Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

20 березня 2018 року позивач ,[PERSON], звернувся до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради Дунаєвецького району Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини мотивуючи тим, що 05 лютого 2005 року помер [PERSON] дід позивача по лінії матері, який проживав та був зареєстрований в [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно: земельна частка (пай) розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості у землі, яка перебувала у колективній власності с/с «Аврора», с.Рахнівка, Дунаєвецького району Хмельницької області, право якої посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0304957. Позивач є спадкоємцем за заповітом, оскільки при житті [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів онуку - [PERSON], заповіт від 27 грудня 2004 року, посвідчений секретарем виконкому Рахнівської сільської ради, Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №129, є не зміненим та не скасованим. Інших спадкоємців котрі могли би претендувати на спадщину не має, в нотаріальну контору після смерті [PERSON] ніхто не звертався. 16 лютого 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] з питанням оформлення спадщини після смерті [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, що належало [PERSON], померлому 05 лютого 2005 року, який проживав в [INFO] в звязку з тим, що він звернувся до нотаріальної контори після спливу строку для прийняття спадщини, встановленого чинним законодавством. В установлений законом шестимісячний термін позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки йому не було відомо про існування заповіту, зі спадкоємцем не проживав, крім того у діда були діти та багато внуків ,яким би він міг заповісти своє майно, позивач випадково дізнався про існування заповіту вчиненого на його, а тому в звязку з відмовою нотаріуса щодо оформлення спадкового майна вимушений звернутися до суду з заявою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив задовольнити позов. Відповідач: представник Дунаєвецької міської ради Дунаєвецького району Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак подав до суду відзив на позовну заяву, в якій при вирішення даного спору покладається на розсуд суду і просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 05 лютого 2005 року помер [PERSON], який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] один, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою №771 від 21.11.2017 року. Спадкоємцем за заповітом, відповідно до ст.ст.1223, 1233 ЦК України на майно померлого є [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 27 грудня 2004 року, який посвідчений секретарем Рахнівської сільської ради, Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №129, яким [PERSON] заповів все своє майно позивачу, заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі за № 41039646. Судом встановлено, що позивач в шестимісячний строк, встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, не звернувся в нотаріальну контору, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 лютого 2018 року. Згідно копії витягу зі Спадкового реєстру №50943420 від 16.02.2018р. та повідомлення приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 05 лютого 2005 року, приватним нотаріусом не заводилася. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, згідно зі ст. 1269 ЦК України, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. В пункті 24 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що позивач [PERSON] пропустив строк, необхідний для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про існування заповіту від 27 грудня 2004 року, складеного на його імя [PERSON] . Як зазначив Верховний Суд України в постанові №6-496цс17 від 06.09.2017 року, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. [PERSON] ,як єдиного спадкодавця за заповітом [PERSON], не було повідомлено про існування заповіту, а тому, враховуючи встановлені вище обставини, слід визнати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а тому вимоги позову обґрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved