Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що житловий будинок в якому вона проживає за адресою: [ADDRESS] належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. В даному житловому приміщенні зареєстровані: син [PERSON] , син - [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] , колишній чоловік [PERSON] , проте останній більше одного року не проживає. Відповідач жодних дій по утриманню будинку не здійснює, місце проживання та перебування невідоме. Позивачка не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачка, її представник адвокат Шевчук Н.М. не з`явились. Представником подано до суду заяву, в якій така просить справу розглянути у її та позивача відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Відповідач, в судове засідання призначене 15 березня 2021 року не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом скеровування судових повісток по місцю реєстрації, а також розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Відзиву на позов не подав, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується наявним в матеріалах справи копією Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.7). У вказаному житловому будинку окрім позивачки зареєстровані, зокрема, відповідач [PERSON] , що стверджується наявним в матеріалах справи копією довідки виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської області та відповіддю на запит суду (а.с.18, 25). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов від 29 листопада 2020 року, 29 грудня 2020 року [PERSON] , фактично не проживає за місцем реєстрації проживання протягом одного року, місце перебування невідоме (а.с.16-17). Відповідач не приймає участі у витратах по утриманню житлового будинку, не сплачує комунальні та інші платежі, не допомагає позивачці в проведенні поточних ремонтів. 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 1 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статей 41, 47 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно\~статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 319 Цивільного кодексу України\~передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Таким чином суд вважає, що відповідач добровільно покинув житловий будинок, у якому зареєстрований, а оскільки він не проживає без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратив право на користування житлом, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Такими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Outcome: approved