Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

19 лютого 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.09.2010 року в загальному розмірі 135134,56 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.09.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://рrivatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором та угодою банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Свої ж зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 31.10.2019 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 207537,86 грн. з яких: 450,97 грн. заборгованість за тілом кредиту, 201684,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5402,27 грн. заборгованість за пенею, 0,00 грн. заборгованість за комісією. При цьому позивач звертає увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 135134,56 грн., яка складається з суми 450,97 грн. заборгованість за кредитом, 134683,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 02.09.2010 по 31.01.2019 року. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони належним чином повідомлялись про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] отримав вищезазначену ухвалу суду, копію позовної заяви з додатками, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи, однак відзиву на неї до суду не надав. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, суд прийняв рішення розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що відповідно до укладеного в формі анкети-заяви договору №б/н від 02.09.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Свої ж зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 31.10.2019 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 207537,86 грн. з яких: 450,97 грн. заборгованість за тілом кредиту, 201684,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5402,27 грн. заборгованість за пенею, 0,00 грн. заборгованість за комісією. При цьому позивач звертає увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 135134,56 грн., яка складається з суми 450,97 грн. заборгованість за кредитом, 134683,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 02.09.2010 по 31.01.2019 року. Досліджена судом Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8) не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що діяли на час її складання, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами договору б/н від 02 вересня 2010 року. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Доданий до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів льотного періоду», не може бути взяти судом до уваги, оскільки не містить підпису відповідача, а тому є підстави вважати, що цей витяг до спірного договору не відноситься. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованим за користування кредитом. Разом із тим, відповідач не спростував той факт, що отримав від позивача кредитну картку та проводив з її застосуванням певні операції. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів іншого суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 450,97 грн. На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно 0,33% задоволених позовних вимог, що складає 1 грн. 49 коп. Також суд вважає за не обхідне зазначити, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, а не чекати, коли їм буде відмовлено в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові й долучати їх до апеляційної скарги. Апеляційний суд не має права приймати нові докази, оскільки позивачу нічого не заважало подати їх до суду першої інстанції, що узгоджується з позицією Верховного Суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial