Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

21 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради, про встановлення порядку спілкування з дитиною, зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони від 12.09.2008 року по 18.08.2010 року перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітня дочка. Після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає позивачеві спілкуватися з дитиною, що стало причиною його звернення до суду з позовом про зобов'язання відповідачки не перешкоджати йому виховувати та спілкуватися з дитиною, забезпечення безперешкодного побачення позивача з дитиною щоп'ятниці від 1800 год. до 1800 год. неділі за місцем проживання батька, зобов'язання відповідачки за два дні до зустрічей надавати позивачеві інформацію про місцезнаходження дочки (а.с.а.с. 2 - 5, 12, 14). 29 травня 2017 року судом було ухвалене заочне рішення, яким заявлений позов був задоволений частково, а саме (а.с.а.с. 60, 61): -зобов'язано відповідачку не перешкоджати позивачеві брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою; -встановлено позивачеві порядок спілкування з дочкою у вигляді їх зустрічей щотижня у суботу від 1000 год. до 1900 год. за місцем проживання батька; -зобов'язано відповідачку за два дні до зустрічей позивача з дочкою надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а в разі настання таких змін - повідомляти про це особисто позивача наступного дня від дня настання таких обставин. 26 липня 2017 року суд за заявою представника відповідачки своєю ухвалою скасував заочне рішення від 29.05.2017 року, призначивши справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 114). Позивач, його представниця у судових засіданнях позов підтримали у повному обсязі, а представник відповідачки - заперечував проти його задоволення. У судове засідання 28.02.2018 року представник відповідачки не з'явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та задоволення позову у спосіб, визначений заочним рішенням від 29.05.2017 року. Представниця третьої особи до суду також не з'явилася, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за її відсутності (а.с. 139). Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від 12.09.2008 року по 18.08.2010 року перебували у шлюбі (а.с. 10). Під час шлюбу у сторін народилася дочка, [PERSON], [INFO], яка постійно проживає разом з відповідачкою (а.с. 6). Після розірвання шлюбу між сторонами сформувався стійкий конфлікт з приводу спілкування позивача з дочкою. 12 січня 2011 року виконавчим комітетом Тернівської міської ради Дніпропетровської області ради (за місцем реєстрації відповідачки з дитиною на той час) було ухвалене рішення №23, яким було рекомендовано визначити спосіб участі позивача у вихованні дочки у вигляді їх зустрічей щоп'ятниці від 1800 год. до 1800 год. неділі за місцем проживання батька з правом залишення дитини на ночівлю. Вказаним рішенням відповідачку, зокрема, було зобов'язано не перешкоджати позивачеві виховувати та спілкуватися з дитиною (а.с. 9). Відповідачка ухилилася від виконання рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області ради від 12.01.2011 року. 12 травня 2017 року виконавчим комітетом Центральної районної в м. Дніпрі ради було складено висновок №16/162, яким було рекомендовано визначити спосіб участі позивача у вихованні дочки у вигляді їх зустрічей щотижня у суботу від 1000 год. до 1900 год., можливо за місцем проживання батька (а.с.а.с. 51, 52). Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з частинами 1, 2 статті 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності з частинами 1 - 3 статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 159 СК, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Принципом 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, передбачено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами дійсно сформувався стійкий конфлікт з приводу спілкування позивача з дочкою. Ураховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду із цим позовом. Між тим, суд не вважає доцільним та таким, що відповідатиме інтересам дитини, запропонований позивачем в позовній заяві спосіб, оскільки він значно впливатиме на сталий спосіб життя дитини та її охоронювані законом інтереси. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, встановивши позивачеві порядок спілкування з дитиною, рекомендований третьою особою. При цьому, з урахуванням позиції представника відповідачки, суд вважає за можливе місцем побачення позивача з дочкою визначити місце його проживання: [ADDRESS]. Вирішуючи спір, суд також звертає увагу сторін на те, що в разі зменшення кола обставин, що обумовили саме такий спосіб розв'язання справи, вони матимуть право на повторне звернення до суду з аналогічним позовом. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 1 653,60 грн. (а.с.а.с. 1, 18).

Outcome: partial