Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

20 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, яке набрало законної сили 15.04.2019 року, з нього стягуються аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Станом на вересень 2021 року сума заборгованості по аліментам складає 47195,06 грн., яка утворилася з січня 2019 року по вересень 2021 року. 31.05.2019 року він був звільнений з роботи. В листопаді 2020 року захворів на корона вірусну хворобу, після чого тривалий час був на реабілітації. У зв`язку з чим не мав можливості працювати та отримувати дохід. З травня 2021 року він вийшов на пенсію. Відрахування половини пенсії залишають йому на існування 1100,00 грн., що є меншим ніж прожитковий мінімум. Посилаючись на викладене, просив звільнити його від заборгованості по аліментам. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.7). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого старшим державним виконавцем Очаківського відділу державної виконавчої служби Шимків І. від 15 вересня 2021 року № 101-35/1-18069, заборгованість [PERSON] по аліментам з примусового виконання виконавчого листа № 483/159/19 станом на вересень 2021 року складає 47195,03 грн. (а.с.27). Статтею 180\~СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 4 ст.\~195\~СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. В свою чергу ст.\~187\~СК України визначає порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, тобто за його заявою, а не на підставі рішення суду. Згідно зі ст.197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може за передбачених статтею 197 Сімейного кодексу\~України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. [PERSON] в обґрунтування позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам зазначив, що 31.05.2019 року його було звільнено з роботи, а в листопаді 2020 року він захворів на коронавірусну хворобу та після виписки з лікарні був змушений протягом тривалого часу перебувати вдома на амбулаторному лікуванні, мав тривалий час реабілітації. Як вбачається з виписки із медичної картки амбулаторного хворого, виданої Куцурубським Центром первинної медико-санітарної допомоги, [PERSON] захворів на коронавірсуну хворобу 21 листопада 2020 року амбулаторно. З 30 листопада 2020 року госпіталізований в ковідний госпіталь та лікувався з 30 листопада 2020 року по 10 грудня 2020 року. З 30 грудня 2020 року по 10 січня 2021 року лікувався в денному стаціонарі Іванівського пункту. З 11 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року проходив амбулаторне лікування (а.с.15). Доказів тривалої реабілітації від хвороби та призначене у зв`язку з цим лікування, позивачем не надано. На підтвердження витрат на лікування, позивачем надано квитанції на придбання ліків, однак суд частково оцінює ці докази критично, оскільки останній не надав підтверджень, що деякі ліки призначались лікарем саме для реабілітації після перенесеної хвороби. Також, як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач зазначає важкий матеріальний стан у зв`язку з тим, що його було звільнено з роботи з 31 травня 2021 року. Однак, будь-яких доказів неможливості працевлаштуватися або стати на облік у службу зайнятості, позивачем не надано. До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, проте таких вимог позивачем не було заявлено. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення. Крім того, позивач проходив лікування з листопада 2020 року по лютий 2021 року, а заборгованість по аліментам утворилася з січня 2019 року. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтями 7, 155\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На підставі\~вищевикладеного,\~аналізуючи зібрані\~у справі\~докази,\~кожний окремо\~та всі\~в сукупності,\~суд доходить\~висновку,\~що позивачем\~не доведені\~підстави для\~звільнення його\~від сплати\~заборгованості по\~аліментам,\~тому у\~задоволенні позову\~слід відмовити. Судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed