Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

20 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів з [PERSON] на підставі ст.ст.1000 -1007 ЦК України. Вимоги обґрунтовував тим, що з 2003 по 29.12.2010 рік перебував у шлюбі з [PERSON], 02 лютого 2009 року ними придбано автомобіль «Chana Benni» SС7133, який був зареєстрований на його ім я . 14 липня 2010 року своїй дружині [PERSON] він видав довіреність на розпорядження вказаним автомобілем. На підставі Довіреності 29.12.2010 року [PERSON] зняла цей автомобіль з реєстрації для продажу та продала його за 44 053,00 грн [PERSON], який являється батьком відповідачки. 29.12.2010 року шлюб з [PERSON] розірвано, проте питання поділу спільного майна, а саме, автомобіля «Chana Benni» SС7133 залишається спірним о цей час. Посилання у позові на ст.ст.1000-1007 ЦК України мотивує тим, що у задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя, заявленого на підставі норм Сімейного кодексу України, у тому числі і щодо поділу автомобіля, рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 11.12.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09.04.2015 року йому було відмовлено. Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд вказав, що [PERSON], відчужуючи автомобіль, діяла, не як його дружина, а як представник на підставі довіреності і фактів, що вона діяла усупереч волі та інтересам сімї чи не на її потреби , не встановлено. Отже, враховуючи, що характер спірних правовідносин встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили і відповідно до ст. 61 ЦПК України ці обставини доведенню не підлягають, позивач, посилаючись на п.3 ст.1006 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] всю суму отриманих нею коштів від продажу автомобіля. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2015 року у задоволенні вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вказуючи на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 61, 212, 213 ЦПК України , зокрема, щодо оцінки доказів, неповноти зясування обставин справи, що призвело до невідповідності висновків суду тим фактичним обставинам, які вже були встановлені судовим рішеннями. Також, позивач вказує на неправильне застосування судом положень ст.ст. 240, 241, 244, 245,247-250 ЦК України, та ст.239 ЦК України, відповідно до якої правовими наслідками вчинення правочину представником є створення, зміна або припинення цивільних прав та обовязків для особи, яку він представляє. Вважаючи, щодо спірних правовідносин підлягала застосуванню Глава 68 ЦК України, [PERSON] звертає увагу апеляційного суду на порушення судом першої інстанції ст.1006 ЦК України, відповідно до вимог якої, повірений має передати довірителю все одержане у звязку з виконанням доручення. У судовому засіданні [PERSON]В та його представник [PERSON] апеляційну скаргу підтримали, пославшись на обставини, викладені у її доводах. [PERSON] додатково пояснив, що відповідач тривалий час приховувала від нього факт продажу автомобіля, домовленості про те, що всі кошти після продажу автомобіля залишаться [PERSON] не було, оскільки на час оформлення довіреності вони перебували у шлюбі, тобто, вони мали бути використані в інтересах сімї. Про продаж автомобіля відповідачкою він дізнався з офіційної відповіді служби ДАІ на його запит. Відповідач [PERSON] апеляційну скаргу не визнала, просила відхилити. Факт придбання автомобіля в період шлюбу за спільні кошти подружжя не заперечує, проте, вважає, що позивач сам передав їй автомобіль, про що свідчить наявна у справі Довіреність видана в період шлюбу на її ім я , так як автомобілем керувала вона. Також у судовому засіданні [PERSON] визнала, що автомобіль продано [PERSON], вже після розірвання шлюбу з [PERSON], отримані від продажу автомобіля кошти вона [PERSON] не передавала, щодо розміру отриманих від продажу коштів, пояснила, що сума була меншою, ніж 44 053,00 грн , як вказано у довідці про продаж. Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у засіданні апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя , доказів, що він являється особистою власністю позивача [PERSON] не надано. Продано було автомобіль відповідачкою [PERSON] на підставі довіреності, яка їй була видана [PERSON] Доказів, які б свідчили, що [PERSON] діяла на підставі договору-доручення, суду не надано. Також суд першої інстанції вказав, що позивач вимог за нормами Сімейного кодексу України не заявляв. З такими висновками частково не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне. По справі встановлено і визнано сторонами, а також, встановлено на підставі ч.1,3 ст. 61 ЦПК України, що [PERSON] та [PERSON] з 06.08.2003 року по 29.12.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 12.02.2009 року був придбаний автомобіль, який був зареєстрований на [PERSON] 14.07.2010 року [PERSON] надав дружині [PERSON] довіреність, відповідно до змісту якої, уповноважив останню розпоряджатись вказаним автомобілем, у тому числі, продати автомобіль. Також встановлено, що 29.12.2010 року шлюб між сторонами був розірваний і в цей же день, 29.12.2010 року [PERSON] зняла автомобіль з реєстраційного обліку. Пізніше, 28.03.2012 року автомобіль був реалізований за довідкою-рахунком [PERSON] за 44 053,00 грн . Звертаючись з позовом до суду у 2013 році [PERSON] заявляв вимоги про стягнення на його користь вартості ? частки їх спільного з відповідачкою майна в рахунок заборгованості, яка була у нього по аліментах, стягнутих на користь [PERSON] в інтересах їх спільної з позивачем неповнолітньої дитини. Посилаючись на безпідставність та необгрунтованість саме таких вимог [PERSON], рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 11.12.2013 року у задоволенні позову було відмовлено. З наявної у матеріалах справи копії ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 09.04.2015 року , якою було залишене без змін рішення Козелецького районного суду від 11.12.2013 року, вбачається, що рішення суду першої інстанції апеляційний суд визнав законним і обгрунтованим. У той же час, переглядаючи 09.04.2015 року рішення районного суду після скасування рішення апеляційного суду від 17.02.2014 року, яким позов [PERSON] був задоволений частково та в рахунок ? частини вартості автомобіля було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 22026,50 грн, апеляційний суд, виходячи з встановлених обставин та

Outcome: partial