Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

20 червня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. У вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] щомісячно у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на дитину у розмірі 6 000,00 грн. щомісячно; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти за березень, квітень, травень 2018 року у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача за вказаний період. Вимоги обгрунтовані тим, що з січня 2010 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та [INFO] у них народилась донька [PERSON]. З вересня 2016 року відповідач не проживає з сім'єю, участі у вихованні дитини не приймає та відмовляється спілкуватися з нею. Як зазначає позивач, з березня 2018 року відповідач не приймає участь в утриманні дитини. З січня 2018 року після проведення щеплення проти кору дитина хворіє на хворобу Крона. З 02 квітня по 02 травня 2018 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в зв'язку із загостренням хвороби. На даний час вона потребує постійного медичного контролю та медикаментозного лікування. Зокрема позивач зазначила, що в період з 26.04.2018 року по 14.05.2018 року на лікування дитини (препарати, дослідження, обстеження) витрачено 10 320,00 грн., без врахування медичних препаратів постійного довготривалого застосування. Дитина потребує домашнього догляду. В позовній заяві позивач зазначає, що щомісячно на ліки вона витрачає 4 600,00 грн. з підвищенням цін на 5-10%, вартість контрольних аналізів становить 3500-3700 грн. Неможливість перебування дитини в дитячому садку вимагає додаткових витрат на розвиваючі та соціалізуючі заходи дошкільної підготовки та психологічної адаптації. Також позивач зазначає, що дитина потребує поліпшення умов проживання в зв'язку з чим вона разом із дитиною проживає в орендованій квартирі за що сплачує 14 000,00 грн. 02.08.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що відповідач ніколи не відмовлявся від свого обов'язку утримувати дитину та виконував його до травня 2018 року - кошти передавав особисто позивачу або перераховував на банківську картку позивача. Суперечки виникли в травні 2018 року в той час, коли позивач вимагала, щоб відповідач сплатив їй ? від премії за 2017 рік не обмежуючись 10 прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку, водночас відмовляючись надати звіт про використання аліментів. А тому для уникнення суперечок відповідач написав за місцем роботи заяву про відрахування аліментів. Таким чином між сторонами відсутній спір щодо розміру аліментів, але є спір щодо максимального розміру аліментів. Також представник зазначив, що відсутні підстави для стягнення додаткових витрат так як відповідач ставить під сумнів діагноз, поставлений дитині в квітні 2018 року. Відповідач намагався провести обстеження дитини в інших медичних закладах, проте позивач відмовлялась. Сума додаткових витрат 6 000,00 грн. є завищеною з врахуванням розміру аліментів, що становить 14 920,00 грн., які повністю покривають витрати дитини. Крім того, оскільки позивач не пред'являла вимоги про сплату аліментів за березень-травень 2018 року, тому заборгованість за вказані місяці відсутня. 21.08.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає, що відповідач не надав доказів надання матеріальної допомоги на утримання дитини в березні-травні 2018 року. Представник заперечила зазначене представником відповідача про відмову надати звіт за використані кошти на лікування, так само неправдиво представник зазначив, що відповідач пропонував пройти обстеження, а позивач відмовилась від цього. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заявлених вимог так як вони не обгрунтовані на вимогах закону. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Так, за змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, але проживали однією сім'єю та в них [INFO] народилася донька: [PERSON]. Як зазначається в свідоцтві про народження дитини, батьками зазначені - [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачає, що За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В судовому засіданні позивач пояснила, що з часу припинення спільного проживання відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 30 000,00 грн. Проте з березня 2018 року припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а з червня 2018 року сплачує ? свого доходу. Так відповідач суду не надав доказів, що він сплачував аліменти на утримання дитини чи надавав кошти добровільно до написання заяви за місцем роботи про сплату аліментів, а позивачка зазначила, що відповідач не приймає участь в забезпеченні дитини та не надає коштів на її утримання, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в примусовому порядку, з моменту звернення до суду з позовними вимогами, тобто з 16.06.2018 року. Частина 2 статті 191 СК України визначає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач в судовому засіданні пояснила, що вона зверталась до відповідача та направляла смс повідомлення про сплату аліментів так як на дзвінки він не відповідав. Водночас представник відповідача зазначив, що йому не відомий зазначений номер та категорично заперечив отримання він позивача вимог про сплату аліментів. Отже, оскільки позивач суду не надала доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти за березень, квітень та травень 2018 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, стан здоров'я дитини. Судом встановлено, що відповідач працює та отримує дохід, враховуючи засади розумності та справедливості, бажання позивача стягнути аліменти в частині від доходу відповідача, а тому суд визначає аліменти в розмірі ? частини доходу [PERSON], але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Стаття 185 СК України визначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. За положеннями п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат обгрунтовувала необхідність їх стягнення тим, що дитина хвора та потребує постійного лікування, обстежень (аналізів), купівлі медикаментів. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою №94 від 10.05.2018 року [PERSON], [INFO] потребує домашнього догляду. Крім того, згідно з медичним висновком №72 від 30.05.2018 року, [PERSON], має захворювання - хвороба Крона, середньоважка форма, період загострення. Як зазначено, висновок дійсний до 12.03.2032 року. В зв'язку із захворюванням, дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 02.04.2018 року по 02.05.2018 року. Згідно із випискою з історії хвороби, за результатами лікування дитині крім ліків прийом яких рекомендовано протягом одного місяця, рекомендовано прийом «Салофак» - довготривало, «Модулен» - до 6 місяців, 1 раз в місяць повторювати загальний аналіз крові, біохімічний аналіз крові, загальний аналіз сечі, копрограмма, фекальний кальпротектін. Отже, крім ліків, які мають прийматись дитиною певний проміжок часу, призначено лікування, яке має тривалий характер, а тому враховуючи що хвороба Крона має хронічний характер, суд з врахуванням витрат позивача вважає за можливе стягнути з відповідача додаткові витрати в сумі 3 000,00 грн. щомісячно. Крім того суд не може взяти до уваги посилання позивача на необхідність оренди квартири, оскільки в судовому засіданні було встановлено що позивач разом з дитиною проживає у власній квартирі [ADDRESS]. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial