Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

20 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по 24 лютого 2016 року в сумі 17136 грн. 15 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 лютого 2015 року по день розгляду справи в суді та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що підприємство розрахувалося з позивачем у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 47 директора ДП МВС України «Інформ-Ресурси» від 20 жовтня 2014 року позивач був призначений тимчасово виконуючим обовязки директора Чернігівської філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» (а/с 4). На підставі наказу № 15-ос «Про вирішення кадрових питань» Чернігівської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» від 24 лютого 2016 позивача звільнено з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а/с 5). Із заперечення відповідача вбачається, що 16.03.2016 року на адресу відповідача надійшов лист від позивача з вимогою сплатити заборгованість із заробітної плати в розмірі 24768,32 грн. На підтвердження заборгованості надана копія довідки №24 від 24.02.2016 року про розмір заборгованості помісячно. При опрацюванні заяви [PERSON] були поставлені під сумнів розміри заробітної плати працівника. Також представник відповідача у запереченні на позов зазначила, що Чернігівська філія ДП МВС України «Інформ Ресурси» тривалий час була неприбутковою (2015 рік по теперішній час), господарська діяльність ведеться не в повному обсязі. У звязку з чим, т.в.о. директора Чернігівської філії не встановлювались доплати, надбавки, премії, він повинен був отримувати тільки посадовий оклад відповідно до штатного розпису (4200,00 грн.) (а.с.70) За розпорядженням директора Державного підприємства «Інформ Ресурси» №15 від 18.03.2016 з Чернігівської філії ДП МВС України «Інформ Ресурси» були витребувані накази про відпустки, про встановлення премій, надбавок, матеріальної допомоги, довідки про нарахування заробітної плати [PERSON] за період з 01.01.2015 року по 24.02.2016 року, а також штатний розпис (а.с.67). За результатами опрацювання наказів встановлені порушення порядку нарахування заробітної плати, про що комісією, що призначена наказом №17 від 21.03.2016 року складений акт від 28.03.2016 року (95, 98-99). Зокрема, в ході перевірки комісією встановлено, що наказами т.в.о.директора Чернігівської філії ДП МВС України «Інформ Ресурси» [PERSON] були ним самому собі призначені премії та доплати, а саме: наказом № 6 від 02.02.2015 року - премія 35% від посадового окладу; наказом № 4 від 02.02.2015 року - доплата за інтенсивність праці-40% від посадового окладу; наказом № 9 від 02.03.2015 року премія 35% від посадового окладу; наказом № 11 від 02.03.2015 року доплата за інтенсивність праці 40% від посадового окладу; наказом № 18 від 01.04.2015 року премія 35% від посадового окладу; наказом № 19 від 01.04.2015 року доплата за інтенсивність праці 40% від посадового окладу; наказом № 22 від 05.05.2015 року премія 35% від посадового окладу; наказом № 23 від 05.05.2015 року доплата за інтенсивність праці 40% від посадового окладу; наказом № 30 від 05.06.2015 року доплата за інтенсивність праці 40% від посадового окладу; наказом № 32 від 05.06.2015 року доплата за сумісництво 35% за виконання підсобних робіт; наказом № 35 від 02.07.2015 року доплата за інтенсивність праці 40% від посадового окладу; наказом № 33 від 02.07.2015 року доплата за сумісництво 35% за виконання підсобних робіт; наказом № 39 від 03.08.2015 року доплата за сумісництво 35% за виконання підсобних робіт; наказом № 41 від 03.08.2015 року доплата за інтенсивність праці 40% від посадового окладу; наказом № 45 від 02.08.2015 року доплата за інтенсивність праці 20% від посадового окладу; наказом № 44 від 02.09.2015 року доплата за сумісництво 30% за виконання підсобних робіт; наказом № 50 від 01.10.2015 року доплата за сумісництво 25% за виконання підсобних робіт; наказом № 51 від 01.10.2015 року доплата за інтенсивність праці 20% від посадового окладу; наказом № 52 від 02.11.2015 року доплата за сумісництво 30% за виконання обов'язків юрисконсульта; наказом № 53 від 02.11.2015 року доплата за інтенсивність праці 40% від посадового окладу; наказом № 57 від 02.12.2015 року доплата за сумісництво 40% за виконання обов'язків юрисконсульта; наказом № 2 від 04.01.2016 року доплата за сумісництво 50% за виконання обов'язків юрисконсульта; наказом № 3 від 04.01.2016 року доплата за інтенсивність праці 20% від посадового окладу (а.