Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

21.11.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 09.01.2019 року отримана адресна довідка про місце реєстрації проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному судовому засіданні без виклику сторін на 18 лютого 2019 року. 31 січня 2018 року позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог. 07.02.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву Згідно поданої позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку прибутку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з червня місяці 2018 року стягувати їх в подальшому до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 20.06.2014 року він уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстрований виконкомом Маоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3 В період шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Син з березня 2018 року проживає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні , а позивач жодним чином не допомагає утримувати сина. Крім того 04.05.2018 року Верхньодніпровським районним судом було видано наказ № 173/562/18 про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20.03.2018 року. Таким чином у відповідачки на утриманні перебуває одна дитина, а кошти вона отримує на двох дітей та при цьому жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадження без виклику сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого остання посилається на те, що на даний час між нею та відповідачем існує спір про визначення місця проживання дитини. І лише яке якщо суд визнає доцільним проживання їх малолітнього сина з позивачем та рішення набере законної сили у позивача виникне право на стягнення з неї аліментів. Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 року не набрало законної сили, тому факт проживання сина з позивачем потребує доказування. Стягнення аліментів за минулий час є можливим лише у виняткових випадках та за умови, що особа зверталась до в відповідача з вимогою про сплату аліментів. Позивач ніяких заходів щодо стягнення з неї аліментів не вживав. Крім того у неї на утриманні перебуває їх спільна з позивачем донька, на утримання якої з позивача стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (прибутку) відповідача, тому стягнення з неї аліментів на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів її прибутку ставитиме дітей у нерівні умови, крім того позивач не обґрунтував стягнення з неї аліментів в розмірі ј частки її прибутку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.06.2014 року, шлюб між сторонами був зареєстрований, виконкомом Маоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3, що підтверджується відміткою у паспорті позивача. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в яких матір'ю дітей записана відповідачка. Судом встановлено, що син сторін проживає з батьком, а донька сторін проживає з матір'ю. Будь-яких обґрунтувань у відзиві на позовну заяву та доказів того, що син проживає разом матір'ю відповідач суду не надала. А у в відзиві на позовну заяву зазначила, що з нею проживає лише донька. Таким чином будь-яких доказів на спростування факту проживання сина разом з позивачем відповідачем не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином обов'язок утримувати дітей покладається на обох з батьків незалежно від спільного чи роздільного проживання, проживання разом з дітьми чи окремо від них, а право на отримання аліментів має той з батьків з ким проживає дитина. Таким чином заперечення відповідачки, що у позивача виникне право на отримання аліментів лише у випадку визначення місця проживання дитини разом з батьком є безпідставними, так як визначальним для стягнення аліментів з іншого із батьків є той факт з ким проживає дитина. А при визначенні місця проживання дитини з одним із батьків, той з батьків з кого стягуються аліменти і з яким не визначене місце проживання дитини має право ставити вимогу про припинення стягнення з нього аліментів, та стягнення аліментів з іншого із батьків. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що за наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 04.05.2018 року № 173/562/18 про стягнення з позивача аліментів на утримання двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20.03.2018 року. Проте ставлячи вимоги про видачу судового наказу стягувач приховала від суду ту обставину, що з нею проживає лише одна дитина. Доказів того, що кошти, які відповідачка отримувала і на утримання сина, вона витрачала на утримання сина суду не надала. Так як не надала суду і доказів того, що вона надавала позивачу власні кошти на утримання сина. Таким чином судом встановлено наявність порушення прав дитини сторін щодо утримання іншим з батьків. Крім того мати, яка отримує аліменти на утримання в тому числі і сина не використовує їх на утримання саме цієї дитини. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина, який проживає з позивачем відповідно до обраного позивачем способу стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розмір стягуваних аліментів, суд виходить з того, що сторони мають двох дітей, з яких одна дитина проживає з батьком, а інша з матір'ю, тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Дана сума з урахування обов'язку батька матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дітей даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів 21.11.2018 року. Тому аліменти на утримання сина суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання дітей за попередній період. Щодо стягнення аліментів за минулий час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, так як відповідно до ч. 2 ст.191 СК України - Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Доказів того що позивач вживав заходів для одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останньої від їх сплати позивачем суду не надано. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 768 грн., 40 коп., так як позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір» На основі ст. 180, 181, 182, 183 СК України.

Outcome: partial