Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

21.05.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по кредитному договору в сумі 32861,50 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2016 р. між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений кредитний договір б/н. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився. Щодо зміни кредитного ліміту, то банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, де зазначено, що банк має право за власної ініціативи змінювати (збільшувати або зменшувати) кредитний ліміт. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Але, в порушення умов кредитного договору, відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до договору, внаслідок чого станом на 28.04.2020 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 32861,50 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в сумі 19138,07 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6686,88 грн., заборгованість за пенею в розмірі 4995,53 грн., а також штраф 500,00 грн. (фіксована частина) та 1541,02 грн. (процентна складова), які просить стягнути на його користь. Також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. та розгляд справи проводити у його відсутність. Одночасно з позовною заявою позивачем подана заява про огляд веб-сайту. Ухвалою від 25.05.2020 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 10.06.2020 р. 12.06.2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому він зазначив, що між ним та позивачем не було укладено кредитного договору, в якому були б зазначені всі суттєви умови. Надана позивачем роздруківка з сайту позивача щодо умов кредитування та тарифів не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення позивача, адже умови та правила надання банківських послуг, що розміщувались на офіційному сайті позивача, ним не підписані і неодноразово змінювались. Тому підписання анкети-заяви не можна розцінювати як підписання кредитного договору. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 103-104). 06.07.2020 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що укладений між Банком та відповідачем договір є договором приєднання. Відповідач підписав заяву на отримання кредиту та підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг, які є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг його клієнтам. Отже, підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. На підставі заяви відповідчу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та видано кредитну картку. Також Банк забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку. Отже, між сторонами укладений договір, який відповідачем не оспорений. З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався грошима, до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за договором, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, експертизи по справі не призначались. Також вважає недоречним посилання відповідача на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки банком надавався фінансовий кредит шляхом відкриття кредитної лінії та надання пластикової карти, як ключ до відкритого кредитного рахунку, а не фінансова послуга. (а.с. 120-128, 133-137). 09.07.2020 року від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній додатково зазначив, що дата заповлення анкети-заяви, на яку посилається позивач, суперечить датам відкриття кредитних карток, зазначених у наданій позивачем довідці. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять його підпису про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Вважає, що банк незаконно заволодів його грошовими коштами, які були списані з його карткового рахунку як відсотки за використання кредитного ліміту. Вважає, що позивачем не доведено сума заборгованості за тілом кредиту, а нарахування процентів, пені та штрафів є незаконним (а.с. 142-145). Ухвалою суду від 14.07.2020 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про огляд веб-сайту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 111, 146). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 01.09.2016 року відповідачем [PERSON] підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 22). Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, відповідач підтвердив, що погоджується із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що містяться в рекламном буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становлять укладений Договір про надання банківських послуг. Як убачається з матеріалів справи, позивачем відкрито на ім`я відповідача картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом. З розрахунку заборгованості по кредитному договору №б/н від 01.09.2016 року та виписки по рахунку вбачається, що відповідачем здійснювалося зняття коштів по картці, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення заборгованості відповідачем здійснювалося нерегулярно, у зв`язку з чим, станом на 30.09.2019 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19138,07 гривень (а.с. 9-15, 16-19). Факт отримання і користування кредитними коштами відповідачем не оспорюється і підтверджується наданим суду розрахунком та довідкою про рух грошових коштів по картковому рахунку, які суд вважає належними та допустимими доказами, а відповідачем, в свою чергу, розмір заборгованості не спростовано. Тому використану суму кредитних коштів відповідач повинен повернути банку відповідно до положень ст.ст. 526, 628, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, пеню та штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 01.09.2016 року, посилався на анкету-заяву, Тарифи Банку та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Досліджуючи анкету-заяву, суд звертає увагу на те, що розмір кредитного ліміту та процентна ставка не зазначені, заява не містить також і умов договору про встановлення відповідальності у вигляді простроченого тіла кредиту, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Так, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.09.2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019 р., а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Доданий до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 23), не має підпису відповідача, а, отже, не може бути підтвердженням того факту, що саме на цих умовах був отриманий кредит відповідачем. Посилання позивача на розмір процентів, які визначені Умовами та правилами надання банківських послуг в редакції від 01.03.2019 р., суд вважає безпідставними, оскільки умови договору повинні бути узгоджені сторонами на момент укладення договору. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати простроченого тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам на прострочений кредит в сумі 6686,88 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 4995,53 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 1541,02 грн., у зв`язку з відсутністю передбаченого в підписаній між сторонами анкеті-заяві обов`язку відповідача по їх сплаті. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, суд зазначає, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, наявність заборгованості підтверджується розрахунком в матеріалах справи, з яким суд погоджується, відповідач не надав суду докази виконання зобов`язання з повернення позичених коштів, а відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19138,07 грн., що також узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові від 03 липня 2019 року Великої палати Верховного суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. В іншій частині суд вважає позовні вимоги не доведеними, а тому відмовляє в їх задоволенні. При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявне платіжне доручення про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн., а суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1224,20 грн.

Outcome: partial