Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

21 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказав, що відповідач є його батьком. Мати позивача [PERSON] вироком суду від 08.09.2009 року була засуджена за скоєння злочину до позбавлення волі, а позивача 28.09.2009 року було влаштовано до притулку для дітей « Надія ». Відповідач рішенням суду від 20.04.2010 року позбавлений батьківських прав відносно позивача. Після притулку для дітей позивач був влаштований до Соціально-психологічного центру реабілітації дітей м.Дніпропетровська. 10 листопада 2011 року позивач був зареєстрований і набув права користування житловим приміщенням, належним відповідачу на праві власності - квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] . Рішенням Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради від 25.11.2011 року № 499 за позивачем збережено право користування вказаною квартирою до його повноліття. 25 червня 2015 року позивач здобув повну загальну середню освіту у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти», під час навчання мешкав у гуртожитку цього закладу. Ще до досягнення повноліття позивач спілкувався з батьком з приводу дозволити мешкати у квартирі за адресою реєстрації, але почув від батька відмову та він висловив намір зняти позивача з реєстраційного обліку після досягнення повноліття. Позивач намагався вселитися в квартиру, але двері йому ніхто не відчинив, позивач звертався також до Бабушкінського РВ з заявою про вчинення батьком перешкод щодо вселення до квартири. З 01.09.2015 року позивач навчається у Дніпропетровському вищому навчальному закладі «Дніпропетровський індустріальний коледж», мешкає в гуртожитку цього навчального закладу, але після закінчення навчання йому немає де жити. Іншого житла позивач не має. З урахуванням викладеного, позивач просить суд: - усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення позивача у вказану квартиру; - зобов`язати відповідача передати позивачу ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 12 квітня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, та зобов`язання вчинити певні дії, та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Відповідач 19.08.2016 року надав письмові заперечення на позовну заяву, де вказав, що позивач зареєстрований у спірній квартирі на підставі рішення виконкому Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 25.11.2011 року № 499, де зазначено, що право користування вказаною житловою площею зберігається за дитиною [PERSON] до досягнення повноліття. Позивач ніколи не звертався до відповідача з приводу проживання у цій квартирі, позивачу ніколи не чинилися перешкоди у користуванні квартирою, але він не проживав в ній з власного бажання. В липні 2015 року з місць позбавлення волі повернулась мати позивача, що вплинуло на втрату [PERSON] статусу дитини, що позбавлена батьківського піклування. Позивач звернувся до відповідача з метою вселення у квартиру лише 12 червня 2016 року, тобто через місяць після досягнення повноліття. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 15 листопада 2016 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішенням суду по справі № 200/6928/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, та зобов`язання вчинити певні дії. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2010 року у справі № 2-8139 [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили. З вказаного рішення суду також вбачається, що мати позивача [PERSON] вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2009 року була засуджена до п`яти років позбавлення волі, у зв`язку з чим дитина залишилася без батьківського піклування та 28.09.2009 року була влаштована до притулку для дітей « Надія ». Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 26.05.2010 року малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 25.11.2011 року за № 499 вирішено зберегти за неповнолітньою дитиною [PERSON] житлову площу за адресою: [ADDRESS] , право користування якою належить дитині [PERSON] , до повноліття дитини. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2018 року по справі № 200/6928/16-ц, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 січня 2019 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вказані судові рішення мотивовані тим, що [PERSON] не проживає в квартирі вимушено - через неприязні стосунки з батьком. Крім того, він не має наміру покидати квартиру, не втрачав інтересу до неї, оскільки іншого житла не має. [PERSON] намагався реалізувати свої житлові права шляхом вселення у вказану квартиру, але [PERSON] чинить йому в цьому перешкоди. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У розумінні статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідач надав в судове засідання договір купівлі-продажу квартири від 11 лютого 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О. та зареєстрований в реєстрі за № 98, з якого вбачається, що [PERSON] продав квартиру за адресою [ADDRESS] , [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.02.2019 року, право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, на момент розгляду справи судом відповідач перестав бути власником спірної квартири за адресою [ADDRESS] , та власником вказаного нерухомого майна є [PERSON] . Позивачем не надано доказів того, що він є членом сім`ї [PERSON] , вимоги до [PERSON] позивачем не заявлялось, клопотання про залучення останньої до участі у справі також заявлено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі смислу статті 51 ЦПК України, закон не надає суду права залучати до участі у справі співвідповідача, або здійснювати заміну неналежного відповідача за своєю ініціативою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про вселення позивача у квартиру та зобов`язання відповідача передати позивачу ключі від вхідних дверей квартири,що розташована за адресою [ADDRESS] необхідно відмовити в зв`язку з їх необгрунтованістю. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed