Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

21 серпня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визначити, що частка, яка залишилася як спадок після смерті її сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Славутичі Київської області, складає: Ѕ частку квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність у відповідності до Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., за реєстровим № 856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агенство з розвитку бізнесу у м. Славутичі». Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] у [PERSON] , позивача у справі, народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, долученої до матеріалів справи. З його батьком, [PERSON] , вони були розлучені з 23 липня 1986 року, і з того періоду часу стосунків не підтримували. 11 листопада 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області було зареєстровано шлюб між сином позивачки - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2016 року, шлюб між ними було розірвано. За час спільного проживання дітей в них не має. Під час шлюбу сином позивача - [PERSON] та його дружиною [PERSON] за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за 856, на ім,я його дружини було набуто у приватну власність житлове приміщення у вигляді двохкімнатної квартири [ADDRESS] . 30 травня 2005 року право власності [PERSON] на дану квартиру було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу» у м. Славутичі. З моменту набуття правовий статус даного житлового приміщення та його власники не змінювалися. [INFO] у м. Славутичі Київської області помер син [PERSON] . Після смерті сина за заявою позивача 13 серпня 2019 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа, спадкодавець [PERSON] . За життя син позивача - [PERSON] ніякого заповіту не складав. Серед спадкоємців першої черги за законом на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] , є тільки його мати - [PERSON] . Після його смерті виникло питання щодо прийняття та оформлення спадщини, до якої відноситься його доля (частка) у набутій ним у спільну сумісну власність під час шлюбу з [PERSON] квартири [ADDRESS] . При зверненні до державного нотаріуса з питання оформлення спадщини позивача поставили до відома, що вона, як спадкоємець за законом, не зможе оформити своє право на спадщину у вигляді частки у вищезазначеному об`єкті нерухомого майна так як за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 квітня 2005 року не було визначено розмір частки (долі) кожного з подружжя, а сам договір був оформлений на ім`я його дружини [PERSON] , на яку і було зареєстровано право власності на квартиру. Тому для вирішення цього питання позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. ( т.1 а.с. 25). 19 грудня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що повністю не визнає позовні вимоги [PERSON] , мотивуючи тим, що ствердження [PERSON] , що квартира [ADDRESS] , набута за час шлюбу у приватну власність її сином [PERSON] та нею, має статус спільної сумісної власності подружжя, є безпідставними. Вважає, що позивачем [PERSON] не надано доказів наявності у подружжя станом на 19.04.2005 року достатніх коштів для придбання у власність вказаної квартири. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. [PERSON] своїми коштами і працею не приймав участі у придбанні 19.04.2005 року вищезазначеної квартири. Шлюб між ними був укладений 11.11.1999 року, коли він перебував під вартою у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Вироком Славутицького міського суду [PERSON] було засуджено за ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі. Після звільнення з місць позбавлення волі він пропрацював тільки два тижні, не працював рік. Працевлаштувався 11.11.2002 року та звільнився через шість місяців, 30.05.2003 року, рік не працював, з 19.05.2004 року по 26.10.2004 року отримував виплату допомоги по безробіттю в Славутицькому міському центрі зайнятості. Пропрацювавши рік з листопада 2004 року по листопад 2005 року в ПП «Дар», [PERSON] не працював шість років поспіль, до 27.08.2010 року, звільнився 31.12.2011 року. З 12.01.2012 року по 05.11.2012 року знов отримував допомогу по безробіттю. З 06.11.2012 року попрацював до 06.02.2018 року, з 16.02.2018 року пропрацював до 31.10.2018 року. Наведеним підтверджується, що за вказаний період, в тому числі за час шлюбу з 11.11.1999року по 19.04.2005року, дату придбання квартири, [PERSON] працював лише незначний період, на низькооплачуваних робочих посадах, жодних збережень не мав, все витрачав на свої особисті потреби. Їх сім`я існувала в основному за рахунок її праці, також за рахунок доходів її сестри [PERSON] та їх з нею батьків. 14.06.2003 року [PERSON] продала квартиру і позичила їм 10500 гривень, що було еквівалентом 2000 доларів США. Борг повертала відповідачка сама, оскільки [PERSON] без поважних причин не працевлаштовувався на роботу. 19.04.2005 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] та в цей же день була придбана інша квартира, а саме квартира [ADDRESS] , у придбанні якої відповідачка [PERSON] вложила особисто 37000 гривень, а [PERSON] оплатила другу половину вартості цієї квартири, в розмірі 37000 гривень. Загалом продавцю за дану квартиру було сплачено 74000 гривень. Після розлучення [PERSON] не висував жодних вимог визначення розміру його частки у вищезазначеній квартирі, оскільки не вважав її об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Одночасно просить продовжити строк подання відзиву на підставі ст.127 ЦПК України у зв`язку із поважними причинами, значною складністю справи, а також необхідністю виїзду за межі м. Славутича для здачі сесії (т.1 а.с.64-66). 19 грудня 2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. В поданій позовній заяві [PERSON] просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на її користь судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є її рідною сестрою. 19 квітня 2005 року вона з чоловіком продала квартиру [ADDRESS] . Одночасно, 19 квітня 2005 року була придбана інша квартира, а саме квартира [ADDRESS] , у придбанні якої вона особисто вложила 37 000 гривень, отриманих від продажу своєї квартири, а решту 37 000 гривень вклала [PERSON] 30 травня 2005 року право власності [PERSON] на дану квартиру було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» КП «Агентства з розвитку бізнесу у м. Славутичі». Вважає, що нею особисто витрачено 37 000 гривень на придбання цієї квартири, тому вона має право на Ѕ частку (т.1 а.с. 85-87). Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно об,єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру спадкової частки (т.1 а.с.107). Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року продовжено процесуальний строк відповідачу [PERSON] для подання відзиву на позовну заяву за її заявою (т.1 а.с.106). 08 січня 2020 року надійшов відзив від позивача [PERSON] на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] , в якому зазначає, що викладені третьою особою обставини набуття у власність подружжя квартири, яка є предметом спору за даною справою, та джерела доходів, за рахунок яких вона була набута у власність на ім`я [PERSON] , а фактично у спільну сумісну власність подружжя не відповідає дійсності. Гроші на придбання житла надала її мати - [PERSON] в сумі 10 000 доларів США, а саме [PERSON] , які її мати отримала після продажу квартири, належної на праві власності її батькам та двох гаражів у м. Славутичі, дачі в с. Мекшунівка Чернігівської області в зв,язку з їх поверненням на проживання до Російської Федерації. Крім того звертає увагу на те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири, що була набута у приватну власність на ім,я [PERSON] ще у 2005 році, заявлені поза межами визначеного законом загальному строку позовної давності - три роки, що є підставою застосування наслідків спливу позовної давності, визначених ст.167 ЦК України. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (т.1 а.с.132-134). 08 січня 2020 року надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від позивача [PERSON] , зазначає, що доказів на підтвердження своїх заперечень стороною відповідача суду не надано, та не могло бути надано, оскільки обставини набуття у власність спірного житлового приміщення та походження грошових коштів, вкладених на її придбання, не відповідають фактичним обставинам, що дає їй всі підстави наполягати на задоволенні її позовних вимог у повному обсязі ( т.1 а.с.137-140). 29 січня 2020 року до суду надійшли заперечення [PERSON] на відповідь [PERSON] на відзив на позовною заяву, в яких вона вказує, що спірна квартира була придбана за кошти її сестри [PERSON] в розмірі 37 000 гривень та її особисті кошти в сумі 37 000 гривень , тому вона вважає, що має право на Ѕ частину квартири, на іншу Ѕ частину має право її сестра [PERSON] (т.1 а.с.150-152). 29 січня 2020 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від [PERSON] та подано уточнену позовну заяву в якій вказує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об,єктів права спільної сумісної власності подружжя. При вирішенні справи по суті просить врахувати зазначені істотні обставини справи - джерело набуття спірної квартири. Те, що квартира [ADDRESS] була придбана 19.04.2005 року виключно за кошти 37 000 гривень, які належали особисто їй, [PERSON] та за кошти 37 000 гривень, які належали особисто [PERSON] . Син [PERSON] на той час чоловік [PERSON] не має джерел для придбання у власність цієї квартири. Квартира набута не в результаті спільної праці та не за спільні грошові кошти подружжя. Таким чином, зазначена квартира, хоча і була придбана в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, однак вона не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, відповідно не підлягає задоволенню позов [PERSON] . Також звертає увагу на те, що [PERSON] ні до, ні після розлучення з [PERSON] не звертався ані до суду, ані до нотаріуса з питання про визначення розміру його частки у цій квартирі або про поділ майна. [PERSON] також завжди визнавала відсутність прав сина на цю квартиру, і навіть після його смерті запевняла знайомих та всіх, що вона не буде претендувати на цю квартиру. Про її намір отримати Ѕ частину цієї квартири у спадок після смерті [PERSON] їй стало відомо осінню 2019 року, після того, як [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання розміру спадкової частки. Саме тоді вона дізналася про порушення свого права і була змушена звернутися до суду з даним позовом (т.1 а.с.157-159). Крім цього, 29 січня 2020 року, [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що доводи та обставини, зазначені відповідачем [PERSON] у відзиві, на її, [PERSON] , позовні вимоги, вважає, необґрунтованими і не підтвердженими належними доказами. Квартира [ADDRESS] була придбана 19.04.2005 року на ім`я [PERSON] виключно за кошти 37000 гривень, які належали особисто їй, [PERSON] , та за кошти 37000 гривень, які належали особисто [PERSON] . Син [PERSON] , на той час чоловік [PERSON] не мав джерел для придбання у власність цієї квартири. Таким чином квартира набута не в результаті спільної праці та не за спільні грошові кошти подружжя. Після розірвання шлюбу і до часу своєї смерті [PERSON] не ставив питання про визначення своєї частки у цій квартирі, розуміючи, що вона не є спільною сумісною власністю (т.1 а.с.160). Ухвалою суду від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с.173). 05 березня 2020 року надійшла заява [PERSON] в якій просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог третьої особи [PERSON] , що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, за її позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, які заявлені поза межами загального строку позовної давності у три роки, та відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частку квартир [ADDRESS] , у зв`язку зі спливом строку позовної давності (т.2 а.с.27-29). Позивач [PERSON] , та її представник - адвокат Прокопенко О.П., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві та запереченнях на відзив відповідача, просили суд їх задовольнити, в позовній заяві [PERSON] - відмовити. При цьому посилались на ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України, просили визначити, що частка, яка залишилась як спадок після смерті її сина, [PERSON] , який помер [INFO] , складає Ѕ частку квартири [ADDRESS] , як набутої у спільну сумісну власність, за час шлюбу на ім`я [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2005 р., та яка зареєстрована за [PERSON] . Відповідач [PERSON] , та її представник адвокат Дроботущенко Т.О., в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в позові [PERSON] про визначення розміру спадкової частки відмовити у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю, посилаючись на підстави, викладені у відзиви на позовну заяву та запереченнях на відзив. [PERSON] , заперечується, що спірна квартира [ADDRESS] , набута нею 19.04.2005, має статус спільної сумісної власності, зазначається, що у її придбанні [PERSON] участі не приймав ні коштами, ні працею. За час їх шлюбу вони не мали спільних коштів для придбання квартири, оскільки [PERSON] , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений за ч.3 ст.140 КК України (10.03.1999р.), за ч.1 ст.309 КК України (30.12.2003р.), тривалий час без поважних причин не працював, вживав наркотичні засоби, вимагав у неї кошти для їх придбання, із застосуванням фізичної сили, причиняв їй тілесні ушкодження, виносив з дому речі (ноутбук, інструменти), здавав їх в ломбард, і їй доводилось їх викупати за кошті своїх батьків, а ті незначні кошті, які іноді заробляв, витрачав на свої особисті потреби, на шкоду сім`ї. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] , в судовому засіданні свої позовні вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] підтримала повністю, просила суд задовольнити. В позові [PERSON] про визначення розміру спадкової частки - відмовити. В судовому засіданні [PERSON] , повідомила, що наприкінці березня - початку квітня 2005 року вона зі своїм чоловіком [PERSON] з метою допомоги [PERSON] придбати своє житло, вирішили продати свою квартиру [ADDRESS] , та вкласти виручені кошти в іншу квартиру, в якій би могли проживати подружжя [PERSON] і в якій був би була і їх частка. При цьому, їх батьки обіцяли також допомогти [PERSON] грошима у її придбанні. Разом з [PERSON] вибирала квартиру, зупинилися на спірній квартирі. Придбання квартири 19.04.2005 відбувалось одночасно з продажем квартири яка була на [PERSON] . За одним договором [PERSON] була продана квартира [PERSON] за 36900 грн. та придбана спірна квартира у [PERSON] за 74000 грн. Решту коштів, половину вартості квартири оплачувала [PERSON] , якій 35000 грн. дали їх з нею батьки. 2000 грн. [PERSON] мала своїх збережень. На питання представника позивача - адвоката Прокопенко О.П., - [PERSON] повідомила, що розписки ніхто не писав, вона давала гроші оскільки вирішили вкласти гроші в придбання квартири на майбутнє, оскільки у них двоє дітей. Квартиру оформили на [PERSON] - так як це її рідна сестра, вони довіряли, у них не заведено писати розписки. Гроші на придбання квартири збирали усією сім,єю. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи, [INFO] у [PERSON] народився син - [PERSON] (т.1 а.с.12). 11 листопада 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області Україна було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження було вчинено актовий запис № 352. Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., [PERSON] продав однокімнатну квартиру номер одинадцять, що знаходиться в будинку [ADDRESS] [PERSON] (т.1 а.с.198). Згідно з Договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., [PERSON] , продала, а [PERSON] купила квартиру номер сто два, що знаходиться в будинку номер [ADDRESS] (т.1 а.с.199). Відповідно до копії заяви приватному нотаріусу Хусалімовій Л.В., долученої до матеріалів справи, [PERSON] , дав згоду своїй дружині, гр. [PERSON] , на купівлю на умовах на свій розсуд за сумісні кошти, набуті під час перебування в зареєстрованому шлюбі, квартири номер сто два, що знаходиться в будинку номер [ADDRESS] (т.1 а.с.205). Згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №856, відповідачем [PERSON] було придбано двохкімнатну квартиру номер сто два, що знаходиться в [ADDRESS] Київської області (т.1 а.с.14). Право приватної власності на даний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] було зареєстровано у Комунальному підприємстві АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації, номер запису: 378/102, в книзі: 57-09-32/1 (т.1 а.с.74). Відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 листопада 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 352. (т.1 а.с.13). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 квітня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (т.1 а.с.16). Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. за заявою [PERSON] була відкрита спадкова справа за № 78/2019, спадкодавець - [PERSON] (т.1 а.с.17). Згідно довідки від 03.09.2019 року, за адресою [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 12.08.2005 року, відповідач у справі (т.1 а.с.24). Як видно із матеріалів спадкової справи №78/2019, [PERSON] заповіту не залишав, його спадкоємцями по закону першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України являються: мати - [PERSON] та батько [PERSON] , який проживає в м. Норільськ Красноярського краю Росія (т.1 а.с.30). Відповідно до листа завідуючої Славутицької міської державної нотаріальної контори №570/02-14 від 14.08.2019 року в зв`язку із тим, що не визначена частка померлого [PERSON] , яка належить йому в квартирі за адресою: [ADDRESS] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку (т.1 а.с.18). Як вбачається з відповіді на запит суду Комунального некомерційного підприємства «Славутицька міська лікарня» за № 165 від 04.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , на обліку у лікаря-нарколога перебував з 17.10.2003 року по 19.07.2010 року Д/з:F11.2. (т.1 а.с.190-191). Згідно довідки Сектору з питань виплати пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за № 75 від 06.02.2020 року [PERSON] за період з 01.01.2001 по 31.12.2005 року отримав пенсії в розмірі 49269,56 (т.1 а.с.234). Згідно довідки Сектору з питань виплати пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за № 76 від 06.02.2020 року [PERSON] за період з 01.01.2006 по 30.09.2010 року отримав пенсії в розмірі 203486,74 (т.1 а.с.233). Згідно довідки Сектору з питань виплати пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за №77 від 06.02.2020 року [PERSON] за період з 01.01.2010 по 31.12.2013 року отримав пенсії в розмірі 248069,87 (т.1 а.с.232). Згідно довідки Сектору з питань виплати пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за №78 від 06.02.2020 року [PERSON] за період з 01.01.2014 року по 31.07.2018 року отримав пенсії в розмірі 434344,27 гривень (т.1 а.с.231). Відповідно листа-відповіді за №01-45/40 від 18.02.2020 року в.о.директора Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався з 01.09.1993 року по 10.06.1994 рік у 9-Б класі. Виходячи із записів у класному журналі на сторінці «загальні відомості про учнів» у розділі «прізвище та ім`я батьків, або опікунів» вказані [PERSON] (бабуся) та [PERSON] (дідусь), які за словами класного керівника займалися навчанням і вихованням дитини (т.1 а.с.236). Відповідно довідки про доходи, [PERSON] , дійсно працював в КП «УФКСТ» на посаді муляра з 11.11.2002 року по 30.05.2003 року, загальна сума доходу становить 1837,47 гривень (т.2 а.с.109). Вироком Славутицького міського суду Київської області від 10 березня 1999 року (кримінальна справа № 1-5/1999р) [PERSON] засуджено за ч.3 ст.140 КК України до 3 років позбавлення свободи з конфіскацією Ѕ частки майна, належного йому на праві індивідуальної власності (т.1 а.с.241-252). Як вбачається з довідки від 18.01.1999 року, яка міститься в матеріалах кримінальної справи № 1-5 за 1999 рік (а.с.387), [PERSON] , проходив профілактичне протиалкогольне лікування у лікаря - нарколога курсом ІІ.-15.1.1999. Вироком Славутицького міського суду Київської області від 30 грудня 2003 року [PERSON] засуджено за ч.1 ст.309 КК України до трьох років позбавлення волі із застосуванням ст.75,76 КК України звільнено від покарання, з встановленням іспитового строку - двох років (т.2 а.с.125-127). Згідно висновку амбулаторної наркологічної експертизи на обстежуваного від 20.11.2003 року, який міститься в матеріалах кримінальної справи № 1-105 за 2003 рік (а.с.84-85), [PERSON] , 1977 року народження страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності(Опійна наркоманія). Вироком Славутицького міського суду Київської області від 16 липня 2009 року [PERSON] засуджено за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин (т.2 а.с.123-124). Згідно довідки від 12.06.2009 року, виданої ДЗ СМСЧ-5, копія якої міститься в матеріалах кримінальної справи (справа № 1-52/09 а.с.34) - [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 17.10.2003 року. Згідно довідки від 12.06.2009 року, виданої ДЗ СМСЧ-5, копія якої міститься в матеріалах кримінальної справи (справа № 1-52/09 а.с.35) - [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря-психіатра. За клопотанням сторін на підтвердження їх тверджень і заперечень судом були допитані свідки. Свідок [PERSON] , (сусідка [PERSON] - позивача) суду показала, що вона є сусідкою [PERSON] , проживають у гуртожитку, знає її з 2019 року. З червня 2019 року познайомилася з [PERSON] , вона приходила до [PERSON] в гості на день народження [PERSON] , чула як обговорювали, що потрібно вступати у спадщину). Відносини між ними були хороші, [PERSON] приходила на день народження до [PERSON] . Спочатку розмов про квартиру не було, а потім з червня місяця почалися розмови про те, що треба вступати в спадщину на Ѕ частку квартири, тому що може ця частка перейти до держави. На запитання представника відповідача - адвоката Дроботущенко Т.О., повідомила, що особисто вона не була знайома з батьками [PERSON] , але при цьому заявила, що її мама брала участь у придбанні квартири Проте їй не відомо за чиї кошти придбана спірна квартира. Свідок [PERSON] , суду показав, що [PERSON] знає з 1992 року. У 2005 році до нього звернулася директор ларька, в якому працював він і [PERSON] , з проханням дати в борг [PERSON] 2000 доларів США, для покупки квартири для сина. У нього були довірливі відносини з директором цього ларька, тому він без розписки надав [PERSON] в борг ці кошти. Спочатку [PERSON] повернула йому 500 долларів США, а потім, приблизно через півроку, коли приїхала мама [PERSON] то повернула йому решту боргу. Він возив маму [PERSON] вибирати квартиру для онука. А ще, після того, як купили квартиру, [PERSON] зверталась до нього з проханням надати їй в борг 6000 гривень для того щоб сплатити боргу за комунальні послуги за квартиру сина. Він їй ці гроші позичав. Потім він підвозив її до [PERSON] і бачив, як [PERSON] віддавала [PERSON] квитанції за комунальні послуги. Свідок [PERSON] , суду показала, що знає [PERSON] з тих пір, коли вони ще жили в селищі Лісному. Також добре знайома з її батьками. Коли вони приїздили із Росії, то вона чула розмову про те, що у неї є онук [PERSON] і вони хочуть допомогти купити йому квартиру. Ця розмова була в кінці лютого або на початку березня 2005 року, точно не пам`ятає. Мама [PERSON] - [PERSON] привезла кошти для придбання квартири і їх залишити у неї на збереження, на що вона погодилася. Через 1-2 дні вона привезла 10000 дол., запакованих в папір, і пішла. Тиждень у неї лежали, потім - зателефонувала, сказала, що знайшли якусь квартиру в [ADDRESS] і вона їй віддала гроші. На питання представника відповідача - адвоката Дроботущенко Т.