Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

20 серпня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання її однією сім'єю із сином [PERSON] та стягнення одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст. 42 Закону України «Про загальнобовязкове державне соціальне страхування» у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на стархову виплату, у сумі 168400 гривень. В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що їх з [PERSON] син [PERSON] помер [INFO] від нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом. Вона відповідно до ч.6 ст. 42 Закону України «Про загальнобов'язкове державне соціальне страхування» звернулася до Фонду із заявою про отримання одноразової допомоги сім'ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку, однак отримала постанову про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг у зв'язку з неможливістю визначення складу сім'ї. Її чоловік [PERSON] відмовився від отрмання одноразової допомоги на її користь. Зазначила, що незважаючи на різні адреси реєстрації, вона разом із чоловіком та сином проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], були пов'язані кровним спорідненням, мали спільні права та обов'язки, мали спільний побут, а тому відповідно до приписів ст.. 3 СК України складали одну сім'ю. 22 листопада 2018 року до суду надійшов відзив відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення в особі [PERSON] на позовну заяву [PERSON] У вказаному відзиві зазначено, що позовна заява не підлягає задоволенню, за наступних підстав. По-перше, третя особа [PERSON] не є позивачем по справі, а тому вимога [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON], [PERSON] з їх сином [PERSON] не має законодавчого підґрунтя для задоволення. По-друге, загиблого [PERSON] взято на обілк ВПО в смт. Володимрівка лише з 14 березня 2017 року, що складає 4 місяці до дати смерті. По-третє, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження між нею та загиблим сином взаємних прав та обов'язків. Крім того, позивачка не має право на одержання стархових виплат, оскільки право на отримання стархової виплати у вигляді одноразової допомоги залежить від повеного статусу особи, визначеного ст. 41 Закону України «Про загальнобовязкове державне соціальне страхування». Оскільки позивачка є одруженою та працездатною особою, її вік складає 52 роки, вона не є інвалідом і утриманкою та не доглядає дітей померлого, яким не виповнилося 8 років, вона не відноситься до кола осіб, що мають право на стархові виплати за Законом України «Про загальнобов'язкове державне соціальне страхування», а відтак встановлення заявленого факту не має для неї юридичного значення та не породжує обов'язків для Фонду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, а ухвалою від 22 жовтня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі. 13 листопада 2018 року закрите підготовче судове провадження та справі призначена до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 04 жовтня 2018 року надана заява представника позивачки про ознайомлення з матеріалами справи. 26 вересня 2018 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. 22 жовтня 2018 року надійшли заяви про відкладення розгляду справи від представника позивачки та від представника відповідача. 23 січня 2019 року від позивачки надійшла заява про відкладення судового засідання. Позивачка та її представник [PERSON], діюча на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити. Позивачка [PERSON] додала, що разом із сином та чоловіком за адресою: [ADDRESS], вони проживали з 2014 року. Представник відповідача Морозова Ю.А., діюча на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення позовних вимог та підтримала доводи, викладені у відзиві. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що померлий син завжди проживав з ним та його дружиною, тобто з батьками. У період навчання він приїзджав додому на вихідні, а 2015 року - з моменту закінчення навчання, проживав з ними постійно, нікуди більш не виїжджав. На момент смерті сину було 21 рік, офіційно він працював перший раз. До цього працював вдома, але доходу від цього майже не було. Після закінчення навчання сину важко було працевлаштуватися, і тому він знаходився на їх утриманні. Претензій до допомоги від Фонду він не має, згоден, щоб її отримала дружина. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що для одноразової страхової виплати у зв'язку з загибеллю сина позивачці [PERSON] необхідно встановити факт сумісного проживання з ним та її чоловіком [PERSON] Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 28 грудня 2014 року № 77 - VIII «Про загальнообов'язкове соціальне страхування», який набрав чинності 01 січня 2015 року, Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» (в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-ІУ), Кодексу законів про працю України, а також законодавчих та інших нормативно - правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону №77-VIII. Відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. До складу таких грошових сум, зокрема, входить страхова виплата в установлених випадках одноразової допомоги членам сім'ї потерпілого. Згідно з ч.6 ст.42 зазначеного Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат на момент звернення позивачки із відповідною заявою було затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 27 квітня 2007 року №24 (далі - Порядок), яка діяла до 19 липня 2018 року. Так, згідно п. 1.2 Порядку у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право. Згідно з п. 1.4 Порядку робочі органи виконавчої дирекції Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, перелік яких визначений у пунктах 2.7, 2.8, 3.1, 5.3, 6.1.1 цього Порядку, і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа. Відповідно до п. 6.1.1. Порядку робочий орган виконавчої дирекції Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім'ї та особам, які мають на це право, приймає рішення про виплати за умови подання документів, які видаються відповідними організаціями. Судом встановлено, що [INFO] на ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський Металургійний комбінат імені Ілліча» стався нещасний випадок внаслідок чого [PERSON], [INFO], помер під час виконання трудових обов'язків. 02 серпня 2017 року Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 23). За наслідками нещасного випадку складено Акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 05 грудня 2017 року, вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, що стався з [PERSON], встановлено: незадовільний технічний стан виробничих об'єктів, споруд; неякісне виконання будівельних робіт; неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво виробничих об'єктів, споруд; невиконання вимог інструкцій з охорони праці; невиконання посадових обов'язків (а.с. 15-22). Акт набирає чинності з моменту складання та ніким не оскаржувався. Позивачка [PERSON] є матір'ю загиблого [PERSON], а третя особа [PERSON] - батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження сергії [NUMBER], виданим Новотроїцькою посилковою радою Волноваського району Донецької області 04 серпня 1995 року. (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 21 листопада 1987 року Володимирівською посилковою радою Волноваського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1987 року (а.с. 25). За даними паспортів позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON], вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с. 6-8, 10-12). Як вбачається з довідки від 14 березня 2017 року [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], взятий на облік за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] (а.с. 26). Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 15 грудня 2017 року № 0533/5713/5713.1/1 [PERSON] відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім'ю у зв'язку з неможливістю визначення складу сім'ї (а.с. 24). Причиною вказаної відмови стало те, що позивачка [PERSON] з чоловіком [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], а загиблий [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За приписами ст.315 ЦПК України суд вправі встановлювати факти, що мають юридичне значення, у тому числі факт перебування фізичної особи на утриманні, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При встановленні наявності факту проживання позивачки з її сином [PERSON] однією сім'єю, суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як вбачається з довідки № 3172, виданої 16 жовтня 2018 року селищним головою Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, на день смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO], фактично проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS], разом з ним проживали та вели сумісне господарство батько [PERSON], [INFO], та мати [PERSON], [INFO] (а.с. 106). Крім того, актом обстеження на факт проживання, виданим 05 серпня 2016 року депутатом Володимиррівської селищної ради за підписами сусідів, встановлено, що сім'я [PERSON], включаючи померлого [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] з 07 червня 2014 року (а..с 111). Допитані в ході судового розгляду свідки [PERSON] та [PERSON], надали пояснення по суті справи, підтвердили обставини викладені позивачкою в її позовній заяві, пояснили, що дійсно подружжя [PERSON] проживали однією сім'єю з загиблим сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Було, що [PERSON] з [PERSON] виїхали жити до Новотроїцького, але потім знову повернулися до Володимирівки. В них п'ятеро дітей. [PERSON] виїжджав від них тільки під час навчання у Донецьку, приїжджав кожні вихідні до батьків, а з 2015 року постійно проживав з ними. Дружини та дітей у [PERSON] не було, його сім'єю були батьки, вони разом вели суміне господарство. Усі разом шукали роботу для [PERSON], йому важко було працевлаштуватися. Знайшли роботу не по спеціальності, але встиг проробити недвого. Враховуючи викладене та проаналізувавши обставини справи і наявні у справі докази, суд вважає, що позивачкою було доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], позивачки [PERSON], її чоловіка [PERSON] з померлим внаслідок нещасного випадку, який пов'язаний з виробництвом, [PERSON], тому її позовні вимоги про встановлення вказаного факту підлягають задоволенню. Встановлення даного факту тягне за собою юридичні наслідки у вигляді визнання за матір'ю загиблого, а саме позивачкою по справі, права на страхову виплату одноразової допомоги в порядку ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивачка не є непрацездатною особою, яка одержувала не менш п'ять років матеріальну допомогу від потерпілого, що була для неї єдиним і основним джерелом для існування, та не перебувала на утриманні потерпілого, не приймаються судом до уваги, оскільки [PERSON] у позовній заяві не ставила питання про визнання за нею права на одноразову допомогу у сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму, як особі, що перебувала на утриманні померлого, а просила визнати право на одноразову допомогу, яка виплачується сім'ї потерпілого та складає 100 розмірів прожиткового мінімуму, тому питання щодо перебування позивачки на утриманні у [PERSON] не має правового значення для правильного вирішення спору. Таким чином, [PERSON] згідно вимог ч.2,4 ст.3 Сімейного кодексу України був членом сім'ї позивача, права позивача на отримання одноразової допомоги, передбачено ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», порушене та підлягає судовому захисту і за таких обставин її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім'єю та стягнення одноразової допомоги, у повному обсязі, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору у розмірі 2388 гривень.

Outcome: approved