Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

20 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 16,33 га, що розташована на території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] В обґрунтування цих вимог вказувала, що на випадок своєї смерті батько залишив на її користь заповіт, яким заповідав їй вищевказану земельну ділянку. За оформленням своїх спадкових прав вона звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно їй було відмовлено у зв'язку з неподанням правовстановлюючого документу - Державного акту на право власності на земельну ділянку. Оскільки вказаний документ було загублено, то вона позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, через що звернулася до суду із цим позовом. Представник позивачки [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у їх відсутності. Відповідач Шевченківська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій вказала про визнання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, мотивуючи тим, що заповіт батьком був написаний під впливом обману позивачки. За батьком вона доглядала до моменту смерті, а тому батько не міг написати вказаний заповіт. Висловила наміри про оскарження дійсності заповіту в подальшому. Дослідивши письмові докази в межах заявлених вимог, суд встановив, що згідно даних відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області від 14.06.2013 року, за громадянином [PERSON] в межах території Шевченківської сільської ради зареєстрований державний акт від 21.10.203 року на площу 16,33 га кадастровий номер 4823384700:05:000:0112 серія МК № 047490, № реєстрації 384 (а.с. 34). За даними свідоцтва по смерть [PERSON] помер [INFO] про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області здійснено актовий запис про смерть за № 849 від 30.05.2012 року (а.с. 14). Відповідно до заповіту, посвідченого нотаріусом 5 липня 207 року, [PERSON] заповідав належну йому земельну ділянку площею 16,33 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району [PERSON], [INFO] (а.с. 23). За даними спадкової справи № 29/2012 року, заведеної приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулися доньки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] (а.с. 37-61). Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса від 25.06.2013 року № 165/02-14/29-2012, яким [PERSON] роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно (а.с. 30). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Однак, як вказує позивачка, Державний акт відносно прав спадкодавця щодо цієї земельної ділянки було втрачено, що позбавляє позивачку оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Посилання відповідачки [PERSON] на недійсність заповіту не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки з цього приводу, відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, суду на момент розгляду справи не були подані будь-які докази. Враховуючи наведене, та встановивши, що позивачка відповідно до ст.ст. 1233-1236 ЦК України є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом, яким заповідано їй вищевказану земельну ділянку, та неможливість оформлення позивачкою спадкових прав щодо цього майна за вищевказаних обставин, на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку.

Outcome: approved