Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. 1.1. В травні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що починаючи з 20 серпня 2007 року вона безперервно працювала в ДП «Украерорух». Станом на день звільнення з роботи позивач займав посаду заступника начальника відділу економічного планування управління економіки та фінансів, розмір посадового окладу становив 39925 гривень. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №447/о від 29 квітня 2020 року [PERSON] була звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст.38 КЗпП України. Стаж безперервної роботи позивача в ДП «Украерорух» склав повних 12 років. На підставі п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією підприємства та профспілками, у відповідача виник обов`язок виплатити [PERSON] матеріальну допомогу в розмірі 20 посадових окладів, що становить 798500 гривень. Однак ДП «Украерорух» ухиляється від добровільного виконання цього обов`язку. 1.2. Тому [PERSON] просить суд стягнути з ДП «Украерорух» матеріальну допомогу в розмірі 798500 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку з 29 квітня 2020 року до дня ухвалення рішення суду. 2. Ставлення учасників справи до пред`явленого позову. 2.1. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. 2.2. Представник відповідача Мостова М.І. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства виключно за їх наявності. У зв`язку з тим, що в період карантину обсяг повітряного руху у повітряному просторі України значно зменшився, істотно погіршилась фінансова ситуація в ДП «Украерорух». Відсутність у відповідача прибутку є підставою для звільнення його від виконання обов`язку по виплаті позивачу матеріальної допомоги. Крім того, матеріальна допомога не входить до структури заробітної плати. Ця обставина свідчить про відсутність підстав для стягнення з ДП «Украерорух» середнього заробітку за час затримки розрахунку. Тому представник відповідача Мостова М.І. просить суд відмовити у задоволенні позову. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 3.1. Зі змісту трудової книжки серії [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.22-33), вбачається, що вона працювала в ДП «Украерорух» на посаді заступника начальника відділу економічного планування управління економіки та фінансів. Посадовий оклад позивача становив 39925 гривень. Ця обставина підтверджується копією розрахункового листа за березень 2020 року (а.с.38). 3.2. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №447/о від 29 квітня 2020 року (а.с.35-36) [PERSON] була звільнена з роботи за її власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст.38 КЗпП України. 3.3. Як вбачається з п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, в редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи (а.с.40-68), у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація підприємства гарантувала надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшувала посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшувала посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не міг перевищувати 20 посадових окладів. 3.4. Спірні правовідносини регулюються главою ІІ «Колективний договір», главою VII «Оплата праці» КЗпП України, а також Законом України «Про колективні договори і угоди». 4. Норми матеріального права, якими керується суд при вирішенні спору. 4.1. Відповідно до ст.10 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. 4.2. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, а також сторін, які їх уклали. 4.3. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. 4.4. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. 4.5. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 4.6. Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо матеріальної допомоги. 5.1. Зі змісту трудової книжки серії [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.22-33), вбачається, що вона працювала в ДП «Украерорух» в період часу з 20 серпня 2007 року до 29 квітня 2020 року. Стаж безперервної роботи позивача в ДП «Украерорух» склав повних 12 років. [PERSON] була звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Ці обставини переконливо свідчать про те, що на підставі п.6.25.2 колективного договору у ДП «Украерорух» виник обов`язок, а не право виплатити позивачу в день звільнення його з роботи матеріальну допомогу в розмірі 798500 гривень (39925 х 20). 5.2. Зі змісту п.14.1 колективного договору вбачається, що усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком №26 до цього договору. Однак у вказаному додатку (а.с.110) навіть не визначена черговість виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом працівника на пенсію (п.6.25.2 колективного договору). Крім того, зі змісту листа заступника директора з управління активами ДП «Украерорух» №1-17.4/6496/20 від 2 червня 2020 року (а.с.128-129) вбачається, що станом на 29 квітня 2020 року на рахунках відповідача зберігались грошові кошти в розмірі 26021500 гривень 18 копійок, 14701 долара США 49 центів, 6711907 євро 43 центів та 1630 фунтів стерлінгів. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник відповідача Мостова М.І. не подала жодного беззаперечного доказу на підтвердження того, що вказаних грошових коштів було недостатньо для виплати [PERSON] матеріальної допомоги. Ці обставини свідчать про відсутність підстав для звільнення ДП «Украерорух» від виконання обов`язку по виплаті позивачу матеріальної допомоги. 5.3. Зі змісту протоколу №2 від 18 березня 2020 року (а.с.111-113) вбачається, що робочою групою з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру було прийнято рішення про здійснення виплати лише заробітної плати працівникам, а також обов`язкових податків та зборів. Крім того, до п.6.25.2 колективного договору були внесені зміни (а.с.106-109), відповідно до яких в подальшому виплата матеріальної допомоги буде здійснюватись на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого буде погоджена з профспілковою організацією. Відповідно до такого договору виплата матеріальної допомоги буде надаватись за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). При цьому договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 1 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання. Однак робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру не уповноважена приймати рішення, що фактично змінюють зміст колективного договору та прямо суперечать передбаченим в ньому гарантіям. Крім того, зміни до колективного договору вступили в дію лише 20 травня 2020 року, тоді як [PERSON] була звільнена з роботи ще 29 квітня 2020 року. Станом на день судового розгляду цивільної справи навіть закінчився строк, протягом якого позивач міг укласти договір на виплату матеріальної допомоги. Ці обставини переконливо свідчать про те, що ані рішення робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру від 18 березня 2020 року, ані зміни до колективного договору не поширюються на спірні правовідносини. 5.4. В матеріалах цивільної справи міститься постанова Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі №640/19162/16-ц (а.с.145-147), а також постанова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року у справі №235/7241/16-ц (а.с.141-144), зі змісту яких вбачається, що нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці». Виплата зазначеної допомоги передбачена колективним договором і не є обов`язковою. Така виплата є альтернативною, яка здійснюється лише за наявності у підприємства фінансових можливостей (прибутку) за звітний період, в якому працівник звільнився. Виплата зазначеної допомоги відповідно до колективного договору не передбачена в день звільнення, тому дія ст.117 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється. Однак речення «адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги», що міститься в п.6.25.2 колективного договору, навпаки свідчить про те, що виплата вказаної допомоги була не альтернативним правом, а виключно обов`язком ДП «Украерорух». Згідно з п.14.1 колективного договору здійснення виплат, передбачених вказаним договором, залежить не від прибутку відповідача, а наявності у нього власних грошових коштів, яких було цілком достатньо для виплати [PERSON] матеріальної допомоги. Крім того, ст.116 КЗпП України передбачає обов`язок підприємства, установи, організації здійснювати виплату не тільки заробітної плати, а взагалі всіх сум, що належать працівнику, без визначення їх вичерпного переліку. Ані іншими нормами трудового законодавства, ані колективним договором не визначений інший строк виплати матеріальної допомоги, ніж день звільнення працівника з роботи. Ці обставини переконливо свідчать про те, що постанова Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі №640/19162/16-ц та постанова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року у справі №235/7241/16-ц також не поширюються на спірні правовідносини. 5.5. [PERSON] мала цілком обґрунтовані та справедливі очікування на отримання матеріальної допомоги. З цією метою вона завчасно звернулась до адміні-страції ДП «Украерорух» з заявою про виплати їй матеріальної допомоги. Зі змісту допису позивача на наказі в.о. директора ДП «Украерорух» №447/о від 29 квітня 2020 року (а.с.35-36) вбачається, що [PERSON] дізналась про невиплату матеріальної допомоги лише в момент вручення їй вказаного наказу. У судовому засіданні на запитання головуючого позивач відповів, що своєчасне повідомлення йому вказаної інформації вплинуло б на його намір звільнятись з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Бездіяльність ДП «Украерорух», що полягає у безпідставній відмові виплатити позивачу матеріальної допомоги, розцінюються судом як свавільне втручання відповідача у право [PERSON] на мирне володіння належних їй грошових коштів, що гарантується ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Адже фінансовий стан ДП «Украерорух» може бути підставою не для відмови у задоволенні позову, а лише для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду в порядку, передбаченому ст.435 ЦПК України. 5.6. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача належить стягнути матеріальну допомогу в розмірі 798500 гривень. б. щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку. 5.7. Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «Украерорух» №4.3-21-107 від 29 квітня 2020 року (а.с.39) вбачається, що станом на день звільнення позивача з роботи розмір його середньоденного заробітку становив 3144 гривні 69 копійок. В період часу з 29 квітня 2020 року до 7 жовтня 2020 року кількість робочих днів склала 111 днів. Ці обставини свідчать про те, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 349060 гривень 59 копійок (3144,69 х 111). 5.8. Водночас, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Зокрема, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, із чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 5.9. Так, в провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебуває значна кількість цивільних справ за позовами колишніх працівників ДП «Украерорух» до відповідача про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стягнення в повному обсязі санкцій, передбачених ст.117 КЗпП України, може призвести до істотного погіршення фінансового становища ДП «Украерорух», що є стратегічним підприємством, яке забезпечує безпеку повітряного руху України. З метою запобігання настання вказаних негативних наслідків розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку належить зменшити до 79850 гривень (798500 : 100% х 10%). Такий розмір грошових коштів є справедливою та достатньою сатисфакцією для [PERSON] за затримку розрахунку з нею. 5.10. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 79850 гривень. 6. Розподіл судових витрат. 6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.2. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ця обставина підтверджується квитанцією №55454 від 21 травня 2020 року (а.с.12). Вказана позовна вимога задоволена на 22,88% (79850 : 349060,59 х 100%). 6.3. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 192 гривень 38 копійок (840,80 : 100% х 22,88%).

Outcome: partial