Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

20.03.2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «ХТМ» з позовом до відповідачів та, уточнивши в подальшому їх прізвища, просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 109 478,13 грн., інфляційні витрати в сумі 31 186,48 грн., 3% річних у сумі 7 809,61 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що КП «ХТМ» надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства.Відповідачі, у свою чергу, не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за період з 01.11.2013 року по 31.01.2020 року у сумі 109 478,13 грн. Також, з посиланням на ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані до стягнення з відповідачів інфляційні витрати в сумі 31 186,48 грн. та 3% річних у сумі 7 809,61 грн. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.05.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі. Призначено судове засідання. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 148 474 (сто сорок вісім тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 22 копійки. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі по 525 (п`ятсот двадцять п`ять) гривень 50 копійок - з кожного окремо. 05.01.2021 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 04.12.2020 року по цивільній справі №639/1733/20 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якій просила скасувати заочне рішення суду від 04.12.2020 року по цивільній справі №639/1733/20 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, застосувати строк позовної давності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.01.2021 року заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 04.12.2020 року по цивільній справі №639/1733/20 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено.Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року по цивільній справі №639/1733/20 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - скасовано. Цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача Гура Я.В. подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала письмову заяву, в якій просила розглянути вказану справу у її відсутність та застосувати при ухваленні рішення строк позовної давності. Інші відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду - відмовлено (а.с.3). Відтак, представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, на відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті за послуги теплопостачання за період з 01.11.2013 року по 31.01.2020 року у сумі 109 478,13 грн. (а.с. 4-5). Довідками, що містяться в матеріалах справи, підтверджено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7, 15-18). Отже відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, однак мають заборгованість з оплати послуг теплопостачання, що не спростовано відповідачами в судовому засіданні. З матеріалів справи і зі змісту заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що заборгованість до теперішнього часу відповідачами не погашена. Крім того, враховуючи, що відповідачами прострочено виконання грошового зобовязання, позивачем розраховано суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 31 186,48 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 7 809,61 грн. (а.с. 6). Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV, обов`язок по укладанню договору зі споживачем покладений на виконавця послуг - житлово-експлуатаційну організацію, а не на виробника послуг, яким є позивач. Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630. Згідно з п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Як вже вище встановлено судом, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду - відмовлено. Згідно з ч.ч. 2.3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанова від 07.07.2020 року № 7128916/17-ц зазначила, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі N 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі N 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі N 663/2070/15-ц). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі N 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі N 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі N 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Отже звернення позивача до суду в грудні 2017 року з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення боргу з відповідачів, не перериває перебіг позовної давності. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідачі, отримуючи послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, вказані послуги своєчасно не оплачували, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за дані послуги за період з 01.11.2013 року по 31.01.2020 року у сумі 109 478,13 грн. Крім того, відповідачам нараховані інфляційні витрати в сумі 31 186,48 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 7 809,61 грн., що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. Разом з тим, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 20.03.2020 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності і приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання частково, в межах цього строку і в межах позовних вимог за період з 20.03.2017 року по 31.01.2020 року. Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та солідарному стягненню з відповідачів за період з 20.03.2017 року по 31.01.2020 року підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 64 924,30 грн., інфляційні витрати в розмірі 4 813,13 грн. та 3% річних у розмірі 2 464,85 грн. за той же період. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних пропущення позовної давності. Задовольняючи позовні вимоги на 50,29% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1 057,09 грн., тобто по 264,27 грн. - з кожного відповідача. В іншій частині суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial