Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

20.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.09.2000 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 550 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, чим ставить сім'ю у скрутне матеріальне становище, а їй одній важко утримувати дітей, так як щодня потрібно купувати продукти харчування, одяг, ліки та інше. Відповідач є працездатним, на обліку, як безробітній в центрі зайнятості не знаходиться, тому має можливість та повинен виконувати обов'язки по утриманню неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 550 грн. щомісячно на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення ними повноліття. Суду пояснила, що з відповідачем однією сім'єю не проживає протягом трьох місяців. Діти проживають з нею, обов'язки по утриманню дітей повністю покладено на неї, оскільки відповідач протягом останніх трьох місяців на утримання дітей надав тільки 200 грн., тоді як вона в місяць на утримання кожної дитини витрачає в середньому 600-700 грн. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 550 грн. на утримання кожної дитини викликаний тим, що діти повинні отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька на придбання продуктів харчування, одягу, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 550 грн. щомісячно на утримання кожної дитини, так як є працездатним, фізично здоровим, як їй стало відомо, працевлаштувався на сезонну роботу. Для того, щоб забезпечувати дітям належне утримання, вона наймається на різні неофіційні роботи, отримує в середньому 700 грн. від таких заробітків, яких недостатньо для утримання дітей, тому їй допомагають батьки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що три місяці проживає окремо від сім'ї. Протягом вказаного часу надав на утримання дітей 200 грн., так як не отримував заробітку. На даний час, в березні 2014 року, він працевлаштувався слюсарем на сезонні роботи в ТОВ «Рахнянсько-Лісовий консервний завод», йому встановлено заробіток в середньому в сумі 1080 грн. Він працездатний, фізично здоровий, протипоказань лікарських комісій щодо працевлаштування не має, власного будинку чи транспорту - не має, проживає разом із сім'єю своєї сестри у будинку останньої. Просить про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, але заперечує щодо визначення розміру аліментів в сумі по 550 грн. на кожну дитину, оскільки не в змозі сплачувати таку суму щомісячно на утримання дітей. Він може сплачувати на утримання дітей по 430 грн. щомісячно на кожну дитину. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Шлюб розірвано 20.03.2014 року, що вбачається із пояснень в судовому засіданні позивачки та не заперечується відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER] (а.с.5,6). З 1.01.2014 року сторони однією сім'єю не проживають, що вбачається із пояснень в судовому засіданні позивачки та не заперечується відповідачем. Діти сторін - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю та знаходяться на її повному утриманні, що вбачається із довідки виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради від 17.03.2014 року за №1681 (а.с.7). Відповідач необхідних коштів на утримання дітей не надає, надавши позивачці протягом останніх трьох місяців для придбання речей дітям 200 грн. При цьому, суд встановив, що відповідач працездатний, медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, фізично здоровий, працює, не має на утриманні інших осіб, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, що стверджував в судовому засіданні відповідач і не заперечила позивачка. Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дітей та їх утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, покладено саме на неї, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача, так як вона наймається на тимчасові роботи, веде підсобне господарство з метою забезпечення дітям гідних умов для проживання, навчання, здоров'я. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі по 550 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама, без участі відповідача, несе обсяг витрат на утримання дітей, зокрема, на придбання одягу, продуктів харчування, шкільного приладдя, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2000 року, який розірвано 20.03.2014 року, що вони мають спільних дітей: доньку [PERSON] та сина [PERSON], утримання яких є предметом даного спору, що діти знаходяться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча є фізично здоровим, працездатним, працює, отримує заробітну плату та витрачає кошти на власні потреби. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не заперечує щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 430 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 20.03.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми сторін повноліття, враховуючи, що відповідач працевлаштований сезонно, отримує мінімальну заробітну плату, тому розмір аліментів на дитину, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в межах мінімальної соціальної гарантії, передбаченої ч.2 ст.182 СК України, тобто в межах мінімального розміру аліментів. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони мали б тоді, коли б утримувалися за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial