Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

20 січня 2014 року до суду з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] В даному будинку з 21.07.1997 року був зареєстрований відповідач, однак з серпня 2013 року не мешкає за вказаною адресою, не бажає знятися з реєстрації, у зв'язку з чим позивачка повинна оплачувати комунальні послуги за відповідача. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням необхідно для зняття його з реєстрації. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої він позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за її відсутності, в разі неявки позивача постановити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] За вказаною адресою позивачка проживала разом з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 13.08.2013 року. (а.с.5) Згідно довідки Виконавчого комітету Васищівської селищної ради №16 від 19.01.2015 року [PERSON] з 21.07.1997 року зареєстрований за вищевказаною адресою. (а.с.7) Крім того, відповідно до акту депутату Васищівської селищної ради [PERSON] відповідач мешкав за адресою: [ADDRESS] з 21.07.1997 року по 13.08.2013 року. На даний час місце перебування [PERSON] невідомо.(а.с.3) Згідно зі ст. 71 ч.1 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку позивачки, але не проживає в ньому з 13.08.2013 року, що підтверджено матеріалами справи. Так як визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивачки важливе юридичне значення та даний факт ніким не оскаржується, суд вважає можливим задовольнити заявлені [PERSON] вимоги. На підстави ст.88 ЦПК України, суд покладає судові витрати зі сплати судового збору на відповідача.

Outcome: approved