Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В позовній заяві зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду 22 квітня 1999 року між нами був розірваний. Від даного шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім і навчається у Вінницькому транспортному коледжі на денній формі навчання, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги, оскільки позивач самостійно утримувати сина на час навчання не в змозі. З підстав зазначених вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою, у якій просила суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], який продовжує навчання у Вінницькому транспортному коледжі в розмірі 700 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою та стягувати з відповідача на користь позивача додаткові витрати у Вінницькому транспортному коледжі в розмірі ? витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В ході судового розгляду було встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2015 року, яке набуло законної сили 06 травня 2015 року, у справі № 127/5019/15-ц, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 19 березня 2015 року по 30 червня 2017 року - до закінчення навчання. З огляду на зазначене, позивачем, до початку розгляду справи по суті, було заявлено клопотання про зменшення позовних вимог, у якій остання просила суд змінити суму стягуваних аліментів за вищезазначеним рішенням суду з 300 грн. на місяць на 700 грн. Судом, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засіданні було постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, яка судом прийнята не як зменшення позовних вимог, а зміна предмета позову, оскільки заявляючи дане клопотання, позивач змінила предмет позову, а саме: з стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини на збільшення розміру аліментів, які вже стягуються за рішенням суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову із зміненим предметом позову підтримала, просила суд їх задовольнити, зазначивши, що 300 грн. аліментів, які стягуються за рішенням суду від 22 квітня 2015 року з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина на період його навчання є недостатніми, у зв'язку із чим просила змінити їх розмір з 300 грн. до 700 грн., щомісячно. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову із зміненим предметом позову не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити, пославшись на ту обставину, що сплачувати аліменти у розмірі 700 грн., у відповідача можливості не має, оскільки він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого мають доньку - [PERSON], [INFO], та яка перебуває на його утриманні. На даний час він не працює, підприємницькою діяльністю не займається, підсобне господарство, за місцем реєстрації, не має. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Правовідносини, щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання врегульовано главою 16 Сімейного кодексу України (статті 198-201). Підстави виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина врегульовано статтею 198 СК України, у відповідності до якої батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання визначено статтею 199 СК України, у відповідності до якої, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначено статтею 201 СК України, якою передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2015 року, яке набуло законної сили 06 травня 2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON], на утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 19 березня 2015 року до 30 червня 2017 року - до закінчення навчання. Вказуючи на необхідність збільшення розміру аліментів позивачка в своєму позові зазначила про недостатність розміру аліментів в розмірі 300 грн., які стягуються за вказаним вище рішення суду. При цьому позивачем не надано суду доказів, які свідчили б про зміну матеріального стану відповідача, зокрема, про можливість сплати останнім аліментів в розмірі 700 грн., щомісячно. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час офіційно не працює, що підтверджується відомостями з його трудової книжки (а.с. 24), з 22 липня 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 26), від даного шлюбу має на утриманні неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 25), підсобного господарства за місце реєстрації не утримує (а.с. 27). Тобто, в розумінні положень статті 192 СК України, відсутні докази того, що у відповідача змінилося матеріальне становище в сторону його збільшення, що може бути підставою для збільшення аліментів. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходив з наступного. Частинами 1, 2 статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За змістом статті 84 ЦПК України, склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. Так, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу врегульовано Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у відповідності до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (стаття 1). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наданий відповідачем розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 37) узгоджується із вимогами, встановлених статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Оскілки позивач [PERSON] при зверненні до суду із даним позовом була звільнена від сплати судових витрат, то витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 грн. понесенні відповідачем [PERSON], відповідно до частини 4 статті 88 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed