Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

1.Позиція позивача. У жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про визначення місця проживання дитини з матір`ю». Згідно позовних вимог, просить: -визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, свідоцтво про народження серії [NUMBER] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Дніпродзержинська, Дніпропетроської області за наступною адресою: [ADDRESS] ; -стягнути з відповідача, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на її, [PERSON] користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 17 лютого 2018 року між нею, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] зареєстровано шлюб Заводським районним у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 47. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося. Причиною для розірвання шлюбу стали різні погляди на життя та цінності, через що постійно виникали сварки. Сторони переконались, що у них відсутні спільні інтереси. Кожен жив своїм життям та не намагався перейнятися проблемами іншого, у результаті чого, втрачено почуття любові та поваги один до одного. 04 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано на підставі Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 20 травня 2019 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано Судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але, не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня надходження заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Спільна дитина - [PERSON] проживає разом з позивачем, [PERSON] та її батьками: [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, відповідач, [PERSON] тривалий час працює за кордоном. До України відповідач приїздить приблизно 2-3 рази на рік і знаходиться в Україні 3-4 тижні. Відповідач не в змозі приділити дитині достатньо уваги через свою зайнятість по роботі. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , в частині позовних вимог про стягнення з нього понесених позивачем судових витрат прохав відмовити, судове засідання проводити без його участі та без участі його представника, без застосування засобів технічної фіксації. У відзиві на позовну заву від 15 лютого 2021 року, відповідач зазначив, що спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини немає. 3. Позиція третьої особи. Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, сповіщений про дату, час та місце судового засідання згідно до вимог ст.130 ЦПК України, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі його представника та без застосування засобів технічної фіксації. Згідно наданого Висновку від 22 квітня 2021 року № 8вих-20/302 Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 15 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 04 січня 2021 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, відкрито провадження в порядку загальному позовному провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 28 січня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Стрельник Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання та надання часу для складання відзиву на позовну заяву. 15 лютого 2021 року через канцелярію суду від адвоката Стрельник Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 09 березня 2021 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. 15 березня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Стрельник Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив. 16 березня 2021 року через канцелярію суду від представника третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`нської міської ради надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. 17 квітня 2021 року через канцелярію суду від представника третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`нської міської ради надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання та долучення копії висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 07 травня 2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Стрельник Наталії Миколаївни «про закриття провадження» відмовлено. 04 червня 2021 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів цивільної справи № 208/6937/20. 04 червня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Серебрякова Е.С., який діє в інтересах позивача [PERSON] надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення даної цивільної справи до розгляду по суті. 04 червня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Стрельник Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. 04 червня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Стрельник Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зобов`язання позивача [PERSON] забезпечити явку малолітнього [PERSON] , для заслуховування його думки щодо питання з ким із батьків він хоче проживати. 04 червня 2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. 23 вересня 2021 року через канцелярію суду від відповідача, [PERSON] надійшла заява. Згідно змісту заяви позовні вимоги визнає в частині визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю - [PERSON] , в частині стягнення судових витрат просить відмовити, судове засідання проводити без його участі та без застосування заходів технічної фіксації. 23 вересня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Серебрякова Е.С., який діє в інтересах позивача [PERSON] надійшла заява. Згідно змісту заяви позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, розглядати справи без його участі та без участі позивача, без застосування засобів технічної фіксації. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2019 року (а.с.12-13). Відповідно до копії Свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 845, у графі «батько» зазначений: « [PERSON] , громадянин України», у графі «мати» зазначена: « [PERSON] , громадянка України» (а.с.11). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Акту про підтвердження факту проживання (не проживання) особи від 09 липня 2020 року виданого головою квартального комітету № 7 Заводського району та копією Довідки про склад сім`ї від 02 квітня 2019 року № 4606 (а.с.15). Згідно з копією Акту обстеження умов проживання від 07 липня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 4-х кімнат, газо-, водо-, електропостачання в наявності, опалення автономне, житло мебльоване, прибране, окрема кімната облаштована спальним місцем , письмовим столом тощо. Дитина забезпечена сезонним одягом, речами первинної необхідності, канцелярським приладдям, дитина забезпечена всім необхідним (а.с.16). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає доцільним визначення місця проживанням малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , що підтверджено копією Висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] від 17 липня 2020 року № 8вих-20/491 та копією Висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] від 22 квітня 2021 року № 8вих-20/302 (а.с.17, а.с. 59). Відповідно до копії Рішення Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 25 вересня 2020 року № 575, визначено [PERSON] порядок участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у неділю щотижня з 10-00 до 19-00 за попередньою домовленістю з матір`ю [PERSON] та урахуванням потреб дитини (а.с.41). Згідно до копії Довідки про участь батьків учня 4-А класу [PERSON] у шкільному житті дитини від 31 травня 2021 року № 85/2-23 виданої Комунальним закладом «Середня загальноосвітня школа № 28» Кам`янської міської ради, за весь час навчання учня у школі батько - [PERSON] , жодного разу не приходив до школи та не цікавився навчанням сина, батьківські збори не відвідував, ніякої участі в його шкільному житті не приймав (а.с.72). Звернення позивача, [PERSON] на лінію «102», за фактом того, що гр. [PERSON] , [INFO] не з`явився на зустріч з спільним сином гр. [PERSON] , [INFO] зареєстровані до Журналу єдиного обліку, що підтверджується копією письмового повідомлення від 18 грудня 2020 року вих.№Д-1967п/з наданого Кам`янським відділом поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (а.с.73). 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Нормами ст.19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дітей у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботою відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дітей з батьком. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року № 9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Крім того малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Відповідно до положень ст.155СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тому в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення в тому числі стан психологічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 758/5545/18, в якій досліджував питання визначення способу участі батьків у вихованні дитини. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. А місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, із досягненням десятирічного віку в дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Суд повинен урахувати думку дітей, надавши їй оцінку, та визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дітей. При цьому суд має звернути увагу на ст. 9 Конвенції про права дитини, відповідно до якої дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч її бажанню, за винятком, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідний правовий висновок зазначено у Постанові КЦС ВС від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Такими обставинами є: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення умов для виховання і розвитку дитини. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносини між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дитини, що стало підставою для подачі позовів до суду. Враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, тривалість проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю, сталість його соціальних зв`язків, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку матері перешкод у спілкуванні батька з дитиною та негативного впливу на її виховання і розвиток, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, та на час винесення рішення у повному обсязі визнано відповідачем. Враховуючи визнання відповідачем позовної вимоги про проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , суд вважає за недоцільне заслуховувати думку дитини, оскільки думка дитини обов`язково має бути вислухана судом при вирішенні спору між батьками. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 142 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача, [PERSON] та користь позивача, [PERSON] судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved