Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

21 грудня 2020 року до Шишацького районного суду Полтавської області суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПП «Агроекологія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Належна позивачу земельні ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва перебуває в оренді у відповідача. В липні 2019 року позивач отримала від відповідача копію відповідного договору оренди землі від 04 липня 2012 року та ознайомившись з ним дізналась, що він укладений на 25 років, хоча вказаний строк нею не узгоджувався, а даний пункт договору не відповідає її волевиявленню. Крім того пунктом 9 вказаного договору передбачено, що розмір орендної плати за землю складає 3%, що суперечить ст. 21 Закону України «Про оренду землі» згідно якої розмір орендної плати за користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення, які знаходяться у власності фізичних осіб не може бути меншим 7% грошової оцінки землі. Виявивши вказані порушення, позивач звернулась до відповідача з пропозицією розірвати спірний договір в позасудовому порядку, але її пропозиція не була прийнята. Також порушенням своїх прав та підставою для розірвання договору позивач вважає той факт, що датою укладення договір оренди землі між нею та відповідачем є 04 липня 2012 року. В той же час своє право власності на вказану земельну ділянку вона зареєструвала в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно лише 06 грудня 2018 року. Ухвалою суду від 31 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. З огляду на малозначність справи судом вирішено здійснювати її розгляд у спрощеному позовному провадженні (а.с.36). Відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому він заперечував при позову з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Відповідач вказав, що позивач помилково ототожнює момент набуття нею права власності на земельну ділянку та момент державної реєстрації цього права. Разом з тим, право власності на спірну земельну ділянку виникло у позивача за рішенням суду від 05.06.2021 тобто до моменту оформлення спірного договору. Спірний договір був підписаний позивачем, яка до 2020 року (включно) вчасно отримувала за ним оренду плату за землю. 10.07.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди землі, що свідчить про обізнаність позивача, як з фактом укладання основного договору, так із його положеннями. За ухвалою суду від 12 лютого 2021 року подальший розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, в зв`язку з чим судом призначено дату підготовчого зсідання (а.с.111). Ухвалою суду від 17 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги, наполягали на їх задоволені з підстав наведених у позовній заяві. Відповідаючи на запитання головуючого позивач пояснила, що успадкувала земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті батька. В якості правовстановлюючого документа виступало рішення суду про визнання за нею права власності на земельну ділянку в прядку спадкування. Бажаючи надалі отримували орендну плату за землю, в липні 2012 року вона звернулась до орендаря вказаної земельної ділянки - ПП «Агроекологія» та надала підтверджуючі документи щодо набуття нею права власності на земельну ділянку, а також про те, що нею замовлено виготовлення технічної документації на землю. Працівник ПП «Агроекологія» [PERSON] пояснила їй, що надалі відносно орендованої у позивача земельної ділянки продовжують зберігатись умови договору оренди землі, який був укладений між батьком позивача та орендарем. Чи підписувала того дня якісь документи в офісі ПП «Агроекологія», в тому числі й спірний договір з додатками, позивач не пам`ятає оскільки минув значний проміжок часу. В той же час вказала суду, що на договорі та додатках до нього підписи у відповідних місцях дуже схожі на її. Вказала, що починаючи з 2012 року позивач декілька років поспіль отримувала від відповідача оренду плату за землю, але вважала, що отримує їх на підставі договору, укладеного між її батьком та ПП «Агроекологія». Коли в ПП «Агроекологія» з`явились нові юристи, вона на їх прохання 10 липня 2016 року підписала додаткову угоду до договору. В подальшому вона дізналась, що окремі орендодавці відмовились підписувати додаткову угоду, в зв`язку чим підприємством було розроблено її нову форму. Працівники підприємства повідомили, що «стара» додаткова угода з [PERSON] анульована та запропонували підписати нову, але вона відмовилась. На її неодноразові прохання в липні 2019 року працівниками ПП «Агроекологія» їй було видано належний їй примірник договору оренди земельної ділянки з додатками. При ознайомлені з ним вона виявила пункти з якими не погоджується, зокрема щодо розміру орендної плати, а також укладання договору строком на 25 років. Вважає, що договір повинен був укладатись на 7 років, оскільки саме така практика існує на підприємстві на даний час. Вважає, що її права були порушені діями відповідача шляхом тривалого затягування з державною реєстрацією спірного договору, а також в зв`язку з затримкою видачі копії договору аж до 2019 року. Після оголошеної судом перерви у розгляді справи, позивач та її представник будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Відповідно до положень ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Попри вказані вимоги позивач про причини неявки суд будь-яким способом не повідомила. Від імені представника позивача адвоката Баленко Ніни Петрівни до суду каналами електронного зв`язку надійшла заява про відкладення розгляду справи через погіршення стану її здоров`я. Разом з тим, вказана заява не містить будь-якого підпису (особистого чи цифрового), надійшла з електронної адреси, яка не є офіційною адресою даного адвоката, в тому числі не міститься в Єдиному реєстрі адвокатів України, а тому суд не може встановити автора даного документа. Крім того до клопотання не додано жодного документа на підтвердження причини неявки представника позивача в судове засідання. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивач та її представник не з`явились до суду без поважних причин. На підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи суд вважає необхідним продовжити розгляд справи без участі позивача та її представника. При цьому на даний час судом не досліджено лише один документ із наданих сторонами доказів. Будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, представник відповідача в жодне підготовче та судове засідання не з`явився, доказів поважності причин неявки не навів. В зв`язку з цим розгляд справи проведено у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні юридичні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Сторонами не заперечується, що батькову позивача [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,78га, яка була передана в оренду ПП «Агроекологія» за договором оренди земельної ділянки. Після смерті [PERSON] за позивачем рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 05 червня 2012 року № 1631/532/12 визнано право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,78га 04 липня 2012 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «Агроекологія» укладено договір оренди землі за умовами якого орендодавець передає в оренду строком на 25 років земельну ділянку сільськогосподарського площею 3,78га. Розмір орендної плати становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, яка складає 84840,72 грн. (а.с.7-9). Додатками до даного договору є підписані його сторонами угода щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі від 06.07.2021 та акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.16-17). 12 вересня 2021 року відділом Держкомзему у Шишацькому районі Полтавської області видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 261104, яким підтверджено право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7793га з кадастровим номером 5325783200:00:019:0026. В якості правової підстави для виникнення права власності вказано рішення суду від 05.06.2012 № 1631/532/12 (а.с.21). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.10.2019 № НВ-0003899232019 належній [PERSON] земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7793га, яка розташована на території Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області присвоєно кадастровий номер 5325783200:00:019:0026. Земельна ділянка зареєстрована відділом Держкомзему у Шишацькому районі Полтавської області 12 вересня 2012 року. 28 жовтня 2014 року проведено державну реєстрацію речового права, а саме права оренди ПП «Агроекологія» спірної земельної ділянки строком на 25 років (а.с.9-11). 10 липня 2016 року між ПП «Агроекологія» та [PERSON] дуло укладено додаткову угоду до договору оренди землі. При цьому дата основного договору у даному документів зазначена як 04.07.2014 замість вірного 04.07.2012. Факт підписання даної угоди [PERSON] не заперечувала та пояснила суду, що не має з ПП «Агроекологія» інших орендних правовідносин, ніж ті, що передбачені оспорюваним договором. Зважаючи на такі пояснення позивача, а також на те, що у додатковій угоді наводяться дані щодо належної [PERSON] земельної ділянки, зокрема її кадастровий номер, вірна дата державної реєстрації договору оренди, суд вважає, що у даній додатковій угоді допущена технічна помилка щодо року укладання основного договору (2014 замість вірного 2012) при тому, що число та місяць співпадають. Те, що право оренди ПП «Агроекологія» належної [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 5325783200:00:019:0026 строком на 25 років відповідно до договору оренди б/н від 04.07.2012 було зареєстровано 28.10.2014 за заявою працівника ПП «Агроекологія» [PERSON] підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 28684973 від 28.10.2014 (а.с.153-154) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 11.12.2018 № 148937917 в якому містяться також дані про додаткову угоду до договору оренди землі, укладену між ПП «Агроекологія» та [PERSON] 10.07.2016 року (а.с.155-156). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2018 № 148272674 06 грудня 2018 року державним реєстратором за заявою [PERSON] від 03.12.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5325783200:00:019:0026 (а.с.147-148). Належний їй примірник спірного договору [PERSON] отримала 02.07.2019, що підтверджується її підписом у книзі реєстрації видачі договорів по Михайликівській сільській раді ПП «Агроекологія». Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, право позивача на спірну земельну ділянку виникло на підставі рішення суду яким за нею було визнано право власності щодо неї, як за спадкоємцем померлого батька [PERSON] . Відповідно до ст. 158 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. До 01 січня 2013 року право власності громадянина на земельну ділянку підтверджувалась державним актом, а реєстрація земельної ділянки відбувалась в Держаному реєстрі земель, а не у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, 01 січня 2013 року набрав чинності в повному обсязі Закон України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до п.п. 2, 9, 10 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. До 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Згідно ст. 126 ЗК України (у редакції, що діяла на момент укладання спірного договору оренди) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків визначених частиною другою цієї статті Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п. «д» ст.196 ЗК України у вказаній редакції Державний земельний кадастр включає державну реєстрацію земельних ділянок. Статтею 202 ЗК (у редакції на момент укладання договору оренди) визначалось, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент укладання договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 14 вказаного Закону у вищенаведеній редакції договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент укладання спірного договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Статтею 19 Закону було визначено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Таким чином, на момент укладання спірного договору оренди землі не передбачалась реєстрація права власності позивача на успадковану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який запрацював лише після 01.01.2013 року. Відповідно до вимог чинного на той час земельного законодавства реєстрація земельної ділянки здійснювалась у Державному реєстр земель. Той факт, що на момент укладання договору оренди землі позивач набула права власності на земельну ділянку за рішенням суду, але не зареєструвала його за собою та не отримала правопосвідчувального документа (Державного акту на землю) жодним чином не свідчить про недійсність вказаного договору, оскільки набрання чинності вказаним договором пов`язане з моментом його державної реєстрації. В даному випадку була збережена послідовність реєстрації права власності на землю та пов`язаного з ним речового права (права оренди). Так, позивач зареєструвала своє право власності на спірну земельну ділянку 12 вересня 2012 року у відділі Держкомзему у Шишацькому районі Полтавської області після присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, відповідно до положень земельного законодавства, що діяло до 01.01.2013 року При цьому державна реєстрація речового права (права оренди) вказаної земельної ділянки ПП «Агроекологія» строком на 25 років була здійснена 28 жовтня 2014 року за правилами земельного та реєстраційного законодавства, що почало діяти з 01.01.2013 року. Таким чином, реєстрація права оренди відповідача щодо вказаної земельної ділянки відбулась після реєстрації права власності позивача щодо неї, а отже доводи позивача про недійсність спірного договору з цих підстав на увагу суду не заслуговують. Зареєструвавши право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2018 року позивач лише привела наявні у неї правовстановлюючі документи у відповідність до вимог чинного законодавства в сфері реєстрації прав на нерухоме майно. Не заслуговують на увагу суду й доводи позивача про те, що визначений у спірному договорі розмір орендної плати у вигляді 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки не відповідає вимогам ст. 21 Закону України «Про оренду землі», якою нібито передбачено, що вона не може бути меншою ніж 7 відсотків її грошової оцінки. Так, відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент укладання спірного договору) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Жодних положень про чітко визначений мінімальний розмір орендної плати вказана стаття не містить. На думку суду неспроможними є доводи позивача про те, що вона не укладала спірного договору оренди землі, зокрема не погоджувала строк його дії. Так, пояснення позивача в цій частині є досить розмитими та неконкретними. Зокрема позивач вказала, що підписи на спірному договорі та додатках до нього начебто належать їй, але обставин підписання вказаних договорів вона не пам`ятає. Призначати з даного питання судово-почеркознавчу експертизу вона не бажає. При цьому свою позицію про те, що вона не укладала спірного договору позивач обґрунтовує тим, що копія договору була надане їй не відразу, а лише в 2019 році та їх не «подобається» зазначений у договорі строк його дії тривалістю 25 років, в той час як інші орендодавці укладають аналогічні договори з відповідачем на 7 років. Суд вважає, що пояснення позивача надані таким чином, щоб ухилитись від однозначної відповіді на питання головуючого про те чи підписувала вона спірний договір. В то же час дії позивача після отримання нею у спадок після смерті батька земельної ділянки свідчать про намір продовження раніше існуючих орендних відносин з ПП «Агроекологія», що позивач не заперечує. Зокрема остання пояснила суду, що з метою отримання орендної плати за землю, вона після отримання судового рішення про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку звернулась до офісу відповідача та надала його працівнику [PERSON] певні документи для оформлення орендних відносин. При цьому, починаючи з 2012 року, позивач на протязі декількох років отримувала від ПП «Агроекологія» орендну плату за вказану земельну ділянку та навіть підписала в 2016 році додаткову угоду до договору оренди, якою передбачено збільшення розміру орендної плати. Доводи позивача про те, що отримуючи орендну плату за землю вона вважала, що вказана плата продовжує нараховуватись по договору оренди, який був укладений між її батьком (за його життя) та ПП «Агроекологія» на увагу суду не заслуговують Так, після смерті батька позивача припинились всі його права та обов`язки за даним договором, а відповідна земельна ділянка була успадкована позивачем, тобто саме до неї перейшли всі права та обов`язки власника даної земельної ділянки. При цьому допитана судом свідок [PERSON] повідомила суд, що в 2012 року вона працювала юристом ПП «Агроекологія» та займалась питаннями оформлення договорів оренди з пайовиками. Підприємством використовувалась типова форма договору, яка була внесена в комп`ютер та безпосередньо в ньому до договору вносили необхідну інформацію щодо власника, характеристики земельної ділянки тощо. На той час переважна більшість договорів укладалась строком на 25 років. При цьому орендодавці не заперечували проти цього, оскільки підприємство платило достойний розмір орендної плати, особливо в натуральній формі. На даний час незначна кількість договорів оренди укладається на мінімальний строк 7 років. В будь-якому випадку строк на який укладається договір залежить від побажань орендодавця. Свідок підтвердила, що в 2012 році позивач [PERSON] підписувала в її присутності договір оренди землі з ПП «Агроекологія» та додатки до нього у вигляді акту приймання-передачі земельної ділянки та угоди щодо виплати орендної плати в натуральній формі. При цьому позивач надавала копію судового рішення про визнання за нею права власності на земельну ділянку та інші необхідні документи. Договір не був зареєстрований відразу в 2012 році, оскільки земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер. З 01.01.2013 року суттєво змінились вимоги законодавства щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно та в зв`язку цим та чергою, яка утворилась при державній реєстрації, спірний договір був зареєстрований лише в 2014 році. Копії примірників договорів видаються орендодавця після проведення їх реєстрації, на їх вимогу. Відразу примірний договору оренди землі не був наданий [PERSON] , оскільки він подавався на реєстрацію. Після реєстрації [PERSON] для отримання свого примірника договору до відповідача не зверталась, аж до 2019 року. Відразу після відповідного звернення [PERSON] їй було видано належний їй примірник договору з усіма додатками, про що мається її власноручний запис у книзі видачі договорів. При цьому в 2016 році [PERSON] підписала додаткову угоду до договору оренди землі та не висловлювала жодних заперечень щодо відсутності у неї примірника основного договору чи його змісту. Суд вважає, що факт несвоєчасної реєстрації договору оренди землі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та несвоєчасного отримання відповідачем копії належного їй примірника спірного договору жодним чином не свідчить про недійсність оспорюваного договору. Разом з тим спірний договір містить всі істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент його укладання). Незважаючи на вимоги цивільно-процесуального законодавства щодо обов`язку доказування та змагальності процесу позивачем не доведено існування будь-яких достатніх та передбачених законом підстав для визнання спірного договору оренди землі недійсним, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають. Документально підтверджені судові витрати у справі становлять 840,80 грн. сплаченого позивачем судового збору, які суд керуючи вимогами ст. 141 ЦПК України відносить на її рахунок. Відповідачем не надано суду розрахунку та належних доказів щодо розміру понесених ним судових витрат. До закінчення судових дебатів відповідачем не подано заяву про надання вказаних доказів після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Таким чином, підстави для розподілу судових витрат, що були понесені відповідачем відсутні. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: dismissed