Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

1. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1. 29 березня 2019 року [PERSON] ( далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] ( далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і на період досягнення дитиною повноліття на її, [PERSON] користь. 1.2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з нею проживає та знаходиться на її утриманні неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Відповідачка своїх зобов`язань щодо належного утримання дитини не виконує, матеріальної допомоги не надає, що ставить його в надзвичайно скрутне матеріальне становище. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2.1. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання належним чином повідомлена. Позивачка подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується копією врученого йому повідомлення про розгляд справи. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, а також відповідач, який належним чином повідомлений не з`явився в судове засідання та причини неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. Ухвалою судді від 17 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження справи за правилами ЦПК в редакції 15 грудня 2017 року та призначено до розгляду по суті з викликом сторін у відкритому судовому засiданнi. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин. 4.1.Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 25 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області , актовий запис №41. Від спільного життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утриманні матері. Позивач та відповідач на даний час не проживають разом, оскільки із-за агресивної поведінки чоловіка дружина із сином змушені були покинути будинок, тому на разі спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети та фактично припинили шлюбні відносини. V. Мотивація позиції суду. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б були підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення від їх сплати. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до статті 182 СК Суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - відсутність у платника непрацездатних батьків та наявність іншої дитини від першого шлюбу; - відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - також враховуються інші обставини, що мають істотне значення. 1.3. Сукупність приведених доказів, їх оцінка переконують суд про наявність підстав для стягнення з відповідача коштів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і на період досягнення дитиною повноліття на користь [PERSON] . VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2019 встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1921 грн., згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2019 рік». Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в перерахунку становить 768,40 грн. Враховуючи ту обставину, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави в розмірі 768 грн.40 коп. за розгляд справи в суді.

Outcome: approved