Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача: Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки № 20092 про склад сім'ї за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. У 2013 році відповідач вибув на інше місце проживання до Росії, однак в добровільному порядку з реєстрації не знявся на теперішній час. Згідно з актом про не проживання [PERSON], фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час, крім того, власних речей там не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, комунальні послуги не сплачує. Просить усунути [PERSON], [INFO], перешкоди в користуванні і розпорядженні її власністю- квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідач письмові заперечення суду не надав. 2. Заяви (клопотання ) учасників справи. Від позивача та представника позивача надійшли заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає. Не заперечує проти задоволення позову. 3. Процесуальні дії у справі Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди в здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з копії договору дарування квартири ВМА № 766684, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21215578 від 10.12.2008 року позивач [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Відповідно до довідки № 20092 про склад сім'ї виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Територіальної громади Краматорської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.14). Відповідно до акту про не проживання від 18.06.2018 року [PERSON], [INFO] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час (а.с.15). Крім того, згідно заяви відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач проживає в [ADDRESS], в квартирі по [ADDRESS] не проживає з 2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 5. Позиція суду. При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відповідач порушує його право в користуванні власністю, а тому [PERSON] необхідно визнати такого, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved