Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

20.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.08.2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №194507-1-037-8, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 1382,44 грн., строком до 07.08.2009 року. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору у нього виникла заборгованість в сумі 3154,26 грн., з яких: 1276,26 грн. - капітал; 1452,31 грн. - штраф; 425,69 грн. - відсотки. 24.01.2011 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників ПАТ КБ «Правекс-Банк». 30.03.2011 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» уклали договір №30/03/2011-01 про відступлення права грошової вимоги, згідно якого ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» отримало право грошової вимоги. 15.05.2011 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» уклали кредитний договір №400942374, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 3536,16 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту 15.02.2012 року та договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відкривши рахунок із встановленим лімітом відновлювальної кредитної лінії на суму 13500,00 грн. У порушення умов вказаних договорів відповідач зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконав. Станом на 18.08.2014 року заборгованість відповідача по договору №400942374 від 15.05.2011 року становить 6786,31 грн., та за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб 24154,42 грн. 18.12.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників ПАТ «Альфа-Банк». 27.12.2012 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги №27/12/2012-01, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до осіб, які є боржниками ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 07.08.2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №194507-1-037-8, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 1382,44 грн., строком до 07.08.2009 року. Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 1382,44 грн. В свою чергу, [PERSON] скористався кредитними коштами та свої зобов'язання за договором №194507-1-037-8 від 07.08.2008 року належним чином не виконав. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON], відповідно до розрахунку його заборгованості становить 3154,26 грн., з яких: 1276,26 грн. - капітал; 1452,31 грн. - штраф; 425,69 грн. - відсотки. 24.01.2011 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників ПАТ КБ «Правекс-Банк». 30.03.2011 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» уклали договір №30/03/2011-01 про відступлення права грошової вимоги, згідно якого ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» отримало право грошової вимоги. 15.05.2011 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» уклали кредитний договір №400942374, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 3536,16 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту 15.02.2012 року та договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відкривши рахунок із встановленим лімітом відновлювальної кредитної лінії на суму 13500,00 грн. У порушення умов вказаних договорів відповідач також зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконав. Станом на 18.08.2014 року заборгованість відповідача по договору №400942374 від 15.05.2011 року становить 6786,31 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 2636,31 грн.; заборгованість по пені в сумі 4150,00 грн.; заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 15.05.2011 року становить 24154,42 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту в сумі 15791,76 грн.; заборгованість по пені в сумі 8353,66 грн. 18.12.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників ПАТ «Альфа-Банк». 27.12.2012 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги №27/12/2012-01, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до осіб, які є боржниками ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «Компанія з управлінням активами «Прімоколект-Капітал» по всім договором складає 34085,99 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушив умови договорів №194507-1-037-8 від 07.08.2008 року, №400942374 від 15.05.2011 року та договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 15.05.2011 року, а тому з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 34085,99 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3410,40 грн., на що слід зазначити наступне. Ч. 2 ст. 84 ЦПК України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано угоду про надання правової допомоги від 31.08.2014 року, що не є мотивованим розрахунком відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, відсутній розрахунок витрат із посиланням на відповідні норми права та відсутнє підтвердження понесених витрат (квитанції, платіжні доручення, чеки інше). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні вимог стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 340,86 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial