [PERSON], останній запитав [PERSON] щодо можливості ознайомитися з заявою, на реєстрації якої наполягав Романов, на що той відповів що згоден. Після того, як [PERSON] взяв заяву в руки, Романов почав штовхати та вдарив [PERSON]. З метою припинення агресивних дій [PERSON] він встав поміж них; - пояснювальна записка начальника загального відділу філії [PERSON], в якій вказується, що 07 квітня 2016 року орієнтовано о 15 годині в приміщенні приймальні директора філії вона стала свідком хуліганських дій [PERSON] відносно заступника директора філії [PERSON] Романов увійшов до приймальні директора, де на той час крім неї перебували [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] звернувся до неї з приводу реєстрації особистої заяви, реєстрації всіх документів проводиться в програмі «Діловодство», але на цей час програма не працювала. Після її пояснень стосовно роботи програми «Діловодство» він почав некоректно вимовлятися, чим зауважив виконувати її обовязки. У звязку з агресивною поведінкою [PERSON] в цю розмову втрутився [PERSON] після чого Романов почав штовхатися та агресивно поводиться; пояснювальна записка [PERSON] в якій він вказує, що біля 15 годин 10 хвилин 07.04.2016 року він в черговий раз прийшов до приймальної директора щоб дізнатися чи зареєстрована його заява на імя директора співробітницею [PERSON], яку він передав ще вчора, а якщо ні, то просив повідомити причини та коли заява буде зареєстрована. В ході їхньої розмови з [PERSON], до розговору втрутився невідомий йому громадянин кавказької зовнішності, по розмовах у колективі новий заступників чергового директора, який виявив бажання прочитати його заяву, а [PERSON] передала йому копію, проти чого він категорично став заперечувати. На його заперечення вищевказаний громадянин відреагував обурено та відмовився віддати його заяву. Після того, як Романов забрав заяву з рук, він почав його штовхати та вдав рив у груди. [PERSON] рефлекторно відповів ударом в область голови, після чого в конфлікт втрутився інший громадянин, а потім зі свого кабінету вийшов директор [PERSON]. 14 квітня 2016 року директором філії [PERSON] прийнятий наказ № 10-АДМ «Про проведення службового розслідування», з якого вбачається, що з метою зясування обставин, що мали місце під час інциденту який відбувся 07.04.2016 року за участю співробітників філії [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також для надання належної правової оцінки, наказано: 1. Створити комісію для проведення службового розслідування у складі: [PERSON] голова комісії, начальник юридичної служби; члени комісії: [PERSON] заступник начальника управління; [PERSON] начальник сектору кадрів та підвищення кваліфікації. 2. Комісії :2.1. до 19.04.2016 року зясувати усі обставини відносно інциденту, який відбувся 07.04.2016 року, опитавши учасників інциденту та інших свідків а також надати інциденту відповідну правову оцінку; 2.2. до 20.04.2016 року подати йому на затвердження акт службового розслідування. Як вбачається з акту службового розслідування інциденту, що мав місце 07.04.2016 року, комісія в ході проведеного розслідування встановила, що 07.04.2016 року о 15 год.00 хвилин [PERSON] увійшов до приміщення приймальні директора ОРФ ДП «Центр ДЗК». В той час у приймальні знаходилися [PERSON] заступник директора філії та [PERSON] заступник начальника управління, які очікували прийому у директора філії [PERSON] Слід врахувати, що в приміщенні приймальні директора ОРФ ДП «Центр ДЗК» розташовано робоче місце [PERSON] начальника загального відділу, яка на момент інциденту перебувала на своєму робочому місці. [PERSON] звернувся до [PERSON] з приводу реєстрації його особистої заяви. В свою чергу [PERSON] повідомила про неможливість негайної реєстрації його заяви у звязку з тимчасовим збоєм у роботі програмного забезпечення «Діловодство». Після того, як [PERSON] пояснила [PERSON] ситуацію відносно технічних засобів програмного забезпечення «Діловодство», той почав нахабно висловлювати своє незадоволення, використовуючи зневажливі, презирливі слова та словосполучення у відношенні [PERSON] Вказаними діями [PERSON] фактично перешкоджав виконувати [PERSON] її трудові обовязки в порушення п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру». При цьому які засвідчило опитування [PERSON] зазначене порушення [PERSON] правил внутрішнього трудового розпорядку було систематичним, починаючи з січня 2016 року, на що [PERSON] застосовувалося в якості громадського стягнення усне зауваження колишнього директора ОРФ ДП «Центр ДЗК» [PERSON]. [PERSON], який також знаходився у приймальні директора ОРФ ДП «Центр ДЗК» та був свідком усіх подій, враховуючи своє керівну посаду та наявність повноважень, втрутився в розмову [PERSON] та [PERSON] і запропонував розібратися у конфліктній ситуації. Для цього [PERSON], попередньо запитавши дозволу [PERSON] почав ознайомлюватися зі змістом його заяви, поданої на реєстрацію до [PERSON]. В той час [PERSON] без будь-яких застережень почав зухвало штовхати [PERSON] та кулаком наніс йому удар в область голови. З метою запобігання агресивним діям [PERSON] у конфлікт втрутився [PERSON], який своїм тілом заслонив [PERSON] чим завадив [PERSON] Комісія дійшла наступного висновку, що [PERSON] інженер 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, земле оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт, у робочий час, не знаходячись безпосередньо на робочому місці та не виконуючи свої трудові обовязки, грубо порушив трудову дисципліну, здійснивши в приміщенні ОРФ ДП «Центр ДЗК» хуліганські дії по відношенню до [PERSON], заступника директора філії та [PERSON] начальника загального відділу. Вказаними діями [PERSON] грубо порушив норми ст..139 Кодексу законів про працю України, п.3.1Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «ЦДЗК». Крім цього дії [PERSON] під час інциденту підпадають під ст.. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення» (дрібне хуліганство). Слід враховувати, що порушення [PERSON] п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «ЦДЗК» в частині перешкоджання виконання трудових обовязків іншому працівнику було систематичним, починаючи з січня 2016 року. Виходячи з вищевикладеного комісія пропонує: 1.Службове розслідування вважати закінченим 2. Директору ОРФ ДП «Центр ДЗК» [PERSON]: - застосувати до [PERSON] інженера 1-ої категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, земле оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт, стягнення за порушення трудової дисципліни в порядку п.3 ст.40, п.2 ст.147 КЗпП шляхом звільнення за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. 3. Заступнику директора філії начальнику управління Державного земельного кадастру [PERSON], звернулися до правоохоронних органів із заявою про вчинене відносно нього дрібне хуліганство, що підпадає під ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проаналізувавши вищенаведені документи, які стали підставою для прийняття відповідачем наказу про звільнення [PERSON] суд приходить до висновку, що акт службового розслідування інциденту, який стався 07.04.2016 року у приймальні директора ОРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру» фактично встановлює факт скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КпАП України, хоча складення протоколу про адміністративне правопорушення відноситься виключно до компетенції право охоронних органів, встановлення вини є виключно компетенцією суду. Разом з тим, стороною відповідача суду не надано ні заяви про звернення потерпілої особи з заявою до відповідного відділу поліції, ні документів на підтвердження завданих тілесних ушкоджень. Акт службового розслідування інциденту містить висновки про порушення [PERSON] правил ст. 139 Кодексу Закону про працю України в якій зазначено, що працівники зобовязані чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставиться до майна власника, з яким укладено трудовий договір, проте не конкретизовано, які саме юридичні обовязки, що мають моральний зміст і покладені на працівників відповідно до ст. 139 КЗпП України, порушив позивач. Суд не може прийняти до уваги висновки комісії про порушення позивачем п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «Центр державного земельного кадастру», так як стороною відповідача суду не надані зазначені Правила з підписом [PERSON] про ознайомлення зі змістом вказаних Правил. Суд також критично ставиться до висновків вказаних у вищезазначеному [PERSON], в тієї частині, що порушення [PERSON] п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку в частині перешкоджання виконання трудових обовязків іншому працівнику ОРФ ДП «Центр ДЗК» було систематичним, починаючи з січня 2016 року не підтверджено обєктивними доказами, а є виключно припущенням комісії. Не може враховуватися судом і висновки комісії в тієї частині, зроблені на підставі опитування [PERSON], стосовно того, що зазначене порушення [PERSON] Правил внутрішнього трудового розпорядку було систематичним, починаючи з січня 2016 року, і що відносно [PERSON] вже застосувалося в якості громадянського стягнення усне зауваження колишнього директора ОРФ ДП «Центр ДЗК» [PERSON], так як усне опитування працівника не може слугувати доказом застосування заходів громадського стягнення керівництвом підприємства до іншого працівника, крім цього судом враховується, що саме за заявою [PERSON] 15.01.2016 року Малиновським відділом поліції в місті [PERSON] управління національної поліції в Одеській області, зареєстровано кримінальне провадження № 12016604700000187 за ст. 175 КК України, у [PERSON] з якого зазначено, що ДП «Одеська регіональна філія Центрального державного земельного кадастру» не виплачується заробітна плата [PERSON] за період часу листопад грудень 2015 року. Відповідно до ст.40 ч.1 п.3 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначний строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обовязків, щоб це невиконання або не належне виконання трудових обовязків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни ( одне чи декілька) до працівника застосувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Отже виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч.1 п.3 ст.40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягають встановленню судом відповідно до вимог ст.214 ЦПК при вирішенні спору про законність звільнення [PERSON] з вказаних підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення; чи передувало його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст.ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення. Перевіряючи законність та обґрунтованість звільнення позивача за систематичне невиконання ним без поважних причин посадових обовязків, стороною відповідача суду надані документи, правову оцінку яким суд надав вище у мотивувальній частині рішення, проте документів, якими мали б бути встановлені систематичні порушення Правил трудового розпорядку позивачем, або інших доказів, суду не надано. Таким чином суд, дослідивши обставини, які становлять предмет доказування у справі, позбавлений можливості визначити яке саме систематичне порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, з ознаками дисциплінарних проступків, мали місце до інциденту що стався 07 квітня 2016 року. Розірвання трудового договору на підставі ст.40 п.3 КЗпП України, відповідно до ст.43 КЗпП України повинно бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, відповідач належних та допустимих доказів такої згоди профспілки не надав. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Проаналізувавши вищенаведену норму закону, суд прийшов до висновку, що при звільненні [PERSON] не враховувалося ступінь тяжкості вчиненого проступку і чи має місце взагалі заподіяна позивачем шкода, не враховані і попередня робота позивача на протязі чотирьох років. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначені вище обставини вказують на те, що посилання позивача на порушення з боку відповідача його прав чи охоронюваних законом інтересів є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (статті 10 і 11 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України незаконне звільнення являється для суду підставою для ухвалення рішення про поновлення на роботі і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що звільнення [PERSON] було незаконним, тому задовольняє позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно наданого суду штатного розпису у розмірі погодинної тарифної ставки за умов 40 годинного робочого тижня, середньомісячна заробітна плата [PERSON]В, становить ( 20,09 гривень за годину Х 40 х4 тижні) 3344 гривні на місяць, час вимушеного прогулу складає 2 місяці та 18 робочих днів (з 29.04.2016 року по 26. 07.2016 року), тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заробітна плата за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 9579 гривень 52 копійки, зі розрахунку за два місяці (х2=6688) + 18 робочих днів (20,08х8 =160,64 гривень х 18) = 2891 гривень 52 копійки. Судом встановлено, що в порушення охоронюваних законом прав [PERSON], адміністрацією був прийнятий незаконний наказ про його звільнення, однак суд приймаючи рішення про поновлення на роботі [PERSON] відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання звільнення його з роботи на підставі п.3 ст.40, п.2 ст.147 КЗпП незаконним, тому що ці позовні вимоги є зайво заявленими. В судовому засіданні встановлено, що протиправною поведінкою відповідача, яка виразилася в необґрунтованому звільненні позивача, останньому завдана моральна шкода. Судом встановлено, що в порушення охоронюваних законом прав [PERSON], звільнення відбулося на підставі [PERSON] про службове розслідування, який складений на виконання наказу директора філії [PERSON] від 14 квітня 2016 року, яким доручено комісії зясувати усі обставини інциденту, який відбувся 07.04.2016 року, опитавши учасників інциденту та інших свідків. Про те в ході розгляду справи суду не надано доказів, що комісією були зібрані та опитані усі учасники інциденту, встановлені інші свідки. Крім цього у [PERSON] комісія встановила вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, що є неприпустимими та завдало позивачу моральну шкоду. Після незаконного звільнення позивач нервував, переживав, звертався за консультаціями до юристів, вимушений звернутися з позовом до суду. В ході судового розгляду справи також встановлено, що наприкінці 2015 року, на початку 2016 року підприємство відповідача виплачувало заробітну плату з порушення термінів її виплати, дані факти підтверджуються довідками наданими представником ДП «ОРІ «ЦДЗК», що стало причиною для звернення позивача до правоохоронних органів. Всі ці обставини, свідчать про нехтування керівниками підприємства відповідача, трудовими правами працівника, що як наслідок завдало переживань, нервових потрясінь, ставило у скрутне становище його сім'ю, негативно вплинуло на її добробут. Така протиправна поведінка відповідача призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. З цих підстав можна зробити висновок, що [PERSON] завдана моральна шкода, розмір якої суд визначає у сумі 2000 гривень, яка відповідно до вимог статі 237-1 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд при визначенні розміру моральної шкоди також враховує особисті пояснення [PERSON] стосовно інциденту 07 квітня 2016 року у приймальній директора ДП ОРФ «ЦДЗК» та його пояснення в залу суду, а саме те, що він у відповідь наніс удар заступнику директора філії [PERSON] Стосовно позовних вимог [PERSON] про зобовязання ОРФ ДП «ЦДЗК», відносно до всіх сум коштів виплачених йому наданий час та які будуть виплачені за рішенням суду, єдиний внесок на загально обовязкове державне соціальне страхування стосовно яких це потрібно відповідно до законодавства, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 5 статті 9 цього Закону сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. В контексті даного закону підприємство, що зобовязано сплачувати єдиний внесок шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів перераховує належні суми за усіх працюючих осіб, а не за кожного окремо та належна сплати цих внесків контролюється саме Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси ГУ Державної Фіскальної Служби Одеської області, яка уповноважена звертатися з відповідними позовами до суду. З цих підстав суд приходить до висновку, що за вказаними позовними вимогами він не є належним позивачем, що є безумовною підставою для відмови позову в цієї частині. На підставі викладеного і

Outcome: partial