Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

20.02.2017 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.01.2004 року між нею та відповідачем відділом реєстрації актів громадянського стану Словяносербського районного управління юстиції Луганської області був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №І. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені через виникнення сварок та непорозумінь. З травня 2016 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Тривалий час сімейні відносини ними не підтримуються, відновляти їх вони не мають наміру, так як кожен живе своїм життям та своїми інтересами. У звязку з цим вона просить суд розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб і після розірвання шлюбу визначити її прізвище як «Мосіна». Сторони в судове засідання не зявились. Позивач надала суду письмову заяву, згідно якої просила справу розглянути без її участі. Відповідач про дату та час судових засідань повідомлявся неодноразово, належним чином, шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області (на 24.03.2017 року, на 31.03.2017 року, на 21.04.2017 року), а також шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті «Урядовий курєр». Причини неявки суду не повідомив. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 17.01.2004 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів громадянського стану Словяносербського районного управління юстиції Луганської області був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № І, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ №074768 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], згідно копій свідоцтв про народження дітей серії 1-ЕД №018898 від 03.10.2005 року, та серії І-ЕД №273447 від 08.05.2013 року, які видані Відділом реєстрації актів цивільного стану Словяносербського райуправління юстиції Луганської області (а.с.9-10). Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області №1321 від 12.04.2017 року, а також актом від 19.03.2017 року (а.с.29-30). Спір щодо визначення місця проживання дітей відсутній. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є відсутність взаєморозуміння, виникнення сварок та спільних інтересів між позивачем та відповідачем. З травня 2016 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Шлюбні стосунки між ними припинені, через що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч.2 ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя вважає, що збереження шлюбу в подальшому суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Згідно зі ст..113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд вважає за можливе після розірвання шлюбу визначити прізвище позивача як «Мосіна». Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн, що підтверджується квитанцією №111 від 10.02.2017 року. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі ст.104,105, 110, 112-115 СК України,

Outcome: approved