Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

20 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] вищого навчального закладу «Галицька академія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22 вересня 2008 року наказом № 80-7 вона була прийнята на посаду асистента кафедри економічної теорії до [PERSON] вищого навчального закладу Галицька академія. Наказом № 232 від 30 серпня 2010 року позивач була переведена на посаду асистента кафедри фінансів та обліку цього ж закладу. 08 вересня 2014 року позивач була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку із скороченням чисельності працівників, про що її ніхто не повідомив і про дане звільнення вона дізналася лише у листопаді 2014 року. Неодноразово позивач зверталася до відповідача з вимогою про видачу трудової книжки та копії наказу про звільнення, але відповідач не відповідав на дані звернення, чим порушив права працівника на захист трудових прав. За таких обставин позивач просить поновити на посаді асистента кафедри фінансів та обліку [PERSON] вищого навчального закладу «Галицька академія», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 272,00 грн., відшкодувати моральну шкоду у сумі 25\~000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України відповідачем були дотримані вимоги чинного законодавства, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює інспектором відділу кадрів, [PERSON] попередили, що вона підлягає скороченню, проте остання, ознайомившись з наказом про наступне вивільнення, відмовилася ставити відмітку про ознайомлення, тому вона як інспектор відділу кадрів зробила про це позначку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у жовтні 2015 року [PERSON] прийшла до відповідача, він чув її розмову з керівником про те, що вона не згодна зі звільненням. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] звільнена у звязку з ліквідацією кафедри. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22 вересня 2008 року наказом № 80-7 [PERSON] була прийнята на посаду асистента кафедри економічної теорії [PERSON] менеджменту та економіки Галицька академія (а.с. 13). [PERSON] менеджменту та економіки Галицька академія змінено на [PERSON] вищий навчальний закладу Галицька академія. Наказом № 232 від 30.08.2013 року [PERSON] вищого навчального закладу Галицька академія переведено [PERSON] з посади асистента кафедри економічної теорії на посаду асистента кафедри фінансів та обліку. Наказом № 66 від 04.09.2014 року [PERSON] з 08 вересня 2014 року звільнена з займаної посади асистента кафедри фінансів та обліку на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку із скороченням чисельності працівників (а.с. 14-15). Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. У відповідності з положеннями ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно частин 4-5 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. До суду позивач з позовом про вирішення трудового спору звернулася 20 квітня 2015 року, тобто більше ніж через 6 місяців після звільнення, чинним же трудовим законодавством, зокрема ст. 233 Кодексу законів про працю України передбачений у справах про звільнення місячний строк звернення до суду із позовом про поновлення порушеного трудового права. Будь-яких доказів поважності пропуску строку звернення до суду [PERSON] не наведено, відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності, а тому за наведених обставин суд не вбачає підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду і у задоволенні позову слід відмовити у звязку із пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,\~у разі залишення позову\~\~без\~\~задоволення,\~\~закриття провадження у справі або залишення без розгляду\~\~позову\~\~позивача, звільненого від оплати судових витрат,\~\~судові витрати,\~\~понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнена від сплати судових витрат, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed