Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

20 липня 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить розірвати усний короткостроковий договір піднайму між [PERSON] та [PERSON] та виселити [PERSON] з житлового будинку по вул. Ломоносова, буд. 51 у м. Чернігові без надання іншого житла, мотивуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2014 року до [PERSON] звернулась [PERSON] з проханням прописати її у тимчасово в будинку та зобовязалася сплачувати за найм житла. 10 жовтня 2014 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], про що в домовій книзі мається відбиток Деснянського УДМС України в Чернігівській області. З моменту реєстрації і по сьогоднішній день [PERSON] витрат по утриманню будинку не несе, плату за найм не сплачує. 09 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання, предметом якого є житловий будинок по вул. Ломоносова в м. Чернігові. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, у поданій письмовій заяві представник позивача дав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов, а справу слухати за його відсутності. Відповідач до суду також не зявилася, про час і місце розгляду справи оповіщена, причин неявки суду не повідомила, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов частковому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримав у власність 3/10 частини жилого будинку з надвірними спорудами. Жилий будинок, частина якого є предметом цього договору, розташований в м. Чернігові по вул. Ломоносова, будинок № 51. Крім того, відповідно до даного договору, [PERSON] стверджує, що право користування частиною жилого будинку, яка є предметом цього договору, у малолітніх та неповнолітніх, крім відчужувача та [PERSON], [INFO], відсутнє, що підтверджується домовою книгою для прописки громадян, які проживають [INFO], кв. № 3 по вулиці Ломоносова в мм. Чернігові (а.с. 10-13). Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як убачається з матеріалів справи, відповідач, проживаючи та будучи зареєстрованою у спірному помешканні, не сплачує послуги за утримання будинку та прибудинкової території. За таких обставин, суд вважає, що позов в частині вимог про виселення слід задовольнити. Позовні вимоги ж про розірвання договору найму не підлягають задоволенню, оскільки частиною 1 ст. 811 ЦК України та частиною 2 ст. 158 ЖУ УРСР встановлена письмова форма договору найму, яка не була дотримана відповідачем та третьою особою. Крім того, відповідно до частин 1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Оскільки позивач не є стороною у договорі найму, який за його твердженнями укладений між [PERSON] та [PERSON], звертатися до суду з вимогою про розірвання такого договору [PERSON] не має правових підстав. Враховуючи викладене,

Outcome: partial