Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

21 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] В»ячеславовича про позбавлення права користування житлом, просить суд визнати недійсним ордер №00015 від 29.07.2014 року, виданий [PERSON], виселити його без надання іншого житлового приміщення з кімнат в гуртожитку № 225-226-226а, що знаходиться за адресою м.Полтава, вулиця Курчатова, 18, зняти його з реєстраційного обліку по даній адресі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй як працівнику ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» надано для проживання кімнату в гуртожитку за адресою м.Полтава, вулиця Курчатова,18, в якій вона проживала разом з сином та чоловіком. Її чоловік, [PERSON], не був зареєстрований за даною адресою. 30.07.2014 року їй стало відомо про те, що її чоловік отримав ордер на кімнату, в якій вона проживає, та зареєструвався в ній. 31.07.2014 року рішенням Київського районного суду м.Полтави шлюб між ними розірвано. Отже, у звязку з цим вона вважає, що її чоловік неправомірно отримав ордер на житлове приміщення та зареєструвався в ній, оскільки шлюбні відносини між ними закінчились, а тому просить суд задовольнити її позов. 12 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась в суд з заявою до відповідача [PERSON] В»ячеславовича про зміну предмету та підстав позову. В заяві вказувала на обставини, викладені в позовній заяві від 21.08.2014 року та крім того зазначала, що з вересня 2014 року [PERSON] житловим приміщенням не користується, разом з нею не проживає, за комунальні послуги не сплачує, не отримує кореспонденцію за вказаною адресою, його особистих речей у квартирі (секції) немає, жодних стосунків вони не підтримують, його місце проживання в даний час їй невідомо. Враховуючи відсутність відповідача за місцем мешкання понад шість місяців без поважних причин та відсутність іншої домовленості між ними, вважає, що він втратив право на користування житловим приміщенням. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні її мати, яка на даний час проживає з нею, відповідачу не чинили. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад шість місяців без поважних причин. На даний час їй стало відомо, що відповідач проживає за адресою: [INFO]. Виконавче провадження про стягнення аліментів відкрито в Ленінському ВДВС Полтавського МУЮ за фактичним місцем проживання відповідача. Просила суд позбавити [PERSON] В»ячеславовича, [INFO] права користування житловим приміщенням в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Курчатова, буд.№18, квартира (секція) №225-226-226а. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заяву про зміну предмету та підстав позову від 12.05.2015 року підтримали, просили заяву задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] з заявою про зміну предмету та підстав позову від 12.05.2015 року не згодний. Просив суд в задоволенні даної заяви відмовити за безпідставністю. Представник УДМС України в Полтавській області в судове засідання не зявився, але надав суду лист, в якому просив слухати справу у його відсутності. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника УДМС України в Полтавській області. Представник ДП «Продмашжитло» [PERSON] в судовому засіданні з заявою про зміну предмету та підстав позову від 12.05.2015 року згоден. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника ДП «Продмашжитло» [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою м.Полтава, вулиця Курчатова,18 перебуває на балансі ПАТ «Полтавський машинобудівний завод», а ДП «Продмашжитло» здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території на підставі договору. Приймати рішення щодо поселення осіб до гуртожитку відноситься до компетенції ПАТ «Полтавський машинобудівний завод». Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» №53 від 04.08.2014 року (а.с.9) встановлено, що [PERSON] дійсно працює на ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» на посаді сестра медична лікарняно-оздоровчого пункту з 10 червня 2002 року (наказ про прийняття на роботу №58-а від 10.06.2002 року) по теперішній час. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] В»ячеславович та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31.07.2014 року (а.с.12) шлюб між [PERSON] В»ячеславовичем та [PERSON] розірвано. Відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» від 30.09.2013 року №81 «Про поселення в гуртожиток по вул.Курчатова, 18» (а.с.6) [PERSON], яка проживає в кімнаті №220, переселено в кімнати №225-226 в гуртожитку по вул.Курчатова, 18. Згідно наказу Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» від 12.11.2013 року №95 «Про поселення в гуртожиток по вул.Курчатова,18» (а.с.5) [PERSON], яка проживає в кімнаті №225 по вулиці Курчатова,18 в м. Полтава надано кімнату №226. 12.11.2013 року з [PERSON] укладено договір найму житла на кімнати №225,226,226а (а.с.7-8). В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечував представник відповідача [PERSON], що відповідач [PERSON] В»ячеславович з вересня 2014 року в житловому приміщенні в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Курчатова, 18, квартира (секція) №225-226-226а не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, за квартиру та комунальні послуги відповідач не сплачує. Дані твердження представника відповідача узгоджуються з поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили суду, що в спірній квартирі відповідач [PERSON] з вересня 2014 року не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, за квартиру та комунальні послуги він не сплачує. Обставини, викладені в заяві про зміну предмету та підстав позову від 12.05.2015 року крім показів свідків [PERSON], [PERSON], пояснень представника відповідача [PERSON], також підтверджуються [PERSON] про не проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі (а.с.167-171). Судом не приймаються до уваги пояснення представника [PERSON], що відповідач [PERSON] В»ячеславович був змушений залишити спірну квартиру, його речі були виставлені позивачем за двері квартири. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] під примусом залишив спірну квартиру. Також відсутні докази того, що позивач виставила його речі за межі квартири. Навпаки, в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що відповідач [PERSON] спірну квартиру залишив добровільно, особисті речі ним були вивезені добровільно. До правоохоронних органів відповідач [PERSON] з приводу незаконного позбавлення його житлової площі не звертався. Письмові докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні. А тому суд приходить до висновку, що переконливих доказів представником відповідача [PERSON] щодо поважності причини відсутності відповідача [PERSON] в спірній квартирі не надано, не надано представником відповідача доказів, що [PERSON] дійсно намагався вселитися та проживати в спірній квартирі. Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1ё2.04.1985 року №2 з наступними змінами і доповненнями Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням стаття 71 ЖК України, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сімї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сімї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] залишив квартиру добровільно. Отже, він втратив право на користування нею. На підставі наявних доказів у справі, встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved