Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

1 Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Заводський відділ державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У своєму позові позивач зазначив, що 22.07.2005 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DZH0GK00770084 про надання банківських послуг, відповідно до умов якого отримано кредит у розмірі 9000 доларів США на придбання нерухомості та 1215 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2020 року. В травні 2018 року йому стало відомо, що на підставі виконаного напису Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 14.08.2017 року з нього стягнено на користь банку невиплачені грошові кошти в сумі 1009922,05 грн. Вважає, що вказаний напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Згідно до листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.02.2007 року позивачу, банк повідомив останнього про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором від 22.07.2005 року на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Finance № 1 пі-ел-сі». Зазначає, що будь-які повідомлення позивачу від ПАТ КБ «Приватбанк» про дострокове повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування або про розірвання кредитного договору не направлялися. У позивача відсутня безспірна заборгованість, відповідачем та нотаріусом порушені вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», та виконавчий напис вчинено без надання ПАТ КБ «ПриватБанк» документів, передбачених переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, та заборгованість, яка не має ознак безспірної. Тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі виконавчий напис вчинений 14.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі № 7911 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № DZH0GK00770084 від 22.07.2005 року та розрахунку заборгованості станом на 21.07.2016 року грошових коштів в сумі 1009922,05 грн. У своєму позові посилається на вимог ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.253, 651 ЦК України. Позивач [PERSON] надав суду клопотання, де підтримав позовні вимоги та просить розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» надав суду відзив на позов, де зазначив, що позивач не вказав в чому полягає спірність заборгованості по кредитному договору, не доведено, які саме положення розрахунку заборгованості або виписки про рух коштів є неправильними чи не відповідають умовам кредитного договору, власний розрахунок не здійснений. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Заводський відділ державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності. У своєму відзиві посилається на вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». 2. Заяви, клопотання учасників справи 23 січня 2019 року представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» наданий суду відзив на позов. 3.Процесуальні дії суду 30 травня 2018 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху. 05 червня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 05 червня 2018 року ухвалою суду заяву позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 14 серпня 2017 року. 04 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що 22.07.2005 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DZH0GK00770084 про надання банківських послуг, відповідно до умов якого отримано кредит у розмірі 9000 доларів США на придбання нерухомості та 1215 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2020 року. (а.с.10 - 11). 14 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 7911 про стягнення з [PERSON] на користь банку невиплачених грошових коштів в сумі 38950,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21.07.2017 року становить 1009922,05 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7668,37 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 9291,95 доларів США, комісії у розмірі 1439,82 доларів США, пені у розмірі 20550,38 доларів США, стягнення здійснюється за період з 22 липня 2005 року по 21 липня 2017 року (а.с.7). Постановою від 09 листопада 2017 року державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Калініч О.В. за виконавчим написом № 7911 від 14 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження (а.с. 8). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є виконавчий напис. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Закону України «Про нотаріат» та обраний спосіб захисту визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 5. Оцінка суду Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наступне. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Ст.ст.76, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, представником відповідача не спростовані посилання позивача, згідно до вимог ст.81 ЦПК України, тобто не надані будь-які достатні докази того, що позивачем перед зверненням до нотаріуса була отримана вимога про усунення порушень за кредитним договором. До того ж, представник відповідача не надав у своєму відзиві пояснень щодо наявності у ПАТ КБ «Приватбанк» права вимоги за кредитним договором, оскільки, згідно наданого позивачем листа, таке право було передано компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Finance № 1 пі-ел-сі». З урахуванням вищезазначених норм та матеріалів доданих до позову та відзиву, суд приходить до висновку, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не було дотримано всіх вимог, чим було порушено права позивача на спростування розміру заборгованості. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь позивача.

Outcome: approved