с.71-94) Зокрема в акті зазначено, що робота директора (тимчасово виконуючого обов'язки директора) за сумісництвом прямо заборонена п.4 Постанови КМУ від 03.04.1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», Постановою від 04.12.1981 року №1145 «Про порядок та умовах суміщення професій (посад)», а тому нарахування позивачем самому собі доплати за сумісництво було здійснено у порушення вимог закону. У судовому засіданні позивач пояснив, що видавав накази, якими встановлював собі доплати та премії на підставі повноважень, що зазначені у контракті від 16.05.2012 року, укладеному між ним та МВС України (а.с.106-112) Проте, вказаний контракт стосувався роботи позивача на посаді директора Державного підприємства МВС України «Чернігів Інформ Ресурси», тобто іншого підприємства, і він був укладений на строк з 16.05.2012 року по 15.05.2013 року з правом пролонгації на рік. Проте, наказом №47 від 20.10.2014 року позивач з 20.10.2014 року призначений тимчасово виконуючим обовязки директора філії ДП МВС України «Інформ Ресурси». У цьому наказі зазначено, що у своїй діяльності [PERSON] повинен керуватися посадовою інструкцією тимчасово виконуючого обовязки директора філії та Положенням про Чернігівську філію ДП МВС України «Інформ Ресурси» (а.с.4) Відповідно до п. 6.6.9 Положення про Чернігівську філію, п.2.2.9. Посадової інструкції тимчасово виконуючого обов'язки директора філії, затвердженої 20.10.2014 року передбачено, що рішення про преміювання тимчасово виконуючого обов'язки директора філії та головного бухгалтера приймає виключно директор підприємства (головного), а не керівник філії. Надбавка за інтенсивність праці директорам філій визначається контактом з ними, що визначено в п.3.1 Положення про встановлення доплат та надбавок працівникам ДП МВС України «Інформ-Ресурси», що є складовою частиною Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом підприємства. З матеріалів справи вбачається, що з [PERSON], як з тимчасово виконуючим обов'язки директора філії, контракт не укладався, посадовою інструкцією це питання не вирішено, окремі накази директора головного підприємства щодо встановлення надбавки за інтенсивність не приймалися і згідно штатного розпису така надбавка у директора філії відсутня. На підставі наказу директора Державного підприємства «Інформ Ресурси» №19 від 29.03.2016 року 23 накази, на підставі яких позивач призначав собі доплати та премії визначені не чинними (з часу постановлення) в частині, що стосуються [PERSON] та доручено головному бухгалтеру Чернігівської філії здійснити перерахунок заробітної плати позивачу за період з 01.01.2015 року по 24.02.2015 року (а.с.100-101) Про вказаний вище наказ №19 від 29.03.2016 року та проведений на підставі його перерахунок коштів позивач був повідомлений листом від 29.03.2016 року, який він особисто отримав 06.04.2016 року, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.102-104) За результатами перерахунку сума до виплати склала 1982,17 грн. (24768,32 - 22786,15). Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середньоденної заробітної плати за затримку виплати відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» складає 200 грн. (базові місяці для розрахування - грудень 2015 та січень 2016 року, за ці місяці нараховано без відрахувань 8400 грн., кількість робочих днів за цей період - 42). Кількість робочих днів прострочки з 24.02.2016р. по 30.03.2016р. - 23, середній заробіток за час затримки - 200x23= 4600 грн.(без обов'язкових відрахувань). [PERSON] листом за вих. №149 від 29.03.2016р. був поінформований про прийняте рішення підприємства. 31.03.2016р. [PERSON] отримав на картковий рахунок 5685,17 грн. (розрахункові та середній заробіток, нарахований за період з 24.02.2016 року по 30.03.2016 року), що підтверджується зарплатною відомістю на а.с.105 та визнано в судовому засіданні позивачем. Таким чином, оскільки наказом директора Державного підприємства «Інформ Ресурси» №19 від 29.03.2016 року (який є чинним на час розгляду справи) скасовані накази, на підставі яких позивачу були нараховані доплати та премії на підставі виданих ним наказів, здійснено перерахунок заробітної плати відповідно до посадового окладу позивача, підприємством виплачено заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у добровільному порядку, а тому підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд не вбачає. Відповідно до ст. 237 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом не встановлено порушення законних прав позивача з боку відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed