Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач [PERSON] просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ним право власності на 131/200 ( що є 65,50%) частин трикімнатної квартири загальною площею 95,9 кв.м, житловою площею 52,3 кв.м, що розташована за адресою [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності сторін на вказане майно та стягнути з відповідача судовий збір та інші судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вартість спірної квартири, яка є спільним майном подружжя, суттєво збільшилась у зв`язку із проведенням за рахунок коштів позивача та його матері ремонтом. Не погоджуючись із позовними вимогами відповідачі [PERSON] а також [PERSON] звернулась із зустрічними позовними вимогами згідно яких просять суд визнати за [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 90% частин трикімнатної квартири загальною площею 95,9 кв.м, житловою площею 52,3 кв.м, що розташована за адресою [ADDRESS] , а за [PERSON] 10% частин зазначеної квартири, припинивши право спільної сумісної власності сторін на вказане майно та стягнути на їх користь судові витрати. Позовні вимоги по зустрічному позову обґрунтовані тим, що під час придбання спірної квартири використовувались власні кошти [PERSON] отримані від відчуження інших квартир, а також при розподілі спільного майна просять розраховувати наявну заборгованість [PERSON] за комунальні послуги, факт знищенні ним спільного майна, наявну у [PERSON] заборгованість по аліментам на утриманні дітей, а також право [PERSON] на частку у квартирі як члена сім`ї. 2. Процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 09.01.2019 року ( т.1 а/с 3) та оплачена судовим збором у розмірі 1000 грн.( т. 1 а/с 1 ) а також 921 грн. ( т.1 а/с 61). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2019 року головуючим визначено Луняченко В.О. ( т.1 а/с 43). У зв`язку із несплатою повністю судового збору ухвалою 14.01.2019 року позов залишено без руху ( т.1 а/с 44). Ухвалою суду від 18.02..2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального провадження із задоволенням клопотання про зменшення розміру судового збору враховуючи матеріальний стан позивача (т.1 а/с 57 ). 08.04.2019 року від [PERSON] подано відзив на позов (т.1 а/с 67). Також 08.04.2019 року від [PERSON] та [PERSON] подана зустрічна позовна заява ( т.1 а/с 84)., яка оплачена судовим збором у розмірі 1921 грн. ( т.1 а/с 83). 22.05.2019 року від [PERSON] подано відзив на зустрічний позов ( т.1 а/с 129). Ухвалою суду 13.06.2019 року прийнята до одного провадження із первинним позовом [PERSON] зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , з поновленням строку на її подання та частковим звільненням від сплати судового збору ( т.1 а/с 145). Ухвалою суду від 13.06.2019 року частково задоволені клопотання [PERSON] про витребування доказів ( т.1 а/с 149). 08.08.2019 року від [PERSON] подана заява про збільшення позовних вимог ( т.1 а/с 157). 21.08.2019 року за участю учасників справи закрито підготовче засідання із призначенням справи до розгляду по суті ( т.1 а/с 219). Ухвалою суду від 08.10.2019 року частково задоволено клопотання [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та заборонено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надавати стороннім особам у користування спірну квартиру ( т.2 а/с 41). Ухвалою суду від 08.10.2019 року задоволено клопотання [PERSON] та призначена по справі судова будівельно-технічна експертиза та зупинено провадження у справі на час проведення експертного дослідження ( т.2 а/с 42). Ухвалою від 17.02.2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку із повернення справи із експертної установи ( т.2 а/с 70). Ухвалою суду від 19.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про зменшення судових витрат, пов`язаних із проведенням судової будівельно-технічної експертизи ( т.2 а/с 116). 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] у період с 1993 року по 2017 рік перебували у шлюбі, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2017 року по справі 520/12745/17 ( набрало законної сили 18.01.2018 року ) згідно якого шлюб було розірвано. На підставі договору №79 про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків, що будуються на замовлення Управління капітального будівництва міськвиконкому від 23.12.2005 року та акту прийму передачі від 20.09.2007 року 22 вересня 2010 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на об`єкт загальною площею 95,9 кв.м, житловою площею 52,3 кв.м розташований за адресою: [ADDRESS] . , яке зазначено у технічному паспорті від 15.05.2018 року як квартира №36 . 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини про розподіл спільного майна подружжя врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК ) та Цивільним кодексом України ( далі ЦК). Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. У статті 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК У. У частині першій статті 68 СК передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статей 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом вимог ч. 2,3 ст. 70 СК при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін Під час розгляду справи факт придбання спірної квартири під час шлюбу та правовий статус даної квартири як спільне майно подружжя не заперечувався учасниками справи, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК не підлягає додатковому доказуванню та вважається доведеним. Фактично даний спір стосується вимог кожної сторони про можливість відступлення від засад рівності. Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК, стосовно доведення обставин, які вказували б на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Посилання [PERSON] про необхідність відступлення від засад рівності обґрунтовується фактом використання його власних грошей та грошей його матері на ремонт спільного майна що привело до суттєвого збільшення його вартості. Однак у відповідності до вимог ст. 70 СК данні обставини не відносяться до суттєвих обставин достатніх для збільшення частки у спільному майні. Крім того під час судового розгляду справи з боку [PERSON] не надано достатніх та допустимих доказів проведення у зазначений їм термін ремонтних робіт за його особисті кошти або кошти його матері. Сам факт отримання грошей від матері яка проживає за кордоном є лише припущенням використання даних грошей саме на ремонтні роботи, що у відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК не може прийматись судом. Також відсутні достатні, належні та допустимі докази з боку [PERSON] про використання її особистих коштів на придбання квартири. Факт наявності заборгованості за оплату комунальних послуг та аліментів без доведеності недостатності отриманих коштів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування неповнолітніх дітей не є підставами для відступлення від засад рівності спільного майна у розумінні вимог ст. 70 СК, та можуть бути предметом окремого розгляду у інших справах. Також не доведено з боку [PERSON] яким чином пошкодження під час спору майна у вигляді побутових речей може вплинути на відступлення від засад рівності розподілу спільного майна - квартири. Крім того позовні вимоги [PERSON] щодо необхідності застосування її прав при розподілі спільного майна її батьків взагалі не обґрунтовано та не доведено у судовому засіданні. Таким чином суд приходить до висновку що спільне майно подружжя - квартира [ADDRESS] , підлягає розподілу виходячи із загальних засад рівності часток. Розподіл спільного майна подружжя є підставою для визнання права власності кожного із подружжя на відповідну частку. 6.Скасування заходів забезпечення позову У відповідності до вимог ст. 158 ЦПК враховуючи рішення суду про часткове задоволення позовних вимог із визнанням за кожним з подружжя рівних часток, право власності на які потребують реєстрації, заходи забезпечення позову продовжують діяти до дня набрання вказаним рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial