Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

21.12.2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2001 року по 31.08.2009 року у сумі 14 100, 68 грн., а також за період з 01.04.2013 року по 31.11.2016 року - у сумі 21 664,13 грн., крім того стягнути інфляційні витрати у сумі 5 976, 38 грн., 3% річних у розмірі 970, 15 грн. та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 600, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивач послався на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.01.2017 року КП «Харківські теплові мережі» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу у зв'язку з пропуском позовної давності. Позивач зазначає, що надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідач, який є власником квартири [ADDRESS], у свою чергу, не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість за період з 01.08.2001 року по 31.08.2009 року у сумі 14 100, 68 грн., та за період з 01.04.2013 року по 31.11.2016 року - у сумі 21 664,13 грн. У зв'язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.01.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Призначено судове засідання. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.02.2018 року проведено заочний розгляд справи та винесено заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.03.2018 року, якимпозовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено. 23.03.2018 року представником відповідача адвокатом [PERSON] подано до суду заяву про перегляд та скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.02.2018 року. 03.04.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 28 лютого 2018 року у цивільній справі № 639/7573/17 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.02.2018 року по цивільній справі за позовомКомунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - скасовано. Цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача Гроссу Г.В. позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення вказаного позову, підтвердив, що в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] має у власності три кімнати, просив суд в задоволенні позову відмовити, застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 зазначеної статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.01.2017 року відмовлено у прийняті заяви КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2001 року по 31.08.2009 року в сумі 14100, 68 грн. та за період з 01.04.2013 року по 30.11.2016 року в сумі 21664, 13 грн., а всього заборгованості в сумі 35764, 81 грн., інфляційних витрат - 6830, 65 грн., 3% річних від простроченої суми - 840, 75 грн., оскільки з даної заяви про видачу судового наказу вбачається спір про право (а.с. 9). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.05.2015 року також відмовлено КП «Харківські теплові мережі» у прийнятті заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с.8). За змістом ч. 2 ст. 166 ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Отже, позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за послуги з теплопостачання в порядку позовного провадження. Так, в судовому засіданні встановлено на підставі визнання вказаних обставин представником відповідача та відповідно до даних довідки дільниці №6 КП «Жилкомсервіс» від 27.12.2013 року, що відповідач [PERSON] є власником приватизованої квартири за адресою: [ADDRESS], квартира складається з 3 кімнат, особовий рахунок відкрито на ім'я [PERSON] (а.с. 10). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідач є споживачем послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2001 року по 31.08.2009 року у сумі 14 100, 68 грн., за період з 01.04.2013 року по 31.11.2016 року у сумі 21 664,13 грн. (а.с. 5-6). Також представником позивача надано відомість нарахувань інфляційних витрат та 3% річних за період з жовтня 2014 року по листопад 2016 року включно, а саме: визначено інфляційні витрати за вказаний період у розмірі 5 976, 38 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 970, 15 грн. (а.с. 8). При цьому рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.02.2014 року відмовлено в задоволенні позову КП «ХТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 16574, 05 грн. за період з 01.01.2009 року по 31.03.2013 року (а.с.38-39) . Вказане рішення за апеляційною скаргою КП «ХТМ» скасовано рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16.04.2014 року, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги КП «ХТМ» задоволені частково, вирішено стягнути на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 13340, 92 грн. та судові витрати 351, 20 грн. З тексту зазначеного рішення вбачається, що до виниклих правовідносин застосована передбачена законом трьохрічна позовна давність - з березня 2010 року по березень 2013 року, у зв'язку з чим сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача зменшена з 16574, 05 грн. до 13.340, 92 грн. Зазначене рішення набрало законної сили (а.с.39-41). Відповідно до ст. 162 ЖК Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 317 ЦК України передбачено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 року передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим відповідно до ч.2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як власник квартири [ADDRESS], отримуючи послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, вказані послуги своєчасно не оплачував, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість за дані послуги за період з 01.08.2001 року по 31.08.2009 року у сумі 14 100, 68 грн., та за період з 01.04.2013 року по 31.11.2016 року у сумі 21 664,13 грн. Крім того, у зв'язку із заборгованістю інфляційні витрати становлять 5 976, 38 грн., а 3% річних складають 970, 15 грн.. Разом з тим, в судовому засіданні представником відповідача адвокатом [PERSON] зроблено заяву про застосування строку позовної давності. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 21.12.2017 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності і приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання частково, в межах цього строку і в межах позовних вимог за період з грудня 2014 року по 30.11.2016 року включно. У зв'язку з чим заборгованість за дані послуги за період з 01.08.2001 року по 31.08.2009 року у сумі 14 100, 68 грн. стягненню не підлягає, а заборгованість за період з 01.04.2013 року по 31.11.2016 року у сумі 21 664,13 грн. підлягає стягненню лише частково в розмірі 15 001, 20 грн. Також стягненню підлягають інфляційні витрати в сумі 4952, 67 грн. та 3% річних у сумі 862, 22 грн. Всього стягненню з [PERSON] на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню 20816, 09 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Задовольняючи позовні вимоги на 48, 7% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 779,2 грн. від суми сплаченого судового збору при зверненні з позовом в розмірі 1600 грн. В іншій частині суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial