Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

21.06.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]; стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Власником 1/3 частини є його дружина - [PERSON]. Також, у вказаній квартирі зареєстрований його син - [PERSON], 1980 року народження. З жовтня 2015 року відповідач у спірній квартирі не проживає, його особистих речей у квартирі немає, комунальні платежі [PERSON] жодного разу не сплачував. Посилаючись на ст. 405 ЦК України просить задовольнити його позов. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві (а.с.2). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, надійшла заява в якій вказує, що з позовними вимогами згоден, не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2012 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/3 кожному (а.с.5). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93526078 від 02.08.2017 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування частини квартири № 3621 від 02.08.2017 року (а.с.3-4,6). З довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 26.06.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.09.1997 року (а.с.17). Згідно з актом від 25.01.2017 року, складеним за підписами мешканців будинку [ADDRESS] і посвідченим майстром ДОЖФ № 3 КП «Новозаводське», [PERSON], 1980 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але за цією адресою не проживає з жовтня 2015 року (а.с.7). Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], без поважних причин більше одного року, особисті речі відповідача у будинку відсутні, витрати на житлово-комунальні послуги він не несе, жодних перешкод відповідачу вчинено не було щодо користування спірним приміщенням. Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як убачається з положень ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved