Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

21 лютого 2019 року до суду звернувся АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 2 червня 2016 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначена заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг. При цьому АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість [PERSON] в порушення умов договору у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплачує, ухиляючись від виконання зобов'язань, що стало підставою для звернення до суду. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 2 червня 2016 року у розмірі 11 553 грн. 78 коп., а також 1 921 грн. понесених судових витрат. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. В позовній заяві позивач зазначає, що в разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення. Крім того, до заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 33). Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 2 червня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким банк надав [PERSON] кредит у сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються на залишок заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, шляхом внесення коштів позичальником або шляхом списання з будь-якого відкритого у банку рахунку позичальника. «Умови і правила надання банківських послуг» є невід'ємною частиною договору. За передбаченою в договорі згодою позивача банк може в будь-який момент змінювати кредитний ліміт. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5., п.п. 2.1.1.5.7., 2.1.1.12.1. «Умов та правил надання банківських послуг» відповідачка [PERSON] взяла на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використання, по перевикористанню платіжного ліміту, по пені та штрафах, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а також стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачена базова процентна ставка в місяць, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, а також штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань (а.с. 9). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов'язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачка [PERSON] зобов'язання, передбачені кредитним договором, належним чином не виконує. Внаслідок цього у неї станом на 14 січня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 11 553 грн. 78 коп., яка складається з 1 980,00 грн. заборгованості за кредитом; 653,22 грн. - заборгованості за відсотками; 7 894,19 грн. - пені; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг - 500 грн. фіксованої складової та 526,37 грн. процентної складової штрафу (7). Щодо зазначеного розрахунку заборгованості відповідачка заперечень не висловила, а тому суд погоджується з розрахунком позовних вимог. Як убачається зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі. Проте, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, сформувавши правовий висновок у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, який в подальшому також знайшов своє відображення у постанові №347/1910/15-ц від 11 жовтня 2017 року. Оскільки відповідач допустила порушення зобов'язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надала, що має наслідком наявність заборгованості за кредитом, процентами, а також нарахування пені, то в цій частини позовні вимоги підлягають задоволенню. Однак правові підстави для стягнення з відповідача штрафів з огляду на наведений вище правовий висновок відсутні. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню, становить 10 527 грн. 41 коп., яка складається з 1 980,00 грн. заборгованості за кредитом; 653,22 грн. - заборгованості за відсотками; 7 894,19 грн. - пені. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 1 921,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (91,12 %). На підставі наведеного,

Outcome: partial