О., яка саме сума коштів знаходилась в запакованому папері, свідок відповіла, що вона особисто перерахувала стопку, - що розмір стопки був 4-3см. При цьому пояснила, що залишити ці кошти у дочки [PERSON] вона не може, так як та проживала в гуртожитку. А перед цим ці кошти деякий час зберігалися у [PERSON] . Коли мама [PERSON] - [PERSON] принесла на зберігання ці кошти, то вони разом їх перерахували. Гроші були купюрами по 100 доларів США, разом всього було 10 000 доларів США. Свідок [PERSON] , суду показала, що знайома лише з [PERSON] , інших - особисто не знає. Покази давала зі слів [PERSON] , що мати [PERSON] поїхала в Росію, потім приїхала придбати [PERSON] квартиру. Коштів вона не показувала. Дивились квартиру в [ADDRESS] потім вони купили квартиру. Вона їх зустріла з базару і вони їй сказали, що придбали квартиру. Вона з ними зайшла. Були [PERSON] , [PERSON] , бабуся. Коштів вона не показувала. Вони приїхали наприкінці зими, в лютому 2005, збирались їхати саджати город. За які кошти придбана квартира їй не відомо. В кінці лютого - на початку березня - вони сказали, що купили квартиру. На питання представника відповідача - адвоката Дроботущенко Т.О., повідомила, що стан квартири не пам`ятає, які там були шпалери - не знає, чи були там меблі - не пам`ятає, що було на кухні - також не пам`ятає. Свідок [PERSON] , суду показала, що знає [PERSON] та [PERSON] , дружні відносини. Знає [PERSON] , як дочку своєї колеги, також і її покійного чоловіка [PERSON] , працювала з мамою [PERSON] , лікарем-урологом в МЧС по 2005 рік. Познайомилася з сім`єю [PERSON] ближче з тих пір, як вони стали її сусідами по будинку і під,їзду. В сім,ї [PERSON] постійно виникали сварки, він застосовував до неї фізичну силу. Ми як сусіди обурювалися. У 2007 році зустріла сестру [PERSON] , [PERSON] та їх маму і сказала їм, що потрібно щось роботи, бо він може вбити [PERSON] , адже він вживає спиртні напої та наркотичні засоби. При цьому спитала, як вони оформили квартиру в [ADDRESS]. [PERSON] сказала, що оформили на [PERSON] , на їх кошти, вона ще її запитала, а чому не оформили договір дарування. [PERSON] ніде не працював, весь час сидів дома. Мама [PERSON] сказала, що вони продали якусь квартиру, яку вона не уточнювала і вони виділили кошти на придбання двохкімнатної квартири у [ADDRESS]. Вона так зрозуміла, що кошти надали мати з сестрою, батько у них працював на станції. Гроші у них були, це точно, сім`я благополучна, а [PERSON] ніколи не працював. У чоловіка [PERSON] джерела доходу не було, він більшою частиною не працював. [PERSON] страждав залежністю, він хворий. Особисто вона казала матері - «спасіть свою дочку, він її вб`є». Свідок на питання представника відповідача - адвоката Дроботущенко Т.О., повідомила, що у неї вища медична освіта, достатні знання, проходила і наркологію і психіатрію. Неодноразово вона з сусідами стукали у двері, коли [PERSON] бив [PERSON] , і викликали міліцію багато разів. Від поведінки [PERSON] страждав весь під`їзд. Свідок [PERSON] , суду показала, що знає [PERSON] , вони товаришують з нею. На весні 2005 року вона зустріла [PERSON] з її сестрою [PERSON] та її чоловіком, які повідомили їй, що вони щойно придбали квартиру в [ADDRESS]. Ще поряд з ними була жінка, яка наглядно схожа на нотаріуса Хусалімову Л.В. С пірна квартира куплялась весною 2005 року, за кошти від проданої в цей день однокімнатної квартири її сестри, та коштів батьків [PERSON] . Коли оформлявся договір купівлі-продажу вона гуляла і була випадковим свідком. Побачила, що одну продавали квартиру, а другу купляли. Знає, що у [PERSON] були складні відносини з її чоловіком, так як він вживав спиртні напої та наркотики. Застосовував фізичну силу. Вимагав у [PERSON] гроші на наркотики, змушував її позичати у людей, так як у них грошей не було, працювала тільки одна [PERSON] . Вона особисто бачила, як [PERSON] - чоловік передавав кошти, і озвучив їх суму. Гроші давались не в борг, а щоб допомогти [PERSON] . При передачі коштів були [PERSON] , [PERSON] , її чоловік і жінка, візуальна схожа на нотаріуса Хусалимову . Це було коло приміщення Промінвестбанку, біля міліції, в закоулку побачила групу людей, до неї підійшла [PERSON] і повідомила, що вони купляють квартиру [PERSON] казала, що гроші на цю квартиру частково дала її сестра [PERSON] з продажу нею однокімнатної квартири, а іншу частину вартості квартири допомогли батьки [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду показала, що вона сторони знає біля 25 років, [PERSON] є її кумою. Квартира в [ADDRESS] була придбана на кошти батьків [PERSON] , її рідної сестри [PERSON] і батьків. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] тоді, коли він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Коли він звільнився, то був прописаний в котеджі у батьків [PERSON] , йому нікуди було прописуватись. Потім вони зняли квартиру. Потім [PERSON] з сім`єю вирішила проживати в котеджі, і на сімейній нараді вирішили придбати квартиру [PERSON] , продати для цього свою квартиру, добавити мали батьки. Придбати квартиру вирішили спільно. [PERSON] зі [PERSON] ходили і вибирали квартиру. Вибирали квартиру довго, дивилися різні варіанти і обрали квартиру в [ADDRESS], в 2005 році. Спірна квартира куплялась сім`єю [PERSON] - мама с папою, [PERSON] . В один день оформили 2 угоди. Гроші від продажу квартири 37000 грн. пішли в придбання цієї квартири. Під час передачі коштів вона не була присутня, вона бачила кошти, як вони їх рахували, збирали, і вона була в курсі. [PERSON] з чоловіком продали свою квартиру, добавили гроші батьки, [PERSON] весь час працювала, виплачувала кредити, [PERSON] ніколи не працював, може епізодично. Батьки [PERSON] весь час допомагали їм грошима. І в цей день, після купівлі цієї квартири вони зустрічались, святкували цю подію. На ній був присутній [PERSON] та дякував, що для них купили квартиру. Техніку купляла [PERSON] в кредит, його виплачувала сама. На оформлення цієї угоди вона давала [PERSON] гроші, близько 1000 грн. У куми не хватала грошей на оформлення цієї квартири, в [ADDRESS], тому вона їй давала приблизно біля однієї тисячі гривень на оформлення. Знає, що в один день був продаж квартири [PERSON] , і отримані гроші і передали [PERSON] для придбання квартири в [ADDRESS]. [PERSON] бив [PERSON] , виносив в ломбард її цінності, [PERSON] тоді приходилось із ломбарду неодноразово викупати. [PERSON] здавав в ломбард і ноутбук, і телефон, а [PERSON] потім все викупала. Вона не була присутня при вживанні ним наркотиків, але бачила його у стані наркотичного сп`яніння. Про вживання - їй відомо і зі слів [PERSON] і зі слів [PERSON] . [PERSON] телефонувала їй вночі і казала, - він її вб`є, якщо вона не знайде йому гроші. Свідок [PERSON] , суду показала, що сторони знає, відносини нормальні. Квартиру придбавали [PERSON] . За продану квартиру рідної сестри [PERSON] , і відсутню частину коштів доклали її батьки. Вона це стверджує. Знає, що цю квартиру придбали особисто для [PERSON] , тому і допомогли її родичі. Це казали батьки [PERSON] з якими вона також знайома і підтримує стосунки. Мама [PERSON] брала кредит на ремонт та меблі для цієї квартири в [ADDRESS]. Після останнього побиття [PERSON] , вона залишила чоловіку квартиру і півроку жила у батьків, а потім винаймала квартиру. Вечором бачились у котеджі, відмічали придбання квартири. [PERSON] дякував батькам [PERSON] , за це піднімав тост, а також за те що утримували їх і допомагали матеріально. [PERSON] практично ніде не працював. [PERSON] розумів, що квартиру купляли [PERSON] батьки. Він завжди поважав батьків [PERSON] більше ніж свою матір. Він соромився своєї матері. Один раз вона була свідком, коли прийшла привітати його з днем народження, він був засмучений, показав їй телефон, а там було написано вітання від матері, що його гості - наркомани. По сумам - вона не може стверджувати. Знає що гроші від продажу квартири [PERSON] (її чоловіка) а також батьків [PERSON] . [PERSON] неодноразово говорила, що має право на дану квартиру, але оскільки квартира була повністю оформлена на [PERSON] , то нічого не вимагала. Свідком цього були і їх куми. Крім того [PERSON] неодноразово застосовував фізичну силу проти [PERSON] , бив її. Наприклад бачила груди [PERSON] які були чорні від побоїв, їй навіть робили операцію. Із-за його пристрасті до наркотиків, він заставляв [PERSON] знімати золото і нести в ломбард, [PERSON] дуже боялась [PERSON] . Одного разу він викинув [PERSON] на вулицю голу і вона у голому стані бігла до неї. Вона була присутня коли після смерті [PERSON] , його матір [PERSON] зателефонувала [PERSON] і сказала, що вона не буде претендувати на квартиру. Після чого вони з [PERSON] зробили ремонт у квартирі,так як після [PERSON] який вживав наркотики квартира була просто жах. А після того як [PERSON] зробила ремонт, заїхала жити, матір [PERSON] почала висловлювати свої претензії на квартиру. Перед смертю чоловіка [PERSON] - [PERSON] , він приходив до неї та запитував поради, як йому переоформити свою частку квартири на [PERSON] , так як знав, що після його смерті його мама буде претендувати на частку цієї квартири. Чоловік [PERSON] зловживав спиртними та наркотиками, постійно її залякував та бив. Він особисто сам і також змушував [PERSON] здати все золото в ломбард та ноутбук. Також змушував [PERSON] оформити на себе кредити. Сам він ніде не працював. Працювала [PERSON] на двох роботах. Чоловік [PERSON] був в поганих стосунках зі своєю матір`ю і ставився до батьків [PERSON] краще ніж до своєї мами. Коли [PERSON] пішла від [PERSON] і він сам залишився проживати у цій квартирі, то був борг за комунальні послуги так як він нічого не платив, крім того [PERSON] погашала борг за світло, щоб його знову не відключили. Свідок [PERSON] , суду показав, що сторони знає, відносини нормальні, він є чоловіком третьої сестри [PERSON] - [PERSON] . В 2004 році він зі своєю дружиною проживали в Луганській області і кожен рік приїздили у відпустку в Славутич до родичів дружини. В 2004 році, коли приїздили до родичів дружини, зайняли в борг у батьків дружини 25000 гривень. В березні 2005 року подзвонила теща і попросила привезти борг, оскільки у них повинна була бути покупка квартира. Він, з дружиною, 18 квітня 2005 року, на своєму автомобілі, приїхали в Славутич, для того щоб повернути борг в сумі 25000 гривень. На 19 квітня 2005 року була призначена угода по придбанню двохкімнатної квартири в [ADDRESS]. [PERSON] попросив його побути присутнім на цій угоді. [PERSON] і [PERSON] продавали свою однокімнатну квартиру в [ADDRESS] и у нотаріуса, покупець квартири [PERSON] передав гроші у сумі 37 000 гривень, [PERSON] . При ньому було обговорення того, що сім,я [PERSON] продала однокімнатну квартиру в [ADDRESS] и придбавала 2-кімнатну квартиру в [ADDRESS], щоб мати частину квартири, оформили квартиру на [PERSON] , так як вони з [PERSON] рідні сестри. [PERSON] говорив, якщо теща його вижене з котеджу то у [ADDRESS] є їх частина. Крім того теща, матір [PERSON] добавила частину коштів, а саме ті 25000 гривень, які вони повернули як борг, а також добавила іще 1000 гривень. А 2000 гривень [PERSON] доклала своїх і придбала квартиру в [ADDRESS] на своє ім`я. Ввечері вони продаж і придбання квартир відмічали сім`єю у котеджі. На питання представника позивача - адвоката Прокопенко О.П., свідок повідомив, що продавець віддав [PERSON] і [PERSON] добавив до 37000. Теща говорила, що попався гарний варіант придбання квартири для [PERSON] . Вона була у шлюбі з [PERSON] . На придбання квартири [PERSON] віддали 37 тисяч сім,я [PERSON], а 35 тисяч гривень передали батьки [PERSON] - [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду показала, що сторони знає, відносини нормальні, вона є рідною сестрою [PERSON] та [PERSON] , їх дівоче прізвище [PERSON] . В 2005 році мама подзвонила и попросила по можливості повернути борг 25 000 гривень, які вони у них займали, так як знайшовся хороший варіант для покупки квартири для [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . Гроші у них були і в квітні 2005 року вона з чоловіком приїхали в Славутич, до батьків, щоб повернути борг. Коли вони йшли на оформлення угоди, мама передала [PERSON] кошти, що вони привезли, 25000 грн. и 10000 грн. Там ще [PERSON] докладала свої кошти і сестра [PERSON] докладала від продажу своєї квартири. Миша продав і вони вклали свої кошти в частину квартири в [ADDRESS], яку вони придбавали, щоб у [PERSON] був свій куток житла. Квартиру оформили на [PERSON] , спору не було між ними. В їх сім`ї спорів ніколи не було. [PERSON] знав, що [PERSON] продав квартиру. Він знав, що частина коштів від [PERSON] і [PERSON] . Квартира придбавалась для [PERSON] , тому і оформлялась на [PERSON] . Коли [PERSON] проходив повз квартири казав, що тут є його частина. Гроші [PERSON] давали для придбання квартири не в борг. Між [PERSON] та [PERSON] з приводу повернення грошей за квартиру чи за саму квартиру ніколи сперечань не було. [PERSON] ніколи не висловлював претензій з приводу того, що квартира оформлена була на [PERSON] . Він знав за які кошти була придбана ця квартира, в [ADDRESS], це все обговорювалось в сім`ї, він це все знав. [PERSON] знав, що [PERSON] продав свою квартиру, що придбати цю, в [ADDRESS]. Також [PERSON] знав, що батьки [PERSON] також добавляла гроші на придбання квартири. [PERSON] зловживав спиртними напоями та наркотиками. Не працював. Грошей в сім`ї не було, виносив все в ломбард. [PERSON] була вимушена працювати на двох роботах, викупала з ломбарду те, що він виносив з дому: золоті прикраси, які [PERSON] дарували батьки, ноутбук. [PERSON] ходила в синяках, відносини в сім`ї ставали все гіршими. Вислухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає правильним первісний позов задовольнити частково, а позов третьої особи з самостійними позовними вимогами задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Нормами Сімейного кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року та є чинним на час відкриття спадщини, передбачено, що майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Згідно ч. 2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Як передбачено ч.1 ст. 69 цього Кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення (частини перша, друга статті 70 СК). Застосовуючи норму ст.60 Сімейного кодексу України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статусу спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття): та мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ст.368 ЦК України, спільною сумісною власністю визначається власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них. Згідно із ч. 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.3.4 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «Визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини. У постанові Пленуму ВС України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Пунктом 24 вищевказаної постанови передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. В постанові від 2 жовтня 2013 року по справі № 6-79цс 13 Верховний Суд України також дійшов висновку про те, що, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно. В постанові від 16.12.2015р. по справі №6-2641цс 15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж висновки викладені і в Постанові ВС від 10 квітня 2019 по справі № 161/3025/17-ц, де зазначено, що визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Аналізуючи зазначені норми закону, які регулюють спірні відносини, суд виходить з того, що, квартира [ADDRESS] , повністю не має статусу спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона набута, хоча й під час шлюбу з [PERSON] , але за участі коштів сім,ї третьої особи [PERSON] . На підтвердження того, що [PERSON] своїми коштами і працею в повній мірі не приймав участі у придбанні вказаної квартири третьою особою [PERSON] надані до матеріалів справи відповідні докази. З аналізу наданих документів вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 11.11.1999, коли він відбував покарання за вироком Славутицького міського суду від 10.03.1999 року, яким був засуджений за ч. 3 ст. 140 КК України до 3х років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, що належить йому на праві приватної власності. Згідно оглянутої в судовому засіданні копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що, після звільнення, пропрацювавши менш 6 місяців, [PERSON] звільнився за власним бажанням. Після майже 3-х місяців відпочинку пропрацював 2 тижні, знов звільнився за власним бажанням. Рік ніде не працював. Потім знов, пропрацював 6 місяців, звільнився за власним бажанням.6 місяців стояв на обліку в центрі зайнятості. І станом на дату придбання квартири пропрацював 5 місяців. Таким чином, за час шлюбу з [PERSON] , з 1999 року по 2005 рік (за 6 років) [PERSON] відбував покарання за вчинені злочини та пропрацював на різних підприємствах незначний час (близько 2-х років) на робочих посадах, завжди звільнявся з роботи за власним бажанням, роками взагалі ніде не працював. Вироком суду від 30.12.2003 року [PERSON] був засуджений за ч.1 ст. 309 КК до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК звільнений від покарання з іспитовим строком 2 роки, звільнений з-під варти в залі суду. Матеріалами кримінальної справи доведено, що [PERSON] перебував на обліку в наркологічному кабінеті СМЧ-5, отримував лікування по діагнозу F11.2. Згідно висновку судово-наркологічної експертизи, він страждав психічним та поведінковим розладом внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. Встановлено, що [PERSON] страждає опійною наркоманією. Наведеним підтверджується, що за вказаний період, в тому числі за час шлюбу з 11.11.1999р. по 19.04.2005р., дату придбання квартири, [PERSON] працював лише незначний період, на низькооплачуваних робочих посадах, відповідно, жодних збережень не мав, все витрачав на свої особисті потреби, на шкоду сім`ї. Працювати і приймати участь в утриманні сім`ї не бажав, хоча мав таку можливість та був працездатним. У судовому засіданні було встановлено, що з 23.10.2001 по 14.10.2005 подружжя [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані і проживали у батьків [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Були забезпечені її батьками їжею, житлом, одягом, всім необхідним. Через конфлікти [PERSON] з батьками, через вживання ним наркотиків та не бажання працювати, їм довелось орендувати житло. Коштів на придбання власного житла вони не мали. Це доведено в судових засіданнях свідками з боку [PERSON] і [PERSON] . У суді доведено, що станом на 19.04.2005 року сім,я [PERSON] не мала достатньо власних коштів на придбання квартири, а питання житла було для них дуже актуальним. В судовому засіданні знайшло підтвердження того, що сім,я [PERSON] продала відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., продав однокімнатну квартиру номер одинадцять, що знаходиться в будинку [ADDRESS] [PERSON] яка належала [PERSON] (т.1 а.с.198) за 37000 гривень. [PERSON] в цей же день згідно з Договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., [PERSON] , продала, а [PERSON] купила квартиру номер сто два, що знаходиться в будинку номер [ADDRESS] (т.1 а.с.199) за 74000 гривень. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження того, що 19.04.2005 року на придбання квартири [ADDRESS] сестрою [PERSON] - [PERSON] , витрачено 37000 гривень, тобто з урахуванням того, що квартира була придбана за 74000 гривень, то у суді знайшло твердження що в придбання даної квартири сім,я [PERSON] доклала 37000 гривень, що становить Ѕ частки квартири. Щодо заяви позивача [PERSON] , про застосування позовної давності до вимог третьої особи з самостійними вимогами, оскільки [PERSON] , на момент набуття спірного житлового приміщення на ім`я її сестри [PERSON] , достеменно було відомо про те, що покупка квартири здійснюється у спільну власність сестри та її чоловіка [PERSON] , тому у [PERSON] , з цього моменту розпочався перебіг строку давності для захисту її порушеного права або інтересу, у разі якщо для цього були підстави та вона вважала, що це право або інтерес були порушені. Вимоги [PERSON] , про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири, набутої у приватну власність на ім`я [PERSON] , ще в 2005 році, заявлені поза межами визначеного законом загального строку позовної давності три роки, що є підставою для застосування наслідків спливу позовної давності, визначених ст.267 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За вимогами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З аналізу показів сторін, свідків та матеріалів справи, судом зроблено , що [PERSON] , не пропущено строк позовної давності, так як у суді встановлено, що про своє порушене право і особу, яка її порушила остання довідалась . В судовому засіданні не знайшло підтвердження того, що [PERSON] іншу частину квартири, а саме Ѕ придбала за особисті кошти, і кошти своїх батьків. Також в судовому засіданні не знайшло підтвердження тверджень позивача [PERSON] , що дану квартиру придбавали за кошти її рідної матері. Позивачем [PERSON] не надано доказів наявності у подружжя станом на 19.04.2005 року достатніх коштів для придбання у власність вказаної квартири. Доводи [PERSON] , що у придбання спірної квартири були нібито вкладені кошти її матері [PERSON] , тобто, бабусі [PERSON] , не доведені. Не доведено і факт наявності взагалі у [PERSON] таких коштів - 10000 доларів нібито від продажу невідомо коли невідомо яких гаражів і дачі. До показів свідків [PERSON] потрібно відноситися критично. Доказів ввезення на Україну валюти [PERSON] не надано, вони взагалі відсутні. Відповідно до частини 2 та 3 ст. 70 СК, при вирішенні спору про поділ майна, що навіть є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Проте хоча оформлена квартира була на [PERSON] , проте з урахуванням довідок про заробітну плату і доходи [PERSON] і [PERSON] , суд дійшов висновку що Ѕ частину спірного житлового приміщення вони придбали за сумісні кошти. А отже після смерті [PERSON] його матір [PERSON] має право на ј частину даного житлового приміщення, яке залишилось як спадщина. Враховуючи зазначене, вимоги сторін суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню визначити, що частка, яка залишилася, як спадок після смерті її сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Славутичі Київської області, Україна складає ј частку квартири [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмовити. Позовні вимоги третьої особи яка заявляє самостійні вимоги (позивача) [PERSON] - задовольнити повністю. Визнати за [PERSON] , право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . СУДОВІ ВИТРАТИ. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір в сумі по 384, 20 гривень з кожної.

Outcome: partial