Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

21 серпня 2020 року позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 27 червня 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», назву якого замінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] не виконував взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснював щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12671 грн. 30 коп., яка складається з: 8509 грн. 15 коп. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі 8509 грн. 15 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3595 грн. 78 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 566 грн. 37 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України та судові витрати в розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. 09.11.2020 року представник позивача, в порядку ст.179 ЦПК України, подав до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити вимоги банку, обґрунтовуючи тим, що відповідач [PERSON] підписанням Анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, у зв`язку з чим отримав кредитну картку «Універсальна» на яку було встановлено кредитний ліміт. З виписки із карткового рахунку вбачається, що відповідач активно користувався грошовими коштами, шляхом отримання коштів через банкомат та здійснення розрахунків через термінали в касах магазинів, але допустив прострочення зі сплати кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі. Крім того зазначив, що відповідачем [PERSON] не надано жодного доказу важкого фінансового становища. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково та пояснили, що дійсно 27 червня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ним було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредитну картку з встановленим кредитним лімітом у розмірі 2000 грн., якою користувався за власними потребами та завжди намагався своєчасно її поповнювати не допускаючи прострочки платежів і порушення умов кредитного договору. У травні 2019 року захворів та був госпіталізований до кардіологічного відділення медичного закладу, де було діагностовано захворювання: вегетативна дисфункція синусового вузла з нападами МЕС, соматоформний вегетативний розлад коморбідний із серцевою патологією, та визначено потребу в імплантації двокамерного електрокардіостимулятора. В подальшому йому було проведено хірургічну операцію на серці та встановлено електрокардіостимулятор. На даний час, відповідно до довідки МСЕК №403287 від 01.08.2019 року, йому встановлена ІІІ-група інвалідності за загальним захворюванням. Враховуючи його тяжке матеріальне становище, яке виникло через тяжку хворобу та післяопераційну реабілітацію, вважає, що з нього підлягає стягненню лише отриманий ним кредитний ліміт у розмірі 2000 грн., а заявлена до стягнення позивачем АТ КБ «ПриватБанк» додаткова сума у розмірі 10671 грн. 30 коп., є занадто обтяжливою та такою, що не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, тому просили відмовити у задоволені позовних вимог у цій частині. Вислухавши доводи відповідача, його представника, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Матеріалами справи встановлено, що 27 червня 2018 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», назву якого замінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір з використанням кредитки «Універсальна», згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк». Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] було встановлено кредитний ліміт 2000 грн., який в подальшому було: 29.06.2018 року зменшено до 500 грн.; 29.06.2018 року збільшено до 1990 грн.; 12.07.2018 року збільшено до 2000 грн., та станом на 19 січня 2019 кредитний ліміт становив 0 гривень (а.с.13). Кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки. Згідно довідки за кредитним договором було надано кредитну картку за № [NUMBER] дата відкриття 27.06.2018 року, терміном дії до 03/22 (а.с.14). У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, які викладені на сайті www.privatbank.ua., складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування (а.с.15-16). До кредитного договору банк надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.19) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. (а.с.20-63), які не підписані позичальником. Згідно з доданим Банком до позову розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 19 травня 2020 року складає 12671 грн. 30 коп., а саме: 8509 грн. 15 коп. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі 8509 грн. 15 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3595 грн. 78 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 566 грн. 37 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України (а.с.7-10). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обставин, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17). При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Оскільки Умови та правила надання банківських, розміщені на сайті www.privatbank.ua., які містяться в матеріалах справи, не містять підпису [PERSON] , а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 27 червня 2018 року шляхом підписання Анкети-заяви. Разом із тим, зі змісту власноручно підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту вбачається, що останній був ознайомлений з умовами кредитування у АТ КБ «ПриватБанк» за кредитною карткою «Універсальна» (а.с.17-18), за якими процентна ставка у межах пільгового періоду складає 0,00001%, поза його межами 43,2%; процентна ставка є фіксованою та може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладення додаткової угоди до договору про споживчий кредит. Повернення кредиту відбувається шляхом сплати до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту складає 86,4% . Надана позичальнику ця інформація була чинною до 12 липня 2018 року, отже, є підстави вважати, що підписавши 27 червня 2018 року анкету-заяву, позичальник висловив свою згоду з умовами кредитування. Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача (а.с.11-12) та наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.7-10) [PERSON] , взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному розмірі, внаслідок чого станом на 19 травня 2020 року заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредита) складає 8509 грн. 15 коп. та заборгованість за простроченими відсотками складає 3595 грн. 78 коп. Враховуючи, що пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також надав підписані позичальником основні умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту), з якими [PERSON] ознайомився в день отримання кредиту та підписав їх, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредита) та заборгованості за простроченими відсотками. Суд вважає, що не підлягають до стягнення із відповідача [PERSON] проценти, нараховані на прострочений кредит, на підставі ст.625 ЦК України, у розмірі 566 грн. 37 коп., виходячи з наступного. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення вищевказаних відсотків, у позовній заяві посилався на п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01 березня 2019 року), відповідно до якого в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». Із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що банк нараховує відсотки згідно статті 625 ЦК України з 01 лютого 2020 року по 19 травня 2020 року за процентною ставкою 84%. Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками згідно статті 625 ЦК України, не у розмірі, встановленому законом (3% річних), а у розмірі, зазначеному в Умовах та правилах надання банківських послуг (84%). Проте, як вже зазначалось, Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 27 червня 2018 року, а тому суд вважає за необхідне відмовити у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит у відповідності до статті 625 ЦК України. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12104 грн. 93 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредита (простроченим тілом кредита) у розмірі 8509 грн. 15 коп. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3595 грн. 78 коп. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2008 грн. 04 коп. (12104,93 грн. х 100 : 12671,30 грн. = 95,53%, 2102 х 95,53% = 2008 грн. 04 коп.).

Outcome: partial