Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

21 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 13 червня 2008 року було зареєстровано шлюбу між ним та [PERSON] , в якому [INFO] народився син [PERSON] . Позивач зазначає, що в зв`язку з подіями на сході України, він вимушений був виїхати до м. Києва, а його дружина залишилась в Донецьку зі своїми рідними. В подальшому вона створила сім`ю, в якій у неї народилась донька, а їхній шлюб 17 грудня 2015 року розірвала, про що винесено заочне рішення судом який знаходиться на тимчасово окупованій території України. З цих підстав позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. У судове засідання сторони не з`явились. Згідно з поданими заявами просили розглянути справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач позовні вимоги визнала, вважають примирення неможливим (а.с. 16, 22, 23). Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв`язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Встановлено, що 13 червня 2008 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис за № 935, присвоєно прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а. с. 7). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що 29 січня 2013 року зроблено відповідний актовий запис № 72 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 8). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та згідно з поданими письмовими заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалася, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Слід зазначити, що заочне рішення Будьоннівського районного суду м.Донецька від 17 грудня 2015 року, ухвалене за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу від імені так званої «Донецької народної республіки»(а.с.9-10) є недійсним в силу положень ч.ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Так, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже наявність вищевказаного документу, який не є рішенням суду в розумінні чинного законодавства України, не створює для сторін юридичних не наслідків та не позбавляє позивача права звернутися до суду з даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені судові витрати позивач просить покласти на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved