Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

20.03.2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому просила стягнути з [PERSON] додаткові витрати на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. на місяць; Стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] в сумі 5089 грн., разово, які були понесені. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом даної цивільної справи. В обґрунтування позову зазначено, що 01.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 162. Від даного шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2017 року у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовлено. 15.03.2018 року постановою апеляційного суду Харківської області вказане рішення змінено та зменшено аліменти з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, стягнутих за рішенням Змїївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 року, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття». Змінюючи судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , а [INFO] у них народився син [PERSON] , в зв`язку з чим, у відповідності до ст.192 СК України, є підстави для зменшення розміру вже стягнутих аліментів. При цьому, апеляційний суд в своїй постанові послався на можливість звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідач [PERSON] сплачує аліменти у розмірі 950 грн. на місяць, однак, дана сума не є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини [PERSON] та не відповідає мінімальному розміру, встановленому статтею 182 СК України. На даний час [PERSON] навчається у школі, відвідує гуртки, потребує належного харчування, оновлення гардеробу, канцелярських товарів тощо. Всі витрати на дитину складають для позивача порядку 5000 грн. на місяць. Крім того [PERSON] самостійно несе додаткові витрати у зв`язку зі станом здоров`я дитини. Так, неповнолітня донька [PERSON] має захворювання очей, знаходиться під диспансерним наглядом окуліста Змїївської ЦРЛ, знаходиться на диспансерному обліку ОДКЛ № 1. Їй рекомендована постійна очкова корекція, а також курси апаратного лікування. В зв`язку з таким станом здоров`я, дитина потребує підвищеного догляду матері. Крім того, дитина потребує постійного медичного втручання, а саме гострої необхідності періодично відвідувати лікарняні заклади, перебувати в лікарні при проходженні реабілітації, з наявною хворобою, позивач несе витрати на відвідування медичних установи, які знаходяться в іншому місті, оплачує кошти за прийом лікаря, вартість медикаментозного лікування та обстеження дитини. Вирішуючи питання розміру участі батька у додаткових витратах на дитину [PERSON] також просила суд звернути увагу на той факт, що на її утриманні перебуває хворий на цукровий діабет батько, який переніс 2 інфаркти, та хвора матір пенсіонер, яка перенесла 2 інсульти. Розрахунок майбутніх додаткових матеріальних витрат на дитину позивачем додано до позовної заяви. При цьому, відповідач [PERSON] займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід від такої діяльності, є власником рухомого та нерухомого майна. Що стосується додаткових матеріальних витрат на дитину, що понесені, [PERSON] надала розрахунок вартості медичних послуг, отриманих [PERSON] у зв`язку із захворюванням очей. Крім того дитина з 28.04.2018 року по 01.05.2018 року знаходилась на лікуванні в Зміївській ЦРЛ, де їй було встановлене захворювання щелепи та влітку 2018 року їй було встановлене 2 пластини до щелепи. На підставі викладеного, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники адвокати Поліканов А.М., Маслова О.В. на задоволенні позовної заяви наполягали в повному обсязі, посилаючись на можливість відповідача нести додаткові витрати на утримання доньки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, свої інтереси довірив представляти адвокату Браславській О.А., яка у судовому засіданні вказала, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення 1/2 вартості понесених додаткових витрат на дитину консультації лікаря 14.03.2019 року, в іншій частині позову просить відмовити. Так, до суду надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем не надало жодного доказу, який би підтверджував, що єдиним варіантом лікування хвороби очей доньки є її лікування поза межами України, на території Російської Федерації у м. Нижній Новгород. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що в Україні відсутні можливості для проведення лікування очей доньки [PERSON] за вказаним діагнозом захворювання очей. Що стосується вартості лікування дитини в Зміївській ЦРЛ в період з 28.04.2018 року по 01.05.2018 року, то фактично позивач не займалась лікуванням доньки. Саме за наполяганням відповідача, батька дитини, [PERSON] була госпіталізована 28 квітня 2018 року в дитяче відділення Зміївської ЦРЛ з діагнозом гострий бронхіт. Медичні препарати на лікування доньки купував особисто відповідач, але позивач 01 травня 2018 року забрала хвору дитину з лікарні. Щодо лікування щелепи [PERSON] також не надано жодних доказів наявності такого захворювання та необхідності проведення такого лікування. Крім того, представник відповідача вказувала на те, що позивач також є матеріально забезпеченою та має можливість і зобов`язана нести матеріальні витрати на утримання дитини. [PERSON] також не погоджувався із підставами для стягнення витрат на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] надав суду письмові заперечення на відзив, в яких зазначив, що [PERSON] було достеменно відомо про наявність у [PERSON] захворювання очей та необхідність проведення лікування саме за кордоном, оскільки саме м. Новий Новгород є лікар, який проводить лікування без оперативного втручання. Що стосується лікування щелепи [PERSON] виявила у дитини ознаки неправильного прикусу з приводу чого звернулася до лікарів у м. Харкові, де було дитину оглянуто та встановлено пластини. Позивачем також було надано детальний розрахунок додаткових витрат на дитину в майбутньому та обґрунтовано необхідність доставки дитини до медичних закладів не на суспільному транспорті. Представник позивача зазначав, що відповідач умисно занижує показники своїх доходів та приховує факт зайняття підприємницькою діяльністю, який встановлений в ході іншої цивільної справи. З приводу стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу [PERSON] посилався на чинне законодавство, численну судову практику судів України та ЄСПЛ. Отже, представник позивача стверджував, що наявні всі підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 176 (а.с. 9). [PERSON] , 2009 року народження, проживає разом із [PERSON] (а.с. 17). Встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] . 25.07.2017 року [PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, у задоволенні якого рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2017 року було відмовлено (а.с. 10-12). Проте, постановою апеляційного суду Харківської області вказане рішення змінено та зменшено аліменти з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, стягнутих за рішенням Змїївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 року, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-16). Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Позивачем надано документи про наявність у дитини [PERSON] захворювання очей, а саме діагноз: Гіперметропія середнього ступеня, складний гіперметролічний астигматизм, рефракційна амбліолія середнього ступеню, узгоджувальна косоокість, що сходиться альтернуюче обох очей. [PERSON] знаходиться на диспансерному огляді окуліста Змїївської ЦРЛ, на диспансерному обліку ОДКЛ №1 (а.с. 33-36). [PERSON] рекомендована постійна очкова корекція, а також курси апаратного лікування. Відповідно до довідки ЛПЦ «Неболейка», [PERSON] була обстежена 14.03.2019 року дитячим лікарем-офтальмологом, встановлений діагноз та рекомендовано глеонто-оптичного (апаратного) лікування не менш ніж 2 рази на рік (а.с. 32). Позивачем надано суду розрахунок додаткових витрат на дитину, які будуть понесені в майбутньому (а.с. 64-65). Судом враховано той факт, що [PERSON] є здоровою, працездатною особою, має стабільний заробіток, при цьому, відповідач на утримання має інших осіб, зокрема малолітню дитину від іншого шлюбу. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у якості додаткових витрат на утриманні дитини, які будуть понесені в майбутньому, достатньою буде сума у розмірі 1000 грн. щомісячно. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] разово понесених додаткових витрат суд зазначає, що сума, яка підлягає стягненню, становить 3139 грн., яка складає 1/2 частину понесених позивачем витрат. Так, [PERSON] надано суду належні докази підтвердження фактично понесених витрат на утримання дитини [PERSON] , пов`язані з перебуванням на лікуванні у м. Нижній Новгород та перебування на консультації в ЛПЦ «Неболейка» (а.с. 18-28, 30, 32). При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення суми у розмірі 1700 грн. (витрати на встановлення пластин) + 250 грн. (рентген) = 1950 грн., оскільки позивачем не підтверджено належних чином їх понесення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. З [PERSON] на користь [PERSON] також необхідно стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10500 грн. Так, стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 3.2 рішення\~Конституційного Суду України від\~30.09.2009 року\~ № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані необхідні та належні докази, які, зокрема, і були представлені [PERSON] суду, позивачем дотримано вимоги ст. 137 ЦПК України. Отже, понесені [PERSON] витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають стягненню з [PERSON] .

Outcome: partial