Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

20.09.2019 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до сина [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 15.09.2017. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІ групи від загального захворювання з реабілітаційною програмою другого степеню обмеження, прирівняне до І групи інвалідності, тобто непрацездатною. Її син [PERSON] умовив її подарувати двокімнатну квартиру [ADDRESS] , пообіцявши пожиттєво опікуватись нею. 11.09.2017 позивач подарувала сину квартиру, а 15.09.2017 син склав новий мировий договір, запевнивши її, що він має таку ж юридичну силу як і нотаріально завірений, де вся сім`я підписалася та підтвердила, що за передану її власність нею будуть опікуватись пожиттєво. У травні 2018 р. позивач упала та зламала шийку стегна, у зв`язку з чим була прооперована, перенесла клінічну смерть, знаходилась в реанімації. Проте син та його родина про неї не піклувалась, в лікарню ніхто не приходив. У мировому договорі відповідач зобов`язувався сплачувати комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] , однак по сьогоднішній день комунальні витрати позивач сплачує самостійно. У січні 2019 р. сім`я сина виїхала з України, залишивши її тяжко хвору без будь-якого догляду. Позивач отримує пенсію в розмірі 2129,98 грн., іншого доходу не має. Позивач не може самостійно одягатися та взуватися (не згинається нога), а тому для отримання повного догляду їй необхідно найняти доглядальницю. Крім того позивачу прописали пожиттєво приймати ліки від тромбоемболії, вартість яких становить до 2 000 грн. У позивача три сини: відповідач, [PERSON] та [PERSON] , але позивач та інші її сини вважають, що саме відповідач повинен матеріально її утримувати, оскільки йому була подарована квартира саме з умовою догляду за нею. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 16.10.2019 відповідач в особі представника [PERSON] подав відзив, у якому просить у задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості. За міркуванням відповідача вимоги позивача є надуманими, а обставини, викладені у позовній заяві, неправдивими. Вказав, що позивач є небідною людиною, отримує пенсію, більшу за прожитковий мінімум, та має можливість отримувати дохід від здачі в оренду окремої кімнати у квартирі, наданій їй для довічного проживання, а основною ціллю подачі даного позову є шантаж та дискредитація свого рідного сина в очах оточуючих. Зазначив, що позивач зовсім не займалась вихованням відповідача, здавала його в цілодобові дитячі садочки, інтернати, віддала на виховання бабусі, та навіть не створила належних умов для отримання відповідачу повної середньої освіти, оскільки він був змушений після закінчення восьмого класу піти працювати учнем токаря в Київське виробниче авіаційне об`єднання, де вже самостійно, без допомоги батьків, здобув середню освіту, закінчивши вечірню школу робочої молоді, хоча двом іншим синам позивач створила належні умови, і вони закінчили загальну середню школу. Відповідач просив також урахувати, що він є особою з інвалідністю другої групи і на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. Ухвалою від 30.10.2019 справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою від 19.12.2019 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що останнім не оспорюється. З позовної заяви вбачається, що окрім відповідача, у позивача є ще двоє дорослих синів - [PERSON] та [PERSON] , народжених у другому шлюбі з [PERSON] 15.08.2017 сторони уклали договір, за умовами якого позивач зобов`язалася подарувати відповідачу належну їй на праві власності двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язався надати позивачу для довічного проживання належну йому на праві особистої власності двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та після продажу подарованої йому квартири надати матері 5 000 дол. США (а.с. 5). На підставі договору від 11.09.2017 [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). 15.09.2017 між [PERSON] з одного боку та [PERSON] і членами його сім`ї - з іншого, укладено договір, за умовами якого син зобов`язався при продажу подарованої йому квартири надати матері 5 000 дол. США, пожиттєво піклуватись про матір (доглядати за нею в разі її хвороби), переселити матір та прописати її в двокімнатну квартиру [ADDRESS] , не підселяти в дану квартиру інших осіб, а мати, в свою чергу, зобов`язалась оформити субсидію, сплачувати комунальні послуги і дбайливо ставитись до цієї квартири (а.с. 8). Даним договором також передбачено, що у разі форс-мажорних обставин (за змістом договору такою обставиною є смерть сина) матір зобов`язується не претендувати на спадщину, яка залишиться від сина, а за це члени сім`ї сина та спадкоємці будуть виконувати до кінця життя матері цей договір. 18.10.2017 відповідач передав позивачу грошову суму в розмірі 5 000 дол. США, що підтверджується розпискою від цієї дати, підписаною позивачем (а.с. 59). Позивачу 79 років, вона не працює, є особою з інвалідністю другої групи по опорно-руховому апарату, отримує пенсію в розмірі 2129,98 грн. (а.с. 28). Позивач хворіє на низку хронічних захворювань, зокрема, дифузний кардіосклероз з осередками ішемії, тромбоз глибоких вен правої нижньої кінцівки, хронічні холецистит та хронічний панкреатит, у травні 2018 р. перенесла операцію з тотального ендопротезування правого кульшового суглобу, у червні цього ж року перебувала на лікуванні у відділенні анестезіології і інтенсивної терапії з діагнозом «тромбоемболія легеневої артерії, обструктивний шок», що підтверджується медичними документами (а.с. 9-10, 12-14). Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення в Сімейному кодексі України, стаття 202 якого покладає на повнолітніх дочку, сина обов`язок утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отже за змістом вказаної норми в сукупності з іншими положеннями сімейного законодавства непрацездатні батьки (до непрацездатних закон відносить осіб, які досягли пенсійного віку та осіб з інвалідністю) мають право на утримання від повнолітніх дітей за умови наявності у них потреби у матеріальній допомозі. Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Водночас статтею 204 Сімейного кодексу України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. За приписом статті 205 цього Кодексу суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Стаття 77 цього Кодексу визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. До обставин, які підлягають доказуванню у даній справі, відноситься, зокрема, потреба позивача у матеріальній допомозі, проте належними та допустимими доказами факт потреби позивача у матеріальній допомозі не доведено. Позивач вказує, що отримує невелику пенсію і іншого доходу у неї немає. Водночас судом встановлено, що у жовтні 2017 р. позивач отримала від відповідача свою частку від продажу подарованої нею відповідачу квартири в розмірі 5 000 дол. США. Позивач посилається на те, що наявні у неї заощадження були витрачені на операцію та лікування, проте належними доказами доводиться лише витрати на ці цілі суми в розмірі 64 882 грн. (а.с. 15, 16, 17, 18, 19, 21, 23, 24), що становить приблизний еквівалент 2 400 дол. США. На обґрунтування вимог позивач зазначає, що за станом здоров`я вона потребує сторонньої допомоги, однак за чинними в Україні нормативними актами постійного стороннього догляду потребують лише особи з першою групою інвалідності, а в доданих до позовної заяви медичних документах немає вказівки на втрату позивачем здатності до самообслуговування. Також позивач посилається на необхідність пожиттєво приймати медичний препарат проти згущення крові Ксарелто, який коштує до 2 000 грн., проте доказів на підтвердження вартості даного препарату суду не надано. З пояснень відповідача також вбачається, що з матір`ю, яка усвідомлювала його нездатність за станом здоров`я забезпечити їй догляд, була досягнута домовленість про те, що у разі потреби її у коштах на лікування або догляд вона буде здавати одну кімнату квартиронаймачам або пустить до себе проживати одиноку подругу з квартирою, щоб одну квартиру здавати задля отримання коштів. Ці ствердження відповідача позивачем не спростовані. Що стосується посилань позивача на укладений нею з сином договір (мировий договір), відповідно до якого відповідач та його сім`я зобов`язались пожиттєво піклуватись про неї, то суд їх не приймає до уваги, оскільки вказаний договір не підтверджує погодження між сторонами умов надання сином матері матеріального утримання. Суд відхиляє і посилання позивача на те, що у серпні 2019 р. вона поховала свого онука - сина відповідача, та надані нею докази на підтвердження понесених на поховання витрат, оскільки вказані обставини не мають значення для вирішення даної справи. У разі, якщо відповідач є спадкоємцем після смерті свого сина, позивач не позбавлена права вимагати відшкодування від нього понесених витрат на поховання спадкодавця. Як на ще один аргумент проти вимог позову відповідач посилається на його штучний характер вказуючи, що мати вчиняла судові позови і відносно другого свого сина, на підтвердження чого надав відповідні докази. Так, судом встановлено, що у 2004 р. позивач подарувала другому своєму сину [PERSON] земельну ділянку у с. Бабинці Київської обл., після чого позивалась до суду з метою визнання договору дарування недійсним посилаючись на те, що дарунок було вчинено з умовою пожиттєвого утримання її та її чоловіка, що підтверджується копією позовної заяви від 23.06.2007 (а.с. 61). З пояснень відповідача вбачається, що у задоволенні даного позову позивачу було відмовлено. В подальшому [PERSON] звернулася до суду з позовом до сина [PERSON] про зобов`язання повернути їй наданий йому в користування автомобіль марки БМВ. Рішенням суду від 18.07.2009 позов [PERSON] було задоволено. З копії позовної заяви [PERSON] вбачається, що на виконання рішення суду автомобіль було повернуто, проте його технічний стан позивача не задовольнив, у зв`язку з чим нею подавався позов про стягнення вартості даного автомобіля в розмірі 63 000 грн., що було еквівалентом сплаченої за автомобіль суми в розмірі 7 000 дол. США (а.с. 62). На обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилається також на те, що позивач ухилялася від виконання своїх материнських обов`язків, а саме:здавала його в цілодобові дитячі садочки, інтернати, віддала на виховання бабусі, використовувала стан його здоров`я з корисливою метою без урахування його інтересів і навіть не забезпечила отримання ним повної середньої освіти. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано акт, складений у 1975 р. комісією від квартального комітету селища Ново-Біличі, про потребу сім`ї [PERSON] у покращенні житлових умов та взяття на квартирний облік з посиланням, зокрема, на те, що старший син (відповідач) страждає на психоневрологічне захворювання і за висновком лікарів потребує покращених житлових умов (а.с. 64), копію ордера від 10.08.1976 на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що квартира надавалась на сіяю з п`яти осіб, в тому числі і на відповідача (а. с. 65), та копію свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру, відповідно до якого квартира була приватизована на позивача, її чоловіка [PERSON] та двох їх синів, а відповідач участі у приватизації даної квартири не приймав (а.с. 66). Інших доказів на підтвердження ухилення позивача від виконання своїх материнськихобов`язків відповідачем не надано, втім позивачем вказана обставина також не спростована. Також позовна заява не містить належних обґрунтувань заявлення вимог про надання утримання лише до відповідача з урахуванням того, що у позивача є ще двоє синів, кожен з яких отримав від матері у дар або у користування інше нерухоме майно (будинок із земельною ділянкою у с . Бабинці та квартиру на вул. Ген. Наумова) . Заслуговують на увагу і доводи відповідача про його неспроможність надавати матеріальну допомогу матері з огляду на те, що він хворіє на низку тяжких хронічних захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та є особою з інвалідністю другої групи безстроково зі ступенем втрати професійної працездатності в розмірі 70% (а.с. 51-54). Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатної матері та відмовляє у позові у зв`язку з недоведеністю вимог. З огляду на результат розгляду справи та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed