Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

21.06.2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом ІІ групи з дитинства, на весь строк інвалідності у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 15.03.2007 року. Від спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Син має інвалідність ІІ групи з дитинства. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3.05.201 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено її опікуном. Вона знаходиться на пенсії і ніде не працює, здійснює догляд за дитиною інвалідом, отримує державну допомогу на дитину-інваліда. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, але отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина. Відповідачем подано відзив на позов, в якому останній зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки знаходиться в складному матеріальному становищі. Останні два роки погіршився стан здоровя, йому необхідне планове операційне лікування. Також у відповідача, в період проживання у цивільному шлюбі з [PERSON], народилась дочка [PERSON], [INFO], яка потребує матеріальної допомоги. Власного рухомого та нерухомого не має, проживає разом з матірю, яка являється людиною похилого віку та потребує постійного догляду й лікування. Він з позивачем в однаковій мірі турбується про життя та утримання сина, син часто проживає разом з ним і періодично знаходиться на його утриманні. 25.07.2018 року позивач подала відповідь на відзив в якому просить її позов задовольнити, просила заперечення викладені відповідачем у відзиві не приймати до уваги, оскільки заперечення проти позовних вимог нічим не обґрунтовані та не спростовують обґрунтувань позовних вимог. В судове засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, підтримує позицію викладену у відзиві. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відп овідно до свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], сторони у справі є батьками повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3.05.2018 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуна його матір [PERSON] (а.с.21). Відповідно до довідки № 028307 від 9.02.2018 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 1.03.2020 року (а.с.16). Повнолітній син перебуває на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.20). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою, офіційно не працює. Відповідач є батьком дитини від іншого шлюбу - дочки [PERSON], [INFO]. Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засідання матеріалами справи. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно\~ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стаття 182 СК України\~передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що повнолітній син сторін є інвалідом дитинства, визнаний недієздатною, потребує матеріальної допомоги. З матеріалів справи вбачається, що позивач є опікуном недієздатного [PERSON], син потребує постійного догляду, що підтверджує пояснення позивача про те, що вона не в змозі працювати та самостійно утримувати повнолітнього непрацездатного сина. Суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, посилання відповідача, що його мати перебуває на його утриманні - суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин, крім того, мати відповідача отримує пенсію. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач має можливість надавати повнолітньому непрацездатному сину матеріальну допомогу. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких підстав, суд, беручи до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, розмір отримуваних доходів, стан їх здоровя, розмір вимушених витрат на лікування, вважає, що відповідач має можливість надавати непрацездатному сину матеріальну допомогу, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved