Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

21.10.2015 позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просять визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS], з підстав передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР - тимчасовою відсутністю понад шість місяців без поважних причин. В обґрунтування позовних вимог вказують, що [PERSON] був поселений та набув право користування квартирою як член сім'ї наймача - його батька [PERSON], якому 24.04.1976 було видано ордер №1522 на зайняття квартири разом із іншими членами його сім'ї - сином [PERSON], дочкою [PERSON], дочкою [PERSON] Відповідач [PERSON] в період з середини грудня 2012 року по теперішній час в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. Переїхав на постійне місце проживання до своєї дружини - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Зазначають, що факт відсутності проживання відповідача в квартирі може бути підтверджений актом обстеження квартири житлово-експлуатаційної організації, а також показами свідків (сусідів): [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Окрім того, вони, а також [PERSON] та [PERSON]., які проживали та проживають в квартирі, не чинили перешкод відповідачу в користуванні квартирою. Відповідач жодного разу не намагався вселитися в квартиру, не звертався до них, з вимогою дати йому ключі від квартири та виділити місце для проживання. Відповідач не звертався а ні до експлуатуючої будинок організації, а ні до правоохоронних органів із заявами про збереження за ним жилої площі квартири або із заявами про перешкоджання йому у вселенні та користування квартирою. Не звертався відповідач і до суду з позовною заявою про вселення в квартиру. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник адвокат Гелхвіїдзе Д.Р. підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON]., [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, звертали увагу суду на недоведеність обставин, на які посилається позивача, а саме факту не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] у період з середини грудня 2012 року по теперішній час без поважних причин. Зазначали, що відповідач був фактично виселений із спірної квартири у 2008 році в примусовому порядку. З того часу він був позбавлений можливості проживати у квартирі, у зв'язку з тим, що йому чинились перешкоди у користуванні, зокрема, на даний час у квартирі змінено замки, і він не має можливості потрапити до неї. Окрім того, у 2012 році [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. звернулися до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з підстав його не проживання понад шість місяці без поважних причин а саме з 2002 року по грудень 2012. Остаточне рішення у даній справі, яке набуло законної сили 11.03.2015, ухвалено судом 20.01.2015. Даним рішенням у задоволенні позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено. Проте, у даній справі 18.02.2013 судом було ухвалено заочне рішення, яке набрало законної сили, яким відповідача було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та яке було в наступному скасовано ухвалою суду від 25.06.2014. На підставі зазначених судових рішень, відповідача було знято з реєстраційного обліку у квартирі з 09.04.2013, а в наступному поновлено його реєстрацію з 09.12.1986. Відповідно до зазначених судових рішень встановлено, наявність поважних причин, за яких відповідач міг не проживати у квартирі, а саме, його було вигнано з квартири і заборонено повертатися до неї. Окрім того, у період відсутності відповідача на реєстраційному обліку у квартирі, остання була приватизована без згоди на те відповідача. Також звертали увагу на те, що позивачка [PERSON], не може виступати співпозивачем у справі, оскільки вона не зареєстрована у квартирі, та не являється її співвласником. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків [PERSON], [PERSON]. та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира [ADDRESS] надана в користування [PERSON] та членам його сім'ї - синові [PERSON], дочці [PERSON], сину [PERSON], дочці [PERSON], - на підставі ордеру від 24.04.1976 №1522, виданого бюро по обміну жилих приміщень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих. На підставі зазначеного ордеру відповідач [PERSON] вселився до даної квартири як член сім'ї наймача. У відповідності до штампу Солом'янського РВ ГУДМС України в м. Києві проставленого у паспорті [PERSON], місце проживання останнього за адресою [ADDRESS] значиться з 09.12.1986. У відповідності до ст.ст. 58, 64 ЖК Української РСР, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Таким чином судом встановлено, що відповідачем [PERSON] у встановленому порядку було набуто право користування квартирою [ADDRESS]. Після набуття право відповідача [PERSON] на користування квартирою оспорювалось у судовому порядку. Так, у грудня 2012 року [PERSON]., [PERSON], [PERSON] звернулись до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Підставою позову позивачами вказано не проживання [PERSON], [PERSON] у квартирі понад шість місяців без поважних причин а саме починаючи з 2002 року. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.02.2013 позовні вимоги [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] було задоволено та визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Дане рішення набрало законної сили, з моменту набранням рішенням законної сили, відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою, та на підставі цього рішення суду Солом'янським РВ ГУДМС України в м. Києві [PERSON] було знято з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] з 09.04.2013, що вбачається із копії штампу у паспорті останнього. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25.06.2014 заочне рішення від 18.02.2013 було скасоване, у зв'язку з чим втратило законну силу. Таким чином у зв'язку скасуванням заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.02.2013, право відповідача [PERSON] було поновлено з моменту його втрати. За результатами нового розгляду справи в загальному порядку, Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення від 20.01.2015, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] було відмовлено. За наслідками апеляційного розгляду рішення суду від 20.01.2015 залишене без змін, та відповідно набрало законної сили 11.03.2015. У зв'язку з поновленням права користування квартирою відповідача [PERSON] Солом'янським РВ ГУДМС України в м. Києві останнього взято на реєстраційний облік за адресою [ADDRESS], що вбачається із копії штампу у паспорті [PERSON] Таким чином, на час розгляду справи відповідач [PERSON] має дійсне право на користування квартирою [ADDRESS], набуте у встановленому порядку, яке виходячи із його змісту та правового титулу є речовим та відноситься до сервітутів. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». 17.04.2014 відділом приватизації державного житла управління житлового-комунального господарства Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження адміністрації від 17.04.2014 №45970 видано свідоцтво про право власності. Згідно зазначеного свідоцтва слідує, що на час розгляду справи квартира [ADDRESS] належить на власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. Згідно довідки форми №3 від 27.11.2015 №4787, виданої структурним підрозділом ЖЕД №904 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», у квартирі значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] У відповідності до ч. 6 ст. 403 ЦК України, сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Таким чином, на час розгляду справи дійсне право користування квартирою [ADDRESS] мають [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] як співвласники квартири та відповідач [PERSON], право користування якого набуте у встановленому законом порядку до набуття [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру. Власне, виходячи із змісту пред'явленого позову, слідує висновок, що позивачами не оспорюється набуття відповідачем права користування квартирою. Разом з цим, позивачі посилаються на те, що на час звернення до суду з позовом, відповідач є таким, що втратив право користування квартирою на підставі ст.ст. 71,72 ЖК Української РСР, у зв'язку з не проживанням у ній без поважних причин в період з середини грудня 2012 по день пред'явлення позову, тобто по 21.10.2015. Однак, положення ст.ст. 71,72 ЖК України розміщені в главі 2 ЖК Української РСР «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду». Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. А отже вказані норми чинного законодавства застосовуються до правовідносин наймача житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. В даній справі квартира належить до приватного житлового фонду і, відповідно, застосуванню підлягають положення ст. 405 ЦК України, яка регулює право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами не оспорював ся той факт, що [PERSON] є племінником відповідача [PERSON], тобто між ними наявне кровне споріднення, що є ознакою сім'ї. Отже, в такому разі з боку позивачів підлягають доказуванню 1) відсутність члена сім'ї понад один рік; 2) відсутність поважних причин непроживання члена сім'ї. На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду акт, складений [PERSON], [PERSON] та [PERSON], засвідчений начальником ЖЕД 904 Горох М.В. від 08.07.2015. Даним актом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що в квартирі [ADDRESS] на протязі тривалого часу і по теперішній час, більше 1 року, а саме з 2013-2014 року і по теперішній час відповідач [PERSON] не проживає та не з'являється. Окрім того за клопотанням відповідача судом було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON]. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачів. З відповідачем вона особисто не знайома. Знає лише мешканців, які проживають у квартирі. Про те, що відповідач зареєстрований у квартирі їй не відомо. В квартирі вона буває приблизно раз в тиждень. В квартирі проживає дві сім'ї, та батько інвалід, всього семеро осіб. Протягом останнього року під час відвідування нею квартири, посторонніх осіб вона ніколи не бачила. Факти заміни замків у квартирі їй не відомі. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачів. Відповідача знає як брата матері [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі зі своїми сім'ями, з ними також проживає батько. Про відповідача їй відомо, що він не проживає у квартирі більше 10 років. Фактів перешкоджання відповідачу у доступі до квартири її не відомо. Вона пам'ятає, що були пошкоджені вхідні двері, проте коли саме це відбулося та з яких причин вона не пам'ятає. В квартирі вона буває декілька раз в тиждень. Під час візитів до квартири, відповідача у ній не бачила. Факт вигнання відповідача з квартири по причині побутової сварки їй не відомий. Їй відомо що відповідач взагалі проживав у квартирі, але це було давно більше десяти років назад. В обґрунтування заперечень з боку відповідача суду було надано копії судових рішень, копія його паспорта, його заяви до установ та організацій і відповіді на них, квитанцію про сплату комунальних послуг. За клопотанням відповідача в якості свідка судом було допитано [PERSON]. Допитаний в якості свідка [PERSON]. суду показав, що відповідач є його знайомим. Позивачів він не знає. З відповідачем спілкується не часто. Два рази влітку 2015 він з відповідачем приїздив до квартири, однак відповідач не зміг відчинити вхідних дверей та потрапити до квартири. На дзвінки вхідні двері ніхто не відчинив. Також пригадує, що завозив речі відповідача до квартири в 2012 році в лютому місяці. Про 2013-2014 нічого пригадати не може. Таким чином, виходячи із наведених вище письмових доказів, показань свідків, суд вважає встановленим факт непроживання відповідача [PERSON] у квартирі у період з середини грудня 2012 по 21.10.2015. Дана обставина з боку відповідача не оспорюється. Що стосується посилань позивачів на відсутність поважних причин непроживання [PERSON] у квартирі, суд вважає, що підстави позову в цій частині є недоведеними. Так, свідки з боку позивача [PERSON] та [PERSON] у своїх показах зазначили, що факти чинення перешкод відповідачу у користуванні квартирою їм не відомі. Однак, та обставина, що свідкам [PERSON] та [PERSON] невідомі факти чинення перешкод відповідачу у користуванні квартирою, не виключає наявність фактів чинення перешкод про які дані свідки є необізнаними. Окрім того, покази свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують доводів відповідача, про те, що він позбавлений можливості потрапити до квартири у зв'язку із заміною замків. В той же час, свідок з боку відповідача [PERSON]., у своїх показах вказав на окремі факти, які можуть свідчити про те, що відповідачу чинились перешкоди у користуванні квартирою. Проте, покази свідка [PERSON]. самі по собі суд визнає недостатніми для підтвердження зазначеного факту. Оцінюючи покази свідка [PERSON]. суд враховує, те що вони не спростовуються та не суперечать показам свідків [PERSON] та [PERSON] Окрім того, як вбачається з рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.01.2015 у справі №2609/28958/12, яке набрало законної сили, останнім встановлено, що у 2008 році відповідача [PERSON] було вигнано з квартири із забороною повертатися до неї. В силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню у даній справі. Розгляд справи №2609/28958/12 тривав з грудня 2012 року березень 2015. Таким чином, підстави вважати, що у вказаний період конфліктна ситуація, яка виникла між позивачами та відповідачем, була вичерпана, у суду відсутня. Як видно з матеріалів справи, відповідач тривалий час займався питанням поновлення на реєстраційному обліку. Зокрема, відповідачем подано заяви до Центру обслуговування споживачів №2 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві, Солом'янського РВ ГУДМС України в м. Києві, прокуратури Солом'янського району м. Києва, прокуратури м. Києва. Зазначені обставини свідчать про заінтересованість відповідача у відновленні свого права користування квартирою. Доводи позивачів з цього приводу про те, що відповідач втратив інтерес, та не мав наміру проживати у квартирі, з огляду зокрема на те, що він з листопада 2013 перестав сплачувати житлово-комунальні послуги, видаються суду не переконливими. У зв'язку з даними доводами позивачів, представником відповідача зазначено, що відповідач перестав сплачувати житлово-комунальні послуги у зв'язку з тим, що він був знятий з реєстраційного обліку у квартирі і продовжував не сплачувати до моменту відновлення на реєстраційному обліку. На даний час відповідач сплачує житлово-комунальні послуги, на підтвердження чого суду надана копія відповідної квитанції. Таким чином, покази свідка [PERSON]., у взаємозв'язку та у сукупності з іншими письмовими доказами, посилання на які наведені вище, дають суду підстави вважати, що доводи відповідача про його непроживання у квартирі у період з середини грудня 2012 року до часу пред'явлення даного позову з поважних причин, - чинення йому перешкод у користуванні квартирою, є достатньо обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивачами не доведено тих обставин, на які вони посилаються як на підставу свої вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], а саме того, що останній не проживав у квартирі більше одного року без поважних причин, і відповідно, відсутня сукупність юридичних фактів визначена ч. 2 ст. 405 ЦК України, з якими даною нормою пов'язується втрата членом сім'ї права користування житлом. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на недоведеність позовних вимог. Що стосується заперечень представників відповідача, які ґрунтуються на тому, що позивачка [PERSON] не є належним співпозивачем у справі, то необхідність надання правової оцінки вказаному факту нівелюється висновками суду про недоведеність позовних вимог. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed