Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

21.02.2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], у якій просить: - надати дозвіл на перетинання державного кордону України неповнолітнім [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його батька [PERSON], [INFO], у супроводі його матері [PERSON], [INFO], у період з 19 лютого 2019 року до його повноліття; - надати [PERSON] дозвіл на оформлення всіх документів, пов'язаних із перетинанням державного кордону України неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]; - визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 12 травня 2006 року по 18 жовтня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин, спору щодо проживання дитини та її утримання не виникало. У період з 2008 року до 2014 рік вона разом із неповнолітнім сином була зареєстрована та проживала за місцем реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS]. З початку збройного конфлікту на сході України вона змушена була переїхати з дитиною та своїми батьками до міста Балаклія Харківської області. Відповідач переїхав проживати до своїх родичів в селище Донець Балаклійського району Харківської області. На даний час позивач разом з дитиною мають статус внутрішньо перемішених осіб, проживають за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належить позивачу на праві приватної власності. Вона, як мати неповнолітнього сина, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їх дитини. На її переконання, син повинен проживати разом з нею. У належній їй квартирі у дитини є власна кімната, предмети для навчання та проведення дозвілля. Зазначене житло підключене до телефонної мережі, обладнане водопроводом, каналізацією, газопостачанням, центральним опаленням, електроосвітленням. У квартирі завжди прибрано та охайно. З серпня 2014 року по даний час вона працює на посаді лікаря-кардіолога в Комунальному некомерційному підприємстві Балаклійської районної ради Харківської області «Балаклійська центральна клінічна лікарня» та може утримувати свого неповнолітнього сина. Відповідач за період навчання дитини у Балаклійській загальноосвітній школі І-III ступенів № 2 Балаклійської районної ради Харківської області, не цікавиться її успіхами та не бере участі у її вихованні. В подальшому позивач має намір зареєструвати дитину в придбаній нею квартирі, а також подорожувати разом зі своєю дитиною в різні країни світу в період її канікул, але відповідач категорично відмовився, щоб дитина була зареєстрована за новою адресою та відмовився надати нотаріально оформлений дозвіл на неодноразові поїздки дитини за кордон, без надання пояснень. Позивач вважає, що своєю незгодою відповідач позбавляє їх дитину права, гарантованого Конституцією та законами України і діє всупереч інтересам дитини, тому вона звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 22.04.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позов від нього не надходило. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги заяви позивача і представника третьої особи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12.05.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької області від 18.10.2012 року шлюб між ними розірвано (а.с.12). Позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] - батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 11). [PERSON] разом з дитиною - [PERSON], [INFO], мають статус внутрішньо перемішених осіб, що підтверджується довідками, виданими 26 червня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації (а.с.13, 14). З акту обстеження, проведеного 24.12.2018 року депутатом Балаклійської міської ради Тризною В.О., вбачається, що позивач [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Бовдуй О.О. за реєстровим номером 904 від 05.09.2014 року та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстровим номером 6902004 від 05.09.2014 року, [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). З 13 серпня 2014 року по даний час [PERSON] працює на посаді лікаря-кардіолога у Комунальному некомерційному підприємстві Балаклійської районної ради Харківської області «Балаклійська центральна клінічна лікарня», що підтверджується копією наказу № 346-К від 13.08.2014 року та довідкою про доходи від 17.01.2019 року (а.с. 20, 21). Відповідач [PERSON] за період навчання дитини [PERSON], [INFO], у Балаклійській загальноосвітній школі І-III ступенів № 2 Балаклійської районної ради Харківської області, не цікавився його успіхами та не брав участі у його вихованні, вихованням сина займається мати [PERSON], що підтверджується довідкою з вказаного навчального закладу за вих. № 12 від 22.01.2019 року (а.с.22). За змістом статті 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 5 цієї статті передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 04.04.2019 року про доцільність надання дозволу на перетинання державного кордону України малолітнім [PERSON], [INFO], та визначення місця проживання дитини з матір'ю, убачається, що дитина постійно проживає з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини - [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків стосовно сина. Вважають за доцільне надати дозвіл на перетинання державного кордону України неповнолітнім [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його батька - [PERSON], [INFO], у супроводі його матері - [PERSON], [INFO], у період з теперішнього часу до досягнення дитиною 16 років; надати [PERSON] дозвіл на оформлення всіх документів, пов'язаних із перетинанням державного кордону України неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 40-42). При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають батьки реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання і розвитку; рід діяльності батьків, режим їхньої роботи, матеріальне становище батьків. Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір'ю. При цьому суд враховує вік дитини 11 років. У такому віці дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці. Всі ці обставини у сукупності доводять, що в даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, доцільним є визначення місця проживання дитини з матір'ю. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Пунктом 4 цих Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд сина за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що це буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON], [INFO] Судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи те, що тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідає його інтересам, і відсутні об'єктивні підстави для відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп. (а.с.1). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved