Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

20.04.2016 року представник [PERSON] звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту того, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Луганськ, помер в певний час за адресою: [ADDRESS], та визнати датою його смерті [INFO]. В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що 09.03.2016 року у м. Луганськ заявнику було видано свідоцтво про смерть її чоловіка - [PERSON], [INFO]., №63. У здійсненні реєстрації смерті Дарницьким РУЮ у м. Києві було відмовлено, оскільки лікарське свідоцтво про смерть №63 від 09.03.2016 року видано на тимчасово окупованій території. Наведені обставини перешкоджають заявнику в отриманні спадкового майна після смерті її чоловіка. Заявник в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала вимоги заяви, посилаючись на викладені в ній обставини. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, повідомлявся в установленому порядку. Судом встановлено, що 18.10.1981 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб в Палаці Щастя Ворошиловгадської обл., про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1265. Наведена обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а. с. 13). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №63 від 09.03.2016 року (а. с. 4), [PERSON], [INFO], помер в [ADDRESS], [INFO]. Смерть настала в Луганському республіканському клінічному онкодиспансері. Причина смерті - кахексія, множинні метастази раку, злоякісні новоутворення ротоглотки. 09.03.2016 року Ленінським відділом запису актів громадянського стану Луганського РУЮ Міністерства юстиції ЛНР видано свідоцтво про смерть [PERSON], серії -[NUMBER] (а. с. 14). Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ у м. Києві листом №2054/02-121 від 16.04.2016 року повідомив заявнику, що форма підтвердження факту смерті [PERSON] не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, а тому в державній реєстрації смерті відмовлено (а. с. 15). Заявник зазначає, що неможливість державної реєстрації смерті її чоловіка унеможливлює прийняття нею спадщини, як спадкоємця майна за законом першої черги. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) передбачено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону). Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч. 1 - ч. 3 ст. 9 Закону). Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою (п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5). Згідно ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], уродженець м. Луганськ, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується заявою про встановлення факту смерті особи і доданими до неї документами (лікарське свідоцтво про смерть №63 від 09.03.2016 року, свідоцтво про смерть [PERSON], серії -[NUMBER]). Враховуючи вищенаведене суд, вважає, що в судовому засіданні доведений факт смерті особи, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved