Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

21.11.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, який в процесі розгляду справи уточнила, посилаючись на наступне. З 27.06.1997 року по 2013 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем. В період шлюбу ними було придбано наступне майно: домоволодіння разом з земельною ділянкою, розташовані по вул. Мічуріна,5 у с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області, а також автомобіль марки «Форд-Транзит», державний номер [NUMBER]. Зазначене майно зареєстровано за відповідачем, однак, оскільки майно придбане в період шлюбу, вважає, що воно є їх спільною сумісною власністю. Оскільки домовленості щодо поділу майна між ними не досягнуто, просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та земельних ділянок, розташованих по вул. Мічуріна,5 в с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області, та стягнути з відповідача компенсацію вартості ? частини автомобіля «Форд-Транзит», державний номер АН 9755, в розмірі 88780 грн. Позивач, її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач\~\~позовні вимоги визнав частково та пояснив, що у шлюбі з позивачкою вони перебували з 1997 р. по 2013 р. У 2003 році він за власні кошти купив домоволодіння, розташоване по вул. Мічуріна,5 у с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області. Позивачка жодної копійки на придбання будинку не дала, тому вважає позовні вимоги про визнання за нею права власності на ? частину будинку та земельних ділянок необгрунтованими. Не заперечував проти виплати позивачці компенсації за ? частину автомобіля «Форд-Транзит», державний номер АН 9755, придбаний у 2011 році, в розмірі 40500 грн. В судовому засіданні 15.02.2016 році категорично заперечував проти поділу автомобіля шляхом виплати позивачці компенсації за ? його частку, посилаючись на те, що автомобіль зламаний, а його вартість, зазначена у висновку судової автотоварознавчої експертизи, завищена. Крім того, зазначив, що з ним проживає дочка, зараз він не працює і у нього немає грошей для виплати позивачці. Пояснив, що не заперечує проти визнання за кожним з них права власності на ? частину автомобіля з подальшим його продажем або передачу автомобіля позивачці з виплатою йому компенсації вартості його частки. \~\~ Суд, вислухавши позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 27.06.1997 р. сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] 1-НО № 107731, відповідно до якого після укладення шлюбу відповідач змінив прізвище на «Шаповалов» (а.с. 6). Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 18.11.2013 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 124,125-126). На підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2003 р., засвідченого державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний номер 1688, [PERSON] придбана земельна ділянка, розташована по вул. Мічуріна,5 у с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 7). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] № 031724 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1668 від 26.08.2003 р. ВАО № 185788 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої у с. Костянтинопіль, вул. Мічуріна,5 Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 122). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] № 031725 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1668 від 26.08.2003 р. ВАО № 185788 є власником земельної ділянки площею 0,0027 га для ведення особистого сілянського господарства, розташованої у с. Костянтинопіль, вул. Мічуріна,5 Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 123). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] на праві приватної власності також зареєстрований житловий будинок по вул. Мічуріна,5 у с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2003 р. (а.с. 108-109). Крім того, сторонами не заперечується, що в період шлюбу, у 2011 році, ними придбаний автомобіль «Форд-Транзит», 2006 р.в., державний номер АН 9755, зареєстрований 07.02.2012 р. на імя відповідача [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САК 353356, виданим ВРЕР м. Марїнка при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області (а.с. 20). Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до норм сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів, кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Виходячи зі змісту пунктів 22, 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Також до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Підсумовуючи викладене та з урахуванням матеріалів справи, оцінивши докази, факти та відповідні їм правовідносини, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що житловий будинок та земельна ділянка придбані ним за власні кошти, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позиції відповідача. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України). Зважаючи на обставини справи та зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що житловий будинок разом з земельними ділянками, розташовані по вул. Мічуріна,5 у с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області, які були придбані сторонами в період шлюбу і зареєстровані за відповідачем, є об'єктом спільної сумісної власності сторін, та підлягає поділу між ними. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає можливим визнати за кожною із сторін в порядку поділу майна подружжя на ? частину житлового будинку та земельних ділянок, розташованих вул. Мічуріна,5 у с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області. Щодо поділу автомобіля суд приходить до висновку, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, він також не може бути реально поділений між подружжям відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності подружжя на його частку в майні. Згідно частини 3 ст. 370, ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній або частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Що стосується вартості спірного автомобіля, суд виходить з дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи та керується висновком повторної автотоварознавчої експертизи № 556/28 від 07.12.2015 р., виконаної експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Форд-Транзит», 2006 р.в., державний номер АН 9755, станом на момент проведення експертизи складає 177560 грн. (а.с. 94-103). Суд не бере до уваги експертний висновок № 03/01, виконаний 01.01.2014 р. ПП [PERSON], оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а також враховуючи той факт, що з моменту проведення експертизи вартість автомобіля змінилась (а.с. 24-30). При вирішенні спору про його поділ, суд враховує, що позивач не заперечує проти залишення спірного автомобіля відповідачу та отримання компенсації вартості 1/2 частини автомобіля. Разом з тим, суд приймає до уваги заперечення відповідача проти такого порядку розподілу спірного майна, а також те, що сума компенсації, яка підлягає стягненню з нього на користь позивачки, є значною, він не працює, має на утриманні дитину. На підставі викладеного, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині поділу автомобіля «Форд-Транзит», 2006 р.в., державний номер [NUMBER], визнавши за нею право власності на ? частину автомобіля в порядку поділу майна подружжя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача ? частину понесених нею витрат по сплаті судового збору у розмірі 390,31 грн.

Outcome: partial