Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

1. Позиції сторін. У червні 2020 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 03.12.2007 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту. Виконання зобов`язань за наведеним кредитним договором забезпечено іпотекою нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 23.12.2019 року визнано зобов`язання за вказаним кредитним договором припиненими. 17.04.2020 року позивачка звернулась до правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» - ПАТ «Дельта банк» з заявою про виключення запису з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження квартири та виключення з Державного реєстру іпотек відомостей про обтяження вказаного майна. Вказану заяву отримано банком 27.04.2020 року, проте до теперішнього часу відповіді на заяву позивачем не отримано. У зв`язку з чим просила виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна та виключити з Державного реєстру іпотек відомості про іпотеку. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольської міської ради в судове засідання не з`явився, просив слухати справи без його участі на розсуд суду. Представник публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. Ухвалою суду від 04.09.2020 року по цивільній справі постановлено провести заочний розгляд справи. 2. Щодо фактів. 03.12.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11261856000, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 24 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,4 % річних строком користування до 04.12.2017 року (а.с.9-19). Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено іпотекою нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (а.с.20-24). Між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 11261856000 перешли до ПАТ «Дельта Банк» (а.с.25-32). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 23.12.2019 року у справі № 264/1419/18, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 25.03.2020 року, визнано зобов`язання за кредитним договором № 11261856000, укладеним 03.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] припиненими - у зв`язку з їх виконанням [PERSON] ; визнано припиненим Іпотечний договір від 03.12.2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом ММНО Никоненко Т.В.(а.с.32-34, 35-42). 17.04.2020 року представник [PERSON] звернувся до ПАТ «Дельта банк» з заявою про виключення запису з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та виключення з Державного реєстру іпотек відомостей про обтяження вказаного майна. Вказану заяву отримано Банком 27.04.2020 року (а.с.43-44). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27.05.2020 року запис щодо заборони відчуження на нерухома майно - квартиру [ADDRESS] № 6148717 та запис у Державному реєстрі іпотек № 6148796 щодо зазначеної вище квартири є актуальними (а.с..45-46). 3. Щодо права. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1 «Захист власності» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Підстави для припинення іпотеки визначні у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», де регламентовано, що іпотека припиняється, серед іншого, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі встановленої законом заборони користування та\\або розпорядження нерухомим майном рішень судів, що набрали законної сили; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно тощо. Згідно із ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Частиною 4 ст. 44 наведеного Закону після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р за №296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частини 9 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувала, яку він зобов`язаний подати протягом 5 робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Вказаній нормі кореспондує ч. 3 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з частиною п`ятою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 4. Висновки суду. Зважаючи на те, що накладена заборона відчуження нерухомого майна позивачки порушує її право на розпорядження майном, а відповідач ПАТ «ДельтаБанк» не довів факту направлення повідомлення державному реєстратору про припинення іпотечного договору, тобто виконання ним вимоги частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд вважає, що позивачка позбавлена можливості реалізувати свої права не нерухоме майно в інший, крім судового захисту, спосіб, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про іпотеку квартири [ADDRESS] та виключенню з Державного реєстру іпотек відомостей про іпотеку вказаної квартири.

Outcome: approved