Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

1.виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, який уточнивши, просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,2 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що йому на підставі договору міни від 18\~липня 1997 року № 9/1621, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори, який зареєстрований у Маріупольському комунальному підприємстві «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» (далі МКП «МБТІ»), належить квартира [ADDRESS], підтвердженням чого є відповідна довідка МКП «МБТІ». Однак оригінал вказаного договору та реєстраційного посвідчення позивачем втрачено. У Першій маріупольській державній нотаріальній конторі [PERSON] в усній формі повідомлено, що надати дублікат або засвідчену копію вказаного договору немає можливості, оскільки документи знаходяться у нотаріальному архіві у м. Донецьку. Відомості щодо документів Першої маріупольської державної нотаріальної контори, які залишилися у приміщенні нотаріального архіву у м. Донецьку, розміщені на офіційному сайті Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, та відповідно до таких відносяться документи за 1943 2001 роки. Приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено у проведені реєстраційних дій щодо указаної квартири, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У звязку з викладеним, посилаючись на положення ст. ст. 15, 321, 328, 392 ЦК України, [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити (а. с. 3, 4). Маріупольська міська рада своїм правом не скористалася та відзив, заперечень на позов не направила, однак представник Маріупольської міської ради [PERSON] направив в адресу суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (а. с. 29). 2.заяви та клопотання. Клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та підтримання вимог у повному обсязі (а. с. 27). Клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та підтримання вимог у повному обсязі (а. с. 28). Клопотання представника Маріупольської міської ради [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі (а. с. 29, 30). 3.процесуальні дії суду. Ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018\~року про відкриття провадження у справі, призначення справи до розгляду у підготовче судовому засідання, розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розяснення учасникам справи прав та строків подачі відзиву на позову, відповіді на позов та заперечень (а.\~с.\~18). Ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2018\~року про прийняття до розгляду уточненого позову (а. с. 26). Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017\~року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. 4.фактичні обставини справи установлені судом. Відповідно до довідки МКП «МБТІ» за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], підстава договір міни від 18 липня 1997 року № 9/1621, реєстрація Маріупольської державної нотаріальної контори (а. с. 8). Про указані обставини свідчить і долучений до матеріалів справи технічний паспорт на указану квартиру, в якому зазначено, що [PERSON] є його замовником (а. с. 22 25). Згідно із списком Державних нотаріальних контор, документи яких залишилися в приміщенні нотаріального архіву в м. Донецьку, за період з 1943 року по 2001 рік, зокрема, Першої маріупольської державної нотаріальної контори (а. с. 10). Листом від 19 травня 2018 року № 538/01-16 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] повідомлено [PERSON] про те, що нею розглянуто документи подані [PERSON] для посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON], [INFO]. Маріупольським бюро технічної інвентаризації надана виписка з інформацією, де підставою внесення запису про право власності є договір міни від 18 липня 1997 року, посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 18 липня 1997 року, за реєстровим номером 9/1621. Проте посвідчення правочинів про відчуження майна та заставу майна посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності на майно, у звязку з чим, оскільки [PERSON] не надав правовстановлюючі документи на нерухоме майно, інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, тому і відсутня можливість отримання дублікатів документів та рекомендовано звернутися до суду (а. с. 13). 5. предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання права власності на квартиру у звязку із втратою правовстановлюючих документів. 5.1. у суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів та про їх відхилення не заявлено клопотань жодною із сторін. 5.2. представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. 6. оцінка аргументів сторін. Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для захисту речових прав на майно, оскільки в інший спосіб позивач позбавлений можливості своє право підтвердити та в інших осіб (орган місцевого самоврядування) може виникати сумнів в належності позивачу цього майна та йому створюється неможливість реалізації свого права власності у звязку з втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача вже є право власності на указане нерухоме майно, однак відсутні документи про це. 7. щодо порушеного права та ким воно порушено, то суд виходить з того, що порушено право позивача у звязку із втратою ним правовстановлюючого документа і право на захист у нього виникає на підставі ст. ст. 15, 16, 392 ЦК України. 8. норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ст. 319 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Проводячи оцінку поданих доказів, на підставі наведених норм матеріального права, суд дійшов до висновку, що позивач є власником спірної квартири, однак його право порушене у звязку із втратою ним правовстановлюючого документа та у нього відсутній інший, окрім судового, спосіб для відновлення порушеного права (отримання дублікату правовстановлюючого документу), оскільки договір міни посвідчувався у 1997 році Першою маріупольською державною нотаріальною конторою та переданий до нотаріального архіву у м. Донецьк, де на теперішній час органи державної влади не здійснюють свої повноваження та місто є окупованим незаконними збройними формуваннями. Враховуючи, що позивачем втрачено правовстановлюючий документ на спірну квартиру, МКП «МБТІ» своєю довідкою підтверджує наявність у [PERSON] права власності на квартиру, що вказує на набуття ним права власності у передбаченому законом порядку, суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на указану квартиру з підстав, передбачених ст. 392 ЦК України, у звязку із втратою правовстановлюючого документу. У звязку з викладеним, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлювальним документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація права власності позивача. Визнання такого права на квартиру відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що і визнання позову уповноваженим представником органу місцевого самоврядування Маріупольської міської ради у достатній мірі також підтверджує право власності позивача на квартиру, і визнання представником відповідача предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у звязку з чим суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. 9. розподіл судових витрат. Оскільки належним відповідачем у справі є саме Маріупольська міська рада, тому і вимоги підлягають задоволенню до неї. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 800 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з Маріупольської міської ради на користь позивача.

Outcome: approved