Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

21.05.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживачів, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просить суд: - встановити, що списані з рахунку позивача суми під час дії реструктуризації за квітень 2014, травень 2014, червень 2014, липень 2014, серпень 2014, вересень 2014, жовтень 2014, листопад 2014, грудень 2014, січень 2015, лютий 2015, березень 2015 перевищували 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї [PERSON]; - визнати, що умови кредитного договору МL-0221O 17/2008 від 18.03.2008 р в частині графіку платежів за додатковим договором від 18.04.14 №1 та додатковим договором від 18.11.14 №2 про проведення реструктуризації кредиту такими, що складені з порушенням п/п. 3) п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; - встановити, що списана з рахунку позивача сума під час дії реструктуризації за квітень 2015 року у розмірі 30,00 доларів США, є належним виконанням зобов'язання позивача перед відповідачем, оскільки відповідає п/п. 3) п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; - стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» надмірно сплачені суми позивачем за місяці дії реструктуризації квітень 2014 р., травень 2014 р., червень 2014 р., липень 2014 р., серпень 2014 р., вересень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р., січень 2015 р., лютий 2015 р., березень 2015 р. у розмірі 2634,03 доларів США 480,00 грн. на рахунок [PERSON] Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 18.03.2008 оку між позивачем та відповідачем було укладено фінансовий споживчий кредит на придбання житла в іноземній валюті ML-022/017/2008. До позивача листом від 21.04.15 №22-2/872132 звернулося АТ «ОТП Банк», яким повідомило, що позивач має прострочений борг по кредитному договору ML-022/017/2008 від 18.03.2008 р. у розмірі 531,88 доларів США і вказаний борг разом з нарахованими штрафними санкціями слід оплатити протягом трьох днів з моменту отримання цього листа. Позивач зазначає, що не визнав спірну суму боргу і заявою від 22.04.15, вхідний АТ «ОТП Банк» №001-25-4Є1189-с від 22.04.15 повідомив відповідачу, що в розпорядженні банку є довідки про доходи його сім'ї; що подавалися позивачем на виконання вимог договору. Порівнюючи довідки про доходи сім'ї (зокрема в 2014 році двічі подавалися довідки про доходи сім'ї позивача при проведенні реструктуризації кредиту) зі щомісячними платежами за кредитом, вбачається, що щомісячні платежі перевищували 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї. Тому, позивач проси анулювати спірну заборгованість, що утворилася внаслідок зниження доходу сім'ї; збільшення курсу долара, бажання банку отримувати високі щомісячні платежі за кредитом, тощо та провести реструктуризацію кредиту шляхом зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредиту не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї. Позивач вказує, що споживчий кредит №ML-022/O 17/2008 від 18 березня 2008 року було укладено, оскільки наявних у [PERSON] грошових коштів не вистачало на придбання квартири і позивач звернувся до ПАТ «ОТБ Банк» із запитом про можливість надання споживчого кредиту для придбання квартири. При цьому [PERSON] звернув увагу працівників ПАТ «ОТП Банк» на те, що оскільки він має доходи у гривнях, то обслуговування такого кредиту повинне бути у гривнях. Працівники ПАТ «ОТП Банк» запропонували позивачу оформити та отримати кредит у доларах США, оскільки за їх словами кредит у валюті (порівняно із гривнею) є найдешевшим для обслуговування. Працівники пояснювали це тим, що відсоткова ставка за кредитом у доларах США набагато нижча, ніж відсоткова ставка за кредитом в гривнях. Працівники ПАТ «ОТП Банк» повідомили [PERSON] про те, що ПАТ «ОТП Банк» постійно здійснює дослідження з питань зміни курсів іноземної валюти і згідно з такими дослідженнями ПАТ «ОТП Банк» протягом всього строку, на який позивач хотів отримати кредитні кошти (30 років), встановлений НБУ офіційний курс гривні до долара США у жодному разі не буде становити більш ніж 5,05 грн. за 1,00 долар США. Повіривши вказаному, [PERSON] погодився оформлювати та отримувати у ПАТ «ОТП Банк» кредит у доларах США, а не в гривнях. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з проханням полегшити тягар валютної кабали, на що до 2014 року отримував відмови. І лише у 2014 році відповідач погодився провести реструктуризацію споживчого кредиту. Позивач вказує, що при укладенні договору не був попереджений про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Надання кредиту у доларах США призвело також до того, що позивач перебуває у відверто дискримінаційному становищі відносно відповідача. Так, для прикладу, на день укладання кредитного договору курс валюти становив 1 долар США = 5,05 грн., та на сьогоднішній день становить більше ніж 21.00 грн. за 1 долар США, а АТ «ОТП Банк» при оплаті позивачем гривнею перераховує по курсу 23.0000. Отже, на думку позивача, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. З підвищенням курсу долара США, сума боргу, яку позичальнику необхідно сплачувати значно зросла, в зв'язку із чим значно погіршився фінансовий стан позивача. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України - принципу справедливості. Такі умови, на думку позивача, є несправедливими. Кредитний договір немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. За твердженням позивача, ні перед укладенням договору №МL-022/017/2008 від 18 березня 2008 року про надання споживчого кредиту, ні перед проведенням реструктуризації кредиту згідно додаткового договору від 18.04.14 №1 до кредитного договору №ML-022/017/2008 від 18 березня 2008 року та додаткового договору від 18.11.14 №2 до кредитного договору №МL-0221017/2008 від 18 березня 2008 року, кредитодавець не повідомив споживача [PERSON] у письмовій формі про кредитні умови та умови реструктуризації кредиту. Позивач зазначає, що згідно п/п 3 п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї. Позивач стверджує, що проведення реструктуризації при укладенні додаткового договору від 18.04.14 №1 до кредитного договору №МL-022/0117/2008 від 18 березня 2008 року та додаткового договору від 18.11.14 №2 до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18 березня 2008 року про проведення реструктуризацію кредиту відповідач здійснював на підставі п.п. 3) п. 1 ч. 12 «Про захист прав споживачів» шляхом зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї, проте частина щомісячних платежів з обслуговування кредиту фактично за період реструктуризації з квітня 2014 по квітень 2015 перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї. Представники відповідача вже шість разів телефонували позивачу та називали позивачу різні суми які необхідно оплатити позивачу, разом з тим відповіді на заяву позивача від 22.04.15 не надали. Позивач зазначає, що таким чином вбачається, що між сторонами з березня 2015 року виник спір який випливає з кредитних правовідносин, виконання умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, та їх зміни, що підтверджується зокрема листом відповідача від 21.04.15 та заявою позивача від 22.04.15. На даний час між сторонами і досі існує спір про неналежне застосування відповідачем п.п. 3) п. 1 ч. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» при складенні графіку платежів до додаткового договору від 18.04.14 №1 до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18 березня 2008 року та додаткового договору від 18.11.14 №2 до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18 березня 2008 року про проведення реструктуризації кредиту та відсутність боргу чи у випадку його наявності у якому розмірі. Сукупний дохід сім'ї за період реструктуризації з квітня 2014 року по лютий 2015 року склав 30281,45 грн. Враховуючи, що проведення реструктуризації при укладанні додаткового договору від 18.04.14 №1 до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18 березня 2008 року та додаткового договору від 18.11.14 №2 до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18 березня 2008 року про проведення реструктуризації кредиту відповідач здійснював на підставі п.п. 3) п. 1 ч. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї, на обслуговування кредиту за період реструктуризації з квітня 2014 року по лютий 2015 року мало бути направлено не більше 10598,51 грн. Таким чином, на думку позивача, сума переплати позивача за період реструктуризації з квітня 2014 року по лютий 2015 року згідно наданих документів складає 45466,29 грн. Сукупний дохід сім'ї за період реструктуризації з березня 2015 року по квітень 2015 року склав 5978,41 грн. Тобто списані з рахунку позивача суми за березень 2015 року у розмірі 30,00 доларів США та квітень 2015 у розмірі 30,00 року доларів США, є, на думку позивача, належним виконанням зобов'язання позивача, оскільки не перевищують 35 відсотків та відповідають п.п. 3) п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вказує, що переплата за березень 2015 року становить 0,60 доларів США Списані з рахунку позивача суми під час дії реструктуризації за квітень 2014 р., травень 2014 р., червень 2014 р., липень 2014 р., серпень 2014 р., вересень 2014 р., листопад 2014 р., грудень 2014 р., січень 2015 р., лютий 2015 р., березень 2015 року перевищували 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї [PERSON] Сума переплати складає 2634,33 доларів США (284,84 + 290,62 + 291,52 + 298,01 + 292,57 + 309,26 + 135,02 + 198,14 + 260,50 + 273,55 + 0,60), що станом на 15.06.15 при курсі НБУ 2105,8829 за 100 доларів США еквівалентно 55475,90 грн. та 480,00 грн. За період реструктуризації у квітні 2015 року списано відповідачем 30,00 доларів США (еквівалент 703,43 грн.) при отриманому доході сім'ї на руки за квітень 2015 року 3741,48 грн. (3251,60 + 489,88). 35% від 3741,48 грн. складає 1309,52 грн., тобто платіж мав не перевищувати 55,85 доларів США. На думку позивача, списані з рахунку позивача сума за квітень 2015 у розмірі 30,00 року доларів США, є належним виконанням зобов'язання позивача, оскільки не перевищують 35 відсотків та відповідають п.п. 3) п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні, яке відбулось 16.06.2015 року, позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просив задовольнити позов та додатково пояснив суду, що відповідач не виконує умови договорів про реструктуризацію споживчого кредиту, чим порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому позивач стверджує, що реструктуризація валютного кредиту відбулась за п.