Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

20 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, з урахуванням уточнених вимог, на утримання неповнолітньої сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1200 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач працює неофіційно, але добровільно матеріальну допомогу не надає. Відповідач уточнені позовні вимоги не визнав, не погодився з розміром аліментів на утримання дитини у сумі 1200 грн., повідомивши, що він офіційно не працює. Вислухавши сторони, перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, як такі що знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. [PERSON], та [PERSON] перебувають у шлюбі з 26.04.2014 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ № 231345 (а.с. 3), та мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 371428 (а.с. 4). Як встановлено у судовому засіданні, неповнолітній син сторін [PERSON] мешкає з матірю, на підтвердження чого надана довідка Чугуївської міської ради Харківської області № 92 від 03.02.2015 року (а.с.22). Відповідач, як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня предявлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 грн., з 1 грудня - 1167 грн.. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не має можливості виплачувати аліменти в такому розмірі, так як не працює. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, офіційно не працює, отримує тимчасовий дохід, розмір якого не підтверджено. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших осіб, які б знаходилися на його утриманні, матеріальне становище позивача та дитини, а також те, що відповідач жодних доказів на підтримку своїх заперечень щодо позову не надав, хоча мав таку можливість, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1200 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення уточнених позовних вимог позивача. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved