Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

19 червня 2014 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся Банк з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 15 травня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за кредитним договором 18 травня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,0562 га для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Реалізуючи виконання іпотечного договору, було з'ясовано, що 23 березня 2011 року відповідно до постанови Другого відділу Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно, яке належить [PERSON] Вищевказана постанова державного виконавця порушує права та інтереси банку, тому позивач просить її скасувати та звільнити майно з-під арешту. Під час судового засідання позивач підтримав свої позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] в подальшому до суду не з'явився, але направив лист, з якого вбачається, що він підтримав позовні вимоги банку. Третя особа, яка не заявляє постійних вимог, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до суду не з'явився, але направив лист, з якого вбачається, що з вимогами позивача не погоджується. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає у задоволенні позову відмовити з наступних підстав: Так судом встановлено, що 15 травня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 186 000 доларів США з кінцевим терміном повернення грошей до 09 червня 2018 року. 18 травня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,0562 га для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 23 липня 2007 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Свої зобов'язання [PERSON] не виконав, та 19 квітня 2012 року Київським районним судом м. Одеси було постановлено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. На час розгляду справи судове рішення не виконано. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу в межах заявлених в них вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач в своїх позовних вимогах зазначив відповідачем Другий відділ Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції. Відповідно до ст. 33 ЦПК України заміна неналежного відповідача, або залучення відповідного відповідача здійснюється за клопотанням позивача. Відповідного клопотання від позивача не надходило. З матеріалів, які надійшли до суду видно, що 23 березня 2011 року посадовою особою Другого відділу Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження постановою було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] Державний виконавець приймав дане рішення в рамках своїх повноважень та відповідно до Закону «Про виконавче провадження». Державний виконавець не є ініціатором накладення арешту, а є особою, яка виконує свої професійні обов'язки відповідно до закону. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що державна виконавча служба не є належним відповідачем по справі. Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення арешту та звільнення майна з-під арешту. Дані правовідносини розглядаються в рамках Закону «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що є судове рішення, або інший документ, який є підставою для захисту прав та інтересів позивача, та не надав доказів того, що він звернувся до компетентних установ Державної виконавчої служби про примусове виконання процесуального рішення. Позивач у разі звернення до компетентних установ відповідно до закону має можливість захистити свої права та інтереси позасудовим шляхом. Виходячи з вищевказаного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги з таким предметом позову між даними сторонами є безпідставними. При поданні позову позивач сплатив судовий збір в повному обсязі. Під час розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed