Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

21.06.2019 року керівник Вознесенської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Прибужанівської сільської ради Вознесенського району з позовною заявою до відповідача [PERSON] про повернення самовільно занятої земельної ділянки площею 11,0га (частина земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 78,0183га), що розташована в межах Прибужанівської об`єднаної територіальної громади Вознесенського району (Новосілківська сільська рада). В обґрунтування своїх вимог керівник Вознесенської місцевої прокуратури посилався на те, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства 23.03.2019 року державним інспектором - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Братському, Вознесенському, Еланецькому, Новоодеському районах та м.Вознесенськ ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області Бондарем Р.О. було встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення статті 211 ЗК України самовільно зайняв вказану земельну ділянку та використовує її під вирощування озимої пшениці. Посилаючись на те, що вина відповідача [PERSON] підтверджена постановою посадової особи ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області від 27.03.2019 року та від 31.05.2019 року, якими він притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП (Самовільне зайняття земельної ділянки), ст. 188-5 КУпАП (невиконання вимог посадової особи ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області), спричинені збитки завдані внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в добровільному порядку відшкодовано, прокурор просив позов задовольнити. Прокурор Вознесенської місцевої прокуратури Андріїшин І.В. підтримав позовні вимоги та зазначив, що позов поданий в інтересах держави, оскільки самовільне використання відповідачем [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що перебуває у комунальній власності грубо порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, що унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню дотримання єдиного порядку набуття прав власності, права користування земельною ділянкою, а також охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, що відповідає статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, прокурором у позовній заяві звернено увагу на те, що підставою для самостійного звернення з позовом є те, що Прибужанівська сільська рада Вознесенського району неналежним чином виконує свої повноваження щодо усунення порушення закону шляхом пред`явлення позову до суду з обґрунтуванням, що у бюджеті сільської ради відсутні кошти на оплату судового збору. Представник позивача - Прибужанівської сільської ради Вознесенського району - в судове засідання не з`явився, в заяві просить справу розглядати за його відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області - в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначає, що прийняте рішення по справі не буде впливати на його права та обов`язки, оскільки він як центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення, а спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Прибужанівської сільської ради Вознесенського району. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 р.; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 р.). Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 р.). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). У пункті 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». У частині 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Таким чином, прокурор в позовній заяві обґрунтував, необхідність захисту реальних державних інтересів та зазначив передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави. У даній справі прокурор при зверненні з позовом до суду наявність «інтересів держави» обґрунтував порушенням права держави у сфері земельних правовідносин. Так, в позові зазначено, що самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки у межах Прибужанівської сільської ради Вознесенського району грубо порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню дотримання єдиного порядку набуття права власності, права користування земельною ділянкою, а також охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Крім того, чинне законодавство взагалі не передбачає користування земельною ділянкою без встановлених правових підстав. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи ЄСПЛ у рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54). Судовою практикою Верховного Суду України зокрема у постановах від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2510ц15), від 05 жовтня 2016 року (справа № 916/21І9/15), від 29 червня 2016 року (справа №6-1376ц16) визначено з огляду на прецеденту практику ЄСПЛ про застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що «суспільним» «публічним» інтересом звернення прокурора з вимогою про витребування земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. При цьому, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а самовільне використання без рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування земельної ділянки, такому суспільному інтересу не відповідає. За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави. Крім того, звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі власника спірної земельної ділянки - Прибужанівської сільської ради Вознесенського району також було обґрунтовано прокурором наступним. При зверненні до суду прокурором зазначено, що орган, який уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Прибужанівська сільська рада Вознесенського району, не належним чином здійснює захист інтересів держави. Так, будь-які дії, спрямовані не відновлення порушених інтересів держави у сфері відновлення законності у розпорядженні землями комунальної власності, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідними позовами, не вчиняються. Більш того, навіть повідомлення прокурором щодо наявності виявленого порушення земельного законодавства відповідачем [PERSON] не спонукали вказаний орган здійснювати свої функції щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, сільська рада повідомила, що в бюджеті ради не передбачено коштів на сплату судового збору. На підтвердження таких тверджень прокурором, надано звернення прокуратури до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району та відповіді на них. Отже, у позовній заяві прокурором визначено орган, який уповноважений державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах та підтверджено нездійснення цим органом захисту інтересів держави, що, в свою чергу, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» відноситься до «виключних випадків», які передбачають повноваження прокурора на здійснення представництва інтересів держави в суді. В судовому засіданні встановлено, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства 23.03.2019 року державним інспектором - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Братському, Вознесенському, Еланецькому, Новоодеському районах та м.Вознесенськ ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області Бондарем Р.О. було встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення статті 211 ЗК України самовільно зайняв земельну ділянку площею 11,0 га (частина земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 78,0183га), що розташована в межах Прибужанівської об`єднаної територіальної громади Вознесенського району (Новосілківська сільська рада) та використовує її під вирощування озимої пшениці (а.с. 13-16). В цей же день цією посадовою особою було винесено припис усунути порушення (а.с. 25-26). Вина відповідача [PERSON] підтверджена постановами посадової особи ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області від 27.03.2019 року (а.с. 19-20) та від 31.05.2019 року (а.с. 29-30), якими він притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП (Самовільне зайняття земельної ділянки), ст. 188-5 КУпАП (невиконання вимог посадової особи ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області), спричинені збитки завдані внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в добровільному порядку відшкодовано. Таким чином, відповідач [PERSON] достовірно знаючи про відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, всупереч вимогам ст.ст. 116-126 ЗК України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності будь-якого правочину щодо земельних ділянок, вчинив самовільне зайняття спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності, шляхом її обробки та засіванням озимою пшеницею. Згідно ст. 212 ч.3 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду, а оскільки спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення відноситься до земель комунальної власності, то вона підлягає поверненню у власність об`єднаній територіальній громаді в особі Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: approved