п. 3) п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і саме так позивач розуміє зміст додаткових договорів про реструктуризацію боргу. 30.06.2015 року до суду надійшло клопотання позивача про здійснення подальшого розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 16.06.2015 року, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях зі змісту яких вбачається, що 18 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-022/017/2008. Відповідно до п. 2 ч. 1 Кредитного договору, відповідач, як Банк надав позивачу, як Позичальнику кредит на суму 72106,86 дол. США., цільове використання якого - придбання нерухомого майна. Дата остаточного повернення кредиту 18.03.2038 року. У зв'язку з скрутним становищем позивача, останній звернувся до відповідача на підставі заяв про проведення реструктуризації боргу за основним зобов'язанням. Так, 18.04.2014р. між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до Кредитного договору №ML-022/017/2008 від 18.03.2014р., відповідно до п. 2.1.1 якого, сторони домовились на період з 18.04.2014р. по 17.09.2014р. використовувати фіксовану процентну ставку у розмірі 7.50%. Крім того, 18.11.2014р. між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до Кредитного договору №ML-022/017/2008 від 18.03.2014р., відповідно до п. 2.1.1 якого, сторони домовились на період з 18.11.2014р. по 17.04.2015р. використовувати фіксовану процентну ставку у розмірі 6.00%. Позивач в позовних вимогах зазначає, що при укладанні кредитного договору та додаткових угод, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», що стало підставою для звернення до суду. Відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає їх безпідставними, надуманими та необґрунтованими. Так, позивач стверджує, що відповідач під час укладання кредитного договору не надав позичальнику як споживачу, усю необхідну та достатню інформацію щодо умов кредитування. Однак, в розділі «Для клієнта» Анкети-заявки фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, що підписана 19.03.2008р. зазначено про те, що позивач підписавши цю анкету підтверджує, що Банк надав йому (позивачу) в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». А саме, перед укладанням кредитного договору було повідомлено Позичальника про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідач зазначає, що перед укладенням Договору позивачу було надано під розписку Інформаційний листок про умови кредитування, тобто повідомлено у письмовій формі про умови кредитування, а також надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, в якому позивач розписався, тим самим підтвердивши факт ознайомлення з умовами кредитування - зі свого боку, а також виконання норм законодавства - з боку відповідача. Позивач стверджує, що усієї необхідної інформації про вартість кожного з альтернативних варіантів надання кредиту банком не було надано споживачу. При цьому відповідач стверджує, що перед укладенням Договору позивачу було надано під розписку Інформаційний листок про умови кредитування, де окрім ознайомлення банком споживача в письмовій формі з умовами кредитування, відповідач, також надав позивачеві інформацію щодо орієнтованої вартості кредиту, наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування. Підвищення курсу долара США, як обставина на яку посилається позивач по відношенню до національної валюти України, гривні, є рівнозначно негативним явищем як для позивача, так і для відповідача. Долар США, що є валютою кредиту, не є власними коштами відповідача і відповідач не є їхнім емітентом, вони виступають, як залучені на зовнішньому та внутрішньому ринках валютні ресурси. У зв'язку з цим банк, як фінансова установа має власні грошові зобов'язання перед населенням України, юридичними особами, тому у даному випадку порушення співвідношення майнових інтересів сторін не існує. Виконання кредитного договору не позбавило заінтересовану сторону (позивача) того, на що вона розраховувала при укладенні договору, адже позивач, отримавши кредит в доларах США використав його в своїх цілях, зазначених в Договорі. У випадку коливання курсу валюти у бік зменшення банк несе такий самий ризик як і позивач. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для зміни умов кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Позивач стверджує, про порушення відповідачем п/п 3 п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при проведенні реструктуризації кредитної заборгованості. У відповідності до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: 1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; 2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; 3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї; 4) поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту. Згідно позовних вимог вбачається, що позивач вважає здійснену відповідачем реструктуризацію заборгованості на підставі п/п 3 п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї. За твердженням відповідача, вказане твердження позивача є надуманим та спростовується наступним. Так, при підписані додаткових договорів №1 та №2, сторони домовились про реструктуризацію заборгованості на підставі п/п 1 п. 1 ч.12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: надання позичальнику відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років. Так, у відповідності до п. 2.1.1. Додаткового договору №1, сторони домовились на період з 18.04.2014р. по 17.09.2014р. використовувати фіксовану процентну ставку у розмірі 7,5%. Згідно з п. 2.1.2 Додаткового договору №1, на період з 18.09.2014р. до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором буде використовуватись плаваюча процентна ставка. Аналогічний пільговий період щодо сплати боргових зобов'язань був передбачений і додатковим договором №2, відповідно до п.2.1.1 якого, сторони домовились на період з 08.11.2014р. по 17.04.2015р. використовувати фіксовану процентну ставку у розмірі 6.00%. Згідно з п.2.1.2 Додаткового договору №2, на період з 18.04.2014р. до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором буде використовуватись плаваюча процентна ставка. Таким чином, на підставі зазначених додаткових угод, було сформовано графіки в новій редакції, з яких вбачається погашення виключно процентів за користування кредиту, без погашення основної суми зобов'язання, тим самим підтверджує надання позичальнику відстрочки сплати суми основного боргу за договором про надання споживчого кредиту, у відповідності до вимог п/п 1 п. 1 ч.12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім цього, згідно анкет-заявок позичальника щодо кредитної заборгованості, вбачається, що бажаний строк отримання позивачем пільгового періоду погашення - 6 (шість) місяців. Разом з цим слід звернути увагу на ті обставини, що в зазначених анкетах - заявках позичальника, також відображені і власні не підтверджені доходи, які не враховані позивачем при складанні обрахувань, висвітлених у позовній заяві. За таких обставин, на думку відповідача, доводи, що викладені в позовні заяві є безпідставними надуманими та необґрунтованими, а спірний кредитний договір з усіма додатковими угодами відповідає вимогам чинного законодавства України. Додатково в судовому засіданні представник відповідача пояснив суду, що насправді позивач був попереджений про всі ризики та підписав відповідну анкету-заявку. Позивачу була надана відстрочка виконання основного зобов'язання на 6 місяців, і жодної реструктуризації кредиту з розрахунку 35% від сукупного доходу банком не застосовувалось. Відсотки позивач повинен сплачувати і далі, при цьому банк пішов назустріч позичальнику зменшивши і відсоткову ставку, тож представнику зовсім не зрозуміло чому на думку позивача банк виявився ще й у чомусь винним. До початку судового розгляду призначеного на 01.07.2015 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про здійснення подальшого розгляду справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між позивачем, як позичальником, та відповідачем, як кредитодавцем, був укладений кредитний договір №МL-022/017/2008 на суму 72106,86 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 18.03.2038 року зі сплатою 4,49% річних + FIDR (Процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщенні в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформаційних стендах). Згідно п. 7.4. укладеного між сторонами договору, детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається банком в додатках до цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. За містом наявної в матеріалах справи анкети-заявки №8 фізичної особи на отримання іпотечного кредиту від 26.02.2008 року, зокрема її додатку №1 (анкета-заявка на отримання кредиту без застави для оплати витрат по іпотечному кредиту), позивач підписанням цієї анкети-заявки підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 року. Згідно додатку №2 анкети-заяви фізичної особи СПД на отримання кредиту, підписанням цієї анкети-заяви позивач підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 року. Згідно інформаційного листка «Умови кредитування по програмі «ЖИТЛО В КРЕДИТ»» від 01.01.2008 року, який був підписаний позивачем 02.03.2008 року, позивач підтвердив, що банк ознайомив його в письмовій формі з умовами кредитування по програмі «ЖИТЛО В КЕДИТ», а також надав йому інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту (Додаток №1), наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: 1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; 2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; 3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї; 4) поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на: зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2014 року позивач підписав анкету-заяву позичальника щодо кредитної заборгованості, в якій вказав бажаний строк отримання пільгового періоду погашення - 6 місяців, та побажання щодо схеми реструктуризації боргу - зменшити відсоткову ставку до 10%. 18.04.2014 року сторони підписали додатковий договір №1 до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18.04.2014 року. Відповідно до п.п. 1.5, 2.1.1., 2.1.2, 2.1.3. укладеного між сторонами додаткового договору №1, пільговий період - термін протягом якого банк надає позичальнику пільги щодо погашення боргових зобов'язань (зменшення розміру платежу, відстрочка сплати боргових зобов'язань, зменшення розміру процентів тощо). Термін дії пільгового періоду визначається Графіком платежів. Сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: на період з 18.04.2014 року до 17.09.2014 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 7,5% річних; на період з 18.09.2014 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 4,49% річних + FIDR. Згідно п. 3.5. додаткового договору №1, підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що в результаті зміни розміру та механізму нарахування процентів, визначених умовами цього Додаткового договору та Кредитного договору, частина щомісячних платежів, що направляє позичальник з метою погашення кредиту, не перевищує 35% сукупного місячного доходу сім'ї. Позичальник приймає на себе ризик виконання умов цього Додаткового договору та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувались Сторони при укладенні цього Додаткового договору та/чи Кредитного договору. При цьому, як вбачається зі змісту Додатку №1 до Додаткового договору №1 від 18.04.2014 року до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18.04.2014 року, строк дії пільгового періоду: з дати підписання додаткового договору по 18.09.2014 року. В період з 18.04.2014 року по 18.03.2015 року погашення основної суми кредиту не відбувається. Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2014 року позивач підписав анкету-заяву позичальника щодо кредитної заборгованості, в якій вказав бажаний строк отримання пільгового періоду погашення - 6 місяців. 18.11.2014 року сторони підписали додатковий договір №2 до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18.04.2014 року. Відповідно до п.п. 1.5, 2.1.1., 2.1.2, 2.1.3. укладеного між сторонами додаткового договору №1, пільговий період - термін протягом якого банк надає позичальнику пільги щодо погашення боргових зобов'язань (зменшення розміру платежу, відстрочка сплати боргових зобов'язань, зменшення розміру процентів тощо). Термін дії пільгового періоду визначається Графіком платежів. Сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: на період з 18.11.2014 року до 17.04.2015 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 6% річних; на період з 18.04.2015 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 4,49% річних + FIDR. Згідно п. 3.5. додаткового договору №2, підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що в результаті зміни розміру та механізму нарахування процентів, визначених умовами цього Додаткового договору та Кредитного договору, частина щомісячних платежів, що направляє позичальник з метою погашення кредиту, не перевищує 35% сукупного місячного доходу сім'ї. Позичальник приймає на себе ризик виконання умов цього Додаткового договору та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувались Сторони при укладенні цього Додаткового договору та/чи Кредитного договору. При цьому, як вбачається зі змісту Додатку №1 до Додаткового договору №2 від 18.11.2014 року до кредитного договору №МL-022/017/2008 від 18.04.2014 року, строк дії пільгового періоду: з дати підписання додаткового договору по 18.04.2015 року. В період з 18.11.2014 року по 18.06.2016 року погашення основної суми кредиту не відбувається. Відповідно до ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Уклавши додаткові договори до договору кредиту щодо реструктуризації заборгованості, сторони змінили як розмір процентів, які нараховуються за користування кредитними коштами так і встановили відстрочку виконання основного зобов'язання стосовно повернення позивачем тіла кредиту. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачений не вичерпний перелік видів реструктуризації кредитної заборгованості, як і не передбачено імперативності його положень. Оцінивши умови укладених додаткових договорів, суд не може дійти висновку, що реструктуризація була поведена виключно у відповідності до п/п 3 п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї, оскільки сторони передбачили також відстрочення сплати основної суми боргу та встановили інший розмір відсоткової ставки і відсутні жодні посилання у змісті предмету додаткових договорів на зміну саме механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї. При цьому, на дату підписання додаткових договорів, позивач підтверджував, що в результаті зменшеної відсоткової ставки, частина щомісячних платежів, що направляє позичальник з метою погашення кредиту, не перевищує 35% сукупного місячного доходу сім'ї. Поряд з цим, ризик виконання умов Додаткових договорів та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувались Сторони при укладенні Додаткових договорів та/чи Кредитного договору несе саме позичальник. Тож є безпідставними вимоги позивача до кредитодавця кожного місяця перераховувати йому суму платежу відповідно до розміру сукупного доходу його сім'ї. Враховуючи встановлені судом обставини та викладені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача та необхідність відмови у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed