Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

20.10.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій [PERSON] просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 134\~301,00 грн. Свій позов\~позивач мотивує\~тим,\~що 24.06.2017\~за договором\~позики відповідач\~[PERSON]\~отримав від\~позивача в\~борг грошову\~суму в\~розмірі 134301,00\~про що\~видав відповідну\~розписку,\~згідно якої\~зобов'язувався\~повернути вказану\~суму до\~01.10.2017. Проте на\~теперішній час\~відповідач не\~повернув позивачу\~борг,\~більше того\~він категорично\~відмовляється на\~прохання позивача\~повертати взяті\~в позику\~кошти та\~взагалі заперечує\~факт отримання\~ним вказаної\~у розписці\~грошової суми. Крім цього,\~оскільки [PERSON],\~яка є\~дружиною [PERSON],\~була зацікавлена\~в отриманні\~її чоловіком\~в борг\~вищевказаної грошової\~суми,\~то в\~день отримання\~боргу вона\~сама зголосилася\~виступати поручителем\~за зобов'язаннями\~[PERSON] про\~що склала\~24.06.2017\~відповідну розписку,\~згідно з\~якою [PERSON],\~зобов'язується\~виплатити позивачу\~в повному\~обсязі всі\~взяті в\~позику її\~чоловіком [PERSON] кошти за його борговою розпискою у разі несплати коштів позичальником. Втім коли позивач звернувся з вимогою до відповідачів повернути борг, [PERSON] солідарно із своїм чоловіком заперечувала факт отримання [PERSON] коштів від позивача. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. 10.01.2018 позивач надав до суду заяву, в якій збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 138247,24 грн., з урахуванням основного боргу в розмірі 134301,00 грн., інфляційних нарахувань від простроченої суми в розмірі 2820,32 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1125,92 грн. 13.06.2018 позивач надав\~до суду\~заяву,\~в якій\~збільшив свої\~позовні вимоги\~та просив\~стягнути солідарно\~з [PERSON]\~та [PERSON]\~на користь\~позивача суму\~боргу за\~договором позики\~в розмірі\~147054,07\~грн.,\~з урахуванням\~основного боргу\~в розмірі\~134301,00\~грн.,\~інфляційних нарахувань\~від простроченої\~суми в\~розмірі 9938,27\~грн.\~та 3%\~річних від\~простроченої суми\~в розмірі\~2814,8\~грн.\~Збільшення позовних\~вимог позивач\~мотивує тим,\~що відповідно до ст. 625 ЦК України він має право вимагати від відповідачів солідарно сплати за період прострочення боргу крім основного боргу індекс інфляції та 3% річних від суми заборгованості. У судове засідання позивач та представник позивача зявилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі та\~представник відповідачів\~у судове\~засідання зявилися,\~проти задоволення\~позову заперечували\~частково,\~вказавши що\~заборгованість перед\~позиваем може\~становити 6000,00\~грн.\~мотивуючи тим,\~що у\~квітні 2015\~року позивач\~передав у\~позику [PERSON]\~грошові кошти\~у сумі\~12000,00\~грн.,\~потім у\~липні 2015\~року 13000,00\~грн.,\~і у\~вересні 2015\~року ще\~25000,00\~грн.\~Таким чином,\~всього [PERSON]\~позичив у\~[PERSON]\~протягом 2015\~році грошових\~коштів у\~сумі 50000,00\~грн.,\~більше грошових\~коштів він\~у останнього\~реально не\~отримував.\~24.06.2017\~[PERSON]\~раптово приїхав\~до [PERSON]\~повернув позивачу\~грошові кошти\~в сумі\~44000,00\~грн.\~Отримавши зазначені\~кошти,\~позивач повідомив,\~що з\~моменту передачі\~[PERSON]\~у борг\~коштів пройшло\~вже багато\~часу,\~у зв'язку\~із чим,\~останній тривалий\~час користувався\~цими грошовими\~коштами,\~за цей\~період гривня\~знецінилась,\~крім того,\~ці кошти\~тимчасово були\~виведені із\~вільного обороту\~позивача,\~у зв'язку\~із чим\~він повідомив\~про наявність\~нового боргу\~перед ним\~в сумі\~134301,00\~грн.,\~як добуток\~інфляційних втрат\~та відсотків\~за користування\~позиченими коштами.\~Одночасно,\~[PERSON]\~зобов'язав\~[PERSON]\~скласти нову\~розписку,\~згідно з\~якою останній\~повинен був\~повернути позивачу\~уже 134301,00\~грн.\~Знаючи непростий\~та скандальний\~характер позивача,\~[PERSON]\~був переконаний,\~що якщо\~він не\~погодиться скласти\~для [PERSON]\~нову розписку,\~останній буде\~розповсюджувати стосовно\~нього відомості,\~що ганьблять\~його гідність,\~а саме\~те,\~що він\~ненадійний позичальник,\~який своєчасно\~не повертає\~грошові кошти.\~Діяльність [PERSON]\~пов'язана\~із частою\~необхідністю позичати\~грошові кошти,\~у зв'язку\~з чим\~створення негативного\~ділового іміджу,\~як ненадійного\~позичальника,\~для нього\~значно знижує\~шанси на\~отримання коштів\~у інших\~кредиторів.\~Разом з\~цим,\~[PERSON]\~на той\~час перебував\~під впливом\~тяжких для\~нього та\~його сім'ї\~обставин,\~через загострення\~хвороби його\~дружини,\~та тяжкий\~стан здоров'я\~його самого\~(останній\~є інвалідом\~2\~групи).\~За таких\~умов не\~зміг тверезо\~оцінити ситуацію,\~провести розрахунки\~дійсної суми\~заборгованості за\~борговими зобов'язаннями\~перед позивачем\~та,\~перебуваючи під\~впливом помилки\~щодо дійсної\~суми заборгованості\~перед позивачем,\~надав останньому\~розписку,\~яка фактично\~була написана\~під диктовку\~самого позивача.\~В дійсності,\~грошових коштів\~в розмірі\~134301,00\~грн.\~[PERSON]\~у позивача\~не отримував.\~Вказана сума\~виникла як\~наслідок додавання\~відсотків за\~користування позиченими\~коштами,\~які позивач\~сформував на\~власний розсуд.\~Домовленості про\~виплату таких\~відсотків за\~користування позиченими\~коштами у\~позивача і\~[PERSON]\~в дійсності\~не було. За таких\~умов,\~[PERSON],\~опинившись в\~скрутному становищі,\~почав сплачувати\~позивачу грошові\~кошти уже\~згідно з\~новою розпискою\~і 30.08.2017\~повернув останньому\~додатково 20000,00\~грн. Як вбачається із наданої до суду стороною позивача розписки, інформація щодо відсотків за користування позиченими коштами відсутня. Таким чином визначена у позові сума боргу є надуманою та такою, що сформована позивачем на власний розсуд за відсутності реальної домовленості із [PERSON] Проте, [PERSON] не заперечує, що отримав протягом 2015 року у борг від позивача грошові кошти в сумі 50000,00 грн. з яких станом на час предявлення позову фактично сплатив 64000,00 грн. За таких умов боргові зобовязання перед позивачем [PERSON] вважає виконаними. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 29.11.2017 було відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 10.01.2018 у звязку з тим, що 15.12.2017 набрав чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-19, розгляд цивільної справи було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, було призначено підготовче засідання. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 15.06.2018 було закрите підготовче провадження. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення. У суді встановлено, що відповідно до розписки від 24.06.2017 [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 134301,00 грн. [PERSON] зобовязався повернути зазначену позику до 01.10.2017 (а.с.6). Згідно з розпискою від 24.06.2016 [PERSON] виступила поручителем за борговою розпискою її чоловіка, [PERSON]. У випадку несплати ним коштів [PERSON] зобовязалась виплатити в повному обсязі всі кошти [PERSON] в сумі 134\~301, 00 грн. [PERSON] зобовязалась повернути кошти до 01.10.2017 (а.с.7). Відповідно до наданих до суду уточнених розрахунків сум індексу інфляції та 3% річних, загальна сума інфляції становить 9938,27 грн., сума 3% річних становить 2814,80 грн. (а.с.93-95. ). Згідно з висновком № 2-30-04-18 (ЧМ) щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням комп'ютерного поліграфу від 01.05.2018, наданим спеціалістом поліграфологом [PERSON], [PERSON] дійсно отримав від Мар 'яша М.А. грошові кошти в загальному розмірі 50000,00 грн. З моменту отримання грошових коштів та до моменту звернення [PERSON] з позовом до Шполянського районного суду Черкаської області про стягнення грошових коштів отриманих у борг [PERSON] повернено частина боргу у розмірі 64000,00 грн. При цьому під час проведення перевірки встановлено, що по факту повернення [PERSON] 44000,00 грн. [PERSON] складалася письмова розписка тоді, як під час повернення 20000,00 грн. письмова розписка не оформлювалась (факт повернення [PERSON] грошових коштів по вказаних сумах - підтверджено). Факт отримання [PERSON] від Мар 'яша М.А. у борг грошових коштів в загальній сумі 134301,00 грн. як зазначено в позовній заяві, з якою звернувся позивач до суду - не підтверджено. Також встановлено, що [PERSON] не заперечував отримання від [PERSON] грошових коштів в загальній сумі 50000,00 грн. та не чинив будь-яких спроб ухилення в добросовісному поверненні боргу (а.с.81-89). Відповідач заперечує проти задоволення позову та вказує, що насправді грошових коштів в розмірі 134301,00 грн. [PERSON] у позивача не отримував. Вказана сума виникла як наслідок додавання відсотків за користування позиченими коштами, які позивач сформував на власний розсуд. Розписка була написана [PERSON] під впливом тяжких обставин та під впливом психологічного насильства з боку позивача. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови від 06.11.2009 № 6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Згідно з ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. В постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 по справі №6-63цс13 зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду жодних доказів того, що він справді написав розписку від 24.06.2017 під впливом психічного насильства з боку позивача, а також того, що на момент написання розписки він перебував під впливом тяжких обставин. За таких обставин [PERSON]М, повинен довести той факт, що він справді не отримував від позивача грошових коштів в розмірі 134301,00 грн. Жодних доказів того, що він не отримував позичених коштів, відповідач не надав. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 року ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відсутність у розписці прямої вказівки на те, що грошові кошти були взяті у борг не є підставою вважати про відсутність зобов'язань з повернення грошових коштів, такого висновку дійшла Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №444/2909/15-ц від 21.12.2016 року. Із розписки, підписаної [PERSON] 24 червня 2017 року вбачається, що він бере у [PERSON] 134301,00 грн. (сто тридцять чотири тисячі триста одну гривню). «Повернути зобовязуюсь до 01.10.2017 року». Таким чином [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 134301 грн., 00 коп. до 01.10.2017 року (а. с. 6). Таким чином, зобов'язання з повернення коштів, [PERSON], [PERSON] підтвердив своїм підписом.\~ Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, оскільки позивач надав до суду докази існування договору позики між ним та відповідачем [PERSON], а [PERSON] не надав до суду доказів недійсності договору позики, а також того, що не отримував від [PERSON] грошових коштів в розмірі 134301,00 грн., і в той же час ухиляється від повернення позивачеві позичених коштів, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення боргу з [PERSON]. Що стосується висновку № 2-30-04-18 (ЧМ) щодо результатів психофізіологічного тестування з використанням комп'ютерного поліграфу від 01.05.2018 року суд зазначає наступне. Згідно з ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (імя, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Згідно з ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений обєкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обовязку доказування. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений обєкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта. У висновку\~експерта зазначається,\~що висновок\~підготовлено для\~подання до\~суду,\~та що\~експерт обізнаний\~про кримінальну\~відповідальність за\~завідомо неправдивий\~висновок.\~ Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обовязки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. В матеріалах справи відсутні, а саме: свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта,\~стаж експертної\~роботи,\~науковий ступінь,\~вчене звання.\~У висновку\~№2-30-04-18\~(ЧМ)\~щодо результатів\~психофізіологічного тестування\~з використанням\~комп'ютерного\~поліграфу від\~01.05.2018,\~відсутні відомості\~про те,\~що даний\~висновок підготовлено\~для подання\~до суду,\~і про\~те,\~що експерт\~обізнаний про\~кримінальну відповідальність\~за завідомо\~неправдивий висновок.\~Також на\~6\~аркуші висновку\~(а.с.86)\~мається відмітка\~що результати\~СПФД мають\~орієнтирне значення\~і вірогідний\~характер,\~у вказаному\~вигляді не\~можуть бути\~використані в\~якості доказів\~в суді.\~Таким чином,\~висновок №\~2-30-04-18\~(ЧМ)\~щодо результатів\~психофізіологічного тестування\~з використанням\~комп'ютерного\~поліграфу від\~01.05.2018\~ не\~відповідає вимогам\~ст.ст.102,106\~ЦПК України,\~тому є\~неналежним доказом. Рішення Шполянського районного суду Черкаської області по справі №710/1251/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поновлення строку позовної давності та стягнення боргу, надане позивачем, суд вважає не належним та недопустимим доказом по даній справі, так як не містить інформації щодо предмету доказування та суд вважає, що такий доказ отриманий з порушенням встановленого порядку (рішення не містить відомостей про вступ у законну силу, відбитку печатки та невідоме джерело його отримання). Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.2. ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Факт укладення договору позики та отримання коштів в розмірі 134301 грн.,00коп., в даній справі підтверджується письмовою розпискою від 24.06.2017 року, написаною [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України порука є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з листом Верховного суду України «[PERSON] застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов'язання» враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобовязання), до істотних умов договору поруки слід віднести: - визначення зобовязання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; - обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; - відомості про сторони: кредитора і поручителя; - відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобовязаний повідомити про це боржника, а в разі предявлення до нього позову подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. До того ж до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2 ст. 556 ЦК). Таким чином, оскільки в розписці [PERSON] зазначені істотні умови договору поруки, суд вважає, що така розписка є підтвердженням письмової форми договору поруки. Суд критично оцінює твердження відповідача [PERSON] щодо не підписання розписки від 24.06.2017, так як дане твердження не підтверджено належними доказами, як-то висновок експерта. Крім того, відповідач [PERSON] стверджує що писала іншу розписку, яку було надано до суду у вигляді ксерокопії, зі змісту якої також встановлено що мав місце борг в сумі 134304 грн. відповідача [PERSON] перед позивачем. Згідно з ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статей\~553,\~554,\~626 ЦК України,\~договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання для боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, та стягує солідарно з відповідачів на користь позивача борг в розмірі 134 301,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно інфляційні нарахування від простроченої суми боргу в розмірі 9938,27 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2814,80 грн.. Інфляційні втрати позивач розрахував із жовтня 2017 року по червень 2018 року, а 3% річних за період з 01.10.2017 року по 12.06.2018 року. Оскільки судом\~встановлено,\~що на\~момент винесення\~рішення суду\~відповідачі не\~сплатили борг\~позивачеві,\~а також\~оскільки суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до ЦПК\~України,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~ЦПК України\~випадках (ч.1\~ст.13\~ЦПК України),\~суд задовольняє\~вимоги позивача\~та стягує\~з відповідачів\~солідарно інфляційні нарахування від простроченої суми боргу в розмірі 9938,27 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2814,8 грн. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1382,47 грн., а понесені відповідачами витрати на правову допомогу залишаються на рахунках відповідачів. На підставі\~ст.ст.203,\~231,\~526,\~546,\~547,\~553,\~554,\~629,\~1046,\~1047,\~1049,\~1051\~\~ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 102,106,141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved