Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

21 квітня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради (надалі - Служба у справах дітей), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позову зазначила, що від шлюбу її доньки, [PERSON], та відповідача [PERSON] народилася дитина, [PERSON], [INFO]. [INFO] її донька померла. Після смерті доньки, неповнолітній [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач постійно зловживає спиртними напоями та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Тобто, усіма питаннями, які стосуються життя неповнолітнього, позивачка вирішує самостійно без будь-якої участі та підтримки відповідача. Відповідач добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Посилаючись, зокрема на ст.ст.164, 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), просила суд: позбавити [PERSON], 1984 року народження, батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], 1984 року народження, на користь [PERSON], 1959 року народження, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно й до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати. Під час судового засідання, позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач письмових заперечень до суду не надав, в судове засідання у призначений час не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В якій також зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] повністю згоден, про наслідки подання вказаної заяви він обізнаний. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шестак В.В., що діє на підставі довіреності, під час судового засідання, підтримала задоволення позовних вимог [PERSON] та надала суду висновок органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] Представник прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя, прокурор прокуратури Кулік А.В., під час судового засідання, підтримала позовні вимоги та вважала за можливе їх задовольнити. Суд вислухавши пояснення позивачки, пояснення представника третьої осіб, прокурора, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Під час судового розгляду судом встановлено. Відповідно до свідоцтва про народження від 10.04.2013 року, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №278, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). [INFO] мати дитини - [PERSON] померла (а.с.11). Після її смерті, неповнолітнього [PERSON] в свою родину взяла проживати його рідна бабуся, позивачка [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.10, 12). Відповідно до довідки від 14.04.2015 року та листа №713 від 30.06.2015 року, виданого КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги №5 м.Маріуполя», неповнолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Його виховання займається бабуся [PERSON] (а.с.9, 51). Згідно інформації наданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад зального розвитку «Ясла - садок №42» від 02.07.2015 року, неповнолітній [PERSON], зарахований до закладу по заяві бабусі [PERSON], яка займається його вихованням. Батько дитини, [PERSON] до закладу ніколи не приходив та життям дитини не цікавився (а.с.53). З листа Орджонікідзевського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №01-11-1205 від 01.07.2015 рок у вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає у родині своєї бабусі, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], яка займається його вихованням. Відповідач [PERSON] на запрошення фахівців служби не реагує (а.с. 52). Згідно характеристики за місцем проживання, складеної на відповідача [PERSON] старшим дільничним інспектором міліції Челюк Р.І. від 02.07.2015 року, відповідач [PERSON] зарекомендував себе з негативної сторони, відносини у сім'ї та з сусідами незадовільні, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, перебуває на обліку, які особа, що зловживає спиртними напоями (а.с.50) Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] самоусунувся від спілкування зі своєю дитиною - сином [PERSON], не приймає участі в його вихованні, веде антисоціальний спосіб життя, який може негативно вплинути на розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частина ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Частина 1 ст.180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в абз.7 п.16 роз'яснює, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Доказів того, що відповідач [PERSON] виконує свої обов'язки щодо утримання своєї дитини - [PERSON] суду не надано. Не надано суду й доказів того, що відповідач [PERSON] має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі або наявні інші обставин, що мають істотне значення, тому суд вважає, що вимога про стягнення аліментів у розмір 1/4 частки від усіх видів заробітку також є обгрунтованою та підлягає задоволенню. При цьому, визначаючи розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку суд вважає її справедливою, при цьому враховує положення передбачені ст.182 Сімейного кодексу України та відсутність доказів того, що стан здоров'я та матеріальне становище відповідача [PERSON], наявність інших дітей чи непрацездатних особи, які перебувають на його утриманні; інших обставини, що мають істотне значення, не дозволяють сплачувати йому аліменти у визначеному судом розмірі. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пункт 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved