Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

19 серпня 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та виселення, в якому просила усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням, а саме будинком № 54 по вул.Волонтерівській в м.Маріуполі Донецької області, шляхом виселення відповідача [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що будинок № 54 по вул.Волонтерівській м.Маріуполя є її приватною власністю. Згідно договору купівлі-продажу даного будинку, укладеному між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений 21.03.2005 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним №1-113, право власності було зареєстроване на імя [PERSON]. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, відповідно до свідоцтва про зміну імені [PERSON] змінила прізвище на «Рудова». На теперішній час відповідач мешкає разом з позивачкою та їх неповнолітніми дітьми у вказаному будинку, зловживає алкогольними напоями, негативно впливає на виховання дітей, влаштовує сварки і бійки, на профілактичні бесіди працівників поліції не реагує, крім того, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, навпаки руйнує та псує його. На підставі вказаного просила задовольнити позовні вимоги та виселити відповідача [PERSON] з зазначеного будинку. Позивачка в судове засідання не зявилась. Представник позивачки [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У звязку із неявкою відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить будинок № 54 по вул.Волонтерівській в м.Маріуполі Донецької області. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.03.2005 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], право власності на вказаний будинок набула [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, будинок № 54 по вул.Волонтерівській в м.Маріуполі Донецької області на праві власності належить [PERSON] на підставі вищезазначеного договору. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серія 1-НО № 008503 [PERSON] змінила прізвище на «Рудова». Відповідно до копії домової книги та копії паспорта позивачка [PERSON] зареєстрована [INFO]. Також вбачається, що у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] При вирішенні спору суд виходить з наступних положень законодавства. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідачів усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Підстави виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку передбачені ст. 157 та ч. 1 ст.116 ЖК України. Виселення згідно із ч.1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення Проживання у будинку відповідача [PERSON] є перешкодою в повній мірі реалізувати своє право власності позивачці [PERSON] На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку позов підлягає задоволенню, а [PERSON] - виселенню з будинку без надання йому іншого жилого приміщення.

Outcome: approved