Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

21 серпня 2018 року позивач через свого представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитків в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] було укладено з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумського обласного управління банку договір № 375421 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної карти, за яким відповідач отримала кредит в сумі 6900,00 гривень. Позичальник належним чином не виконувала умови договору, і станом на 11.08.2015 року мала заборгованість перед банком в сумі 7017,68 гривень. Згідно з договором добровільного страхування кредитів № 055/07 від 01.08.2014 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 16.09.2015 року відшкодувала банкові 7017,68 гривень, визнавши факт неповного погашення позичальником кредиту страховим випадком. Таким чином, у [PERSON] виникло зобов'язання перед ПрАТ «УПСК» щодо відшкодування вказаної суми. 03.08.2018 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір № 03/08/2018 про відступлення права вимоги щодо викладених вище правовідносин, що зумовило виникнення у позивача права вимагати стягнення з відповідача суми страхового відшкодування. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 7017,68 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 гривень та сплачений ним судовий збір в сумі 704,80 гривень. Ухвалою суду від 29.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до початку розгляду справи надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач причини неявки не повідомила, не надала до суду у встановлений строк відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. будь - яких заяв та клопотань не направила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» в особі керуючого філії СОУ АТ «Ощадбанк» був укладений договір від 16 січня 2013 року № 375421 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки (а.с. 15-19). За додатковим договором № 1 від 13 червня 2014 року до договору № 375421 від 16 січня 2013 року про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, [PERSON] отримала кредит в сумі 6900,00 гривень під 24% річних із щомісячною сплатою (а.с.20-21). Внаслідок невиконання зобов'язань за кредитом станом на 12.08.2015 року [PERSON] мала заборгованість перед банком в розмірі 7017,68 грн., що підтверджується випискою за картковим рахунком № [NUMBER] відкритим на ім'я відповідача (а.с.25-26). 01.08.2014 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та філією ДОУ АТ «Ощадбанк» укладено договір № 055/14 добровільного страхування кредитів. В межах цього договору 28.08.2015 року був складений страховий акт № 055/07/033/15, яким факт неповного повернення [PERSON] кредиту визнано страховим випадком (а.с. 27). Платіжним дорученням № 2689 від 16.09.2015 року ПрАТ «УПСК» перерахувало страхову виплату за к/р[NUMBER] щодо [PERSON] в сумі 7017,68 грн. на рахунок філії ДОУ АТ «Ощадбанк» (а.с.28). 20.10.2015 року ПрАТ «УПСК» надіслало на адресу [PERSON] вимогу про відшкодування завданого збитку в сумі 7017,68 грн. у найкоротший термін (а.с. 29), відповідь на яку надана не була. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ААВ № 455307 від 05.02.2013 (а.с. 4), [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, здійснює економічну діяльність у сфері права (69.10). Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch на час розгляду справи ФОП [PERSON] не перебуває в процесі припинення, основний вид його діяльності залишився незмінним. 03.08.2018 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір № 03/08/2018 про відступлення права вимоги, згідно з яким страхова компанія передала позивачеві, як новому кредитору, свої права вимоги щодо визначеного кола боржників, в тому числі відповідача [PERSON] (а.с.5-9). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. Невиконання грошового зобов'язання за відсутністю коштів у боржника в силу ст. 625 ЦК України не звільняє його від відповідальності. Неповерненням отриманого кредиту в обумовлений строк відповідач порушив в односторонньому порядку зобов'язання, що випливають з умов кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 612, 625, 1054 ЦК України, боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інших платежів, розмір яких встановлено договором. Отже, внаслідок прострочення виконання зобов'язання та визнання цього факту страховим випадком у відповідності із договором страхування ПрАТ «УПСК» сплатила банкові страхове відшкодування щодо кредитного договору з [PERSON], таким чином задовольнивши фінансовий інтерес банку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В контексті норм, закріплених ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. ПрАТ «УПСК», виконуючи свої зобов'язання за договором № 055/14 від 01.08.2014 року, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 7017,68 грн., але не отримало відшкодування вказаної суми від [PERSON], та в подальшому передало право вимоги на цю суму ФОП [PERSON], що обумовило виникнення у останнього права вимоги від [PERSON] суми страхового відшкодування. За таких обставин позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем документально підтверджені витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн., позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути зазначену суму судового збору. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що правову допомогу позивачеві надавав адвокат [PERSON] (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю КС № 6350/10 від 15.02.2018 року) згідно з договором № 06-08/18 від 06.08.2018 року (а.с. 30) та додатковою угодою № 1 від 09.08.2018 року до цього договору (а.с. 31). З матеріалів справи вбачається, що позивачем ФОП [PERSON] дійсно були понесені витрати на правову допомогу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 024 від 10.08.2018 року та їх загальний розмір становить 1000,00 гривень (а.с. 33). Надання та отримання послуг, їхній перелік підтверджені актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 10.08.2018 року до договору № 06-08/18 від 06.08.2018 (а.с. 32). Отже, дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved