Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

20 жовтня 2009 року між Комунальною установою «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради (далі Фонд) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 6754, відповідно до якого: Фонд надав позичальнику кредит для реконструкції квартири терміном на чотири роки на суму 10 000,00 грн. (п. 1.1); позичальник зобовязаний повертати кредит згідно з «Графіком повернення кредиту», першу частку повернути в строк до 01.10.2010, повернути кредит в строк до 01.10.2013, але не пізніше строку, зазначеного в «Графіку повернення кредиту» (п. 4.4.3). Відповідно до графіку повернення кредиту, наведеного у додатку 2 до кредитного договору № 6754 позичальник зобовязаний був повертати кредит у такі строки: 01.10.2010; 01.10.2011; 01.10.2012; 01.10.2013. 20 жовтня 2009 року між [PERSON] (поручитель) та Фондом (кредитор) було укладено договір поруки, відповідно до якого: поручитель зобовязується перед кредитором відповідати майном (будинок) та грошовими коштами, які належать йому на прав приватної власності і на які може бути звернено стягнення, згідно з чинним законодавством України, за виконання зобовязань [PERSON] (боржник), згідно з умовами кредитного договору № 6754 від 20.10.2009 на суму 10 000,00 грн., терміном на чотири роки (п. 1); поручитель несе солідарну відповідальність з боржником перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату щорічних платежів, основного боргу, відсотків за користування кредитом у розмірі 3% річних, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором та можливих збитків (п. 2); дія цього договору закінчується після виконання зобовязань по кредитному договору божником або поручителем (п. 5). 09 грудня 2009 року між ВАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» (страховик) та Фондом (страхувальник) було укладено договір страхування кредиту № 408/09Ф-746, відповідно до якого, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 11.12.2009: предметом страхування за цим договором є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України, повязані з матеріальними збитками внаслідок неповернення позичальником [PERSON], та/або поручителем [PERSON], [INFO] у повному обсязі або частково тіла кредиту на умовах, встановлених кредитним договором № 6754 від 20.10.2009 та Договором поруки до нього від 20.10.2009 (п. 1.1); страховим випадком за цим договором є невиконання позичальником та/або поручителем своїх зобовязань перед страхувальником по поверненню застрахованої частки тіла кредиту в строк та на умовах, передбачених кредитним договором та/або договором поруки, про що страхувальником повідомлено страховика в письмовій формі (п. 3.1); у разі настання страхової події і виплати страхового відшкодування, до страховика надходять в межах виплаченого страхового відшкодування всі права вимоги страхувальника до, зокрема позичальника та поручителя (п. 5.3.4). Настання страхових випадків, а саме несплати кожного з чотирьох чергових платежів за кредитним договором № 6754, підтверджується страховими актами: від 04.07.2011 № 370, від 06.02.2012 № 471; від 04.02.2013 № 585; від 08.01.2014 № 657. Позивач здійснив на користь Фонду виплату страхового відшкодування в загальній сумі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: від 12.07.2011 № 1109 на суму 2 500,00 грн.; від 13.02.2012 № 218 на суму 2 500,00 грн.; від 15.02.2013 № 227 на суму 2 500,00 грн.; від 17.01.2014 № 83 на суму 2 500,00 грн. При цьому, позивачу була повернута частина боргу за регресною вимогою в загальному розмірі 1 550,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: від 18.04.2013 № 69120 на суму 300,00 грн.; від 29.01.2014 № 667968 на суму 1 000,00 грн.; від 01.04.2014 № 448599 на суму 250,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За приписами ст. 27 Закону України «Про страхування» та ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, особою, відповідальною за заподіяний Фонду збиток, є [PERSON], яка не виконала належним чином своїх обовязків за кредитним договором. Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування, від Фонду перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6754 від 20.10.2009. Виходячи з наведеного, суд визнає позов в частині вимог до [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог до поручителя [PERSON] суд, з огляду на положення ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи враховує висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-6ц14 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 40643118) та зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки від 20 жовтня 2009 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 01 жовтня 2013 року. За таких обставин у Фонду виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 01 жовтня 2013 року, протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки. Кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Виходячи з наведеного, позов до поручителя [PERSON] міг бути предявлений не пізніше 02 квітня 2014 року. Перехід права вимоги від Фонду до позивача по даній справі не змінює цього строку. З огляду на викладене, суд визнає позов в частині вимог до поручителя [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню у звязку із закінченням строку поруки до моменту предявлення позову. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 11.06.2015, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з [PERSON] Враховуючи вищезазначене те

Outcome: partial