Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

20 серпня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (далі - ТОВ «Волинь-зерно-продукт») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу автомобіля № 0602/10642. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що 06 лютого 2017 року між ТОВ «Волинь-зерно-продукт» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0602/10642. За умовами цього договору позивач є продавцем, а відповідач є покупцем автомобіля марки DAF, модель 85 CF.380, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно п.1.1 даного договору, продавець зобовязався передати у власність покупцю вказаний транспортний засіб, а покупець зобовязався прийняти його та оплатити за нього продавцю 272200 гривень на умовах розстрочення шляхом внесення 17 рівних щомісячних платежів по 16012 гривень 17 коп. В будь-якому випадку відповідач повинен був повністю оплатити товар до 05 липня 2018 року. На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято вказаний транспортний засіб, що підтверджено видатковими накладними та актом приймання-передачі майна. Однак після прийняття майна відповідач не здійснював проплат згідно наданої їй розстрочки, а здійснив лише три платежі: 31 січня 2018 року на суму 23500 гривень, та двічі 11 червня 2018 року на суми 14900 гривень та 3800 гривень. Таким чином, станом на 05 липня 2018 року сума основного боргу відповідача за згаданим договором становила 230000 гривень. Також п.5.1 договору купівлі-продажу передбачено, що за прострочення термінів оплати вартості товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення від суми боргу. Оскільки у вказаний договором строк покупець не виконав свого обовязку по сплаті вартості товару, він зобовязаний сплатити пеню у розмірі 8777 гривень 81 коп. У звязку з тим, що відповідач ухиляється від сплати заборгованості у повному обсязі, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 238777 гривень 81 копійок. Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року в даній справі відкрито провадження та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «Волинь-зерно-продукт» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності до суду не скеровувала, правом подачі відзиву у справі не скористалась. Тому зі згоди сторони позивача, з урахуванням положень ст.ст.128-131, 223, 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті заочно за відсутності відповідача. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст.76, 81\~ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76\~ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір купівлі-продажу є двостороннім правочином, оскільки після його укладення сторони набувають взаємних прав та обовязків стовно його предмету. У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. На підставі ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У відповідності до ч.2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Судом встановлено, що 06 лютого 2017 року між позивачем ТОВ «Волинь-зерно-продукт» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0602/10642 (далі Договір). Відповідно до п.1.1 Договору ТОВ «Волинь-зерно-продукт» зобовязалось передати у власність [PERSON], а остання зобовязалась прийняти та оплатити на умовах передбачених цим договором автомобіль марки DAF, модель 85 CF.380, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. У відповідності до п.3 Договору загальна вартість товару становить 272200 гривень з ПДВ. Зобовязання з оплати товару виникає у покупця з моменту укладення цього Договору. Загальна вартість товару сплачується покупцем на умовах розстрочення платежу та ділиться на 17 щомісячних платежів, кожний у розмірі 16012 гривень 17 копійок. Щомісячний платіж повинен був сплачуватися покупцем у гривні шляхом перерахування суми платежу на розрахунковий рахунок продавця в строк до закінчення кожного календарного місяця з врахуванням коригування суми платежу у відповідності до актуального офіційного курсу гривні по відношенню до долара США. У будь-якому випадку, покупець зобовязаний здійснити оплату 100% вартості товару до 05 липня 2018 року. Поданими позивачем видатковою накладною № 10 від 07 лютого 2017 року, а також актом № ВЗП00000010 від 07 лютого 2017 року ТОВ «Волинь-зерно-продукт» передало [PERSON] у відповідності до Договору автомобіль марки DAF, модель 85 CF.380, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Після прийняття майна відповідач в порушення п.3 Договору здійснив лише три платежі: 31 січня 2018 року на суму 23500 гривень, та двічі 11 червня 2018 року на суми 14900 гривень та 3800 гривень. Вказаний факт підтверджено поданими позивачем копіями платіжних доручень № 2PL699723, № 2PL171849 та № 2PL699847. Таким чином, станом на 05 липня 2018 року сума основного боргу відповідача за згаданим договором становила 230000 гривень (272200-23500-149003800=230000 гривень). Згідно ч.3 ст.692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Пунктом п.5.1 Договору купівлі-продажу передбачено, що за прострочення термінів оплати вартості товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення від суми боргу. Перевіряючи достовірність інформації, що міститься у поданих позивачем письмових доказах, суд погоджується із проведеним позивачем розрахунком пені здійсненим у звязку з простроченням термінів оплати вартості товару та неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо оплати, а тому приходить до висновку про правомірність її нарахування у розмірі 8777 гривень 81 коп. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Оскільки в обумовлений Договором строк відповідач не здійснив оплату товару, вимоги позивача про стягнення з першого суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідачем у спростування наданих позивачем доказів про укладання договору купівлі-продажу, суми боргу, строків повернення суми боргу, жодного доказу суду не надано. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п.п.5 та 8 ч.2 ст.16 ЦК України, примусове виконання обовязку в натурі та відшкодування збитків є способами захисту цивільних прав та інтересів. Аналізуючи наведене суд встановив, що право позивача є порушеним та підлягає захисту в судовому порядку. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 3581 грн. 67 коп.

Outcome: approved