Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

19 лютого 2019 року позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] та визнання за ним права власності на житловий будинок літ. «А-1» з тамбуром літ. «а» загальною площею 23,70кв.м., житловою площею 10,80кв.м. з надвірними будівлями і спорудами: погрібом літ. «Г», сараями літ. «Д», «З», «Л», «М», навісом літ. «Ж», вбиральнею літ. «У», огорожами № 2, 4, колонкою літ. «к», розташованими за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що житловий будинок [ADDRESS] належав покійному [PERSON], після смерті якого він перейшов у спадок [PERSON], яка отримала свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину, видані 10.07.1998 державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В.Однак, [PERSON] не зареєструвала своє право власності в органах БТІ. За життя [PERSON] склала заповіт на ім'я позивача, яким вказаний житловий будинок заповіла онуку [PERSON] Позивач фактично прийняв спадщину після смерті бабусі, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, утримує житловий будинок та земельну ділянку у належному технічному та санітарному стані, проводить поточні ремонтні роботи. 03.11.2018 позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі [PERSON], однак йому було відмовлено, оскільки за покійною [PERSON] право власності не було зареєстроване, і позивачем не було надано підтверджуючих документів фактичного прийняття спадщини, тож позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом. До позовної заяви позивачем додано клопотання про витребування доказів з Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 24/1), а саме відомостей щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], яка проживала по [ADDRESS], а також про складання нею заповітів та на чиюсь користь. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року позовну заяву було залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України, позивачу надано десятиденний строк з дня вручення ухвали усунути недоліки. 21 лютого 2019 року представником позивача - адвокатом Міщенко Н.І. було подано до суду заяву про усунення недоліків, подано до суду позовні матеріали у відповідності до вимог ст. 175 ЦПК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 06 березня 2019 року о 10 год. 30 хв. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 березня 2019 року клопотання про забезпечення доказів задоволено, витребувано з Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 24/1), відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], яка проживала по [ADDRESS], а також про складання [PERSON] заповітів на чиюсь користь. Позивачем подано до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, при вирішенні справи покладався на розсуд суду, просили суд розглянути справу за відсутності представника ради. Інших клопотань та заяв від учасників до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 12 червня 1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після чого прізвище «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]». [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. 10 липня 1998 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою\~Н.В.,[PERSON] видано свідоцтво реєстр. № 2-1884, про право власності на частку у спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме на половину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS], який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої приватної власності на жилий будинок, виданого виконкомом Тернівської сільської Ради народних депутатів Харківського району та області 15 січня 1998 року, зареєстрованому у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 15 січня 1998 року за реєстром № 1-97. 10 липня 1998 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою\~Н.В.,[PERSON] видано свідоцтво реєстр. № 2-1886, про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] на 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 12.12.2018 № 805 повідомлено, що право власності на житловий будинок № 15 по вул. Вовчанська в с. Перемога, Харківського району Харківської області за архівними матеріалами станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано в цілому за [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої приватної власності на жилий будинок, виданого виконкомом Тернівської сільської Ради народних депутатів Харківського району та області 15 січня 1998 року, про що 15.01.1998 зроблено запис в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 97. Згідно матеріалів поточної інвентаризації станом на 05.12.2018 за вказаною адресою розташовані житловий будинок літ. «А-1» 1950 року побудови, загальною площею 23,70кв.м., житловою площею 10,80кв.м., погріб літ. «Г», сараї літ. «Д», «З», «Л», «М», навіс літ. «Ж», вбиральня літ. «У», огорожі № 2, 4, колонка літ. «к», самочинне будівництво та перепланування відсутнє, що також відображено і у технічному паспорті на цей житловий будинок. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав станом на 14.01.2019 відомості про право власності на житловий будинок № 15 по вул. Вовчанській в с. Перемога, Харківського району Харківської області - відсутні. 11 червня 2002 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений Тернівською сільською радою Харківського району, яким житловий будинок за адресою: [ADDRESS], заповіла своєму онуку [PERSON]. Державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Радіоновою Т.І. 03.11.2018 позивачу видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] за тих підстав, що на день її смерті спадкоємець не був зареєстрований зі спадкодавцем за її адресою, відсутній документ, підтверджуючий факт прийняття спадщини. Листом від 05.04.2019 № 356/02-14 Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області повідомлено, що [PERSON] не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк та не надав документи, що підтверджують прийняття ним спадщини. Інших заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], до держнотконтори не надходило. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 4, ст. 86 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно ст. 12, ст. 13, ст. 19, ст. 49, ст. 50, ст. 55 Закону України «Про власність», введеного в дію з 15.04.1991 Постановою Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 N 885-XII, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об'єктами права приватної власності є зокрема жилі будинки. Громадяни мають право відчужувати належне їм майно. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Обов'язкова державна реєстрація права власності не була передбаченими цими нормативними актами. Отже, після отримання в нотаріальній конторі свідоцтв про право власності та про право на спадкування за законом [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції закону 1960 року, який діяв на момент відкриття спадщини), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 526 зазначеного кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції закону 1960 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Дії, що свідчать про прийняття спадщини встановлені ч. 1 ст. 549 зазначеного кодексу, зокрема: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння, спадковим майномпротягом шести місяців з дня відкриття спадщини; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті своєї бабусі зазначений житловий будинок успадкував за заповітом онук [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння нерухомістю, оскільки фактично постійно проживав в ньому, проводив поточний ремонт, утримував його у належному технічному та санітарному стані, сплачував комунальні послуги, утримував прилеглу земельну ділянку та прибудинкову територію. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначив, щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення ст.ст. 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути крім інших - визнання права. Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, під час судового розгляду було встановлено, що позивач фактично проживав зі спадкодавцем до дня її смерті, доглядав за нею, надавав матеріальну допомогу, опікувався станом здоров'я своєї бабусі, і після її смерті утримував спадкове майно у належному стані, відносився до нього як до власного, є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], що було доведено наданими суду доказами у їх сукупності, тож, суд вважає, що [PERSON] фактично вступив у володіння спірним житловим будинком після смерті бабусі та набув право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі, тож позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved