Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

21.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17.01.2005 року з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнено аліменти в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON], [INFO]. Також рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18.09.2013 року з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнено аліменти в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що працює на шахті імені [PERSON] підземним електрослюсарем, його заробітна плата складає в середньому на місяць 4242 грн. і з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1485 грн., а на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1175 грн., тобто більше половини його заробітної плати. Просить зменшити розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання сина, а також аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] до 1/6 частини кожному. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, оскільки вважає їх недоведеними і необґрунтованими в суді. При цьому надіслала до суду письмові заперечення, які обґрунтовує тим, що позивач не точно зазначає розмір своєї середньої заробітної плати, вказуючи, що її середній розмір становить 4242 грн. на місяць, в той час коли відповідно до довідки вона становить 4394, 57 грн. Також не погоджується з вказаним в позові розміром відрахованих аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], що становить 1485 грн. на місяць, оскільки це не відповідає дійсності. Вважає, що наявність на утриманні дітей від іншого шлюбу не є безумовною підставою для задоволення позову про зменшення розміру аліментів. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що вона не погоджується з доводами позивача стосовно зміни розміру аліментів на утримання доньки. Позивач працює, має постійний заробіток і має можливість сплачувати аліменти. Також зазначила, що станом на 01.03.2014 року заборгованість по аліментам склала 2689, 27 коп. Вважає, позовні вимоги необґрунтованими. Представник відповідача [PERSON] вказав, що вимоги позивача є недоведеними, оскільки, позивачем не надано суду жодних доказів про те, що з моменту винесення ухвали Апеляційного суду Донецької області від 20.11.2013 року за апеляційною скаргою позивача на рішення суду про стягнення аліментів на дитину якось змінилось його матеріальне становище, стан здоровя або його сімейний стан. Позивач працює, має постійний дохід. Тому вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Дзержинського міського суду від 17.01.2014 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів доходу,щомісяця, до досягнення сином повноліття, починаючи з 10.12.2004 року (а.с.8). Рішенням Дзержинського міського суду від 18.09.2013 року стягнуто з позивача на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/5 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 серпня 2013 року до досягнення донькою повноліття. Ухвалою Апеляційного суду від 20.11.2013 року вказане рішення Дзержинського міського суду залишилось без змін. ( а.с. 5-7). За змістом ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи з цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом зясовано, що позивач якими-небудь захворюваннями не страждає, має на утриманні двох дітей і за рішенням суду зобовязаний сплачувати аліменти на їх утримання, непрацездатних членів родини не має, є працездатною особою, працює на шахті імені [PERSON]. У судовому засіданні позивачем не надано жодного доказу про зміни матеріального або сімейного стану. Посилання позивача на те, що сума, яка стягується на виплату аліментів, перевищує 50% його заробітної плати, суд вважає необґрунтованими. Згідно п. 4 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Враховуючи викладене, а насамперед інтереси неповнолітніх дітей, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача та співвідповідача на утримання сина та доньки не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення. На підставі ст.192 СК України,

Outcome: dismissed