Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

21 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 19.08.2014 року їй стало відомо, що на все нерухоме майно, накладено арешт та заборону на його відчуження, відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2014 року. Позивач просить суд скасувати постанову № 6985446 від 09.04.2008 року винесену відділом ДВС Козелецького РУЮ та зняти арешт та заборону відчуження з всього належного їй майна. В судове засідання позивач не зявилася, надавши до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги визнає (а.с. 17). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до [PERSON] з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 4) на підставі постанови ВДВС Козелецького РУЮ № 6985446 від 09.04.2008 року накладено арешт нерухомого майна [PERSON] Відповідно до повідомлення Відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції за вих. № 03-30/12703 від 16.10.2014 року (а.с. 3) на виконанні перебував виконавчий лист № 2-154/08 від 30.01.2008 року, виданий Козелецьким районним судом про стягнення з позивача на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 601730 грн. Згідно заяви стягувача про повернення виконавчого листа без виконання ВДВС Козелецького РУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу [PERSON] [PERSON] з майна боржника не знімався. Пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось, або здійснювалось частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Згідно пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 №512/5, передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Наведені положення Інструкції не суперечать статтям 47, 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження» і не встановлюють обов'язку органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Але в той же час, норми Закону України «Про виконавче провадження» не виключають можливості зняття арешту з майна, належного боржнику, при поверненні виконавчого документа стягувачу. Так, стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає порядок та випадки зняття арешту з майна. Частиною 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом. Оскільки у даному випадку підстави для зняття арешту з майна, передбачені частинами 3,4 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні, арешт з майна боржника може бути знятий в судовому порядку згідно частини 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», так як виконавчий документ повернутий стягувачу за його заявою і необхідність забезпечення виконання рішення суду шляхом накладення арешту відпала. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved