Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

21 липня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 20 вересня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини у сторін погіршились внаслідок дій відповідача, які виразились у вигляді зради, жорстокого поводження з позивачкою та їх дитиною. Сторони фактично припинили шлюбні відносини з серпня 2015 року. 11 серпня 2017 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення (а.с. 20). В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги, оскільки вжиті судом заходи щодо примирення сторін позитивного результату не дали, відповідач свого ставлення не змінив, а намагання проживати однією сім'єю ні до чого не призвело. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, а після спливу строку на примирення в судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2002 року сторони зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження 20 вересня 2002 року зроблено запис за № 333 (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 16). Причиною розірвання шлюбу позивачка зазначає те, що відповідач вчиняє відносно неї психологічне насилля, зраджує, перешкоджає доступу їй та дитині до житла. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Згідно п. 10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1 ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя. 11 серпня 2017 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення (а.с. 20). Позивач в судовому засіданні наголосила на тому, що вони з відповідачем спробували проживати разом, але це ні до чого не призвело, примирення не відбулося, тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Причини розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, зокрема це підтверджується постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 09.12.2016 року (а.с.7) про закриття провадження у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на відповідача за ч. 1 ст. 173-2 КУАП (вчинення насильства в сім'ї) та висновком спеціаліста судово - медичного експерта № 3571 від 10.08.2017 року про виявлені тілесні ушкодження у позивача [PERSON] (а.с.8-9) У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на те, що позивач після спливу строку на примирення наполягає на задоволенні позовних вимог, оскільки ніяких змін у їх сім'ї не відбулося, а відповідач в судове засідання не з'явився, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження цього шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає його зберігати суто з формальних причин, про які зазначає відповідач.

Outcome: approved