Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

20 серпня 2011 року сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.08.2011. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 197320 від 10.04.2012. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25.12.2012 по справі № 2/0817/352/2012 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення [PERSON] трирічного віку. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23.04.2013 по справі № 322/225/13-ц шлюб між сторонами, укладений 20.08.2011, було розірвано. [PERSON] проживає з матірю за адресою: вул. Запорізька, 33, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області. Згідно з листом Соломянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 16.12.2016 № 1146/4 відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів станом на 16.12.2016. Регулярна сплата відповідачем аліментів, а також додаткових витрат на утримання дитини підтверджується наданими відповідачем квитанціями, що додані ним до заперечень проти позову. Відповідач з 13.06.2016 по 15.12.2016 працює на посаді торгового агента у приватному підприємстві «Ліком», розташованому в м. Києві, що підтверджується довідкою ПП «Ліком» від 15.12.2016 № 86, а також записами у трудовій книжці відповідача. Загальна сума доходу відповідача за період з червня по листопад 2016 року склала 16 234,74 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 15.12.2016, виданою ПП «Ліком». За місцем роботи відповідач характеризується позитивно, що підтверджується його характеристикою від 19.12.2016, підписаною директором ПП «Ліком» [PERSON] Згідно з рішенням Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області № 18 від 20.12.2013 «Про побачення батька [PERSON], [INFO] з малолітнім сином [PERSON], [INFO]» відповідачу надано дозвіл на побачення з малолітнім сином [PERSON], [INFO], у першу та третю суботу місяця з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (вихователь дошкільного навчального закладу, який відвідує [PERSON]В.) повідомила суду, що дитина ніколи не казала їй нічого поганого про батька, натомість висловлювала бажання частіше бачити його. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач підтримує відносини з дитиною, які хоча і не можна назвати ідеальними, але все ж між батьком і дитиною є духовний звязок. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (сусідка позивача) зазначила, що [PERSON] ніколи не казав погано про свого батька і не скаржився на його поведінку. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суттєвих показань щодо предмета спору не надали. Свідки [PERSON] (мати відповідача) та [PERSON] зазначили, що на їх думку, виконання відповідачем батьківських обовязків здійснюється належним чином. При цьому, жоден із вищезазначених свідків не пригадав випадку, коли б дитина, [PERSON], була засмучена через поведінку батька, а так само і випадків негативного ставлення батька до дитини. Дослідивши вищенаведені докази, суд при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення первісного позову виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками та наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Проте, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками. Такої поведінки відповідача по відношенню до його сина, [PERSON], судом не встановлено. Так, доводи позивача стосовно того, що відповідач не цікавиться дитиною та не відвідує її, спростовуються вищезазначеними доказами, отриманими під час розгляду справи, якими встановлено, що відповідач проживає та працює в м. Києві, а отже з обєктивних причин не може приділяти постійну увагу сину. До того ж, співвідношення розміру доходу відповідача з наявними у нього зобовязаннями по сплаті аліментів, а також із мінімальною вартістю квитків, необхідних для проїзду з м. Києва до смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, свідчить про обґрунтованість твердження відповідача щодо обєктивної неможливості частого відвідування сина. Встановленим суд визнає і факт особистих неприязних відносин між сторонами, що підтверджується наданими сторонами роздруківками їх бесіди у соціальній мережі. Також з пояснень самого позивача, наданих нею у судовому засіданні, випливає, що незважаючи на предявлення позову про позбавлення батьківських прав, головною метою позивача є зміна прізвища дитини з «Святенький» на «Земсков». Судом взято до уваги і висновок органу опіки та піклування Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 22.12.2016 № 01-01-17/1238 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, обґрунтований відсутністю підстав для цього. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] Стосовно позовних вимог про зміну прізвища дитини, суд зазначає, що при вирішенні цього питання, відповідно до ч. 5 ст. 148 СК України, беруться до уваги виконання батьками своїх обовязків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Оскільки судом не було встановлено факту неналежного виконання відповідачем батьківських обовязків, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, суд визнає вимоги щодо зміни прізвища дитини безпідставними. Твердження позивача про необхідність того, щоби дитина носила спільне з нею прізвище, аби дана обставина не призводила до непорозумінь та відповідних труднощів у спілкуванні з оточуючими людьми, та з метою позбавлення дитини в майбутньому відчуття «неповноцінності», адже дана обставина буде негативно впливати на емоційний стан дитини, суд визнає необґрунтованим припущенням, що не підтверджено жодним належним доказом. Посилання позивача на медичні документи щодо стану здоровя дитини судом відхиляються як неналежні докази у звязку з тим, що з цих документів не вбачається причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та станом здоровя дитини. Таким чином, суд визнає первісний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду доказів того, що позивач будь-яким чином перешкоджає йому відвідувати сина у дні, визначені в рішенні Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області № 18 від 20.12.2013 «Про побачення батька [PERSON], [INFO] з малолітнім сином [PERSON], [INFO]», або доказів неможливості відвідування ним дитини в ці дні з інших причин. Крім цього, відповідач у судовому засіданні пояснив, що він, з огляду на своє матеріальне становище, має можливість приїжджати до сина лише один раз на два місяці, що не узгоджується з позовними вимогами за зустрічним позовом. За таких обставин, суд визнає зустрічний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed