Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У грудні 2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 1\~400 000 грн та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.11.2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики, відповідачем по справі було видано розписку про отримання коштів від 30.11.2018 року. 30.11.2018 року, тобто у день укладання договору позики відповідач надав позивачеві розписку, якою засвідчив факт прийняття у позику грошових коштів у сукупному розмірі 1\~400\~000 грн. Позивач належним чином вимоги Договорів виконав та передав грошові кошти у позику Відповідачу Договором позики від 30.11.2018 року було передбачено строк повернення позики до 01.11.2019 року. У зв`язку з тим, що відповідач по справі не повернув кошти у визначений у Договорі строк, добровільно сплатити суму позики відмовляється, позивач змушений звернутися до з дійним позовом до суду. Ухвалою суду від 24.12.2019 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 03.02.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси залучено третю особу [PERSON] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів та закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду на 02.04.2020 року. У призначені судові засідання 02.04.2020 року, 14.05.2020 року, 24.06.2020 року, 03.08.2020 року, 23.09.2020 року, 10.11.2020 року, учасники справи не з`явилися, повідомлялися про місце, дату та час проведення судового засідання відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. В судовому засіданні від 18.02.2021 року позивач [PERSON] участі не приймав, однак надав письмову заяву (вхід. №4113 від 30.01.2020 року) про підтримання позовних вимог, просив суд їх задовольнити та слухати справу за його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат А.І. Смирнов І.Г. позов визнали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позов (вхід.№8513 від 25.02.2020 року), в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в повному обсязі. Вважає, що вимоги [PERSON] незаконними та безпідставними, оскільки не підтверджені допустимими доказами. Крім того, третя особа неодноразово заявляла клопотання про відкладення розгляду справи, а саме на судові засідання 27.02.2020 р., 14.05.2020 р., 24.06.2020 р., 03.08.2020 р. не надавши до суду належним чином завірених доказів підтверджуючі поважність підстави клопотань про відкладення розгляду справи, що на думку суду було направлено на безпідставне затягування розгляду справи з боку третьої особи. Крім того, [PERSON] 18.02.2021 року безпосередньо перед судовим засіданням знаходилась в приміщенні суду, однак в залу судового засідання не з`явилась, причини неявки до судового засідання суду не повідомила. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній та юридичній особі право на розгляду судом справи упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З урахуванням положень ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 листопада 2018 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 1\~400\~000 грн., які він зобов`язувався повернути не пізніше 01.11.2019 року (а.с. 4). Факт отримання вказаних коштів [PERSON] підтверджується належним чином засвідченою копією розписки від 30.11.2018 року (а.с. 4). Оригінал розписки відповідача зберігається на час розгляду справи у позивача. Судом встановлено, що сума боргу складається з суми заборгованості за договором позики від 30.11.2018 року у розмірі 1\~400\~000 грн . Також судом встановлено, що відповідачем було визнано позов, що підтверджується заявою (вхід. №ЕП-9667 від 24.06.2020 року) його представника адвоката А.І. Смирнова та записом аудіо фіксації судового засідання по справі. Будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань, згідно умов договору, та які передбачені\~ст. 545 ЦК України, матеріали справи не містять. Розписку від\~30.11.2018\~року суд\~вважає як\~такі,\~що засвідчують\~виконання сторонами\~вимог закону\~щодо укладення\~договору позики\~у письмовій\~формі. Крім того, наявність розписок у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов`язань з боку відповідача. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права У відповідності до ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051\~ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16, договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15 визначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Варто також зазначити, що аналогічні правової висновки у справах про стягнення заборгованості за договором позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 року у справі №569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі №564/680/15-ц. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 1\~400 000 грн, а також той факт, що борг на момент розгляду справи ним не повернено у встановлений договором термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. Договором позики від 30.11.2018 року не було визначено розмір процентів від суми позики. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. Сума заборгованості відповідача перед позивачем складається з 1\~400\~000 грн. боргу. Третя особа, повідомила суду про те, що постановою Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2018 №501/1742/16-ц було змінено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 15000,0 гривень щомісячно з 20 липня 2016 року до повноліття доньки. На підставі вказаної постанови було видано виконавчий лист на підставі якого було відкрито виконавче провадження №58115803. 17.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. при примусовому виконанні виконавчого листа 501/1742/16-ц зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно якого сукупний розмір заборгованості станом на 31.10.2019 року склав 590 806,45 грн. У ході виконавчого провадження було звернуто стягнення на майно боржника, а саме, садовий будинок з надвірними господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На 26.12.2019 були призначені чергові торги з реалізації арештованого майнаhttps://setam.net.ua/auction/396028). За результатами аукціону переможцем став [PERSON] , тобто, позивач по справі №521/20789/19. Оцінюючи доводи третьої особи про вищезазначені обставини, суд зазначає, що дані доводи не звільняють відповідача від заборгованості перед позивачем за договором позики. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 9 605, 00 грн., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved