Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

20 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих сум щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у вересні 2016 року відповідачка звернулася до позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. Заяву було задоволено. У подальшому було встановлено, що право на отримання допомоги відповідачка не мала, у зв'язку з чим виникла переплата у такій допомозі. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачки сплаченої допомоги в сумі 9 100,92 грн. (а.с.а.с. 2 - 4, 22). У судовому засіданні представниця позивача підтримала заявлений позов, пояснивши, що 19.09.2016 року відповідачка звернулася до позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. Заяву було задоволено. У подальшому було встановлено, що чоловік відповідачки на час її звернення до позивача мав у власності нерухомість у м. Дніпрі, у зв'язку з чим виникла переплата у наданій допомозі в сумі 9 100,92 грн. Відповідь на відзив подано 22.10.2018 року. Відповідачка, її представник у суді заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що відповідачка має статус внутрішньо переміщеної особи, уклала шлюб з [PERSON] у лютому 2016 року, має на утриманні трьох малолітніх дітей, а побутові умови не відповідають чинним житловим та санітарним нормам. Позивач був обізнаний про чоловіка відповідачки і міг самостійно довідатися про наявність у нього нерухомого майна. Відзив на позов подано 12.10.2018 року (а.с.а.с. 38, 39). Заслухавши пояснення представників сторін, відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом було встановлено, що 19.09.2016 року відповідачка звернулася до позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, обґрунтувавши її, зокрема, тим, що вона втратила житло на тимчасово окупованій території України, ані вона, ані члени її сім'ї не мають у власності іншого житла (а.с.а.с. 6, 9). Заяву було задоволено, і від 05.10.2016 року від повідачка щомісяця отримувала допомогу (а.с.а.с. 10, 11). Під час проведення перевірки особової справи відповідачки позивачем було встановлено, що на час її звернення із заявою про призначення допомоги її чоловікові, [PERSON], належала [ADDRESS] (а.с.а.с. 12 - 14). 11 січня 2017 року позивачем було ухвалене рішення про припинення виплати допомоги у зв'язку з наявністю у члена сім'ї у власності нерухомого майна. Переплата допомоги склала 9 100,92 грн. (а.с.а.с. 5, 15). 20 квітня 2017 року і 18.01.2018 року позивач звертався до відповідачки з письмовими вимогами про повернення безпідставно отриманих коштів (а.с.а.с. 16, 17). Відповідно до пункту 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Згідно з абзацом п'ятим пункту 12 Порядку виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. У відповідності з пунктом 11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. За правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Судом встановлено, що на час її звернення із заявою про призначення допомоги (19.09.2016 року) її чоловікові, [PERSON], на праві власності належала [ADDRESS], про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 05.01.2017 року №77783137 (а.с.а.с. 12 - 14). З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити. При цьому суд критично ставиться до доводів відповідачки та її представника про наявність підстав для неповернення отриманої допомоги з огляду на таке. Вичерпний перелік підстав для звільнення особи від обов'язку повернути безпідставне набуте майно визначено статтею 1215 ЦК. За змістом пункту 1 статті 215 ЦК не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відтак, юридично значущим чинником для застосування положень приведеної норми є насамперед відсутність рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача. Між тим, судом було встановлено (і визнано відповідачкою), що на час звернення до позивача з відповідною заявою вона була обізнана про наявність у власності чоловіка нерухомого майна у м. Дніпрі, що свідчить про її недобросовісність, у розумінні статті 215 ЦК. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки також підлягає стягненню компенсація судових витрат позивача в сумі 1 762,00 грн. (а.с.а.с. 1, 24).

Outcome: approved