Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області, третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора, відділ Держгеокадастру в Куликівському районі Чернігівської області, в якому просить визнати за ним право на отримання у власність земельної частки(паю) площею 4,48 га в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування, яка знаходиться в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Куликівського рацйону Чернігівської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку(пай) від 09.08.1996 №ЧН 0243599, успадкованого після померлої [PERSON], посилаючись на те, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, по тій причині, що сертифікат на право на земельну частку(пай) видано після смерті спадкодавця, тому вищезазначений сертифікат не входить до спадкової маси. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, в заяві просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області та треті особи Чернігівська районна державна нотаріальна контора, відділ Держгеокадастру в Куликівському районі Чернігівської області, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, треті особи про причини неявки не повідомили. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом по справі встановлено, що 27 червня 1996 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №320291, виданим виконкомом [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області 28 червня 1996 року(а.с.8). За життя, 10 квітня 1989 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області [PERSON], яким усе своє майно заповіла [PERSON]В.(а.с.30). Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 27 червня 1996 року, отже з цього моменту у позивача [PERSON] виникло право на спадщину, тобто до набрання чинності ЦК України (1 січня 2004 р.), тому питання прийняття спадщини повинно регулюватись положеннями норм ЦК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно частин 1 та 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З довідки виконкому [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області №124 від 15.04.1998 встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем майна є [PERSON], який фактично прийняв спадщину та вступив у володіння та управління спадковим майном, а саме платив страхові платежі, проводив поточні ремонти будівель(а.с.29). Зважаючи на наведене та згідно положень ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON]. З матеріалів спадкової справи №157/1998, заведеної державним нотаріусом Куликівської районної нотаріальної контори [PERSON] до майна померлої 27 червня 1996 року [PERSON], 22 липня 1998 року до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець за заповітом [PERSON]. Інших спадкоємців, що мають право на спадкування обовязкової частки у майні померлої [PERSON] та прийняли спадщину немає. Державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку(пай) по причині видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) на імя померлої 27 червня 1996 року [PERSON] - 09.08.1996, тобто після її смерті. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до положень ст. ст.1, 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв) від 05.06.2003 № 899-ІУ, право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. З матеріалів справи встановлено, що 09 серпня 1996 року на імя [PERSON] було виписано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0243599, відповідно до якого вона отримала право на земельну частку(пай), розміром 4,48 га, в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки у натурі, у землі, що перебуває у колективній власності сільгосппідприємства ім..Шевченка, як член КСП ім.Шевченка с.Вересоч Куликівського району на підставі рішення Куликівської РДА №163 від 29 липня 1996 року(а.с.7). Як вбачається із інформаційної довідки №А-28/0-28/6-16 від 18.07.2016 відділу Держгеокадастру у Куликівському районі Чернігівської області [PERSON] значиться у списку громадян [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області, що мають право на земельну частку(пай), доданому до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Шевченка серії І-ЧН №000013 від 23.11.1995 під №314. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Зважаючи на наведене, оскільки [PERSON], померла 27 червня 1996 року, за життя, 23 листопада 1995 року як член КСП ім.Шевченка с.Вересоч Куликівського району Чернігівської області включена до списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю серії І-ЧН №000013 від 23 листопада 1995 року, а отже за життя, тобто з дня видачі акта 23.11.1995, набула право на земельну частку(пай), тому і її спадкоємець за заповітом [PERSON] має право на спадкування цієї земельної частки(паю). На підставі викладеного,

Outcome: approved