Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 38000 доларів США, 80000 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 17.01.2011 року він уклав усний договір доручення із [PERSON], відповідно до якого останній зобов'язався за його рахунок та на його ім'я і за надані ним відповідачу кошти протягом двох тижнів придбати в Республіці Польща комбайн марки «Massey Ferguson», доставити в Україну і здійснити всі дії по розмитненню та реєстрації. Того ж дня ним, в присутності [PERSON], відповідачу було передано готівкою визначену в усному договорі доручення суму коштів - 38000 доларів США та 80000 грн., про отримання яких [PERSON] написав розписку. Ним [PERSON] також було видано нотаріально посвідчену довіреність для легалізації повноважень перед третіми особами. В обумовлений строк відповідач зобов'язання щодо купівлі та доставки на територію України комбайна не виконав. На його неодноразові звернення до відповідача шляхом здійснення телефонних дзвінків, [PERSON] запевняв, що придбав комбайн, який знаходиться на стоянці в Польщі поблизу кордону з Україною, але не може доставити його на територію України через погані погодні умови. В подальшому відповідач з різних причин ухилявся від виконання умов договору доручення, посилаючись на неможливість транспортування комбайна на територію України, а через деякий час взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки. 21.09.2011 року він звернувся до Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області з заявою про надання йому допомоги в розшуку [PERSON] Того ж дня [PERSON] було викликано до райвідділу міліції, де останній підтвердив факт отримання від нього коштів в сумі 38000 доларів США на придбання комбайна, запевнив, що в термін до 1.10.2011 року він доставить комбайн або ж поверне кошти, про що написав розписку. До цього часу [PERSON] зобов'язання за усним договором доручення щодо купівлі і доставки комбайна не виконав, отримані кошти не повернув, зв'язок з ним втрачено. Відповідно до ст.ст.526, 530, 623 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати завдані кредиторові збитки. Статтями 1000, 1003, 1006 ЦК України визначено загальні вимоги щодо порядку та умови укладення і виконання договорів доручення. Неправомірними діями [PERSON] йому заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює у 20000 грн., у зв'язку з тим, що зазнав нервового потрясіння, втратив сон та спокій, постійно перебував в стані душевного хвилювання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - [PERSON], що діє на підставі довіреності від 10.12.2013 року (а.с.16), підтримали позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просили стягнути із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 38000 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ станом на 25.03.2014 року складає 394295,60 грн., та 80000 грн. матеріальної шкоди, а також моральну шкоду в сумі 20000 грн. Суду пояснили, що позивач займається сільським господарством, має у користуванні земельну ділянку, на якій вирощує сільськогосподарську продукцію, для збирання якої у 2011 році вирішив придбати комбайн. Від своїх знайомих позивач дізнався, що їм комбайн на територію України з-за кордону транспортував відповідач, тому вирішив звернутися до останнього за допомогою у вирішенні вказаного питання. 17.01.2011 року позивач спільно із [PERSON] приїхав у м. Шаргород, де зустрівся із [PERSON], і уклав із останнім усний договір доручення, відповідно до якого відповідач зобов'язався вчинити від його імені та за його рахунок певні дії, зокрема, протягом двох тижнів придбати на його ім'я та за надані ним кошти в сумі 38000 доларів США і 80000 грн. в Республіці Польща комбайн марки «Massey Ferguson», доставити в Україну і здійснити всі дії по розмитненню та реєстрації на території України. На виконання умов усного договору доручення позивачем в присутності [PERSON] відповідачу [PERSON] того ж дня було передано 38000 доларів США та 80000 грн. При цьому, кошти передавалися відповідачу ще і в присутності [PERSON], про якого відповідач повідомив, що ця особа є його бухгалтером. На підтвердження факту укладення усного договору доручення і факту отримання від позивача коштів у вказаній вище сумі відповідачем було надано розписку від 17.01.2011 року. Того ж дня позивачем було надано відповідачу нотаріально посвідчену довіреність для забезпечення дій останнього перед третіми особами щодо купівлі комбайна на ім'я позивача. Відповідач умови договору не виконував, уникав зв'язків і зустрічей, перебуваючи за кордоном через свою дружину повідомив, що потрібно доплатити ще 10000 доларів США, у зв'язку із чим позивач, з метою розшуку останнього, звернувся в правоохоронні органи. Після звернення в правоохоронні органи відповідач [PERSON] був розшуканий, зустрівся із позивачем та повідомив, що виконає умови усного договору доручення до 1.10.2011 року, або, у разі неможливості виконання умов цього договору, поверне отримані у позивача кошти у повному обсязі, про що написав ще одну розписку 21.09.2011 року. Проте, відповідач не виконав умов договору доручення до даного часу, а також не повернув позивачеві кошти, користується ними, заснував за їх допомогою підприємницьку діяльність у Республіці Польща. У зв'язку із наведеними обставинами позивачеві відповідачем заподіяно моральної шкоди, яка виявилася у зазнанні останнім нервового потрясіння, у втраті сну та спокою, у постійному душевному хвилюванні, і яку позивач оцінює у 20000 грн. Станом на 25.03.2014 року позивачем в передбаченому законом порядку припинено дію довіреності на ім'я відповідача від 17.01.2011 року, що була видана для забезпечення дій останнього перед третіми особами щодо купівлі комбайна на ім'я позивача. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 13.02.2014 року, 25.03.2014 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки, направлені судом на ім'я відповідача за місцем реєстрації проживання, зазначеною в паспорті (а.с.6) та в інформації Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області, отриманій згідно з вимогами ч.3 ст.122 ЦПК України (а.с.12), відповідачем отримані, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення судових повісток (а.с.15, 34, 35). Про причини неявки в суд відповідач не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце розгляду цивільної справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів і що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та не з'явився до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, то, зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. 6.02.2014 року до Шаргородського районного суду за вхідним № 564/14 надійшов лист від [PERSON] (а.с. 24-25), у якому він вказує, що не може бути присутнім в судовому засіданні, так як перебуває за кордоном, а також повідомляє, що не заперечує існування усного договору доручення між ним та позивачем, і що дійсно позивач [PERSON] звернувся до нього з приводу придбання комбайна на ім'я останнього і 17.01.2011 року він від позивача отримав кошти в сумі 38000 доларів США та 80000 грн. (10000 доларів США по курсу на той час) для цього. В усній формі він та позивач домовилися про термін транспортування комбайна протягом двох тижнів. Отримавши кошти, він відправився до Польщі, що підтверджується печатками у закордонному паспорті, але, оглянувши комбайн на місці, дійшов висновку про його невідповідність вимогам позивача. Тому він в усній формі домовився з позивачем про те, що буде шукати відповідного комбайна, однак термінів вже не було визначено. З 25.01.2011 року по 16.03.2011 року він перебував у Польщі (з перервою з 23.02.2011 по 26.02.2011 року) та домовився з польськими партнерами про купівлю дорожчого комбайна, але через різні причини не зміг транспортувати на територію України. В цей час він та його сім'я почали отримувати телефонні погрози від [PERSON], який також неодноразово приїздив до нього додому та погрожував дружині і дітям, в той час, коли він перебував за кордоном. Під тиском він змушений був віддати [PERSON] два прес-підбирачі марки «CLASS» та «International», які коштували, щонайменше, по 4000 доларів США кожний. Потім [PERSON] заявив, що комбайна він не хоче, а хоче повернути кошти. Просить надати йому час для розв'язання цієї складної ситуації, оскільки він не може тепер забрати кошти у своїх польських колег, але 1.10.2012 року він відкрив підприємницьку діяльність на території Республіки Польща, планує отримати кредит, за рахунок якого повернути кошти позивачу (а.с.24-25). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір, суд встановив факт укладення 17.01.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору доручення в усній формі, за яким відповідач взяв на себе зобов'язання за рахунок позивача за обумовлену суму коштів вчинити певні юридичні дії, пов'язані із купівлею та доставкою на ім'я позивача комбайна марки «Massey Ferguson», не раніше 1997 року випуску, у строк до 01.10.2011 року. Відтак, вказаний договір спрямований на встановлення правовідносин між сторонами, породжує цивільні права та обов'язки сторін, має ознаки договору доручення, встановлені главою 68 ЦК України. З метою забезпечення повіреного всім необхідним, на виконання умов договору доручення позивач передав відповідачеві обумовлену суму коштів готівкою в розмірі 38000 доларів США та 80000 грн., яка включає в себе всі витрати, пов'язані із купівлею, доставкою та передачею позивачеві комбайна відповідної марки та року випуску, а також, для забезпечення дій повіреного по придбанню комбайна на ім'я позивача, останній 17.01.2011 року надав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність без права передоручення (а.с.18, 28), якою уповноважив відповідача придбати або купити комбайн на його ім'я та доставити до його місця проживання, здійснити всі необхідні дії по розмитненню, реєстрації та отриманні свідоцтва про реєстрацію на комбайн, і яка видана строком на п'ять років - до 17.01.2016 року. Крім того, договором доручення між позивачем та відповідачем було передбачено, що у випадку неможливості повіреним виконати взяті на себе зобов'язання останній поверне отримані кошти в повному обсязі. Вказані факти підтверджуються в судовому засіданні поясненнями позивача та його представника і не заперечуються відповідачем [PERSON], оскільки заперечень щодо вказаних обставин відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 24.01.2014 року, суду не надав, проте, надіслав лист-пояснення, що надійшов до суду 6.02.2014 року (а.с.24-25), в якому визнає факт укладення договору доручення між ним та позивачем в усній формі, за яким він взяв на себе зобов'язання за рахунок позивача за обумовлену суму коштів вчинити дії, пов'язані із купівлею та доставкою на ім'я позивача комбайна марки «Massey Ferguson», в строк протягом двох тижнів. Також, вказані факти підтверджуються розписками відповідача [PERSON] від 17.01.2011 року та від 21.09.2011 року, що містяться у матеріалах цивільної справи, про зобов'язання придбати на ім'я позивача комбайна і отримання ним від [PERSON] коштів у розмірі 48000 доларів США на придбання і доставку останньому комбайна марки «Massey Ferguson», 1997 року випуску в строк до 01.10.2011 року або повернення отриманих коштів у випадку неможливості виконати взяте на себе зобов'язання (а.с.39,41); довіреністю від 17.01.2011 року (а.с.18, 28). Проте, судом встановлено, що дія вказаної нотаріально посвідченої довіреності, що видана позивачем відповідачеві з метою забезпечення дій останнього за договором доручення, припинена позивачем на підставі заяви від 25.03.2014 року, до ухвалення рішення судом, відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с.38). Крім того, вказані факти підтверджуються показаннями свідка [PERSON], який суду показав, що 17.01.2011 року на прохання позивача [PERSON] супроводжував останнього у поїздці з с. Заячківка Христинівського району Черкаської області в м. Шаргород, в ході якої в його присутності між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір доручення, за яким відповідач зобов'язався за кошти [PERSON] придбати в Польщі комбайн марки «Massey Ferguson» у строк не пізніше двох тижнів. Кошти позивачем були передані відповідачу в сумі 80000 грн. та 38000 доларів США того ж дня у його присутності та в присутності бухгалтера чи секретаря [PERSON] - [PERSON] в будинку останнього, оскільки відповідач послався на те, що не хоче везти їх до себе додому, так як у нього хворі на грип дружина і діти. Також, позивач 17.01.2011 року надав відповідачу нотаріально посвідчену довіреність. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на виконання від його імені відповідачем певних юридичних дій або повернення останнім коштів у разі невиконання умов договору доручення порушене відповідачем [PERSON] та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, тобто про стягнення з відповідача на його користь коштів в сумі 38000 доларів США та 80000 грн., а також моральної шкоди в розмірі 20000 грн., зазначаючи, що відповідач не виконав умов договору доручення в обумовлені строки і не повернув отримані в рахунок виконання умов договору доручення від нього кошти, у зв'язку із чим йому заподіяна моральна шкода, яка виявилася у зазнанні нервового потрясіння, у втраті сну та спокою, у постійному душевному хвилюванні. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що між позивачем та відповідачем 17.01.2011 року укладено договір доручення в усній формі, який спрямований на встановлення цивільних прав та обов'язків сторін, за яким відповідач зобов'язався за кошти позивача в обумовленій сумі в розмірі 80000 грн. та 38000 доларів США вчинити певні юридичні дії, пов'язані із купівлею на ім'я позивача та доставкою останньому комбайна марки «Massey Ferguson», 1997 року випуску, у строк до 01.10.2011 року, і на виконання умов якого позивач 17.01.2011 року передав відповідачеві обумовлену суму коштів та довіреність для забезпечення виконання дій за договором по придбанню та доставці комбайна, а відповідач передав позивачеві дві розписки від 17.01.2011 року та від 21.09.2011 року в підтвердження вказаних вище умов договору доручення та в підтвердження факту отримання на його виконання коштів у вказаній вище сумі. Відтак, судом встановлено, що позивач [PERSON] забезпечив повіреного за договором доручення - відповідача [PERSON] усім необхідним для виконання договору і останній мав всі матеріальні можливості, забезпечені довірителем, для вчинення від імені позивача правочину щодо придбання на ім'я [PERSON] комбайна відповідних марки, вартості, технічного стану та року випуску, доставки його позивачеві у строк, визначений договором. У визначений договором доручення строк та до даного часу повірений - відповідач [PERSON] зобов'язання за договором доручення не виконав. Невиконання [PERSON] прийнятих на себе зобов'язань полягає в тому, що у визначений в договорі доручення строк і до даного часу відповідач не вчинив від імені позивача та за рахунок останнього правочину щодо придбання на ім'я [PERSON] комбайна відповідних марки, вартості, технічного стану та року випуску, не доставив його позивачеві, а також кошти, отримані від позивача для вчинення дій за договором доручення останньому не повернув. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач [PERSON] зобов'язання за договором доручення не виконав, кошти, отримані від позивача для вчинення дій за договором доручення останньому не повернув, то позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 80000 грн. та 38000 доларів США підлягає задоволенню. Позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь моральної шкоди в розмірі 20000 грн. задоволенню не підлягає з огляду на те, що нормами ЦК України, які регулюють договірні правовідносини, не передбачено стягнення моральної шкоди. При цьому, суд не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] в листі-поясненні на позовну заяву від 6.02.2014 року про те, що під тиском позивача передав останньому два прес-підбирачі марки «CLASS» та «International», які коштували, щонайменше, по 4000 доларів США кожний, оскільки відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Також, суд залишає по за увагою ствердження відповідача [PERSON] в листі-поясненні на позовну заяву про те, що він придбав на ім'я [PERSON] комбайна в Республіці Польща, але через погані погодні умови, відсутність коштів на розмитнення та транспортування не доставив його на територію України, оскільки відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того, суд не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] відмовився від умов договору, заявив про те, що комбайн йому не потрібен і зажадав повернення коштів, внаслідок чого комбайн було продано польськими партнерами відповідача значно дешевше, але коштів від продажу комбайна тепер від польських партнерів не може отримати сам [PERSON] Посилання відповідача на вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами і правового значення для вирішення даного цивільно-правового спору не мають. До того ж, суд залишає по за увагою посилання відповідача [PERSON] на те, що при укладенні усного договору доручення з позивачем було встановлено строк його виконання - два тижні, після чого, через неможливість придбання на ім'я позивача комбайна у належному технічному стані, угода з позивачем була продовжена, але строк її дії не визначався, тоді як за довіреністю від 17.01.2011 року він уповноважений діяти від імені позивача протягом п'яти років. Посилання відповідача на вказані обставини не підтверджено належними та допустимими доказами і, крім того, судом встановлено, що дія довіреності від 17.01.2011 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] 25.03.2014 року припинена за заявою позивача (а.с.38). У розписці відповідача від 17.01.2011 року (а.с.39), що була передана останнім позивачеві на виконання укладеного усно договору доручення між позивачем та відповідачем, строк дії договору доручення дійсно не вказано, проте, відповідач у листі-поясненні визнав той факт, що строк виконання договору був обумовлений і встановлений сторонами в межах двох тижнів з дня укладення договору. Крім того, ч.2 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Проте, судом встановлено, що на виконання умов усного договору доручення між сторонами від 17.01.2011 року відповідачем 21.09.2011 року було надано позивачеві повторну розписку, в якій зазначено строк, протягом якого повірений зобов'язався вчинити від імені довірителя певні юридичні дії - до 01.10.2011 року (а.с.41). Суд не приймає до уваги ствердження в судовому засіданні позивача [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що відповідач за рахунок коштів позивача, отриманих 17.01.2011 року в сумі 80000 грн. та 38000 доларів США, відкрив у Республіці Польща підприємницьку діяльність, оскільки вказані ствердження не підтверджені належними та допустимими доказами. Хоча судом і встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований у Республіці Польща як особа, що займається підприємницькою діяльністю (а.с.26), що не заперечує сам відповідач, проте, доказів того, що підприємницька діяльність останнього здійснюється за рахунок коштів позивача, [PERSON] суду не представлено і, крім того, вказане ствердження не має правового значення для вирішення даного спору та може бути предметом розгляду за зверненням позивача про вчинення щодо нього злочину в порядку іншого судочинства - кримінального. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, що пов'язані із зобов'язаннями, які виникають із договорів, зокрема, із договору доручення, та регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, а також нормами ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про відновлення становища, яке існувало до порушення права, а саме - про стягнення коштів, що були отримані за договором доручення, умови якого повіреним не виконано. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК України). Частиною 2 ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини... Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)… Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.ч.1,2 ст.530 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя (ст.1001 ЦК України). Відповідно до ст.1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Частиною 1 ст.1004 ЦК України передбачено, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений повинен виконати дане йому доручення особисто (ч.1 ст.1005 ЦК України). За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Відтак, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм та перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів, а також враховуючи, що відповідачем [PERSON] не доведено факту повернення позивачеві коштів внаслідок невиконання умов договору доручення і дії останнього є винними, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 80000 грн. та 38000 доларів США, (що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ станом на 25.03.2014 року складає 394295,60 грн.) (а.с.36), а позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки нормами ЦК України, які регулюють встановлені судом у даному випадку договірні правовідносини, не передбачено стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з [PERSON] судовий збір у максимальному розмірі - 3654 грн., виходячи із того, що позивач звільнений від сплати судового збору (а.с.1), та виходячи з ціни позову і вимог п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial