Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

1.Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Вороб`ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (далі - відповідач) про визнання за нею у порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Останній за життя набув право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що розташовані за вказаною вище адресою. Після смерті [PERSON] спадщину останнього прийняла його донька, тобто позивачка. Водночас, через відсутність правовстановлюючих документів остання не може оформити прийняту спадщину. У підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, при цьому подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представники відповідача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в які зазначає про визнання позову повністю. Заяви та клопотання учасників справи Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали. Процесуальні дії у справі У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Враховуючи те, що представник відповідача позов визнав повністю, згідно статей 200, 206 ЦПК України суд у підготовчому судовому засіданні ухвалив перейти до вирішення питання щодо задоволення позову за наявності для того законних підстав. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Як встановлено, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). З наявної у матеріалах справи довідки виконавчого комітету Вороб`ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 11 червня 2020 року вбачається, що згідно записів у погосподарській книзі сільської ради [PERSON] належав будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розташований будинок літера «А-1», 1987 року забудови, веранда літера «а-1», сарай літера «Б-1», сарай літера «В-1», баня літера «Д-1» та погріб (а.с.11-13). Водночас, право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі у порядку, передбаченому законодавством, чинним на день смерті [PERSON] , останнім зареєстроване не було. Згідно частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Отже записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином записом в погосподарській книзі Вороб`ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області підтверджується право приватної власності [PERSON] на житловий будинок, збудований у 1987 році, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] його спадщина, до складу якої входить вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями, була прийнята його донькою, тобто позивачкою (а.с. 4, 6, 10). При цьому позивачка є єдиним спадкоємцем після [PERSON] , оскільки інший спадкоємець, а саме дружина [PERSON] - [PERSON] від прийняття спадщини свого чоловіка відмовилася, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Шик А.Л. (а.с. 6). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до позивачки в порядку спадкування за законом після [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, який належав її батьку [PERSON] , оскільки відсутні документи, які посвідчували право власності спадкодавця на вказане майно, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Шик А.Л. (а.с. 7). Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки судом встановлено, що позивачка набула у порядку спадкування за законом після [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , однак вказане право не визнається через відсутність правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю. Стосовно надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі - житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні господарські будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається. Судові витрати Оскільки спір виник внаслідок того, що спадкодавець позивачки за життя не оформив належним чином своє право власності на житловий будинок, що був успадкований позивачкою, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивачку всі здійснені нею витрати, не стягуючи їх з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved