Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. В грудня 2019 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за надійшов зазначений позов, за яким позивач - Кредитка спілка «Християнська Фортеця» просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на свою користь: - 32 349 (тридцять дві тисячі триста сорок дев`ять) гривень 93 копійок - заборгованість за кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 року. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 21 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Християнська Фортеця» з проханням про надання кредиту у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. на споживчі потреби на дванадцять календарних місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 58,50 % річних (4,9 % на місяць), що було скріплене Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. За умовами кредитного договору Відповідач 1 зобов`язався щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки згідно графіка розрахунків зазначеного в п. 3.3. Кредитного договору № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. Також 21.08.2018 р. з гр. [PERSON] (Відповідач 2) було підписано договір поруки № 10550-П від 21.08.2018 р. за якими поручитель зобов`язався нести відповідальність перед кредитором у повному обсязі витрат за Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. Але відповідач несвоєчасно сплачував за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідачам неодноразово надсилалися листи, за місцем мешкання, та проводилися телефонні розмови з вимогою про повернення боргу, але відповіді на листи ми не отримали та дій, які б свідчили про бажання боржників виплатити борг у добровільному порядку не побачили. За умовами Кредитного договору № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. (п. 3.6 - 3.7) у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 168,00 відсотків річних, та нараховується з дня виникнення прострочення по платежу за кожен день. Станом на 01.11.2019 р. основна сума боргу складає 6428,49 грн. Відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 21130,44 грн. Також, з питання повернення боргу за Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. нами були понесені витрати на надані юридичні послуги в сумі 2870,00 грн. (Копії договору про надання юридичних послуг, акту надання юридичних послуг та квитанції про оплату послуг додаються). Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів в спосіб відшкодування збитків. Згідно з п.8.3 Кредитного договору № 10550С010-К від 21.08.2018 р. Відповідач 1 в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань цього Договору відшкодовує Позивачу завданні ним збитки, включаючи упущену вигоду. На підставі п.З Договору Поруки № 10550-П від 21.08.2018 р. у випадку невиконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018р. Відповідач 2 та Відповідач 1 відповідають перед Позивачем як солідарні боржники. 2. Позиція відповідача. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] не скористалися своїм правом та не подали в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 05.12.2019 року позивач Кредитна спілка «Християнська Фортеця» звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 02.01.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] будучи належним чином сповіщеними про дату, час та місце судового розгляду, до судового засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовні вимоги не подали, судові повістки - виклики направлені відповідачеві на адресу його реєстрації. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 21 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Християнська Фортеця» з проханням про надання кредиту у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. на споживчі потреби на шість календарних місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 58,50 % річних (4,9 % на місяць), що було скріплене Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. За умовами кредитного договору Відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки згідно графіка розрахунків зазначеного в п. 3.3. Кредитного договору № № 10550/2010-К від 21.08.2018 р 21.08.2018 р. з гр. [PERSON] (Відповідач 2) було підписано договір поруки № 10550-П від 21.08.2018 р. за якими поручитель зобов`язався нести відповідальність перед кредитором у повному обсязі витрат за Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. За умовами Кредитного договору № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. (п. 3.6 - 3.7) у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 168,00 % відсотків річних, та нараховується з дня виникнення прострочення по платежу за кожен день. Станом на 01.11.2019 р. основна сума боргу складає 6428,49 гривень. Відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 21 130,44 грн. Також, з питання повернення боргу за Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. нами були понесені витрати на надані юридичні послуги в сумі 2870,00 грн. , що підтверджено копією договору про надання юридичних послуг, акту надання юридичних послуг та квитанції про оплату послуг. Згідно з п.8.3 Кредитного договору № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. Відповідач в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань цього Договору відшкодовує Позивачу завданні ним збитки, включаючи упущену вигоду. На підставі п.3 Договору Поруки № 10550-П від 21.08.2018 р. у випадку невиконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р Відповідач 2 та Відповідач 1 відповідають перед Позивачем як солідарні боржники. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Судом встановлено, що 21 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Християнська Фортеця» з проханням про надання кредиту у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. на споживчі потреби на шість календарних місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 58,50 % річних (4,9 % на місяць), що було скріплене Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. За умовами кредитного договору Відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки згідно графіка розрахунків зазначеного в п. 3.3. Кредитного договору № № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. 21.08.2018 р. з гр. [PERSON] (Відповідач 2) було підписано договір поруки № 10550-П від 21.08.2018 р. за якими поручитель зобов`язався нести відповідальність перед кредитором у повному обсязі витрат за Кредитним договором № 10550/2010-К від 21.08.2018 р. Відповідачі не надали суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Відповідач [PERSON] порушив зобов`язання за кредитним договором. Станом на 01.11.2019 р. основна сума боргу складає 6428,49 грн. Відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 21 130,44 грн., що підтверджується розрахунком. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, а також враховуючи позицію відповідача, яка не оспорила ні суму позову, ні підстав, з яких позов заявлений, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Судом встановлено, що укладений договір поруки передбачає солідарну відповідальність поручителя [PERSON] та боржника. З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не надано доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості за кредитним договором. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені письмовими доказами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, в зв`язку з тим, що укладені між сторонами кредитний договір і договір поруки відповідають вимогам закону, зобов`язання по договорам відповідачами у встановлений строк не виконуються, а сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів по справі солідарно. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, представником позивача вимоги про стягнення витрат за надання правової допомоги обґрунтовані належним чином та підтверджені, в матеріалах справи наявний договір про надання юридичних послуг ЮП-27-11/2019 від 26.11.2019 року, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфогруп» та Кредитною спілкою «Християнська фортеця» та в особі Голови правління Черненко Євгена Валентиновича; актом приймання - передачі наданих послуг від 26 листопада 2019 року, копією платіжного доручення № 300 від 26.11.2019 року за надання юридичних послуг по позивачу в сумі 2870,00 грн., а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати за надання правничої допомоги по 1435 гривень 00 копійок з кожного. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141ЦПК України, суд стягує з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь Кредитної спілки «Християнська Фортеця» судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі ним позову до суду, в рівних частинах з кожного, а саме по 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок.

Outcome: approved