Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд збільшити суму аліментів, що стягуються з відповідача в її користь на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] визначивши розмір аліментів в розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування\~своїх вимог\~зазначає,\~що рішенням\~Галицького районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~10\~лютого 2016\~року присуджено\~стягувати з\~ [PERSON] \~в її\~користь аліменти\~на утримання\~дитини:\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~по 600\~грн.\~щомісяця до\~досягнення дитиною\~повноліття.\~З часу\~ухвалення рішення\~витрати на\~утримання сина\~збільшились.\~Дитина часто\~хворіє бронхітом,\~потребує постійного\~лікування,\~з цього\~приводу знаходиться\~на «д»\~обліку в\~КНП «БМЦПМСД»\~м.Бурштин.\~Сину потрібне\~харчування,\~одяг,\~взуття,\~канцелярське приладдя,\~засоби гігієни.\~Щомісяця на\~потреби дитини\~витрачає 6000\~грн. Зазначає, відповідач є працездатним, має високий дохід за рахунок того, що на власному авто надає послуги з перевезення, крім того займається торгівлею, збутом металобрухту, а тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно на дитину. В судове засідання позивачка не з`явилась. На адресу суду скерувала заяву, просила проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала повністю, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач, в судове засідання призначене 01 квітня 2021 року та 23 квітня 2021 року, не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом скеровування судових повісток по останньому відомому місцю проживання, а також розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Відзиву на позов не подав, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до повторної копії свідоцтва про народження відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] (а.с.6). Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2016 року вирішено стягувати із [PERSON] , не працюючого, в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття(а.с.7). Згідно копії довідки КНП «БМЦПМСД» м.Бурштин №150 від 29 жовтня 2020 року [PERSON] , [INFO] знаходиться на «д» обліку в КНП «БМЦПМСД» м.Бурштин, як часто хворіючий простудними захворюваннями, часті бронхіти та потребує постійного лікування(а.с.10). Відповідно до копії розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2/341/226/16 від 01 березня 2016 року наданого Галицьким РВ, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2020 року у розмірі 31\~645,00 грн.(а.с.8). Розмір зазначеної заборгованості відповідачем не спростовано, та доказів на підтвердження належної та вчасної сплати аліментів у визначеному судом розмірі, матеріали справи не містять. 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За умовами частини 3 статті 12, частини 1 статті 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України гарантовано обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами статті 141 Сімейного кодексу України, обов`язок по матеріальному утриманню дитини покладається на обох батьків. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. У відповідності до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що на даний час витрати на дитину значно зросли. Як зазначила\~позивачка у\~позовній заяві,\~відповідач є\~працездатним,\~має високий\~дохід за\~зарунок того,\~що на\~власному авто\~надає послуги\~з перевезення,\~займається торгівлею,\~збутом металобрухту. Окрім того, законодавчо збільшений розмір прожиткового мінімуму на дитину. Відтак, має місце покращення матеріального становища платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, насамперед інтереси неповнолітньої дитини та обставини відповідно до яких, витрати на дитину значно зросли, покращення матеріального становища платника аліментів, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду. Суд вважає що відповідач спроможний та зобов`язаний сплачувати аліменти у мінімально рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину встановленому законом наближеному до розміру прожиткового мінімуму. Відповідно до частини 2 статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону… Відтак, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, присудити відповідачу аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 3000 грн. щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене\~статтею 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у\~статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту статті 196 СК України, суд відповідно до вимог\~статті 214\~ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене\~статтею 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог статті 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач знав про судове рішення про стягнення аліментів, а тому заборгованість по аліментам, на думку суду, виникла з вини відповідача, як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення та це право позивача піддягає захисту. Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Приймаючи до уваги те, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за період з січня по червень 2019 року, включно, проведено розрахунок відповідно до формули, яка була визначена Великою Палатою Верховного Суду, та загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів становить суму в розмірі 31 698(тридцять одна тисяча шістсот дев`яносто вісім) грн. 87 коп. Слід зазначити, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження належної сплати аліментів, спростування твердження позивача щодо наявної заборгованості та наданого суду розрахунку, а тому суд вважає доводи сторони позивача в цій частині обгрунтованими та доведеними. Крім того, доказів на підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім, не надано. Враховуючи викладене, а також перевіривши подані суду розрахунки заборгованості аліментів та неустойки (пені) за прострочення їх сплати, враховуючи межі заявлених позовних вимог, та відсуність будь-яких спростувань з боку відповідача, суд вважає позові вимоги в частині стягнення неустойки (пені) обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial