Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий. 23 грудня 2020 року [PERSON] (далі - також представник позивача) в інтересах [PERSON] (далі - також позивач, [PERSON] ) подала до суду позовну заяву до ФІРМИ «ОДЕСА-БЛАСКО» МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО (далі - також відповідач), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача збитки за період з 23 березня 2013 року по 30 листопада 2020 року у загальному розмірі 1989418 гривень 56 копійок, які заподіяні невиконанням обов`язків по договору про надання майнової поруки від 15 вересня 2005 року та несплатою боргу стягнутого рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 вересня 2013 року (далі - також рішення від 09 вересня 2013 року) у розмірі 1072624 гривні 59 копійок, й рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2014 року (далі - також рішення від 14 квітня 2014 року) в сумі 63888 гривень, що складаються з інфляційних втрат у розмірі 1726930 гривень 86 копійок та трьох процентів річних у розмірі 262487 гривень 70 копійок (далі - також позовна заява). Представник позивача у позовній заяві зазначає таке: 15 вересня 2005 року [PERSON] (далі - також [PERSON] ) та відповідач уклали договір про надання майнової поруки (далі - також Договір); [PERSON] надав майнову поруку за відповідача на грошові кошти в сумі 540000 гривень за договором банківського депозиту, а відповідач зобов`язувався повністю погасити борг в сумі 540000 гривень та виплатити [PERSON] винагороду в сумі 28876 гривень 70 копійок в строк до 20 лютого 2006 року; відповідач свої зобов`язання за договором не виконав; рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 вересня 2011 року з відповідача стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 10720624 гривні 58 копійок; 10 грудня 2021 року між [PERSON] та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги; ухвалою Приморського районного суду міста Одеса від 29 серпня 2013 року здійснено заміну сторони виконавчого провадження; рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2014 року з відповідача за період з 22 листопада 2011 року по 22 березня 2013 року стягнуто збитки у загальному розмірі 63888 гривень; рішення від 09 вересня 2011 та рішення від 14 квітня 2014 року знаходяться на примусовому виконанні у Роздільнянському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (далі - також відділ ДВС) та відповідачем не виконані. 04 лютого 2021 року представник відповідача адвокат Врона Андрій Валентинович (далі - також представник відповідача) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає таке: відповідач з 25 жовтня 2018 року здійснює перерахування грошових коштів на депозитний розрахунковий рахунок відділу ДВС у рахунок погашення заборгованості; нарахування процентів на суму коштів є фактично подвійною мірою відповідальності; строк позовної давності спливає через три роки після набрання рішенням законної сили; просив відмовити у задоволенні позовної заяви застосувавши строк позовної давності (а.с.55-56). 2. Суд, з приводу неявки в судове засідання сторін, зазначає таке. Представник позивача подала до суду заяву в якій зазначила, що позовну заяву підтримує в повному обсязі та просила розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. 3. Процесуальні рішення та дії у справі такі. 28 грудня 2020 року постановлена ухвала про відкриття провадження\~у справі\~в порядку\~загального позовного\~провадження, й визначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року, розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача, у зв`язку з необхідністю подачі додатковх доказів. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 22 березня 2021 року закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року, постановлено без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача для подання до суду доказів, та визнано явку представника позивача обов`язковою. 4. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі. Рішенням від 09 вересня 2011 року, з відповідача на користь [PERSON] стягнуто заборгованість у загальному розмірі 1072624 гривень 58 копійок (а.с. 23-25). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2013 року у виконавчому провадженні №3409870 за виконавчим листом № 2-4645/11 виданого Приморським районним судом міста Одеси 05 березня 2013 року щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] загальної суми 1072624,58 грн. проведено заміну сторони виконавчого провадження з стягувача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] ( а.с.14-15). Рішенням від 14 квітня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто збитки, за період з 22 листопада 2011 року по 22 березня 2013 року, на загальну суму 63255 гривень 45 копійок та судового збору у розмірі 632 гривні 55 копійок, а загалом 63888 гривень (а.с. 26-28). Сторони не заперечували проти встановлених рішенням від 09 вересня 2013 року, рішенням від 14 квітня 2014 року обставин. З довідки від 05 лютого 2021 року № 3772 виданої державним виконавцем відділу ДВС вбачається, що станом на 05 лютого 2021 року відповідач виплатив позивачу грошові кошти за виконавчими листами у розмірі 10335,16 гривень, 2373,5 гривень відповідно (далі - довідка 1, а.с. 61). З довідки від 12 березня 2020 року №6151 виданої державним виконавцем відділу ДВС, вбачається, що відповідач з 01 жовтня 2019 року щомісячно виплачує грошові кошти позивачу через депозитний розрахунковий рахунок відділу ДВС, перераховуються на особистий рахунок позивача, без зазначення конкретних сум перерахування (далі - довідка 2, а.с. 57). З довідки від 29 квітня 2020 року № 12802 виданої державним виконавцем відділу ДВС вбачається, що з 25 жовтня 2018 року відповідач здійснює перерахування грошових коштів на депозитний рахунок відділу ДВС. Грошові кошти перераховуються на особистий рахунок позивача, без зазначення конкретних сум перерахування (далі - довідка 2, а.с. 57). Прострочена сума заборгованості за рішеннями від: 09 вересня 2011 року, 14 квітня 2014 року складає 1136512 гривень 58 копійок (1072624,58 гривень + 63888 гривень). Згідно наданого представником позивача розрахунку за період з 23 березня 2013 року по 30 листопада 2020 року утворилася заборгованість на загальну суму 1989418 гривень 56 копійки, яка складається з заборгованості: 3 процентів річних від простроченої суми - 262487 гривень 70 копійок; втрати від інфляції - 1726930 гривень 86 копійок (далі - розрахунок). Відповідач, представник відповідача не подали заперечень щодо наданого представником позивача розрахунку. 5. Норми права, які застосував суд такі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України, далі - також ЦК). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 ЦК). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 статті 256 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257 ЦК). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина 1 статті 610 ЦК). У разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема відшкодування збитків (пункт 4 частини 1 статті 611 ЦК). Боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 1, 2 статті 625 ЦК). Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, далі ЦПК). 6. Мотиви з яких виходив суд. 6.1. Мотиви задоволення позовних вимог такі. Виходячи з приписів частини четвертої статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини відносно загальної суми заборгованості в розмірі 1136512 гривень 58 копійок, правомірності заміни сторони виконавчого провадження з стягувача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки ці обставини встановлені рішеннями від 09 вересня 2011 року та 14 квітня 2014 року. Суд вважає, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК. Оскільки, зобов`язання не виконано належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на відповідача, який допустив неналежне виконання покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі закріплені у статті 625 ЦК, так як остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд відмічає, що право позивача вимагати сплату трьох відсотків річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні його матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачу. Суд констатує, що на час розгляду справи відповідач заборгованість в розмірі 1136512 гривень 58 копійок не сплатив, належних доказів, які підтверджували б оплату заборгованості за період з 23 березня 2013 року по 30 листопада 2020 року до суду не подав, а довідки 1, 2, 3 не містять відомостей про щомісячні розміри стягнення за виконавчими листами саме в цей період. Відтак, суд зауважує, що після прийняття судом рішень від 09 вересня 2011 року та 14 квітня 2014 року, грошове зобов`язання боржника не припинилось, оскільки позивач реально грошові кошти не отримав, тому за період з 23 березня 2013 року по 30 листопада 2020 року збитки становлять 1989418 гривень 56 копійок, що складаються із сум наведених у розрахунку. Зрештою, суд зазначає, що відповідачем порушені права позивача, які ґрунтуються на договорі та законі. 6.2. Мотиви не застосування строків позовної давності такі. Суд відмічає, що позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Системний аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК, свідчить, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд зазначає, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 7. Суд застосовує таку практику Верховного суду. Такі висновки, узгоджуються з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах: від 10 квітня 2018 року по справі №910/16945/14; від 16 травня 2018 року по справі 686/21962/15; від 25 червня 2020 року по справі №127/17885/18. 8. Висновок суду такий. З огляду на зазначене суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити повністю. 9. Розподіл між сторонами судових витрат такий. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК). Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 10510 гривень, які суд стягує з відповідача на користь позивача, оскільки позовна заява задоволена повністю.

Outcome: approved