Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

21.11.2019 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 24.07.1999 перебуває у шлюбі з відповідачем, від подружнього життя мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із відповідачем. Протягом останнього року сторони фактично разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Ухвалою від 20.01.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 06.03.2020, надано відповідачу строк для подання відзиву, копію ухвали направлено сторонам, а відповідачу, крім ухвали, направлено копію позовної заяви та копіями доданих до неї документів на 11 арк. (а.с.18,19,20). В підготовче засідання сторони не з`явилися, через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позивач заявлені вимоги просить задовольнити, а відповідач позовні вимоги повністю визнала (а.с.14, 16). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст.13, ч. 2 ст.49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 24.07.1999 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище і чоловіка і дружини - [PERSON] (а.с.9). Сторони від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11). На даний час шлюбні стосунки сторони припинили, сім`я фактично припинила своє існування і носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що у сторін спільне сумісне життя не склалося, сторони вважають збереження сім`ї неможливе, спору щодо утримання та виховання малолітнього сина не має, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх сина. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, взявши до уваги фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved