Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

20 червня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з вересня 2002 року по жовтень 2005 року перебувала в незареєстрованому шлюбі з відповідачем в період якого в них народилась донька [PERSON] [INFO] З жовтня 2005 року сторони проживають окремо. Протягом останніх 10 років позивачка мешкає із своєю донькою в місті Дніпро. Позивачка має намір вивезти доньку за кордон з метою відпочинку, проте відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється не надає дозволу на виїзд дитини за межі України. За цих обставин позивачка просить в судовому порядку надати дозвіл на виїзд дитини без згоди батька до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме до таких країн: Турецька Республіка, Республіка Польща, Російська Федерація, Республіка Білорусь, Таїланд, Азербайджанська Республіка, Мальдівська Республіка, Соціалістична Республіка В'єтнам, Грузія, Арабська Республіка Єгипет, Держава Ізраїль, Республіка Індонезія, Республіка Індія, Республіка Сінгапур, Камбоджа, США, Канада, Канарські Острови, Об'єднані Арабські Емірати, Кариби, Сейшельські Острови, Багамські Острови, Республіка Філіппіни, Гавайські Острови, Французька Полінезія (Таїті), Республіка Фіджі, Французька Республіка, Італійська Республіка, Іспанія, Грецька Республіка, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Австрія, Австралійський Союз, Республіка Кіпр, Республіка Болгарія, Бурунді, Коморські Острови, Джибуті, Еритрея, Ефіопія, Кенія, Мадагаскар, Малаві, Маврикій, Майотта, Мозамбік, Реюньйон, Руанда, Танзанія, Замбія, Зімбабве, Алжир, Марокко, Судан, Туніс, Західна Сахара, Ботсвана, Лесото, Намібія, ПАР, Свазіленд, Бенін, Буркіна-Фасо, Кабо-Верде, Кістки, Гамбія, Гана, Гвінея, Гвінея-Бісау, Ліберія, Малі, Мавританія, Нігер, Нігерія, Острів Святої Єлени, Сенегал та інші країни материка Африка, Японська Держава, Китайська Народна Республіка, Барбадос, Багатонаціональна Держава Болівія, Федеративна Республіка Бразилія, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Малайзія, Мексиканські Сполучені Штати, Латинська Америка, Саудівська Аравія, Андорра, Антигуа і Барбуда, Вірменія, Бельгія, Ватикан, Гренландія, Домініканська Республіка, Ірландія, Латвія, Литва, Ісландія, Коста-Ріка, Куба, Ліхтенштей, Мальта, Нідерланди, Португальська Республіка, Республіка Чорногорія, Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка в супроводі її матері [PERSON] без згоди її батька [PERSON] в період з 20 липня 2017 року до 20 липня 2020 року (а.с.1-2). Позивачка в судове засідання не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Від позивачки надійшла заява в якій вона вказала, що просить суд розглянути дану справу без її участі, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, на стягненні з відповідача судових витрат не наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, через електронну адресу суду подав заяву, в якій вказав, що дійсно проживав із позивачкою, [INFO] в них народилась донька [PERSON] Із позивачкою вони не проживають з жовтня 2005 року. Не заперечує щоб його донька виїжджала на відпочинок за кордон проте самостійно надати дозвіл на виїзд за межі України своїй доньці змоги не має оскільки працює поза межами свого постійного місця проживання, просить розглянути справу без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проведено без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] народилась [PERSON], батько - [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська 10 вересня 2004 року, актовий запис № 853 (а.с.3). Дитина проживає разом з матір'ю в місті Дніпро (м. Дніпропетровську), має намір періодично виїжджати з нею за межі України. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну разом з батьками. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». У відповідності з абзацами 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В силу п. 17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. Згідно п. 18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В силу п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. ст. 3, 6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вирішуючи позовні вимоги в частинні надання позивачці дозволу на виїзд дитини за межі України, без згоди та супроводу відповідача, враховує, що відповідно до вимог ст. 155 СК України та Конвенції про права дитини, спільна дитина сторін має право на свободу пересування, оскільки встановлені під час судового засідання фактичні обставини справи, свідчать про те, що особисті відносини між сторонами не повинні бути підставою для обмеження прав неповнолітньої дитини у фізичному, інтелектуальному, духовному та соціальному розвитку. При цьому згідно абз. 2 ч. 1 ст. 3607 ЦПК України суд вбачає підстави для того, щоб відступити від правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у цивільній справі № 235/139/16-ц в постанові від 12 квітня 2017 року, зважаючи на наступне. У вказаній правовій позиції Верховний Суд України зазначив, що надання дозволу на майбутній час на виїзд дитини за кордон без згоди батька не допускається через те, що такий дозвіл обмежуватиме батька у рівності його прав на участь у вихованні дитини. Натомість у справі, яка розглядається, батько висловив свою згоду на виїзд дитини за кордон, і лише вказав, що не може надавати відповідні документи, які згідно чинного законодавства стануть підставою для виїзду дитини без супроводу батька. При таких обставинах позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачкою судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved