Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

21.01.2019 [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із спільною заявою, відповідно до якої просили розірвати шлюб між ними, зареєстрований 21 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2536 від 21 листопада 2014 року. Заява обґрунтована тим, що заявники у шлюбі мають доньку - [PERSON], [INFO], однак сімейне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Між сторонами досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини. За таких обставин, просили шлюб розірвати. Ухвалою судді від 30.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявники в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили заяву про розірвання шлюбу задовольнити та розірвати шлюб (а.с.20). Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, 21 листопада 2014 року між заявниками [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2536 від 21 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 21.11.2014 (а.с.3). Від спільного подружнього життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 19.12.2017 (а.с.19). Між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання спільної дитини та її утримання, що підтверджується наявним в матеріалах справи договором між батьками щодо здійснення батьківських прав, утримання та визначення місця проживання дитини, посвідченого 20.01.2019 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.(а.с.10-11). Відповідно до вказаного договору місце проживання дитини визначено з матір'ю, визначено також порядок сплати грошових коштів для забезпечення належного утримання дитини, обсяг прав та обов'язків щодо виховання дитини. Положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з'ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Враховуючи докази, що містяться у матеріалах справи, з огляду на спільну заяву подружжя, договір, підписаний сторонами, обставини, викладені в заяві, про те, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 2 ст. 115 СК України). З врахуванням наведеного, суд приходить, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved