Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

21.09.2015 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк заборгованість за кредитним договором №К3Н1А800000035 від 16.07.2010 у розмірі 43359 доларів США 98 центів, що за курсом Національного банку України станом на 10.07.2015 року 21,84 гривні за 1 долар США складає 946982 гривня 03 копійки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №К3Н1А800000035 від 16.07.2010 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 11366 доларів 27 центів на термін до 10.09.2013 року та зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач стверджує, що відповідач не виконав належним чином зобовязання за договором, в звязку з чим станом на 10.07.2015 року має заборгованість на загальну суму 43359,98 доларів США, яка складається за наступного: 8378,30 доларів США- заборгованість за кредитом, 3094,75 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2796,20 заборгованість по комісії за користування кредитом, 27015,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 11,45 доларів США- штраф (фіксована частина), 2064,22 долари США- штраф (процентна складова). Позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобовязання за вказаним [PERSON] муж ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки та, що відповідно до умов [PERSON] порку, позивачем було направлено письмову вимогу в адресу відповідачів із зазначенням невиконання зобовязань за основним договором, яка була залишена відповідачами без задоволення. Представник позивача в судове засідання не зявилася, направила заяву, з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги повністю підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині заборгованості за кредитом, відсотками та комісією в межах строків позовної давності, а також вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України щодо стягнення пені та, згідно з письмовими запереченнями (а.с.58-60) просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову щодо стягнення пені, оскільки з розрахунку не можна чітко визначити розмір пені в межах річного строку давності, а дані по пені за 2014 рік відсутні. Він також просить врахувати правову позицію Верховного Суду України, яка була висловлена у справ №6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року, яка полягає в тому, що банк неправомірно за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором просить стягнути з відповідача поряд з пенею і нараховані штрафи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не подав. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 11.09.2008 між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банко «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] (Позичальником) було укладено кредитно-заставний договір №К3Н1А800000035 відповідно до розділу 16 «Особливі умови» якого позичальнику було надано кредит в сумі 11366, 27 доларів США, в тому числі 11028,25 доларів США з метою придбання позичальником автомобіля, 7,17 доларів США- з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, 330,85 доларів США з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту на строк до 10.09.2013 року, зі сплатою 16,92 % річних, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 330,85 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту, та винагороди за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісячно в розмірі 0,6% від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст.15.9 з 11 по 15 число кожного місяця в розмірі 251.63 доларів США, валюта кредиту USD, долари США (а.с.11-15). Згідно з п.2.1 [PERSON] за цим [PERSON] зобовязується надати Позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому [PERSON], а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов [PERSON]. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. За змістом п.16.2 [PERSON] сторони Позичальник доручає Банку без додаткового погодження перерахувати Кредит в сумі 52373,90 гривень на поточний рахунок автосалон, в сумі 34 гривні на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на рахунок ДП «Інформаційний центр», в сумі 330,85 доларів США для сплати винагороди Банку за надання фінансового інструменту на рахунок в ПриватБанку. Згідно з п.4.1 [PERSON] погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати Позичальником Щомісячних платежів відповідно до статті 16.6 [PERSON], до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку їх наявності), процентами та кредитом. Відповідно до п.16.6 [PERSON] щомісяця в період сплати Позичальник зобовязаний сплатити Щомісячний платіж в розмірі 351,63 долари США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним. За змістом п.п.132, 13.3 [PERSON] передбачено, що у випадку порушення Позичальником зобовязань, передбачених статтями 5.2.2, 5.2.3 (щодо сплати процентів та винагороди відповідно до умов [PERSON]), та у випадку порушення Позичальником зобовязання щодо повернення суми Кредиту, передбаченого статтею 5.2.4 [PERSON], Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. За змістом п.13.9 [PERSON] при порушенні Позичальником будь-якого грошового зобовязання за [PERSON] понад 30 календарних днів, [PERSON] має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. Відповідно до умов п.13.10 [PERSON] нарахування неустойки за цим [PERSON] здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинно було бути виконане відповідною стороною. Сплата неустойки здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ. За змістом п.13.11 [PERSON] сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. Встановлено, що в той же день 11 вересня 2008 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банко «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки б/н (а.с.-16). За змістом п.1 [PERSON] поруки, предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором, укладеним між Банком та Позичальником. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, винагороду за резервування ресурсів, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим [PERSON], зазначені у п.16 цього [PERSON]. Відповідно до п.2 [PERSON] поруки, Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Так, п.16 «Особливі умови» [PERSON] поруки визначено, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 11.09.2008 року №К3НІА800000035, згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит в сумі 11366,27 доларів США, а Боржник зобовязався виконати зобовязання з : повернення кредиту у строк з 11 вересня 2008 року по 10 вересня 2013 року включно, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,41 % за місяць, що дорівнює 16,42 % річних у період сплати з 11 по 15 число місяця. Відповідно до умов п.п.11,12 [PERSON] поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5(пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4-6) встановлено, що за кредитним договором №К3Н1А800000035 від 11.09.2008 за відповідачем [PERSON] станом на 10.07.2015 року рахується заборгованість на загальну суму 43359,98 доларів США, яка складається за наступного: 8378,30 доларів США- заборгованість за кредитом, 3094,75 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2796,20 заборгованість по комісії за користування кредитом, 27015,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 11,45 доларів США- штраф (фіксована частина), 2064,22 долари США- штраф (процентна складова). Правильність розрахованих сум кредиту, процентів, комісії та пені не викликає у суду сумнівів. Так, факт отримання кредиту, відповідачами не оспорюється. Заперечення відповідача [PERSON], що наданий позивачем розрахунок не містить даних по пені за 2014 рік, суд вважає необґрунтованим, оскільки з розрахунку вбачається, що нарахування пені за вказаний період позивачем здійснено одним рядком: за період з 29.11.2013 по дату проведення розрахунку 10.07.2015, за 588 днів, на суми заборгованості за кредитом 8378,30 доларів США, процентами 3094,75 доларів США та комісією-2796,20 доларів США, що виникла станом на 29.11.2013 року, за ставкою пені 0,15% від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.п.13.2, 13.3 Кредитно-заставного договору), нарахована пеня за період з 29.11.2013 по 11.07.2015 року становить 12525,33 долари США (а.с.6-зворот). При перевірці суми заборгованості встановлено, що фактично нарахована позивачем, зазначена в розрахунку, сума пені є меншою за розміром, а саме: 14267,25 доларів США (8378,30+3094,75+2796,20)х0,15%х588днів=12585,48 доларів США, - в той час як в розрахунку зазначено 12525,33 долари США. Перевіркою розрахунку, а також доданих до позовної заяви документів встановлено, що позивачем нараховано штраф (фіксована частина) в сумі 11,45 доларів США, що складає еквівалент 250 гривень, та штраф (процентна складова) в сумі 2064,22 долари США, що складає еквівалент 45082,48гривень. Так, нарахована позивачем сума штрафу в розмірі 2064,22 долари США становить 5% від загальної суми заборгованості за кредитом, відсотками та комісією відповідає вимогам п.13.9 Кредитно-заставного договору (а.с.14-зворот). Проте нарахування штрафу в сумі 11,45 доларів США, тобто в доларах США, не відповідає вимогам п.13.9 Кредитно-заставного договору (а.с.14-зворот), за змістом якого передбачено зобовязання позичальника при порушенні будь-якого грошового зобовязання за [PERSON] понад 30 календарних днів, сплатити штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобовязання, а також не відповідає умовам п.13.10 Кредитно-заставного договору, відповідно до якого сплата неустойки за цим договором здійснюється в гривнях України, а якщо кредит видається в іноземній валюті штраф сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату платежу. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За визначенням ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд також враховує, що за змістом ч.2,3 ст.6 сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 ЦК України та умови п. 12 [PERSON] поруки (а.с.16), якою встановлено сторонами договору строку припинення поруки пять років з дня настання терміну повернення кредити, тобто 13.11.2013 року, суд прийшов до висновку, що порука відповідача [PERSON] на дату звернення позивача з даним позовом до суду припинена в частині вимог що стягнення заборгованості, яка виникла до 21.09.2010 року. Суд також враховує, що при укладанні кредитно-заставного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленості, щодо строків нарахування пені (протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинно було бути виконане), а також щодо збільшення строків позовної давності за вимогами щодо стягнення основного боргу за договором та неустойки до пяти років (п.п.13.10, 13.11 [PERSON] а.с.14-зворот). Відповідно до вимог ч.3 та 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.5 вказаної статті, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так, судом встановлено, що Кредитно-заставним договором №К3Н1А800000035 від 10.09.2008 (п.4.4, 1.6 [PERSON]) погашення заборгованості здійснюється шляхом щомісячних платежів в розмірі 351,63 долари США(а.с.11, -зворот, 16-зворот). Встановлено, що згідно з долученим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості (а.с.4-6) останній платіж за договором відповідачем [PERSON] був здійснений 20.04.2010, за рахунок якого було погашено заборгованість відсоткам в сумі 63,60 доларів США, заборгованість з нарахованої пені 17,45 доларів США, заборгованість з комісії в сумі 136,40 доларів США (а.с.5). Позивач звернувся з даним позовом до суду 21.09.2015 року. Будь-яких належних і допустимих доказів щодо поважності причин, з яких позивачем порушено визначений договором строк позовної давності, суду надано не було, а також не було заявлено клопотання про поновлення порушеного строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в межах визначеного сторонами строку позовної давності 5 (пять) років та в межах заявлених позовних вимог, тобто за період з 21.09.2010 по 10.07.2015. При цьому суд враховує неодноразово висловлену правову позицію Верховного Суду України, в тому числі у справах №6-31цс15 та №6-53цс14. А саме, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. А також, що, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). На підставі викладеного, оскільки розрахунок суми заборгованості за кредитом, відсотками та комісією відповідачем [PERSON] не оспорюється, а відповідачем [PERSON] будь-яких належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача в цій частині надано не було, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та комісією підлягають частковому задоволенню в межах визначеного сторонами строку позовної давності, тобто за період з 21.09.2010 по 10.07.2015, а саме: -за кредитом на суму 7939,76 доларів США: 8378,30 доларів США(загальна суму заборгованості за кредитом згідно розрахунку позивача) - 438,54 долари США(заборгованість, що виникла до 21.09.2010); - за процентами на суму 2509,76 доларів США: 3094,75 доларів США(загальна сума заборгованості за процентами згідно розрахунку позивача) - 812 доларів США (заборгованість за процентами, що рахувалась станом на 16.09.2010) 18,66 доларів США (проценти за користування кредитом за 5 днів з 16 по 21.09.2010: так за період з 16.09.2010 по 11.10.2010 за 25 днів нараховано відсотків за користування кредитом 93,29доларів США, з яких за 5 днів з 16 по 21.09.2010 становить18,66 доларів США); - за комісією в сумі 2509,76 доларів США : 2796,20 доларів США (загальна сума заборгованості за комісією згідно розрахунку позивача) -341,00 долар США (заборгованість за комісією, що рахувалась станом на 16.09.2010) 13,64 доларів США (нарахована комісія в розмірі 0,6% від суми виданого кредиту за 5 днів з 16 по 21.09.2010: так за період з 16.09.2010 по 11.10.2010 за 25 днів нараховано комісія 68,20 доларів США, з якої за 5 днів з 16 по 21.09.2010 складає 13,64 доларів США). При цьому суд враховує, що за змістом ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. А також враховує правові позиції Верховного Суду України, висловлені у справі №6-145цс14 та №6-79цс14, відповідно до яких у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Судом також перевірено наявність у Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями (банківська ліцензія №22 від 04.12.2001 року та відповідних Дозволів №22-1 від 04.12.2001, №22-2 від 29.07.2003, банківської ліценції №22 від 05.10.2011- а.с.21), що є публічною інформацією, розміщеною Національним банком України на своєму офіційному сайті. В частині нарахованої неустойки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за порушення строків виконання грошових зобовязань за договором з повернення кредиту, сплати процентів та комісії, за один і той самий період, позивачем нараховано як пеню так і штрафи (а.с.4), внаслідок чого відповідача [PERSON] двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності. Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правову позицію Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003ці15 від 23 жовтня 2015 року. Крім того, суд враховує положення ч.3\~ст. 551 ЦК України, відповідно до якої\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Системний аналіз ст.ст.22,611,623,625 ЦК України дає підстави стверджувати, що збитки і сума боргу за грошовим зобовязанням не є тотожними поняттями. При цьому суд звертає увагу, що збитками в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Даючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам суд звертає уваги, що докази щодо реальних понесених позивачем доказів відсутні, а упущеною вигодою в даному випадку, яку зазнав позивач внаслідок позбавлення його можливості користування кредитними коштами, які йому не бути вчасно повернуті та сплачені, могли бути неотримані ним проценти за період прострочення за користування цими коштами, у разі їх надання в кредит іншому позичальнику. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, та який відповідав би засадам справедливості, добросовісності та розумності, суд, враховуючи викладене, виходить з наступного. Пунктом 5 ч.1 3 ст.18 Закону України «Про захист справ споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми ком пенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» зазначено, що положеннями\~частин першої,\~другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В\~частинах третій,\~четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів\~встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627\~Кодексу\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи\~частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями\~Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини\~Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551\~Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Встановлено, в межах визначеного сторонами строку позовної давності пять років, позивачем нараховано пеню в розмірі 26848,74 долари США : 27015,07 доларів США(загальна сума заборгованості за пенею) 154,54 долари(пеня, нарахована станом на 16.09.2010) 11,79 доларів США(нарахована пеня за 5 днів з 16 по 21.09.2010: так за період з 16.09.2010 по 11.10.2010 за 25 днів нараховано пеню 58,97 доларів США, з яких за 5 днів з 16 по 21.09.2010 становить 11,79 доларів США ). Встановлено, що розмір нарахованої пені в межах строків позовної давності за курсом Національного банку України станом на 10.07.2015 року, на дату проведення розрахунку заборгованості, 21,84 гривні за 1 долар США, становить : 26848,74 долари США х 21,84= 586376,48 гривень. Суд, порівнюючи суму пені в гривневому еквіваленті 586376,48 гривень із сумою кредиту в гривневому еквіваленті, яка була фактично перерахована позивачем без додаткового погодження відповідно до умов п.16.2 Кредитного договору (а.с.16-зворот) та становила 52638,75 гривень (52273,90грн. +34грн.+330,85грн), суд прийшов до висновку, що такий розмір пені, який значно перевищує збитки позивача, а також, враховуючи, що пеня сплачується у гривнях, в 10 разів перевищує суму отриманого відповідачем кредиту в гривневому еквіваленті, приходить до висновку, що такий розмір пені явно не відповідає принципам розумності, добросовісності і справедливості, та з урахуванням вищенаведених положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає необхідним і можливим зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню на користь позивача, та в цій частині задовольнити позовні вимоги частково на суму 3500 доларів США, яка не перевищує 50% суми заборгованості за кредитом, та є співмірною із сумою нарахованих позивачем відсотків за період, протягом якого виникла така заборгованість, які підлягають стягненню в гривневому еквіваленті з урахуванням курсу НБУ на дату проведеного позивачем розрахунку. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем (а.с.1) підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: в розмірі 1,5% від стягнутої на користь позивача суми 16306 доларів США 90 центів (7939,76 доларів США заборгованість за кредитом +2509,76 доларів США заборгованість за процентами +2509,76 доларів США заборгованість за комісією + 3500 доларів США заборгованість за пенею), що за курсом Національного банку України станом на 10.07.2015 року 21,84 гривні за 1 долар США складає 356142 гривні 70 копійок, а 1,5% від зазначеної суми становить 5342,14грн., тобто по 2671 гривні 07 копійок з кожного з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial