Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

21 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третьої особи - [PERSON], в якій просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження майном, визнавши відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] В обгрунтування своїх вимог зіслалася на те, що вона, [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу від 08 листопада 2018 року набула у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після купівлі вищевказаної квартири їй стало відомо, що в квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] Відповідач в її квартирі не проживає, а знятися добровільно з реєстрації відмовляється. Через неправомірні дії відповідача вона змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання, яке було призначено на 12 березня 2019 року о 10.00 год., позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися. Однак, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, з якої вбачається, що вона підтримує позов, просить його задовольнити, розглядати справу за її та позивача відсутності, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи та не подала відзив. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому порядку. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. У відповідності до положень ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засідання встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Договором купівлі - продажу квартири від 08 листопада 2018 року (а.с.5 -7). З договору купівлі - продажу квартири від 08 листопада 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою львівською нотаріальною конторою за р. №1-2888 (а.с.5). З довідки з місця проживання про склад сім'ї і приписки № 2771, яка видана ЛКП «Рясне - 402» 26 листопада 2018 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с.10). В силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 4 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved