Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

20.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона являється власником будинку, який розташований по [ADDRESS] . Вказує, що в 2002 році у вказаному будинковолодінні був зареєстрований [PERSON] . Проте, станом на 01.03.2018 року відповідач [PERSON] проживає за іншою адресою і не користується вказаним житловим приміщенням. На підставі викладеного, просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право проживання та користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , [INFO] . Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати в справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, 20.05.2019 року надав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, не заперечує щодо винесення в справі заочного рішення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надав. Свідок [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що дійсно [PERSON] з березня місяця 2018 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником будинку, що розташований в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.09.2005 року. Згідно довідки № 20 від 12.02.2019 року виданої виконкомом Данковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області вбачається, що згідно по господарського обліку Данковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані слідуючі громадяни: [PERSON] , 1967 року народження, [PERSON] , 1964 року народження , [PERSON] , 1988 року народження , [PERSON] , 2008 року народження . [PERSON] , 2017 року народження . На даний час всі громадяни зареєстровані, проте за вказаною адресою не проживають. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved