Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

21 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Добропільський міський центр зайнятості та просить поновити строк звернення до суду, поновити її на роботі продавцем-консультантом у фізичної особи підприємця [PERSON] на підставі трудового договору № 05151300090 укладеного 09.04.2013 року та зареєстрованого в Добропільському центрі зайнятості 09.04.2013 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2013 року по 21 березня 2014 року в сумі 11948 гривень 40 копійок; моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 950 гривень, допустити негайне виконання рішення в сумі щомісячного заробітку 1583 гривні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір, відповідно до якого вона зобов'язана виконувати роботу продавця-консультанта, а їй була встановлена заробітна плата в розмірі 1583 гривні. За домовленістю з роботодавцем з 15 червня по 23 червня 2013 року вона знаходилась у відпустці. До роботи приступила 24 червня 2013 року. 29 червня 2013 року була відсторонена від роботи, з причини виникнення конфлікту з приводу оплати заробітної плати за час відпустки. Домовившись, з відповідачем позивач звернулась до Добропільського центру зайнятості із заявою про звільнення. Відповідач також прийшов до Добропільського центру зайнятості, однак відмовився звільнювати її, та попередив, що має намір її звільнити за прогули. З питання її звільнення позивач звернулась до суду. В позові просила зобов'язати [PERSON] звільнити її за власним бажанням з моменту винесення рішення, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату в сумі 791,55 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2013 року по день винесення рішення, моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, витрати за оплату послуг з правової допомоги в сумі 950 гривень, допустити негайне виконання рішення суду в сумі місячного заробітку в розмірі 1583 гривні. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2014 року рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року залишено без змін. У зв'язку з неправомірним відстороненням від роботи, та не бажанням звільнити позивач не працює по теперішній час. Вважає, що відповідач повинен їй сплатити заробітну плату за весь період вимушеного прогулу у зв'язку з не розірванням трудового договору за період з 01 липня 2013 року по 20 березня 2014 рік в сумі 11 948,40 гривень. Окрім того порушення її прав призвело до спричинення їй моральної шкоди, порушився її нормальний спосіб життя, для відновлення якого їй необхідно докладати додаткових зусиль, у зв'язку з неможливістю працевлаштуватися, їй бракує грошових коштів, на її утриманні знаходиться 9-ти річна дитина, неможливість утримувати дитину приводить до переживань. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав заявлених в позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач, ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник відповідача за угодою, адвокат [PERSON] просив суд у задоволенні позову відмовити. Посилаючись, на те, що права [PERSON] [PERSON] не порушував, від роботи не відсторонював. Справа в суді розглядалась, судами встановлено, що договір не розірвано. Після винесення попередніх рішень обставини не змінились, ніяких дій з боку позивача проведено не було, заява про звільнення не надходила. На теперішній час трудовий договір чинний, в центрі зайнятості не розірваний. Тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи - Добропільського міського центру зайнятості, Петрова А.В. в судовому засіданні пояснила, що трудовий договір в центрі зайнятості не розірваний. Жодна із сторін не зверталась до них з вирішенням цього питання. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи - Добропільського міського центру зайнятості, дослідив наявні у справі докази, суд вважає що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути, зокрема, безстроковим, що укладається на невизначений строк (п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України). Згідно зі ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми при укладенні трудового договору з фізичною особою є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Стаття 241 КЗпП України та Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 8 червня 2001 року, встановлює, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. За змістом пп. 8-9 зазначеного Порядку, закінчення або дострокове припинення дії трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, підлягає зняттю з реєстрації в центрі зайнятості. В судовому засіданні встановлено, що між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір № 05151300090 від 09 квітня 2013 року, безстроково, відповідно до якого, [PERSON] зобов'язалась виконувати роботу продавця-консультанта з 9-00 години до 18-00 години, з перервою з 13-00 год. до 14-00 години, з вихідними днями: субота, неділя, а ФОП [PERSON] зобов'язався оплачувати працю у розмірі 1583 гривні на місяць. Трудовий договір зареєстрований 09 квітня 2013 року за № 05151300090 у Добропільському міському центру зайнятості (а.с. 6). Згідно відповіді Добропільського міського центру зайнятості до п. 17 вказаного трудового договору запис про розірвання трудових відносин не внесено (а.с. 7). Таким чином в судовому засіданні встановлено, та визнано сторонами, що трудовий договір № 05151300090 від 09 квітня 2013 року, зареєстрований у Добропільському міському центру зайнятості та не знятий з реєстрації та є діючим. Згідно п.п. 1,4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є зокрема угода сторін, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). У відповідності до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 02 грудня 2013 року, та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року, встановлено що не знайшли свого підтвердження доводи позивачки щодо її незаконного відсторонення від роботи. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник має бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи з того, що суд прийшов до висновку, що позивача не звільнено з роботи підстави для задоволення вимог позивача в частині поновлення на роботі та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Оскільки судом не було встановлено порушення відповідачем трудових прав позивачки, суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed