Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

19 січня 2021 року до суду звернулась [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] коштів на утримання малолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу зі всіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку до досягнення дитиною 3-х річного віку. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу з відповідачем, який було зареєстровано 09 червня 2018 року, має дитину дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між сторонами не розірвано, проте позивач разом з дитиною проживає окремо, дитина перебуває на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Ухвалою судді від 15 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі, визначено та залучено сторін у справі, призначено у порядку спрощеного позовного провадження судове засідання (а.с.17). Ухвалою суду від 09 березня 2021 року було відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників справи та повідомлено відповідача про час, дату та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку (а.с.22). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності. Позивач позов підтримала, просила задовольнити, відповідач позов визнав в повному обсязі, про що сторони надали письмові заяви. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Судом достовірно встановлено, що 09 червня 2018 року відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було взято шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 червня 2018 року Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 жовтня 2018 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис 1147. Сторонами не заперечується факт проживання малолітньої дитини сторін з матір`ю-позивачем у справі та перебування її на утриманні у матері. Відомостей про отриманий дохід позивачем та відповідачем до суду подано не було. Відповідач у добровільному порядку аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини не сплачує. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.\~182\~Сімейного Кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 ст. 183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Позивач має право на одержання від відповідача коштів на своє утримання та утримання дитини, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу. Статтями\~8,\~11 ЗУ «Про охорону дитинства»\~визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до\~ст. 9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Відповідач визнав позов, не надав суду жодних належних і достовірних доказів про відсутність у нього можливості надавати позивачу такої матеріальної допомоги на утримання дитини і позивача. Отже суд, враховуючи наведені встановлені обставини, а також майновий стан відповідача, вважає, що позивач має право на одержання від відповідача коштів на своє утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача та на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, а відповідач зобов`язаний та має реальну фактичну можливість надавати таку допомогу у визначеному судом розмірі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також враховуючи можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги відповідачем позивачеві на її утримання і на утримання дитини, недопущення погіршення матеріального становища позивача і малолітньої дитини та одночасно відповідача, що мають істотне значення, визнання позову відповідачем в повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Тому з\~відповідача на\~користь позивача\~необхідно стягнути\~кошти на\~утримання малолітньої\~дочки [PERSON] ,\~ [INFO] у розмірі ј частини доходу зі всіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, та на утримання позивача у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 19 січня 2021 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає, що відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів є звільненими від сплати судового збору. У відповідності\~до п.1\~ч.\~2\~ст.\~4\~цього Закону\~України з\~відповідача слід\~стягнути на\~користь держави\~судовий збір\~у розмірі\~908\~грн. Крім того суд враховує, що випадків, передбачених статтею 184 Сімейного Кодексу України щодо зменшення відсотку прожиткового мінімуму для дитини не встановлено. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне \~допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць.

Outcome: approved