Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

21 липня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій останній просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , право на завершення процедури приватизації, отримання на своє ім`я правовстановлюючого документа та проведення державної реєстрації права власності земельної ділянки за кадастровим номером 6322655100:02:003:0287, площею 0,0850 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати незаконним рішення VІІІ сесії VІІІ скликання Золочівської селищної ради Богодухівського району Харківської області №1015 від 07.05.2021 «Про відмову [PERSON] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] »; вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що Рішенням XI сесії XXII скликання Золочівської селищної Ради народних депутатів Золочівського району Харківської області № 3370 від 31.03.1998 - [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,085 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] .31.03.1998 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,085 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , вона підпадає під визначення «майно», що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Золочівської селищної ради Харківської області серії [NUMBER] від 31.07.2007. У зв`язку з цим, [PERSON] за своє життя розпочав, але не встиг закінчити процедуру приватизації земельної ділянки (присадибної ділянки) за адресою : [ADDRESS] .05.08.2008 державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Тихоновою Н. П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . 27.01.2021 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради було зареєстровано право приватної власності [PERSON] на вищевказану нерухомість (номер запису 40328442), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач не може успадкувати вказану земельну ділянку, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував право власності на землю/ Тому змушений звернутися із позовною заявою до суду. Ухвалою судді Квітки О.О. від 26.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, провадження по справі відкрито в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання за участю сторін, витребувано із Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи, відкритої після померлого [INFO] [PERSON] .. Ухвалою суду від 17.08.2021 підготовче судове засідання закрито справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити. У відповіді на відзив зазначив, що ЦК України не містить правових норм, які обмежують можливість для спадкоємця успадкувати право спадкодавця на завершення приватизації земельної ділянки. Крім того, рішенням Золочівської селищної ради народних депутатів від 31.03.1998 № 3370 «Про передачу гр. [PERSON] земельних ділянок у приватну власність» було передано у приватну власність земельну ділянку, а не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, тому вважає, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» не має юридичної сили над спірними правовідносинами і не підлягає застосуванню. Рішення Золочівської селищної ради від 31.03.1998 № 3370 не визнане незаконним. Будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] проводилось згідно із вимог діючого на той час містобудівної документації та відповідає природним і історичним умовам розвитку, планування та забудови території даного населеного пункту, що підтверджується довідкою відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-18/20 від 12.02.2021. Отже, забезпечити безперешкодний та безоплатний доступ осіб до берегу потічка з боку [ADDRESS] не виявляється можливим, оскільки вказана територія була добросовісно і законно забудована громадянами житловими будинками, господарськими будівлями і спорудами згідно із містобудівною документацією. Представник відповідача - перший заступник голови Золочівської селищної ради Канівець Л.В. до суду не з`явився, проте подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги селищна рада не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення аргументував тим, що рішенням ХІ сесії Золочівської селищної ради народних депутатів ХХІІ скликання «Про передачу гр. [PERSON] земельних ділянок у приватну власність» від 31.03.1998 № 3370 втратило чинність. Крім того, передача земельної ділянки у цьому випадку суперечить інтересам громадян на безперешкодний доступ до берегів річок. Рішення VІІІ сесії Золочівської селищної ради VІІІ скликання «Про відмову [PERSON] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , є обґрунтованим та законним. Тому у позові просить відмовити в повному обсязі. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе провести його на підставі доказів наявних у справі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. [INFO] у віці 78 років помер [PERSON] , про що 31 липня 2007 року Золочівською селищною радою Золочівського району Харківської області складено актовий запис № 177 та видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Увесь житловий будинок літера А-1, цегла, розміром жилої площі 21,7 кв.м, з надвірними будівлями: веранда «а», веранда «а1», тамбур «а2», літня кухня «Б», сарай «б», погріб «Г», сарай «Д», сарай «Е», огорожа №1-2. Цей житловий будинок належить спадкодавцю на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки (для будівництва будинку), посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області 05.09.1961 за реєстровим № 1201, зареєстрованого в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 05.01.1966, номер запису 1975 в книзі 17. В довідці відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-18/20 від 12.02.2021 свідчать про те, що об`єкт нерухомості - житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , позначено на генеральному плані смт Золочів, затвердженого Золочівською селищною радою в 1986 році. Рік будівництва цього об`єкта згідно із інформацією КП «Архітектурно- інвентаризаційне бюро Золочівського району - 1965 (інвентаризаційна справа № 845). Водночас, будівництво житлових будинків, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] проводилось відповідно до вимог діючої на той час містобудівної документації та відповідає природним і історичним умовам розвитку, планування та забудови території даного населеного пункту. Рішенням Золочівської селищної ради Богодухівського району від 07.05.2021 відмовлено [PERSON] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . При цьому судом встановлено, що за життя спадкодавцю Рішенням XI сесії XXII скликання Золочівської селищної Ради народних депутатів Золочівського району Харківської області № 3370 від 31.03.1998 - [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,085 га, розташовану за адресою : [ADDRESS] . Положеннями статей 6, 67 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (у редакції, чинній на час передачу [PERSON] земельної ділянки) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських споруд у розмірі не більше: у селищах міського типу - 0,15 га. Статтею 23 Земельного кодексу України № 561-XII (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет). Разом із тим, порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку зазначений в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 № 43. Таким чином, на час прийняття Золочівською селищною Радою народних депутатів Золочівського району Харківської області рішення № 3370 від 31.03.1998 про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки порядку послідовних дій, процедури та форми державного акта затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини. Суд при розгляді справи також враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 р. № 24-753/0/13 ( п. 3.5), згідно з яких, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч.3 ст. 116 ЗК). Згідно з вказаного роз`яснення визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно із п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2постанови від 16квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8,124 Конституції,статей 26,30,8790,97,100,102,118,123,128,143146,149,151,153158,161,210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України,статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Частиною 1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на вищевказані норми суд приходить до переконання про необхідність визнання за позивачем права на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та визнати незаконним рішення Золочівської селищної ради Богодухівського району від 07.05.2021. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved