Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

20 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що вони з відповідачем перебувають у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати їй допомогу на утримання дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Водночас, відповідач не працює, не має постійного заробітку, а їй самотужки важко нести усі витрати по утриманню дитини, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду з даним позовом. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що з відповідачем вони проживали у цивільному шлюбі 6 років, з 24 жовтня 2016 року шлюбні відносини між ними припинено у зв'язку з тим, що відповідач взагалі не надавав коштів на проживання. Вона не працює, неофіційно підробляє перукарем, від чого має заробіток біля 2000 гривень на місяць. Крім того, вона має старшого сина, відносно якого є матір'ю одиначкою та не отримує допомоги на його утримання. Відповідач також офіційно не працює, займається ремонтом двигунів, який дохід має їй невідомо. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1500 гривень, виходячи з потреб дитини. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] змінила позовні вимоги, подавши заяву, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття. Крім того, позивач [PERSON] не з'являлася у наступні судові засідання, надіславши на адресу суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в процесі розгляду справи частково визнав позовні вимоги в сумі 500 гривень та пояснив, що він не відмовляється допомагати сину, але не має можливості платити аліменти в сумі 1500 гривень, оскільки працює неофіційно, основна його робота є сезонною, коли експлуатується водна техніка, в інший час його дохід складає приблизно 2000 гривень. У подальшому відповідач [PERSON] до суду не з'являвся за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, у зв'язку з чим суд вирішнує справу на підставі наявних в ній доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, які були припиненні 24 жовтня 2016 року, що було підтверджено сторонами у судовому засіданні. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Орджонікідзевським Відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO], актовий запис № 62, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Як вбачається з довідки з місця проживання від 19 жовтня 2016 року, виданої ЖКП «Азовжитлокомплекс», [PERSON], 2012 року народження, проживає разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] поясняла, що вона вже не проживає за вказаною адресою, проте діти проживають разом з нею, що не спростовувалось відповідачем. Згідно положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не досягнуто згоди щодо виконання останнім обов'язку з утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно позивачу [PERSON] грошової допомоги на утримання дитини не надає, інших утриманців не має, про інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів суд не повідомив, а також приймаючи до уваги, що відповідач не заперечував проти обов'язку по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача також підлягають стягненню в дохід держави витрати з оплати судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved