Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

21.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що у серпні 2015 року між нею та [PERSON] була досягнута домовленість, згідно якої, вона від імені відповідача зобовязалася викупити за власні кошти для [PERSON] у відокремленого підрозділу «УЖГ та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» блок 31 в будинку №31 (1/36 частину будинку) по вул. Кулікова в м. Ізмаїл Одеської області, а [PERSON] зобовязалася відшкодувати їй витрати, повязані з викупом вказаного блоку. На виконання зазначеної домовленості [PERSON] була надана довіреність на імя позивача, згідно якої її було уповноважено здійснити відповідні дії щодо викупу на імя відповідача будь-якої частини гуртожитку, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кулікова, буд. №31, за ціну та на умовах на розсуд представника за довіреністю та зареєструвати за [PERSON] право власності на придбане нерухоме майно у встановленому законом порядку. 14.12.2015р. за квитанцією №14522794 позивачем було сплачено на рахунок «УЖГ та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» суму у розмірі 81650 грн. за викуп для відповідача зазначеного житла. 16.12.2015р. позивач від імені [PERSON] уклала з «УЖГ та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» договір купівлі-продажу блоку №31 в будинку №31 по вул. Кулікова в м. Ізмаїл Одеської області. Всього на виконання домовленості нею було витрачено 88509 грн. 20.06.2016р. ці витрати були узгоджені з відповідачем та [PERSON] зобовязалася виплатити позивачу суму у розмірі 88509 грн. за викуп житлової площі в гуртожитку, про що була складена відповідна розписка. До теперішнього часу відповідач борг не повернув та не вчинив ніяких дій, які б підтверджували його намір повернути борг. У звязку з тим, що відповідач борг не повернув, від виконання свого обов'язку щодо повернення суми боргу ухиляється, позивач просить стягнути з нього суму боргу 88509 грн. та судовий збір 885,09 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову визнав, пояснив, що відповідачка шляхом написання розписки визнала вчинення позивачем вказаних витрат на виконання домовленості між ними, та підстав для заперечень немає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довіреності від 04.08.2015р. [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться, у тому числі, купити на її імя будь-яку частину гуртожитку, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кулікова, буд. №31, за ціну та на умовах на розсуд представника за довіреністю, та зареєструвати за [PERSON] право власності на придбане нерухоме майно у відповідних органах у встановленому законом порядку. Як вбачається із вказаної довіреності, [PERSON] уповноважила [PERSON] також на здійснення необхідних розрахунків, платежів; вирішувати будь-які інші питання, які можуть виникнути у взаємовідносинах з третіми особами в процесі реалізації наданих цією довіреністю повноважень. Згідно квитанції №14522794 від 14.12.2015р. [PERSON] було сплачено на рахунок «УЖГ та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» суму у розмірі 81650 грн. за викуп житла [PERSON] [ADDRESS]. Комісія банку за прийняття вказаного платежу склала 400грн., що підтверджується квитанцією №14522795 від 14.12.2015р. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за №68544977 від 20.09.2016р. [PERSON] зареєстрована власником 1/36 частки гуртожитку за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кулікова, б. 31 на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер: 1438, виданий 16.12.2015р. виданого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу. Згідно прибудинкової книги [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], блок 31 на підставі Договору купівлі-продажу від 16.12.2015р. 20.06.2016 року [PERSON] надала розписку про те, що вона має заборгованість перед [PERSON] у розмірі 88509 грн. за викуп жилплощі в гуртожитку. Відповідачем сума боргу не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. В звязку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 88509 грн. є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до ч.1 ст.1004 ЦК України визначено, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Пунктом 2 частини 2 статті 1007 ЦК України визначено, що довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором, зокрема, відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Як вбачається з матеріалів справ [PERSON] у повному обсязі відповідно до визначених вище правових норм виконано обовязки, визначені договором доручення, у тому числі витрачено на виконання договору доручення та придбання для відповідача нерухомого майна власні кошти у розмірі 88509 грн., що визнається сторонами, та відповідно до приписів ст.61 ЦПК України не підлягає доведенню. Однак відповідачем в порушення приписів ЦК України, у тому числі, п.2 ч.2 ст.1007 ЦК України, не виконано обовязку щодо відшкодування повіреному витрат, пов'язаних з виконанням доручення, незважаючи на те, що сам факт наявності заборгованості перед позивачем визнано відповідачем, що вбачається із відповідної розписки на копії паспорту [PERSON] та із пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні. Також суд зазначає, що із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved