Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

21.03.2019 до Решетилівського районного суду надійшла вказана вище позовна заява, у якій позивачка просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , як на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , посилаючись на те, що у позасудовому порядку успадкувати майно неможливо у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. 13.05.2019 суддею Лизенко І.В. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 29.07.2019 позивачкою подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій вона просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] на 1/2 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.52). 16.09.2019 відповідачем [PERSON] до суду подано зустрічну позовну заяву, у якій він просить поновити йому строк для подання зустрічного позову у зв`язку з отриманням від [PERSON] заяви про зменшення позовних вимог та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] на 1/2 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки у позасудовому порядку успадкувати майно не можливо через відсутність правовстановлюючого документу. Розгляд справи просить проводити за його відсутності (а.с.58-60). 23.09.2019 судом прийнято заяву [PERSON] про зменшення позовних вимог, задоволено заяву [PERSON] про повернення 50 % сплаченого нею судового збору; поновлено [PERSON] строк для пред`явлення зустрічного позову, прийнято зустрічний позов [PERSON] та об`єднано його в одне провадження із первісним позовом [PERSON] . У підготовче засідання позивачка за первісним позовом не з`явилась, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. До суду надала клопотання, у якому просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі (а.с.66). Відповідач за первісним позовом, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у заяві просить розглядати справу за його відсутності, первісний позов визнав, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити (а.с.63). Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України за відсутності учасників справи, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позови такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним актовим записом № 85 згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, позивачка є дружиною померлого [PERSON] (а.с.6). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.01.2019 (а.с.10) вбачається, що після смерті [PERSON] у Решетилівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 196/2018. Спадщину після померлого прийняла за законом його дружина [PERSON] та син - [PERSON] . Заяв від інших спадкоємців та претензій від кредиторів не надходило. 18.01.2019 між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадкового майна та отримано свідоцтва про право на спадщину за законом, що також підтверджується копіями вказаного договору та відповідних свідоцтв. Житловий будинок не є предметом даного договору (а.с.8-9, 48). Однак, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] на житловий будинок, розташований у с. Пасічники Решетилівського району Полтавської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Згідно довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 28.01.2019 та виписки з погосподарської книги від 13.03.2019, домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , згідно погосподарської книги № 5, особовий рахунок № [NUMBER] належало покійному [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.11-12). На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 106389 [PERSON] за життя належала земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована у с. Пасічники з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.17). З технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, який виготовлений станом на 03.01.2019 на ім`я [PERSON] , встановлено, що домогосподарство складається з наступних будівель: А-І - житловий будинок; Б - літня кухня; б - веранда; Б-1 - сарай; б-1 - навіс; В - сарай; В-1 - гараж; Г - сарай; г - погріб; Д - вбиральня; № 1 - ворота; № 2 - огорожа; № 3 - колодязь; № 4 - огорожа. На території житлового будинку самочинне будівництвовідсутнє (а.с.13-16). Станом на момент будівництва, реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Ця Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Разом з цим, аналіз положень Інструкції свідчить про те, що виникнення права власності на будинки, споруди від державної реєстрації не залежало. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, враховуючи те, що вищевказаний будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. За змістом п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, складалися бюро технічної інвентаризації на підставі погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Згідно ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР», чинного на момент побудови будинку, який втратив чинність згідно з Постановою Верховної Ради Української РСР від 8 грудня 1990 року N 534-XII,ведення погосподарських книг відносилося до компетенції сільських рад. Аналіз діючого на час побудови будинку законодавства свідчить про те, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому виникнення права власності не залежало від державної реєстрації цього права. Наявність у погосподарській книзі запису про [PERSON] , як голову двору, свідчить про те, що за життя він набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Врахувавши вищевикладене, суд вважає доведеним наявність права власності спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , на вищевказане домоволодіння. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, щосторонами позовів не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову слід прийняти. Оскільки судом встановлено, що сторони прийняли спадщину після померлого [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння їм відмовлено, суд вважає можливим визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину житлового будинку, належного спадкодавцеві.

Outcome: approved