Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

21.12.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказує, що з 04.02.2005 р. вона уклала шлюб з відповідачем. В лютому 2008 року під час проживання однією сім'єю вони з відповідачем за спільні сімейні кошти придбали автомобіль «Hyundai Tucson», який був зареєстрований в Криворізькому ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області із присвоєнням реєстраційного номера [NUMBER]. Автомобіль був зареєстрований на ім'я [PERSON], а в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу в графі «особливі відмітки» зазначено, що вона має право керування автомобілем. Відповідачем не заперечується та обставина, що автомобіль був придбаний за кошти подружжя, та весь час використовувався для сімейних потреб. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки відповідач позов визнала, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.02.2005 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб - а.с.4, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] - а.с.12. Згідно акту № 025 від 08.12.2016 р. про оцінку вищевказаного транспортного засобу, ринкова вартість об'єкта оцінки складає - 99 994,40 грн. - а.с.12-14. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружити та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Пленумом Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що заява відповідача надана до суду про визнання позову, не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує права, свободи чи інтереси як сторін так і інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved