Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

1 лютого 2016р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезезначеним позовом, у якому просить зобовязати відповідача [PERSON]не перешкоджати їй проживати у [INFO] та вселити її у вказаний житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 вересня 1992р. Рішенням Купянський міськрайонний суд Харківської області від 15 січня 2015р. шлюб було розірвано. Тривалий час сторони мешкали у будинку № 103 по вулиці Садовій в місті Купянську Харківської області, якій належить відповідачу на праві власності. Сторони мешкали у зазначеному будинку разом і після розірвання шлюбу. Позивач посилається також на те, що у 2015р. відповідач звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя, а саме, спільно нажитого майна: автомобілю, побутової техніки та меблів, що свідчить про те, що вищевказаний будинок був місцем спільного проживання позивача та відповідача, ведення ними спільного господарства, яке тривало понад 20 років. Позов було залишено без розгляду, оскільки відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду. Крім того, позивач вказує на те, що в січні 2016 року, коли вона знаходилася на роботі, відповідач замінив замки в будинку, частково склав її особисті речі та привіз їй на робоче місце, і з цього часу вона не може мешкати за місцем своєї реєстрації. З приводу неправомірної поведінки відповідача вона зверталася до правоохоронних органів, але відповідь на час подачі позову до суду, не отримала. Позивач також посилається на те, що, не вбачаючи на припинення шлюбних відносин з відповідачем, має право мешкати у спірному будинку. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом, у якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку № 103 по вулиці Садовій в місті Купянську Харківської області і зняти її з реєстрації за вказаною адресою, посилаючись на те, що відповідач, яка є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірваний 15.01.2015 р., зареєстрована у будинку за зазначеною адресою, та який належить йому на праві власності за договором дарування, але не проживає в ньому з 15.01.2015 р. [PERSON] посилається також на те, що [PERSON] після розірвання шлюбу забрала свої речі і поїхала з будинку. Ухвалою суду від 16.11.2016 р. позови було обєднано в одне провадження (т.1, а.с.108). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнали. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, наполягали на задоволенні зустрічного позову. Третя особа не зявилася в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи без участі свого представника, вказавши, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Заслухав доводи сторін, допитав свідків, дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що будинок за адресоюм. Купянськ, вул. Садова, № 103 належить на праві приватної власності згідно договору дарування від 29.07.2008 р. [PERSON] (т.1, а.с.33-34, 68, 69). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (т.1, а.с.15, 150). Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 15.01.2015 р. позовну заяву [PERSON] задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішенням встановлено, що майновий спір відсутній (т.1, а.с.4-5). На а. с. 5 т. 1 міститься довідка № 775 від 04.02.2015 р. за підписом уповноваженого виконавчого комітету Купянської міськради по квартальному комітету № 13 та скріплена печаткою виконавчого комітету Купянської міськради, видана на імя [PERSON] у тому, що він дійсно зареєстрований та мешкає в м. Купянську, вул. Садова, № 103 з [PERSON], 1971 р. дружиною. В матеріалах цивільної справи № 628/1089/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, яка була витребувана для огляду в судовому засіданні, на а. с. 10 міститься оригінал цієї довідки, наданої до позову, яку була оглянуто під час розгляду справи. На а.с. 6-9 т.1 міститься копія позовної заяви до Купянського міськрайонного суду Харківської області, датованої 27.03.2015 р.,[PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. На а.с.32, 154 т.1 міститься лист, а саме, відповідь на звернення [PERSON] за підписом начальника Купянського ВП ГУНП України в Харківській області [PERSON] та затверджений начальником Купянського ВП ГУНП України в Харківській області 2.02.2016 висновок за заявою [PERSON] (помилково вказано «Колісник») [PERSON], у якому вказано, що 23.01.2016 р. вона звернулася до Купянського ВП ГУНП України в Харківській області з письмовою заявою, у який просить притягнути до відповідальності свого колишнього чоловіка [PERSON] (помилково вказано «Колісник»), який 23.01.2016 р. замінив замки в домоволодінні за адресою:м.Купянську, вул. Садова, № 103. В ході перевірки встановлено, що після того, як шлюб був розірваний 15.01.2015 р. [PERSON] та [PERSON] за усною домовленістю продовжували проживати спільно за вказаною адресою. В телефонній розмові [PERSON] пояснив, що замки він замінив, так як будинок належить йому. Рекомендовано [PERSON] звернутися до суду, оскільки в діях [PERSON] не вбачаються ознаки кримінального або адміністративного правопорушення. Оцінюючи докази, яки містяться в т.1, на а. с. а.с.152. 153, а саме, акт від 9.09.2016 та акт про проживання від 9.09.2016, суд відмовляє в їх прийнятті, оскільки вони не носять офіційний характер. Крім того, акт без найменування датований 9.09.2016, але відображає події, які мали місце 23.01.2016. Суд приймає до уваги, що вказані акти подані до суду вже після звернення [PERSON] до суду. На а.с. 173 міститься акт (не) проживання громадянина за місцем його реєстрації від 19.08.2016 р., виданий [PERSON], до якого суд відноситься критично, оскільки він складений особами, які проживають по вул. Садовій, у тому числі, у складі комісії зазначений і сам [PERSON], але до акту не надано доказів покладення повноважень на вказаних в ньому осіб щодо складання подібних актів. Крім того, в акті вказано про непроживання [PERSON] за місцем реєстрації, без зазначення періоду, а також він на затверджений начальником ЖКП-1 [PERSON], але містить відомості про таке затвердження. Суд також приймає до уваги, що акт складений та наданий суду вже після подання [PERSON] позову до суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] Їй відомо про те, що [PERSON] не проживає [INFO] з грудня 2015 р.- січня 2016 р., зі слів інших осіб їй відомо, що [PERSON] пішла від [PERSON], і проживає з іншим чоловіком. Пояснила, що наскільки їй відомо, вона перестала мешкати з [PERSON] після розірвання шлюбу з ним. Також пояснила, що бачила [PERSON] одного разу, коди вона приїжджала на таксі, і бачила, що приїжджали правоохоронні органи, опитували як сусідів, так і її з приводу того, чи не виганяв [PERSON] з будинку, і вона памятає, що щось підписувала. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є уповноваженим по квартальному комітету № 7 з квітня 2016 року, куди входить і будинок № 103 по вул. Садовій. Вона влітку складала акт про непроживання [PERSON] за проханням [PERSON]. Акт складався на вулиці. Влітку 2016 року, на подвірї будинку [PERSON]. В цьому акті вона вказала осіб, які були присутні при складанні акту та засвідчила їх підписи. Пояснила, що в теперішній час [PERSON] мешкає один в будинку по вул.Садова, 103, а за якою адресою проживає [PERSON], їй невідомо. Пояснила також, що сусіди їй розповіли, що дійсно [PERSON] не пускав до будинку [PERSON], і коли вона його запитала про це, він казав, що це його особиста справа, і що у [PERSON] є інший чоловік. Крім того, пояснила, що коли до будинку 103 по вул. Садова приїжджала поліція, вона спілкувалася з її працівниками, і від них узнала, що [PERSON] звернулася до поліції, так як [PERSON] поміняв у будинку замки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], проживає по Садовій, 89. Пояснила, що [PERSON] не проживає по Садовій, 103, близько півтора року. Їй відомо, що [PERSON] мешкає один. Причини, за яких [PERSON] поїхала, їй невідомі. Де проживає [PERSON], їй також невідомо. Крім того, пояснила, що були інциденти у 2017 році, коли приходила [PERSON] до місця своєї прописки, і було викликано поліцію, так як у будинку були зламані замки. Також пояснила, що підписувала акт про непроживання [PERSON], і підтвердила відомості, викладені в акті. Пояснила, що [PERSON] не проживає по Садовій, 103 з грудня 2015-січня 2016 року. Висновки, що [PERSON] не проживає, зробила з того, що по вулиці її не бачить. Крім того, пояснила, що 2 роки назад була у будинку, але до кімнати не заходила, тому не може казати, чи були там речі [PERSON], але жіночих речей не бачила. Свідок [PERSON] пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з [PERSON], який зараз проживає один, [PERSON] у будинку по Садовій , 103 він не бачить за цією адресою 2 роки. Пояснив, що причина не проживання [PERSON] - це розірвання шлюбу з [PERSON] та те, що вона проживає з іншим чоловіком за іншою адресою, десь на Левадній. Пояснив, що не бачив, щоб [PERSON] перешкоджав [PERSON] проживати у будинку. Крім того, пояснив, що у березні 2017 р. на Садову, 103 приїжджала поліція, так як [PERSON] зламала замок у будинку. Поліцію викликав [PERSON], так як замок був пошкоджений. Крім того, пояснив, що [PERSON] не сплачує комунальні послуги. На думку суду, у поясненнях свідків є суттєві протиріччя і стосовно подій, повязаних з відсутністю [PERSON], так і до причин її відсутності, і періоду її відсутності, але всі свідки, за винятком [PERSON] пояснили, що їм відомо про те, що [PERSON] змінив замки у будинку, і що з цього приводу саме [PERSON] зверталася до поліції, яка приїжджала на місце пригоди. Суд приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON]. щодо складання акту про не проживання у тому, що вони складали його на вулиці, на подвірї будинку, до будинку не заходили, наявність чи відсутність речей [PERSON] не перевіряли, у який саме час доби складений акт не вказали. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних\~ чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~ Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вказано у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. У відповідності до ст. 9 вказаного Закону правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від … етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Відповідно до\~ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~\~\~\~ Згідно зі статтями\~3,\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~ Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.\~ \~\~ Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України.\~ \~ Відповідно до\~статті 33 Конституції України\~свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Аналогічне правило передбачено статтею 9 ЖК України, де зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Крім того, гарантії, визначені положеннями ЖК Української РСР щодо неможливості виселення особи без надання іншого жилого приміщення, законодавцем встановлені з метою недопущення позбавлення особи єдиного житла. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 29 ЦК України\~ місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному\~ населеному пункті, у якому\~ фізична особа проживає постійно або тимчасово. \~ Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які \~мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб,\~\~ мають\~\~ право розпоряджатися\~ цією\~ власністю на\~ свій\~\~ розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. \~\~\~\~\~ \~\~ Згідно ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України в судовому порядку. За ч.1\~ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.\~\~ Таким чином, при виникненні спору між власником житла та особами, що мають право користуватися житлом, слід враховувати вимоги ст. 405 ЦК України, оскільки спір має речово-правовий характер. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі, у випадку припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Тобто в кожному випадку суд має зясувати поважність відсутності особи понад передбачені строки. Конкретний перелік поважних причин не встановлений, і у кожному випадку суд вирішує це питання окремо з урахуванням обставин справи. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, порушується право цих осіб на житло. У ході розгляду справи було встановлено, що спірний будинок, який на праві власності належить [PERSON], використовувався [PERSON] та [PERSON] для їх сумісного проживання. Шлюб між ними було розірвано 15.01.2015 р., на той час матеріальних претензій у [PERSON] не було. Позов про поділ сумісного майна подружжя, поданий [PERSON] 31.03.2015 р. за його заявою залишений без розгляду, що , на думку суду, може свідчити про наявність нормальних стосунків між колишнім подружжям певний час. Також судом враховано те, що у процесі розгляду справи не були встановлені порушення з боку відповідача [PERSON] правил співжиття саме у сфері спірних житлових відносин. На думку суду, [PERSON], безумовно, надані докази існування перешкод з боку [PERSON] у користуванні житловим будинком, що підтверджується її зверненням 23.01.2016 р. до правоохоронних органів з цього приводу. Крім того, суд враховує відомості, які містяться у висновку Купянського ВП ГУНП України в Харківській обл. стосовно того, що в ході перевірки за завою [PERSON] втелефонній розмові [PERSON] пояснив, що замки він замінив, так як будинок належить йому, тобто з його боку не було надано відомостей що [PERSON] виїхала з будинку ще у 2015 році. Крім того, надана [PERSON] офіційна довідка, датована 04.02.2015 р., та видана на імя [PERSON], спростовує його доводи про те, що [PERSON] з 15.01.2015 р. поїхала з будинку та з цієї дати відсутня. З пояснень свідків також вбачається, що дійсно буди перешкоди з боку [PERSON] для проживання [PERSON] в спірному будинку. Доводи [PERSON] про відсутність у неї іншого житла не спростовані її опонентом. Тому суд вважає надуманими пояснення [PERSON], що його колишня дружина виїхала з будинку одразу ж після ухвалення судом 15.01.2015 р. рішення про розірвання шлюбу, і проживає з іншим чоловіком. [PERSON] не надано доказів вибуття [PERSON], які суд зміг би взяти до уваги, тобто будь-які фактичні дані, які би свідчили про обрання нею іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, тощо. Суд вважає, що тимчасова відсутність [PERSON] за місцем реєстрації обумовлена обєктивними причинами, а саме, перешкодою з боку колишнього чоловіка. Але вона має бажання проживати за місцем реєстрації, виявляє інтерес до цього помешкання, що спонукало її вернутися до органів поліції з приводу вчинення перешкод для її проживання у спірному будинку. Крім того, позивачем - [PERSON] до своїх позовних вимог не надано суду жодного доказу на підтвердження систематичного порушенням відповідачкою правил співжиття, що робить неможливим для позивачки проживання\~\~з нею в одній квартирі, а також доказів застосування до відповідачки заходів запобігання і громадського впливу, які виявилися безрезультатними. Ці обставини суд вважає важливими та такими, що істотно впливають на вирішення спору, що відповідає вказаним вище нормам як національного, так і міжнародного законодавства, вважає безпідставним та несправедливим позбавляти [PERSON] єдиного місця проживання та житла. \~\~\~\~\~\~ Враховуючи вказані вище норми діючого законодаства та викладені обставини, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а позов [PERSON] не доведеним доказами і таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: approved