Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

21.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала що вона є власником житлового будинку за №24, розташованого по вул. Шевченка в с. Троїцько-Сафонове Казанківського району Миколаївської області. Відповідач є її колишньою квартиранткою, яка на даний час зареєстрована за вищевказаною адресою, але з липня 2017 року в зазначеному будинку не проживає, з реєстрації за місцем попереднього проживання не знялася, остання є сторонньою їй особою, не є членом її сім'ї, права користування її житлом не має, чим створює їй як власнику будинку перешкоди в користуванні своїм майном. Посилаючись на вищевикладене, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку №24, розташованого по вул. Шевченка в с. Троїцько-Сафонове Казанківського району Миколаївської області. \~ Представник\~позивача [PERSON],яка\~діє на\~підставі довіреності\~від 05.06.2018\~року, в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява в якій вона просить справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. \~ Дослідивши письмові докази та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.1999 року та реєстраційного посвідчення виданого Казанківським бюро технічної інвентаризації від 12.06.1999 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку №24, розташованого по вулиці Шевченка в с. Троїцько-Сафонове Казанківського району Миколаївської області (а.с.7-8). З липня 2017 року [PERSON] у будинку №24, який розташований по вулиці Шевченка в с. Троїцько-Сафонове Казанківського району Миколаївської області, не проживає, що підтверджується актом депутата Казанківської селищної ради села Троїцько-Сафонове Казанківського району Миколаївської області від 24.04.2018 року (а.с.11). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Казанківської селищної ради Казанківського району село Троїцько-Сафонове №190/03-15 від 24.04.2018 року уповноваженому власнику житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, с. Троїцько-Сафонове, вулиця Шевченка буд. №24 [PERSON] вбачається, що до складу сімї (зареєстрованих осіб) останньої входить: [PERSON], [INFO], яка не є родичем та не проживає за місцем реєстрації (а.с.10). \~\~\~Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~\~ Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~\~\~Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. \~\~\~Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. \~\~\~Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~\~\~Відтак, якщо реєстрація місця проживання іншої особи у житлі власника здійснює перешкоди у вільному володінні, розпорядженні та користуванні своїм житлом, він має право звернутися до суду із позовною заявою про усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання та визнання особи такою, що втратила право користування\~\~житловим приміщенням. Відповідно до ст.167 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача на постійне місце проживання до іншого населеного пункту договір найму вважається розірваним з дня вибуття. Жиле приміщення зберігається за наймачем протягом шести місяців, що видно зі ст.71 ЖК Української РСР, тому відповідач [PERSON] втратила право на житлову площу в будинку, що належить [PERSON] внаслідок відсутності понад встановлені строки. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. \~\~На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп.\~

Outcome: approved