Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

1. Позиції позивача та відповідача. Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугбез номера від 19 березня 2011 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 1 200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач своє зобов`язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту належним чином не виконує. Станом на 10 липня 2019 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 27 129 гривень 93 копійки, в тому числі: 10 935 гривень 24 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 5 936 гривень 13 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7 690 гривень 47 копійок - нараховано пені за прострочене зобов`язання, 800 гривень 00 копійок - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, 500 гривень - фіксована частина штрафу та 1 268 гривень 09 копійок - процентна складова штрафу. Позиція відповідача суду не відома, відзив на позов не подано. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. Банк 06 вересня 2019 року звернувся звернувся з цим позовом до Барського районного суду Вінницької області. Разом з позовом позивач подав до суду заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с. 36), клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 37) та за відсутності позивача (а.с. 38). У п. 3 позовної вимоги позивач не заперечив проти ухвалення заочного рішення в разі неявки до суду відповідача (а.с. 4). Від відповідача заяви та клопотання не надходили. 3. Процесуальні дії у справі. 25 березня 2020 року Барським районним судом було отримано підтвердження про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Дружба Мурованокуриловецького району (а.с. 96). Ухвалою від 25 березня 2020 року Барського районного суду (а.с. 98) цивільну справу передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду. Справа надійшла до суду 19 жовтня 2020 року (а.с. 113) і цього ж дня відповідно до протоколу автоматизованого розподілу (а.с. 116) передана головуючій судді Тучинській Н.В. Ухвалою судді від 19 жовтня 2020 року (а.с. 117) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвала про відкриття провадження з копією позовної заяви та додатками до неї були направлені для відома відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання, однак, станом на 04 листопада 2020 року документи адресату не вручені, через відсутність його за вказаною адресою (а.с. 119). Ухвалою від 06 листопада 2020 року (а.с. 120-121) справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду на 09-ту годину 30 листопада 2020 року. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] (а.с. 5) просив про розгляд справи без його та не заперечив проти ухвалення заочного рішення (позовна заява, а.с. 4). Судова повістка з ухвалою про відкриття провадження у справі та про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін та копією позовної заяви з додатками відповідачу не вручена з причини його не проживання за адресою реєстрації (а.с. 125-126). Вказаний в анкеті-заяві мобільний телефон [PERSON] не відповідає, оскільки не є дійсним (а.с. 124). Разом з цим, 09 листопада 2020 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду. А тому, в силу положень ч.ч. 7, 8 та 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач не подав. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про прийняття заочного рішення. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, оцінка аргументів позивача, норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» (раніше - ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 46-50) та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугбез номера від 19 березня 2011 року (а.с. 51). Предметом договору є кредит в сумі 1 200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився на сайті Банку та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 67) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/ (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг) (а.с. 52-66). Згідно з наданим банком розрахунком (а.с. 29-30), заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 10 липня 2019 року складає 27 129 гривень 93 копійки, в тому числі: 10 935 гривень 24 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 5 936 гривень 13 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7 690 гривень 47 копійок - нараховано пені за прострочене зобов`язання, 800 гривень 00 копійок - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, 500 гривень - фіксована частина штрафу та 1 268 гривень 09 копійок - процентна складова штрафу. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У заяві позичальника від 16 травня 2017 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, обґрунтував право вимоги в цій частині пунктами 2.1.1.12.6.1 та 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємної частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд не погоджується з позицією позивача про те, що при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки вважає, що в даному випадку цю норму неможливо застосувати до вказаних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як належні докази. Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. За приписами частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, а також положення ч. 4 ст. 42 Конституції України про те, що держава захищає права споживачів, ч. 1 ст. 1 ЦК України про те, що цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників, п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України про свободу договору, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді сплати неустойки (штрафу або пені). Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом позивач не висував. Укладений між сторонами кредитний договір від 19 березня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» частково не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення повної фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд переконаний в наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту на загальну суму 16 871 гривня 37 копійок. 5. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1921 гривню судового збору (а.с. 44). Цей позов заявлений на суму 27 129 гривень 93 копійки, а суд прийшов до висновку про задоволення позову на суму 16 871 гривня 37 копійок, що складає 62,19 %. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу лише у розмірі 62,19% або 1 194 гривні 67 копійок.

Outcome: partial