Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

20 березня 2018 року [PERSON] (позивач) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2), в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 72070,45 грн., з яких в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 49570,45 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди суму 20\~000 грн., в рахунок відшкодування вартості експертного авто товарознавчого дослідження в розмірі 2500 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.10.2017 року близько 10:30 год. [PERSON] (відповідач-1) керуючи автомобілем марки «ЗІЛ-ММЗ45021», держ. номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] (відповідач-2) в м. Добропілля став учасником ДТП, в ході якої було пошкоджено автомобіль марки «RAVON R4», держ. номер [NUMBER], який належить на праві приватної власності позивачу. Постановою суду від 02.11.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. В результаті вказаної ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, чим було спричинено матеріальну шкоду, яка згідно висновку експертного товарознавчого дослідження може становити 49570,45 грн. Окрім того, позивач був змушений нести витрати у розмірі 2500 грн. у вигляді вартості експертного товарознавчого дослідження. В результаті ДТП позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки зазнав душевних страждань, було пошкоджено новий автомобіль, яким користувався біля 15 днів, позивач є інвалідом 3 групи, довготривалий ремонт змінив звичний життєвий уклад, відсутня можливість користуватись автомобілем, що негативно відобразилось на стані здоровя. Оскільки відповідач-1 є винуватцем ДТП, а відповідач-2 власником джерела підвищеної небезпеки, заподіяна шкода повинна бути стягнута солідарно з відповідачів. Позивач в судове засідання призначене на 14.06.2018 року не прибув, надав суду заяву в якій просив здійснити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Окрім того повідомив, що матеріальної компенсації від страхової компанії не отримував. Відповідачі 1,2 в судове засідання призначене на 14.06.2018 року не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм особисто судової повістки до суду. Обовязок, в частині подання відзиву, визначений ухвалою суду про відкриття провадження у справі не виконали, причини поважності суду не повідомили З урахуванням викладених обставин ухвалою суду від 14.06.2018 визначено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини. [PERSON] є власником автомобіля марки RAVON, моделі R4, рік випуску 2017, реєстраційний номер [NUMBER], дата реєстрації 13.10.2017 року,ю що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 29 жовтня 2017 року о 10:30 год. в м. Добропілля на перехресті вул. Московська та Саратовська [PERSON] керуючи автомобілем ЗІЛ-ММЗ 45012, номерний знак [NUMBER], виїжджав з другорядної дороги на головну, не пропустив автомобіль RAVON R4, номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.11.2017 року у справі № 227/3496/17, яка набрала законної сили 14.11.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Частиною 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином матеріалами справи підтверджено факт настання ДТП, яка мала місце 29.10.2017 року учасниками якої були позивач та відповідач-1, та яка сталася з вини відповідача-1. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження за фактом аварійних пошкоджень автомобіля RAVON R4, державний номер [NUMBER], складеного 04.11.2017 року судовим експертом [PERSON] встановлено, що вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), заподіяної власнику автомобіля RAVON R4, номерний знак [NUMBER] на момент проведення дослідження може становити 49570,45 грн. Вартість відновлюваного ремонту (з технічної точки зору), заподіяна власнику автомобіля RAVON R4, номерний знак [NUMBER] на момент проведення дослідження може становити 37807,19 грн. Втрата товарної вартості заподіяної власнику автомобіля RAVON R4, номерний знак [NUMBER] на момент проведення дослідження може становити 11763,26 грн. Вартість проведення експертного дослідження становить 2500 грн., що підтверджується товарним чеком № 17 від 04.11.2017 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № 2345318 власником автомобіля марки ЗІЛ-ММЗ, моделі 45021, реєстраційний номер [NUMBER] та полісу № АК/ 3661461 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що власником вказаного автомобіля є [PERSON]. Вирішуючи питання про відшкодування завданої шкоди позивачу суди виходить з такого. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частинами 1, 2, 3, 4 статті 1187 ЦК України регламентовано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В даній справі підтверджено, що позивачу було заподіяно шкоду джерелом підвищеної небезпеки, яким є автомобіль ЗІЛ-ММЗ 45012, номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача-1, власником якого є відповідач-2. Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 2 ст.\~22\~ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999\~ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами. До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери\~\~обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №\~1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6\~цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22, 31, 33, 35, 36-37\~Закону №\~1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Передбачають вказані норми також, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~\~ Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд , відповідно до статті 12 ЦК України. Відповідно до 14 цього Кодексу, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Тобто, право потерпілого є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий [PERSON] не був. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином позивачу, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. При цьому він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України. Позивачем підтверджено, що страхових виплат не отримував. Звертаючись до суду з вимогами про солідарне відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач виходив з того, що шкода заподіяна з вини водія (відповідач-1), власником автомобіля (джерела підвищеної небезпеки) є відповідач-2, тому необхідно стягнути в солідарному порядку шкоду. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього\~руху України). Таким чином, оскільки [PERSON] правомірно володів на час ДТП транспортним засобом і його вину у вчиненні ДТП доведено, то саме він на підставі ст.ст. 1166, 1187\~ЦК є відповідальним за заподіяну внаслідок ДТП шкоду. Докази того, що другий відповідач [PERSON] є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду, або його обов'язок із відшкодування шкоди є солідарним, позивач суду не надав. Тому позовні вимоги в частині відповідача-2 задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного сума матеріальної шкоди у розмірі 49570,45 грн., яка складається з вартість відновлюваного ремонту (з технічної точки зору) та втрати товарної вартості заподіяної власнику автомобіля RAVON R4, номерний знак [NUMBER] підлягає стягненню з відповідача-1. Також стягненню підлягає сума в розмірі 2500,00 грн., понесених позивачем у виді оплати за проведення експертного товарознавчого дослідження. Що стосується розміру моральної шкоди, суд виходить з наступного: Статтею 1167\~ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №\~4\~« Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної /немайнової/\~шкоди» розмір відшкодування моральної /немайнової /шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках . Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою розуміються витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як встановлено судом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача, на відновлення якого позивачу\~\~необхідно докласти зусиль, що в сукупності істотно змінило життєві відносини і порушило побут позивача, потягло за собою душевні хвилювання та зміну звичайного способу його життя і вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Враховуючи обставини справи, характер і обсяг душевних страждань позивача, відсутність активних дій відповідача-1, щодо відшкодування позивачу шкоди, істотності змушених змін життєвих відносин, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди - 10 000 гривень, оскільки саме такий розподіл відшкодування моральної шкоди на думку суду є співмірним з заподіяною моральною шкодою. З урахуванням вищевикладених обставин позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 52070,45 грн. грн. та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. підлягають задоволенню. В іншій частині вимог позов не підлягає задоволенню за недоведеності та необґрунтованості. Відповідно до ст.141\~ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial