Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

20 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акта, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нове життя» розміром 2,7 у умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області. Спадщину після смерті батька прийняли двоє його дітей: [PERSON] [PERSON]по ? частині спадкового майна та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивачеві стало відомо, що розпорядженням голови Фастівської районної державної адміністрації відповідачу надана згода на оформлення державного акта на право приватної власності на землю взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) площею 1,58 га та 10.01.2010 року він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1732 га, тобто площею в 2 рази більшою, ніж зазначено в розпорядженні. Позивач вважає, що отримання відповідачем, як власником ? частин земельної ділянки, державного акта на всю земельну ділянку є незаконним і таким, що грубо порушує його права власника на іншу ? частину цієї землі, тому просить визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 3,1732 га цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий № [NUMBER], виданий 19.01.2010 року Фастівським районним відділом земельних ресурсів та скасувати державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки, номер запису № 8424371 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, який був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, за викликом суду не з'явився, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON],після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нове життя» розміром 2,7 у умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] (а.с.12) Сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 609 та за № 612 відповідно, після смерті батька, [PERSON] та [PERSON] отримали право на ? частину спадкового майна: жилого будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] та земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності «Нове життя» розміром 2,7 у умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області (а.с.13,14). Таким чином, позивач та відповідач, як співвласники земельної ділянки мають однакове право на цю земельну ділянку в обсягах, які відповідають їх частці. Разом з тим, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,1732 га цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: масив-земельні частки (паї), діл.11 Малополовецька сільська рада, Фастівського району Київської області (а.с.17). Виготовлення та видача державного акта серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] проводилося Фастівським районним відділом земельних ресурсів. Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються положеннями Конституції України та Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 цього Кодексу. Частиною 2 та 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою усуб'єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Згідно зі ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.126 цього кодексу, право власності на земельнуділянку і право постійногокористуванняземельноюділянкоюпосвідчуєтьсядержавним актом. Згідно із ч. 1 ст. 155 ЗК України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.86, п. «в» ч.1 ст.87, ст.88 ЗК України при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами виникає право спільної часткової власності на земельну ділянку, коли така земельна ділянка перебуває у спільній власності декількох осіб із визначенням частки кожного з учасників спільної власності. Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно з п.п.2.1, 2.2, 2.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, що затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04 травня 1999 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України за №354/3647 від 04 червня 1999 року, якою було врегульовано спірні правовідносини на момент видачі відповідачу оскаржуваного державного акту на право приватної власності на землю, підготовчі роботи зі складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку в обов'язковому порядку включають в себе аналіз правовстановчого документа, що посвідчує перехід права власності на землю. Таким чином, як слідує з наведених вище приписів законодавства, при умові одержання декількома особами земельної ділянки у спільну часткову власність в порядку спадкування, відповідне право (право спільної часткової власності на земельну ділянку) для таких осіб посвідчується державним актом на право приватної власності на землю, виданим на ім'я всіх співвласників. Окремий державний акт на котрогось із співвласників щодо належної йому часткиможе бути виданий тільки після виділення такої частки в окрему земельну ділянку згідно із вимогами Земельного кодексу України. Як встановлено судом, відповідно до розпорядження від 19 серпня 2004 року № 439 Фастівської районної державної адміністрації Київської області погоджено оформити право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв)посвідченого Державними актами на право приватної власності на землю взамін земельних сертифікатів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Малополовецької сільської ради та власника земельних часток (паїв) провести державну реєстрацію права власності на землю (а.с. 15). Відповідно до архівної довідки архівного сектору Фастівської районної державної адміністрації від 12.12.2016 року № 06-03/308, розпорядженням Фастівської районної державної адміністрації від 19 серпня 2004 року № 439 [PERSON] надається згода на оформлення державних актів на право приватної власності на землю площею 1,58 га взамін сертифікатів на земельну частку (пай) (а.с. 16). Як вбачається з матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], виготовлена Київською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсах»(а.с.56-72). За результатами розгляду технічної документації Фастівським районним відділом земельних ресурсів погоджено та прийнято рішення про можливість оформлення права власності на земельну ділянку площею 1,58 га в межах Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області. Разом з тим, як встановлено судом, при виготовленні технічної документації та видачі державного акта серії [NUMBER] було допущено помилку, а саме право власності зареєстровано на всю земельну ділянку, тобто без урахування того, що [PERSON] має право лише на ? цієї земельної ділянки. Таким чином, отриманий відповідачем [PERSON], як учасником права спільної часткової власності на земельну ділянку розміром 3.1732 в умовах кадастрових гектарів, державний акт на право власності на землю на цілий об'єкт права спільної часткової власності, а не на належну йому 1/2 частку у цьому майні, є таким, що складений та виданий із грубим порушенням норм законодавства, діючого на момент його видачі, в зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved