Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

21.08.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 5790,70 грн., нарахований індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 2113,87, грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 459,47 грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач був власником кв. [ADDRESS] до 25.05.2018 року та вказаного дня відчужив зазначену квартиру за договором купівлі-продажу. Відповідно до умов п. 15 цього договору, продавець зобов`язується нести витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг до дня передачі квартири, тобто до 25.05.2018 року. У період з 01.07.2014 року по 25.05.2018 року відповідач був споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: [ADDRESS] на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору в газеті «Хрещатик» 05.08.2014 року, відповідач на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг по договору не подавав. Обґрунтовуючи свої вимог позивач посилається на положення п.п. 1.1., 3.1. договору та норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. Також відповідач вказує, що за змістом постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13, поскільки зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг. Позивач вказує, що відповідач своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.07.2017 року по 25.05.2018 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав належним чином, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 5790,70 грн. На підставі положень ст. 625 ЦК України позивачем також нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 459,47 грн. та інфляційні втрати в сумі 2113,87 грн. Ухвалою суду від 29.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 12.09.2019 року, однак у встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 17.09.2019 року до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заперечення проти позовних вимог. У вказаній заяві відповідач просив суд призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребувати Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо кв. [ADDRESS] та при розгляді справи застосувати наслідки спливу строку позовної давності. У вказаній заяві відповідач також зазначив, що фактично в нього було лише 2 робочих дні для вивчення матеріалів, укладення договору з адвокатом, написання заперечень та направлення їх суду. Також відповідач вказує, що не є власником квартири та не укладав із позивачем договору. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності при зверненні до суду. Ухвалою суду від 19.09.2019 року залишено без задоволення заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.09.2019 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. 22.10.2019 року до суду на виконання ухвали про витребування доказів надійшов Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. За змістом ст.ст. 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Як вбачається з матеріалів справи у газеті Хрещатик від 05.08.2014 року №110 (4510) розміщено повідомлення про публічний договір (оферту) з надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а також зміст договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). У повідомленні зазначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживача від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. За змістом п.п. 1.1, 3.1. договору, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до положень ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України №630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положення ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був власником кв. [ADDRESS] , та 25.05.2018 року уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, яким передав квартиру у власність [PERSON] . При цьому у п. 15 цього договору зазначено, що продавець зобов`язується нести витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг до дня передачі квартири. За змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з 25.05.2018 року власником кв. [ADDRESS] є [PERSON] . Отже, станом на час вирішення спору, відповідач не є власником квартири. За наданою стороною позивача довідкою від 26.07.2019 року та розрахунком заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2014 року по травень 2018 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 5790,70 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість починаючи з липня 2014 року та до дня відчуження ним своєї квартири, тобто до 25.05.2018 року. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, зі змісту наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2018 року вбачається, що до відчуження кв. [ADDRESS] відповідач був її власником на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30 грудня 2017 року. Отже, відповідач був власником кв. [ADDRESS] з 30.12.2017 року по 25.05.2018 року. Жодних доказів про наявність будь-якої правової підстави для заявлення вимог про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.07.2014 року до 30.12.2017 року матеріали справи не містять і таких обставин судом не встановлено. Натомість саме на позивача покладено обов`язок з доведення позовних вимог. За таких умов обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг лише за період у який останній був власником зазначеної квартири, тобто з січня по травень 2018 року, що дорівнює 722,59 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. За наведених умов вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають до часткового задоволення в межах періоду січень - травень 2018 року, що становить 26,27 грн. та 74,64 грн. відповідно. Наведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період, що підлягає до задоволення, перевірений судом та є вірним. Вимоги відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності у даному випадку є безпідставними, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення боргу та відповідних нарахувань на суму заборгованості за період з 01.07.2014 року по 30.12.2017 року у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю таких позовних вимог. При цьому, стягнення з відповідача суми заборгованості з нарахуваннями у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період січень-травень 2018 року, заявлено в межах строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. Враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства України, позовні вимоги підлягають до частково задоволення шляхом стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 722,59 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 26,27 грн. та інфляційних втрат в сумі 74,64 грн., а всього 823,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial