Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

20 листопада 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 12 серпня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 55. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка зазначає, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Окрім того, від попереднього шлюбу на її утриманні перебуває неповнолітня дочка, [PERSON] , [INFO] . На утримання спільного з відповідачем сина [PERSON] вона витрачає значні кошти, оскільки він відвідує секцію з карате та сплачує за тренування 500 грн щомісячно. Для його повноцінного розвитку необхідні продукти харчування, вітаміни, іграшки, одяг та взуття, самостійно забезпечити сина всім необхідним вона не в змозі. У свою чергу, відповідач офіційно працевлаштований, має постійний дохід, інших осіб на його утриманні не перебуває, тому він має можливість надавати кошти на утримання сина [PERSON] у заявленому нею розмірі. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2021 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. 26 березня 2021 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] звернулись до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2021 року скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2021 року та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки він з вересня 2020 року добровільно сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його офіційного заробітку щомісячно, тому вважає, що в даному випадку йдеться про спір не про сплату аліментів, а про збільшення їх розміру. Крім того, позивачем не доведено обставин щодо незадовільного стану здоров`я дитини, що потребує додаткових витрат, наявність у відповідача грошових коштів, доходів або майна, яке дозволяє йому отримувати додаткові доходи, наявність у нього витрат, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. При цьому, зауважує, що співвідношення розміру його доходу та витрат не дозволяє йому сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Зокрема, після розірвання шлюбу він мешкає в орендованій квартирі, за яку сплачує 3500 грн в місяць. Його заробітна плата у листопаді та грудні склала 5200 грн, а у січні та лютому 2021 року 6200 грн, тому сплата аліментів у визначеному розмірі ставить його у скрутне фінансове становище. Також вважає, що обґрунтований позивачкою розмір аліментів, до якого вона включила оплата секції з карате є по суті додатковими витратами на дитину, стягнення яких передбачено ст. 185 СК України. Відповідач також вважає необґрунтованим заявлений до стягнення розмір судових витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Страшок Є.В. позов підтримав у повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Петрищев О.О. заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 55 (т. 1, а.с. 10). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач (т. 1, а.с. 11). Згідно з довідкою ТОВ «ТВК Сумиелектроснаб» від 27 січня 2021 року за № 8 [PERSON] працює у вказаному товаристві на посаді менеджера із збуту з 12 квітня 2018 року та його нарахована заробітна плата за останні 12 місяців становить 61406 грн 80 коп. (т. 1, а.с. 96, 217). Відповідно до довідки ТОВ «ТВК Сумиелектроснаб» від 24 березня 2021 року нарахована заробітна плата відповідача за останні 2 місяці становить 12400 грн, у розмірі 6200 грн щомісячно (т. 1, а.с. 97, 228). [PERSON] подано квитанції про оплату [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] за період з вересня 2020 року по червень 2021 року щомісячно у розмірі, як він пояснив у судовому засіданні, який становить 1/4 частину його заробітку (т. 1, а.с. 98-104, 229-235, т. 2, а.с. 110, 115-117). Як вбачається з договору найму житлового приміщення від 01 жовтня 2020 року, [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (т. 1, а.с. 116). Згідно пункту 2.1 вказаного договору плата за приміщення становить 3500 грн, в тому числі, і комунальні платежі. Відповідачем надано квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (т. 1, а.с. 119-167). У свою чергу, позивачкою також надано квитанції про оплату житлового-комунальних послуг (т. 2, а.с. 103-109) та подано чеки на придбання продуктів харчування, ліків та засобів гігієни для сина (т. 2, а.с. 49-102). За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як пояснила у судовому засіданні позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вона є безробітною та мешкає з двома дітьми, батько іншої дитини переховується, аліменти не сплачує, вона не має ніякого майна крім ј частини трикімнатної квартири. Спільна їх дитина з відповідачем відвідує секцію карате, яка є платною, але коштів на забезпечення належного рівня розвитку дитини не вистачає. Відповідач [PERSON] працює у ТОВ «ТВК Сумиелектроснаб», має постійний дохід, його пояснення з приводу того, що він винаймає квартиру неправдиві, оскільки квартира належить його племінниці, а він сплачує лише комунальні послуги. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Разом з тим, суд погоджується із запереченнями відповідача про те, що позивачкою не обґрунтовано необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з огляду на те, що наявність у позивачки на утриманні другої дитини від іншого шлюбу не покладає на відповідача обов`язок утримувати дитину, батьком якої він не є. Крім того, суд приймає до уваги зауваження відповідача про те, що витрати з відвідування сином секції з карате є додатковими витратами на дитину і не можуть бути стягнуті як аліменти. Таким чином, ураховуючи обставини того, що відповідач фактично визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), так як починаючи з вересня 2020 року і станом на момент ухвалення судового рішення увесь час добровільно надає позивачці допомогу в утриманні дитини, перераховуючи на її рахунок аліменти на утримання сина у розмірі, який, як він пояснив у судовому засіданні, складає 1/4 частку від його заробітної плати, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд відхиляє зауваження відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з тієї підстави, що він добровільно надає сину матеріальну допомогу, оскільки надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19, які відповідно до частини 3 статті 264 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. На думку суду, визначений розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому, не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто, з 20 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Щодо зауважень представника відповідача про необхідність стягнення аліментів з дати ухвалення судового рішення з підстави добровільної сплати відповідачем аліментів, то суд зауважує, що відповідно до положень частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Нормами діючого сімейного та цивільного законодавства не передбачена можливість суду на свій розсуд встановлювати час, з якого присуджуються аліменти на дитину. Посилання представника відповідача на добровільну сплату аліментів не є підставою для обмеження часу, з якого присуджуються аліменти на дитину та позбавлення її права на утримання з боку батька. Разом з тим, вказана обставина може бути врахована виконавцем під час виконання судового рішення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено на 75,76 % (1/4 * 100 % / 1/3), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 636 грн 99 коп. (75,76 % від 840,80 грн), ураховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3788 грн (75,76 % від 5000 грн), факт понесення яких підтверджується договором про надання правничої допомоги від 06 листопада 2020 року (т. 1, а.с. 15-16) та квитанцію від 17 листопада 2020 року про сплату [PERSON] коштів за послуги згідно договору від 06 листопада 2020 року АО «Лібра» у сумі 5000 грн (т. 1, а.с. 18). Клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу суд не приймає до уваги, з огляду на часткове задоволення позову. Також, ураховуючи, що вимоги відповідача задоволено на 24,24 % (100 % - 75,76 %), тому з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1212 грн (24,24 % від 5000 грн), факт понесення яких підтверджується договором про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року (т. 1, а.с. 222), актом прийому-передачі адвокатських послуг від 08 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 225) та квитанцію до прибуткового касового ордера від 08 квітня 2021 року № 08/04 про сплату [PERSON] на користь ФОП [PERSON] коштів за договором про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року у сумі 5000 грн (т. 1, а.с. 226). На підставі викладеного,

Outcome: partial