Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

21.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача борг за договором позики грошових коштів від 12.07.2014 року у сумі 77700 грн., з% річних у розмірі 6993 грн.; - стягнути з відповідача суму авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 20 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В., у розмірі 101010 грн., 3% річних у розмірі 1767 грн.; - стягнути з відповідача борг за договором позики у формі розписки від 30.01.2013 року у сумі 16835 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 336,70 грн. 21.10.2014 року ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецьким Д.І. відкрите провадження по справі (т.1, а.с. 20). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року, а також ухвалою суду від 27 липня 2015 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені запитання: чи виконаний текст розписки від 30 січня 2013 року про отримання 1300 доларів США від [PERSON] , [PERSON] .?, чи виконаний підпис від імені [PERSON] в попередньому договорі від 12 грудня 2013 року [PERSON] .?, чи виконаний підпис від імені [PERSON] в договорі позики від 12 липня 2014 року [PERSON] .?, чи виконаний текст розписки [PERSON] від 30 січня 2013 року в договорі позики від 12 липня 2014 року [PERSON] , чи іншою особою (т. 1, а.с. 41, 42, 97, 98). Ухвалою суду від 04 лютого 2015 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В. надати на адресу суду належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо оформлення попереднього договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 1013 (т.1 а.с. 43). 22.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якому просив суд: - стягнути з [PERSON] на його користь суму авансу за попереднім договором від 20 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1013, у розмірі 183612, 3% річних у розмірі 6866,59 грн.; - стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики у формі розписки від 30.01.2013 року, у розмірі 30602 грн., 3% річних у розмірі 1727,96 грн. (т.1, а.с. 145-149). Ухвалою суду від 12 лютого 2016 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення боргу за договором позики від 12 липня 2014 року у розмірі 6000 доларів США, - залишена без розгляду (т.1, а.с. 159). В обґрунтування свого позову, з урахуванням уточнень від 22.12.2015 року, а також з урахуванням уточнень позовних вимог від 30.03.2017 року (т.1 а.с. 226), [PERSON] зазначає, що 14.03.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, з метою набуття права вимоги, належного [PERSON] , що виникло внаслідок укладення попереднього договору від 20 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] Так, за умовами договору про відступлення права вимоги [PERSON] набув право вимагати від [PERSON] сплати на свою користь авансової суми у розмірі 7800 доларів США, а також до позивача перейшло право стягнення штрафних санкцій, визначених у ст.ст. 571,625 ЦК України, за порушення основного зобов`язання. Також, 14.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, з метою набуття права вимоги, належного [PERSON] , що виникло внаслідок укладення договору позики у формі розписки від 30 січня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . За умовами цього договору про відступлення права вимоги [PERSON] набув право вимагати від [PERSON] сплати на свою користь грошових коштів у розмірі 1300 доларів США, а також до позивача перейшло право стягнення штрафних санкцій, визначених у ст.ст. 571,625 ЦК України, за порушення основного зобов`язання. Оскільки [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення авансової суми за попереднім договором від 20.12.2013 року та за договором позики від 30 січня 2013 року, позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 625, 1046, 533, 610 ЦК України, просив стягнути з відповідача суму авансу у розмірі 7800 доларів США в еквіваленті до гривні, за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 12 грудня 2013 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, з урахуванням трьох відсотків річних за період з 23.09.2014 року по 28.03.2017 року, що за його підрахунками складає 18830,78 грн., а також борг за договором позики у формі розписки від 30.01.2013 року у розмірі 1300 доларів США в еквіваленті до гривні, з урахуванням трьох відсотків річних за період з 03.02.2014 року по 28.03.2017 року у розмірі 3138,46 грн. Ухвалою суду від 22 лютого 2016 року по справі було призначено судово-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні запитання: яким способом нанесений текст в розписці від 30 січня 2013 року про отримання [PERSON] 1300 доларів США від [PERSON] (чорнилами, кульковою ручкою, тощо)?, чи є в наявності ознаки підчистки, дописки, травлення в розписці від 30 січня 2013 року про отримання [PERSON] 1300 доларів США від [PERSON] , а саме, в текстах « [PERSON] » та «1300 доларів США»?, якщо в розписці від 30 січня 2013 року про отримання [PERSON] 1300 доларів США від [PERSON] є в наявності ознаки підчистки, дописки, травлення, чи можливо встановити первісний зміст записів, та який є первісний зміст записів?, чи складена розписка від 30 січня 2013 року про отримання [PERSON] 1300 доларів США від [PERSON] та підпис на зазначеній розписці з декількох частин тексту або з використанням фото-копіювальної техніки, печатанні на принтері, тощо?, яким способом нанесений текст підпису від імені [PERSON] (в графі підпис) в попередньому договорі про продаж квартири від 12 грудня 2013 року? чи виконаний підпис від імені [PERSON] (в графі підпис) в попередньому договорі про продаж квартири від 12 грудня 2013 року з використанням фото-копіювальної техніки, печатанні на принтері, тощо? (т.1, а.с. 165-166). 05.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Працевич Вікторія Василівна, в якому просила суд визнати недійсним договір позики від 30.01.2013 року, укладений між нею та [PERSON] ; визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений 12 грудня 2013 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 1013 (т.2 а.с. 2). Позов обґрунтований тим, що грошову суму у розмірі 1300 доларів США вона ніколи не отримувала в борг у [PERSON] , розписку про отримання зазначеної грошової суми не підписувала, попередній договір купівлі-продажу від 20.12.2013 року не укладала, авансової суми у розмірі 7800 доларів США не отримувала. Так позивач зазначає, що дійсно в листопаді 2013 року через свою знайому познайомилася з її чоловіком [PERSON] , з яким мала намір укласти договір позики у розмірі 4000 доларів США, які необхідні були їй для передачі цивільному чоловікову [PERSON] 12.12.2013 року у вечірній час [PERSON] , з метою оформлення договору позики привіз, її до свого знайомого нотаріуса Працевич В .В. , але перед цим попросив її взяти свій паспорт та документи на квартиру за [ADDRESS] для підтвердження її платоспроможності. [PERSON] було відомо, що в квартирі ще також зареєстрований її малолітній син [PERSON] , [INFO] . Коли вона приїхала до нотаріуса, у неї були [PERSON] та його дружина [PERSON] .. [PERSON] повідомив нотаріуса, що має намір зайняти їй в борг 4000 доларів США, а задля підтвердження платоспроможності попросив перевірити документи на квартиру. Нотаріус Працевич В . В . взяла документи на квартиру та її паспорт, перевірила її за своїми даними і повідомила про неможливість оформлення договору купівлі-продажу, оскільки в квартирі зареєстрована дитина. Після цього, на звичайному аркуші паперу [PERSON] написала, за проханням [PERSON] , розписку про те, що отримала від нього 4000 доларів США з зобов`язанням повернути не пізніше 03.02.2014 року і поставила дату 12.12.2013 року. При цьому нотаріус Працевич В.В. дала їй підписати якісь бланки, які вона не читала, однак підписала, оскільки була впевнена, що це і є договір позики на суму 4000 доларів США у [PERSON] . В кабінеті нотаріуса [PERSON] передав їй грошову суму розмірі 4000 доларів США, жодних копій договорів вона не отримувала. Коли настав час повернення грошових коштів, її цивільний чоловік покинув її та не повернув отримані кошти, внаслідок чого вона почала отримувати погрози від [PERSON] про фізичну розправу, а потім він запропонував укласти договір про відступлення права вимоги з [PERSON] , на що вона погодилася, сподіваючись на відтермінування договору. У телефонній розмові з [PERSON] , останній запропонував їй укласти з ним договір займу квартири, що розташована в [ADDRESS] . 14.03.2014 року у приватного нотаріуса Петренко О.В. вона підписала договір відступлення права вимоги та договір застави квартири, не знаючи при цьому, що фактично вона підписала договір займу у [PERSON] на суму 142500 грн., які вона ніколи у нього не отримувала, вважаючи, що підписала договір про відступлення права вимоги. За її заявою порушене кримінальне провадження за ст. 190 ч.2 КК України, тому посилаючись на вимоги ст.. 202, 203, 626, 638, 2015, 229, 230 ЦК України просила суд визнати зазначені договори недійсними. Ухвалою суду від 07.09.2017 року зазначені позови об`єднані в одне провадження (т.2 а.с. 23,24). 08.09.2017 року [PERSON] уточнила свій зустрічний позов, пред`явивши його до [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с. 35). 25.10.2017 року [PERSON] подав заперечення на зустрічний позов, у яких спростовував ті обставини, на які [PERSON] посилалася, як на підставу своїх вимог (т.2 а.с. 47). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2017 року справу було передано в провадження судді Сороки О.В. (т.2 а.с. 56). Ухвалою суду від 02 липня 2018 року закінчене підготовче судове засідання (т.2 а.с. 132-134). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов свого довірителя підтримала, з підстав викладених у ньому, зустрічний позов [PERSON] не визнала з підстав, зазначених у письмових запереченнях. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, позов [PERSON] не визнали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву [PERSON] , вважаючи його таким, що направлений на уникнення [PERSON] від цивільної відповідальності за взяті зобов`язання (т.2 а.с.86-88). Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради та приватний нотаріус Працевич В.В. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Свідок Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши подані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. На виконання ухвали суду про забезпечення доказів суду подані копію нотаріальної справи - матеріалів, на підставі яких приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В. було посвідчено попередній договір. Так, 12 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був підписаний попередній договір, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язується продати Райшевичу за 124500 грн., що еквівалентно 15000 доларів США, належну їй на праві власності квартиру за [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу має бути укладений не пізніше 12 березня 2014 року. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу до підписання попереднього договору [PERSON] передав [PERSON] , аванс у розмірі 64740 грн., що еквівалентно 7800 доларів США. Попередній договір зареєстрований в реєстрі за № 1013 (т.1 а.с. 56). Матеріали нотаріальної справи містять копії документів, що посвідчують особи сторін, а також копії документів, що посвідчують право власності [PERSON] на об`єкт нерухомості, який вона мала намір відчужувати (т.1 а.с. 57-73). Матеріали цивільної справи мітять два договори про відступлення права вимоги від 14 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] (цедент) та [PERSON] (цесіонарій), у відповідності до яких Цедент передає Цесіонарієві, а останній набуває право вимоги і стає кредитором за правовідносинами, що виникли внаслідок укладеного Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1013, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 14 та т.2 а.с. 53-54) Зазначені договори містять відмінності у даті укладення попереднього договору. У першому варіанті такою датою є 20.03.2013 року (т.1 а.с. 14), у другому варіанті - 12.12.2013 року (т.2 а.с. 53-54). Оригінал другого варіанту договору про відступлення права вимоги був оглянутий судом в судовому засіданні, як пояснила представник [PERSON] у примірнику, який міститься у томі 1 на а.с. 14 міститься механічна помилка щодо дати укладення попереднього договору, яка не впливає на суть правовідносин, що виникли між сторонами. У відповідності до висновку судової почеркознавчої експертизи від 03.12.2015 року підпис від імені [PERSON] у попередньому договорі про продаж квартири від 12 грудня 2013 року виконаний самою [PERSON] (т.1 а.с. 125-140). До правовідносин, що виникли між сторонами щодо укладення попереднього договору та укладення договору про відступлення права вимоги за попереднім договором, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначені статтею 509 Цивільного кодексу України. За приписами наведеної норми зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, якою установлено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з приписами статті 510 цього ж Кодексу сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до частини 1 пункту 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги (цесія) являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Тобто, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Статтею 514 Цивільного кодексу України унормовано обсяг прав, що переходить до нового кредитора у зобов`язанні. Так, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У правочині щодо зміни кредитора сторони мають право самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора. За приписами частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Правочин щодо зміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у тій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 Цивільного кодексу України). Отже, даною нормою визначені правила щодо форми правочину зміни кредитора у зобов`язанні (форму договору цесії). За загальним правилом форма правочину щодо заміни кредитора має бути такою самою, що і форма правочину, на підставі якого виникло основне зобов`язання. Як вже зазначалося вище, не оспорювало ся сторонами, предметом договору про відступлення права вимоги від 14.03.20144 року є право вимоги [PERSON] до [PERSON] за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 12 грудня 2013 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1013. Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, та надавши оцінку обом договорам (попередньому договору купівлі-продажу та договору про відступлення права вимоги), суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] в частині стягнення авансової суми за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 12 грудня 2013 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1013, оскільки суду не надано належних доказів щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору про відступлення права вимоги, як-того вимагають приписи статті 513 Цивільного кодексу України. Укладаючи договір про відступлення права вимоги від 14.03.2014 року, сторони договору не дотримали форму правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні (нотаріальне посвідчення). Частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За приписами статті 215 названого Кодексу недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю (стаття 216 Цивільного кодексу України). Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в частині визнання недійсним попереднього договору квартири від 12 грудня 2013 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1013, суд виходить з наступного. Так, у позові [PERSON] , як на підставу недійсності зазначеного правочину, наполягала на тому, що не підписувала попередній договір купівлі-продажу з [PERSON] , вважала його договором позики з [PERSON] та посилалася, що квартира повинна була виступити гарантом її платоспроможності. Як свідчить досліджений в судовому засіданні висновок судової почеркознавчої експертизи від 03.12.2015 року підпис від імені [PERSON] у попередньому договорі про продаж квартири від 12 грудня 2013 року виконаний самою [PERSON] (т.1 а.с. 125-140). У відповідності до висновку судово-технічної експертизи документів № 4465-16 від 06.02.2017 року, підпис від імені [PERSON] в графі «підписи» у попередньому договорі про продаж квартири від 12 грудня 2013 року виконаний рукописним способом пастою чорного кольору для кулькових ручок. Монтаж за допомогою механічного з`єднання (з`єднання частин різних документів) або комп`ютерної, копіювально-розмножувальної техніки (сканування рукописного тексту та підпису інших документів та нанесення їх зображень за допомогою принтерів; їх копіювання за допомогою копіювальних апаратів) при виконанні підпису у попередньому договорі про продаж квартири від 12 грудня 2013 року не застосовувався. Правовідносини щодо недійсності правочину врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ч. 1-4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однак, відповідно до статей 229 - 233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що [PERSON] , укладаючи попередній договір купівлі-продажу квартири, фактично укладала договір позики з [PERSON] І навпаки, сам зміст укладеного попереднього договору свідчить про те, що [PERSON] мала намір продати квартиру [PERSON] у визначений у ньому строк за певну грошову суму. Водночас, у відповідності до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відтак, посилання [PERSON] про те, що нею фактично укладено договір позики суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності такого договору. Також, ч.4 ст.203 ЦК України визначає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Ч.1 ст.206 ЦК України визначає, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Водночас, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Ч.1 ст.218 ЦК України визначає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Більш того, за ч.1-4 ст.577 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення попереднього договору, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Таким чином, доказів на підтвердження того, що позивач отримувала позику, чи передавала майно в заставу і у неї була відсутня воля на продаж квартири, матеріали справи не містять, а [PERSON] належних та допустимих доказів на підтвердження цієї позиції не надано, а тому позов [PERSON] в цій частині не обґрунтований та задоволенню не підлягає. Оцінюючи зустрічний позов [PERSON] в частині визнання недійсним договору позики від 30.01.2013 року, укладеного між нею та [PERSON] , слід звернути увагу на наступне. Суду надано копію розписки, у відповідності до якої [PERSON] отримала грошову суму у розмірі 1300 доларів США у [PERSON] , кошти отримала для переоформлення квартири, зобов`язалася повернути кошти до 03.02.2014 року. Розписка датована 30.01.2013 року (т.1 а.с. 13). У відповідності до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4019-15 від 03.02.2015 року, рукописний текст розписки від 30 січня 2013 року про отримання 1300 доларів США від [PERSON] , дата та підпис у розписці виконані самою [PERSON] (т.1 а.с. 125-140). На дослідження експертові був направлений оригінал розписки від 30.01.2013 року. У відповідності до висновку судово-технічної експертизи документів № 4465-16 від 06.02.2017 року, текст в розписці від 30 січня 2013 року про отримання [PERSON] 1300 доларів США від [PERSON] виконаний рукописним способом пастою синьо-фіолетового кольору для кулькових ручок. Підчистка, травлення та дописка рукописних записів основного тексту розписки від 30 січня 2013 року, в т.ч. підпису та наявного в розписці рукописного тексту « [PERSON] » та «1300 доларів США» не проводилися. Будь-яких незабарвлених вдавлених штрихів, згаслого (невидимого) тексту на першому аркуші з обох сторін досліджуваної розписки від 30 січня 2013 року не виявлено. Монтаж за допомогою механічного з`єднання (з`єднання частин різних документів) або комп`ютерної, копіювально-розмножувальної техніки (сканування рукописного тексту та підпису інших документів та нанесення їх зображень за допомогою принтерів; їх копіювання за допомогою копіювальних апаратів) при виконанні розписки від 30 січня 2013 року про отримання [PERSON] 1300 доларів США від [PERSON] та підпису не застосовувався (т.1 а.с. 199-212). Правовідносини, що виникли між сторонами щодо недійсності договору від 30.01.2013 року також врегульовані нормами закону, зазначеними судом вище, в тому числі ч. ч. 1-4 ст. 203, ч.1 ст. 206, ч.2 ст. 207, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 218 ч.1, ст. 626, ч.1 ст. 638, ст.ст. 229-233, ст. 1047 ЦК України. Процесуальні норми закону покладають обов`язок на сторону довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Суду не надано належних та допустимих доказів про те, що [PERSON] не писала та підписувала розписку від 30 січня 2013 року, які не надано доказів про те, що нею не отримувалися в борг кошти від [PERSON] , а тому позов [PERSON] в цій частині також не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed