Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

19 травня 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 29.09.2014 року позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 2 662 330,68 грн. у тому числі: пеню в розмірі 1 085 020,00 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 461 933,08 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 1 115 377,05 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору позики від 21.02.2011 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліра-2000» та відповідачем, [PERSON] було надано грошові кошти в сумі 8 350 000,00 грн. строком до 20.02.2012 року. Як зазначає позивач, відповідач не виконував належним чином умови договору, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням суду заборгованість за договором стягнуто. Відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконав, а лише під час примусового його виконання. Так як відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання в частині повернення коштів, позивач просить стягнути пеню на підставі п.3.1 Договору позики за 12 місяців з 16.05.2013 року по 15.05.2014 року із суми боргу 7 850 000,00 грн., що становить 1 085 020,55 грн.; 3% річних із суми 8 969 804,64 грн. за період з 02.10.2012 року по 19.06.2014 року в сумі 461 514,88 грн.; 3% річних із суми 114 975,87 грн. за період з 20.06.2014 року по 15.07.2014 року в сумі 245,70 грн.; 3% річних із суми 3 219,00 грн. за період з 02.10.2012 року по 15.07.2014 року в сумі 172,50 грн.; інфляційну складову боргу на суму 9 114 975,87 грн. за період з 02.10.2012 року по 19.06.2014 року в сумі 1 114 983,29 грн.; інфляційну складову із суми 3 219,00 грн. за період з 02.10.2012 року по 15.07.2014 року в сумі 393,76 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову так як не було вимоги позивача про сплату зазначених сум. Крім того, просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені, розрахунок сум позовних вимог є необґрунтованим, оскільки відсутні формули за якими позивач розрахував суми. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що 21.02.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліра-2000» (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір позики № 2 за яким ТОВ «Ліра-2000» передало [PERSON] грошові кошти у сумі 8 350 000,00 грн. строком до 20.02.2012 року (п. 1.2, 1.3 Договору). Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 02.10.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за договором позики в розмірі 7 850 000,00 грн.; суму штрафу у розмірі 392 500,00 грн., а також суму пені за прострочку з 20.02.2012 року до 01.10.2012 року у розмірі 727 304,64 грн., а також суму 3% річних за вказаний період прострочення в сумі 145 171,23 грн., а всього 9 114 975,87 грн. Рішення суду набрало законної сили. 18.07.2013 року на підставі рішення Шевченківського районного суду від 02.10.2012 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Ліра-2000» заборгованості за договором позики в сумі 9 114 975,87 грн., судовий збір в розмірі 3 219,00 грн. 23.12.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві Бялим М.Г. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2610/17297/2012 виданим 18.07.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представниками сторін, на виконання рішення суду 20.06.2014 року перераховано 9 000 000,00 грн. та 16.07.2014 року перераховані суми 114 975,87 грн. та 3 219,00 грн., отже рішення суду виконано в повному обсязі. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Відповідно до п.3.1 договору у разі неповернення суми позики в строк, вказаний в п.1.3. Договору, Позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Так як відповідач не виконав зобов'язання в частині повернення позики в строки, визначені умовами договору, що встановлено рішенням суду, умовами договору передбачена пеня за неналежне виконання його умов, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені, яка визначена договором позики за період визначений позивачем, тобто з 16.05.2013 року до 15.05.2014 року в розмірі 1 085 020,55 грн. із суми заборгованості 7 850 000,00 грн. Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, за тих обставин, що позивач в межах ч.2 ст.258 ЦК України пред'явив вимоги про стягнення пені за рік. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Проценти на неустойку не нараховуються (ч.2 ст.550 ЦК України). Отже, так як зобов'язання відповідача перед позивачем є грошовими, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних та індексу інфляції на суму заборгованості в розмірі 7 850 000,00 грн. (так як на неустойку (пеню та штраф), а також судові витрати відсотки та індекс інфляції не може бути нараховано) за період з 02.10.2012 року по 19.06.2014 року, що становить три відсотки річних - 403 898,63 грн. (7 850 000,00 грн. х 3 х 626 : 365 : 100) та інфляційну складову - 957 700 грн. (7 850 000,00 грн. х 1.122 (сукупний індекс інфляції). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: пеня в розмірі 1 085 020 (один мільйон вісімдесят п'ять тисяч двадцять) гривень 55 копійок; три відсотки річних в розмірі 403 898 (чотириста три тисячі вісімсот дев'яносто вісім) гривень 63 копійки та інфляційне збільшення боргу в розмірі 957 700 (дев'ятсот п'ятдесят сім тисяч сімсот) гривень 00 копійок, а всього 2 446 619 (два мільйони чотириста сорок шість тисяч шістсот дев'ятнадцять) гривень 18 копійок. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial