Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

20 лютого 2017 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищевказаним позовом, в котрому просить суд винести рішення, котрим припинити договір іпотеки по змішаному договору з елементами позики та іпотеки від 12 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та нею, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], та договір про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки від 27 серпня 2015 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та нею, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], у звязку із виконанням позики, припинити відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку №6981005 від 12 вересня 2014 року, та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позовні вимоги позивачем [PERSON] вмотивовано тим, що 12 вересня 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір з елементами позики та іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно до п.1 договору, вона, як позичальник позичила у відповідача [PERSON], як позикодавця, грошові кошти у розмірі 28800,00 гривень, що на час отримання грошей складало 2218,80 доларів США (по курсу 12,98 гривень за 1 долар США). Грошові кошти нею були отримані на 11 місяців з терміном повного повернення не пізніше 12 вересня 2015 року. Пунктом 1 договору був встановлений і графік погашення позики, щомісячно не пізніше кожного 17-го числа, грошові кошти в гривневій валюті, еквіваленту 69,34 доларів США, по курсу НБУ на дату виплати, але не менше ніж 900,00 гривень. У вересні 2015 року, але не пізніше 12 вересня 2015 року, вона повинна була виплатити позикодавцю, грошову суму в гривневій валюті, еквіваленту 1456,09 доларів США за курсом НБУ на дату виплати, але не менше ніж 18900,00 гривень. Відповідно до п.1 договору, вона мала право погасити суму боргу достроково, з урахуванням індексу інфляції на момент розрахунку. У випадку несвоєчасного повернення суми боргу вона зобовязана була виплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від фактичної суми боргу за кожен день просрочки, але не більше ніж за 90-то днів. Згідно до п.4 договору нотаріус розяснив їм зміст ст.ст.1046-1053 ЦК України, та ст.ст.36-38 ЗУ «Про іпотеку». Для забезпечення своєчасного виконання зобовязання, згідно до п.5 договору їх з чоловіком квартира [ADDRESS] передається в іпотеку іпотекодержателю. Відповідно до п.7 договору вартість квартири за домовленістю сторін складає 30000,00 гривень. Вказує на те, що вона сплачувала борг та повернула відповідачу: 17 жовтня 2014 року, - 900,00 гривень, що на час повернення боргу складає 69,50 доларів США, та сума боргу зменшилася до 27900,00 гривень, про що [PERSON] надав заяву (на час повернення курс по НБУ був 12,95 гривень за 1 долар США); 14 листопада 2014 року, - 900,00 гривень, що на час повернення боргу складає 58,40 доларів США, та сума боргу зменшилася до 27000,00 гривень, про що [PERSON] надав заяву (на час повернення курс по НБУ був 15,41 гривень за 1 долар США); 17 грудня 2014 року, - 1094,11 гривні, що на час повернення по курсу НБУ складає 69,34 доларів США (1 долар США складає 15,77 гривень), а також доплату за листопад в розмірі 168,53 гривень, що на час повернення боргу складає 10,69 доларів США, про що позикодавець вказав в розписці; 19 січня 2015 року, - 1696,27 гривень, що на час повернення боргу складає 107,29 доларів США, про що [PERSON] надав заяву (на час повернення курс по НБУ був 15,81 гривень за 1 долар США); 17 лютого 2015 року, - 1827,80 гривень, що за курсом 26,36 гривень за 1 долар США, складає 69,34 доларів, про що була написана відповідна заява; 17 березня 2015 року, - 1542,82 гривні, що є еквівалентом 69,34 доларі США, за курсом 22,25 гривні за 1 долар США; 17 квітня 2015 року, - 1487,34 гривень, що є еквівалентом 69,34 доларів США, за курсом 21,45 гривня за 1 долар США; 15 травня 2015 року, - 2500,00 гривень, що є еквівалентом 110,00 доларів США, за курсом 22,71 гривні за 1 долар США; 16 червня 2015 року, - 2000,00 гривень, що є еквівалентом 93,24 доларів США, за курсом 21,45 гривня за 1 долар США; 16 липня 2015 року, - 1540,00 гривень, що є еквівалентом 72,95 доларів США, за курсом 21,11 гривня за 1 долар США; 19 серпня 2015 року, - 2000,00 гривень, що є еквівалентом 90,83 доларів США, за курсом 22,02 гривні за 1 долар США. Таким чином на 19 серпня 2015 року нею було сплачено 17656,76 гривень, що на момент повернення частинами боргу з урахуванням курсу НБУ по відношенню до долару США, складає 890,51 доларів США,. Тому якщо враховувати повернення грошей в гривнях, то залишок боргу на цей час складав 11143,24 гривні (28800,00 - 17656,76), а якщо повернення грошей в еквіваленті доларів США то заборгованість складає, - 1328,29 доларів США (2218,80 - 890,51). Однак 27 серпня 2015 року за вимогою позикодавця, - [PERSON] між ними був укладений договір про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки. Вказаний договір 27 серпня 2015 року був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п.1 зміненого договору вказано, що сторони домовилися, що абзац 1 пункту 1 замішаного договору з елементами позики та іпотеки від 12 вересня 2014 року викласти в новій редакції: «1. Я, позичальник позичила у позикодавця суму грошей в розмірі 47660,32 гривень, що за курсом НБУ станом на 27 серпня 2015 року (1 долар США дорівнює 21,43 гривня) складає 2224,00 долари США, терміном повернення не пізніше 27 серпня 2016 року, з урахуванням інфляції на момент розрахунку». Відповідно до договору про внесення змін змінений був і п.7 основного договору, а саме що загальна вартість предмета іпотеки складає 60000,00 гривень, а не 30000,00 гривень, як було вказано раніше. Зазначає, що однак, при внесенні змін до договору від 27 серпня 2015 року, вона різницю у сумах вказаних в договорах від 27 серпня 2015 року, - 47660,32 гривень та від 12 вересня 2014 року, - 28800,00 гривень, у розмірі 18860,32 гривень (47660,32 - 28800,00), не отримувала. В договорі вказано що вказана сума грошових коштів, - 47660,32 гривень була нею отримана 12 вересня 2014 року. Насправді нею було отримано 28800,00 гривень, що є еквівалентом 2218,80 доларів США на час укладання договору від 12 вересня 2014 року про що маються відповідні відомості в основному договорі від 12 вересня 2014 року. В зміненому договорі від 27 серпня 2015 року також вказана сума боргу в іноземній валюті, - доларах США, - 2224,00 долари США та вказана сума майже відповідає договору позики від 12 вересня 2014 року в якій сума в доларах вказана 2218,80 доларів США. Позичальник просив підписати нею змінений договір вказуючи що курс валюти міняється, а тому він бажає застрахувати себе від різниці зміни курсу та вказати в договорі борг на момент укладання зміненого договору, він також вказав що в основному договорі вказаний термін виконання зобовязання не пізніше 12 вересня 2015 року, а тому після цієї дати він боїться, що вона не буде сплачувати іншу частину боргу, яка залишилася в розмірі 1328,29 доларів США, та зміненим договором він також продовжить термін виконання зобовязання до 27 серпня 2016 року. Посилалася на ті обставини, що вона повірила відповідачу, та продовжила сплачувати борг згідно до домовленості, у відповідності до зміненого договору та сплатила позичальнику: 26 вересня 2015 року, - 1500,00 гривень, що є еквівалентом 69,88 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 21,464 гривня) про що вказано в заяві; 30 жовтня 2015 року, - 1591,55 гривня, що є еквівалентом 69,50 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 22,90 гривні) про що вказано в заяві; 25 листопада 2015 року, - 1799,93 гривень, що є еквівалентом 74,81 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 24,06 гривні) про що вказано в заяві; 24 грудня 2015 року, - 1800,00 гривень, що є еквівалентом 78,26 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 23,00 гривні) про що вказано в заяві; 01 лютого 2016 року, - 1600,00 гривень, що є еквівалентом 62,62 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 25,55 гривень) про що вказано в заяві; 29 лютого 2016 року, - 1600,00 гривень, що є еквівалентом 59,14 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 27,054 гривень) про що вказано в заяві; 30 березня 2016 року, - 2000,00 гривень, що є еквівалентом 75,65 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 26,44 гривень) про що вказано в заяві; 22 квітня 2016 року, - 10084,13 гривні, що є еквівалентом 350,00 євро (за курсом НБУ 1 євро, - 28,81 гривень) про що вказано в заяві. Однак на цей день курс долара США по відношенню до гривні був 25,37 гривень і таким чином нею було сплачено 368,44 доларів США. Чому нотаріус в заяві про повернення боргу робив за курсом євро вона не знає; 21 травня 2016 року, - 2000,00 гривень, що є еквівалентом 79,18 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 25,26 гривень) про що вказано в заяві; 01 липня 2016 року, - 4000,00 гривень, що є еквівалентом 161,09 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 24,83 гривні) про що вказано в заяві; 28 липня 2016 року, - 3241,00 гривня, що є еквівалентом 130,58 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 24,82 гривні) про що вказано в заяві; 19 серпня 2016 року, - 1900,00 гривень, що є еквівалентом 75,49 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 25,17 гривень) про що вказано в заяві. Таким чином, після укладання договору про внесення змін в основний договір нею позичальнику, за графіком за період часу з вересня 2015 року по серпень включно 2016 року було сплачено 33119,61 гривень, що в сумі на час сплати було еквівалентом 1304,64 долари США, а всього за період часу з моменту укладання основного змішаного договору з елементами позики та іпотеки від 12 вересня 2014 року по серпень 2016 року було сплачено в сумі 50776,37 гривень, що на момент повернення боргу в сумі складає еквіваленту 2195,15 доларів США. За умови про те, що відповідно до внесення змін до основного договору вона начебто повинна сплатити позичальнику 47660,32 гривень, що повинно складати 2224,00 доларів США, її залишок боргу в еквіваленті доларів США складав 28,85 доларів США. Однак позикодавець на вказану суму боргу не погодився та їй було вказано, що вона повинна повернути суму боргу, яка існувала до укладенні змін до основного договору в сумі 1328,29 доларів США. На вказану суму вона не погодилася, та листом повідомила позикодавця а також запропонувала йому піти до нотаріуса, де вона поверне йому залишок боргу, він напише заяву про отримання боргу та заяву про припинення договору іпотеки, зробити відповідні записи в реєстрах, щоб вона могла управляти та розпоряджатися своїм майном. Позикодавець на це не погодився. Тому, 17 січня 2017 року вона сплатила останній борговий внесок в сумі 1098,00 гривень згідно до договору, який еквівалентний 39,61 доларам США (за курсом НБУ 1 долар США, - 27,72 гривень), вказане підтверджується копією квитанції від 17 січня 2017 року, що більше майже на 10,00 доларів США ніж вона брала в борг. Однак на теперішній час позичальник вказує, що їх правовідношення не припиняється та вимагає щоб окрім залишку боргу вона сплатила йому грошові кошти яких вона не отримувала про які йдеться у зміненому договорі з елементами позики та іпотеки від 27 серпня 2015 року. Позикодавець вказує, що це окремий договір та по двом договорам позики вона гроші не повернула. Однак нею борг був сплачений у повному обсязі та вона у повному обсязі виконала договір, а тому при виконанні основного зобовязання повинно бути припинено і договір іпотеки, який був застосований з метою виконання зобовязання. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а з заяв посвідчених нотаріусом в яких вказана кожна грошова сума з зазначенням дати розрахунку свідчить про виконання зобовязань за договором, перерахунок грошей позичальнику також підтверджується квитанцією. Вважає, що нею зобовязання виконувалося та вона 17 січня 2017 року внесла останню боргову суму на рахунок [PERSON] Зобовязання нею прострочене не було так як вона вчасно до 27 серпня 2016 року зверталась до [PERSON] з проханням піти до нотаріуса для того щоб у встановленому договором порядку сплатити останню боргову суму, але [PERSON] сказав їй, що це не остання боргова сума та що їй ще треба йому сплачувати грошові кошти в сумі на яку був збільшений договір про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки, які вона не отримувала. Невелика просрочка боргу зумовлена не бажанням позикодавця її отримувати, а не з її вини. Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, - адвокат [PERSON] (договір на надання юридичних послуг від 01 грудня 2016 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.35, 36), кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів виклеєних у позовній заяві, просили суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа, - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] до зали суду не зявилася також, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, наддала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловила. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача та її представника, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача та її представника ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та її представника, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи, пояснень учасників процесу, судом встановлено наступне. 12 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір з елементами позики та іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.5-6). Згідно до п.1 договору, позивач [PERSON], як позичальник позичила у відповідача [PERSON], як позикодавця, грошові кошти у розмірі 28800,00 гривень, що на час отримання грошей складало 2218,80 доларів США (по курсу 12,98 гривень за 1 долар США). Грошові кошти позивачем були отримані на 11 місяців з терміном повного повернення не пізніше 12 вересня 2015 року. Пунктом 1 договору був встановлений і графік погашення позики, щомісячно не пізніше кожного 17-го числа, грошові кошти в гривневій валюті, еквіваленту 69,34 доларів США, по курсу НБУ на дату виплати, але не менше ніж 900,00 гривень. У вересні 2015 року, але не пізніше 12 вересня 2015 року, позивач повинна була виплатити позикодавцю, грошову суму в гривневій валюті, еквіваленту 1456,09 доларів США за курсом НБУ на дату виплати, але не менше ніж 18900,00 гривень. Відповідно до п.1 договору, позивач мала право погасити суму боргу достроково, з урахуванням індексу інфляції на момент розрахунку. У випадку несвоєчасного повернення суми боргу позивач зобовязана була виплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від фактичної суми боргу за кожен день просрочки, але не більше ніж за 90-то днів. Згідно до п.4 договору нотаріус розяснив сторонам правочину зміст ст.ст.1046-1053 ЦК України, та ст.ст.36-38 ЗУ «Про іпотеку». Для забезпечення своєчасного виконання зобовязання, згідно до п.5 договору позивача з чоловіком квартира [ADDRESS] передається в іпотеку іпотекодержателю (а.с.9, 10). Відповідно до п.7 договору вартість квартири за домовленістю сторін складає 30000,00 гривень. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що позивач [PERSON] сплачувала борг та повернула відповідачу [PERSON]: - 17 жовтня 2014 року, - 900,00 гривень, що на час повернення боргу складає 69,50 доларів США, про що [PERSON] надав заяву (на час повернення курс по НБУ був 12,95 гривень за 1 долар США) (а.с.12); - 14 листопада 2014 року, - 900,00 гривень, що на час повернення боргу складає 58,40 доларів США, про що [PERSON] надав заяву (на час повернення курс по НБУ був 15,41 гривень за 1 долар США) (а.с.13); - 17 грудня 2014 року, - 1094,11 гривні, що на час повернення по курсу НБУ складає 69,34 доларів США (1 долар США складає 15,77 гривень), а також доплату за листопад в розмірі 168,53 гривень, що на час повернення боргу складає 10,69 доларів США, про що позикодавець вказав в розписці (а.с.14); - 19 січня 2015 року, - 1696,27 гривень, що на час повернення боргу складає 107,29 доларів США, про що [PERSON] надав заяву (на час повернення курс по НБУ був 15,81 гривень за 1 долар США) (а.с.15); - 17 лютого 2015 року, - 1827,80 гривень, що за курсом 26,36 гривень за 1 долар США, складає 69,34 доларів, про що була написана відповідна заява (а.с.16); - 17 березня 2015 року, - 1542,82 гривні, що є еквівалентом 69,34 доларі США, за курсом 22,25 гривні за 1 долар США (а.с.17); - 17 квітня 2015 року, - 1487,34 гривень, що є еквівалентом 69,34 доларів США, за курсом 21,45 гривня за 1 долар США (а.с.18); - 15 травня 2015 року, - 2500,00 гривень, що є еквівалентом 110,00 доларів США, за курсом 22,71 гривні за 1 долар США (а.с.19); - 16 червня 2015 року, - 2000,00 гривень, що є еквівалентом 93,24 доларів США, за курсом 21,45 гривня за 1 долар США (а.с.20); - 16 липня 2015 року, - 1540,00 гривень, що є еквівалентом 72,95 доларів США, за курсом 21,11 гривня за 1 долар США (а.с.21); - 19 серпня 2015 року, - 2000,00 гривень, що є еквівалентом 90,83 доларів США, за курсом 22,02 гривні за 1 долар США (а.с.22). Таким чином, за розрахунком суду, станом на 19 серпня 2015 року позивачем [PERSON] було сплачено 17656,76 гривень, що на момент повернення частинами боргу з урахуванням курсу НБУ по відношенню до долару США, складає 890,51 доларів США, Тому якщо враховувати повернення грошей в гривнях, то залишок боргу на цей час складав 11143,24 гривні, а якщо повернення грошей в еквіваленті доларів США то заборгованість складає, - 1328,29 доларів США. З пояснень позивача [PERSON] судом встановлено, що 27 серпня 2015 року за вимогою позикодавця, - [PERSON] між ними був укладений договір про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки (а.с.7), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п.1 зміненого договору вказано, що сторони домовилися, що абзац 1 пункту 1 замішаного договору з елементами позики та іпотеки від 12 вересня 2014 року викласти в новій редакції: «1. Я, позичальник позичила у позикодавця суму грошей в розмірі 47660,32 гривень, що за курсом НБУ станом на 27 серпня 2015 року (1 долар США дорівнює 21,43 гривня) складає 2224,00 долари США, терміном повернення не пізніше 27 серпня 2016 року, з урахуванням інфляції на момент розрахунку». Відповідно до договору про внесення змін змінений був і п.7 основного договору, а саме що загальна вартість предмета іпотеки складає 60000,00 гривень, а не 30000,00 гривень, як було вказано раніше. При цьому, при розгляді справи позивач [PERSON] вказувала на те, що при внесенні змін до договору від 27 серпня 2015 року, вона різницю у сумах вказаних в договорах від 27 серпня 2015 року, - 47660,32 гривень та від 12 вересня 2014 року, - 28800,00 гривень, у розмірі 18860,32 гривень, не отримувала. В договорі вказано що вказана сума грошових коштів, - 47660,32 гривень була нею отримана 12 вересня 2014 року. Насправді нею було отримано 28800,00 гривень, що є еквівалентом 2218,80 доларів США на час укладання договору від 12 вересня 2014 року про що маються відповідні відомості в основному договорі від 12 вересня 2014 року. В зміненому договорі від 27 серпня 2015 року також вказана сума боргу в іноземній валюті, - доларах США, - 2224,00 долари США та вказана сума майже відповідає договору позики від 12 вересня 2014 року в якій сума в доларах вказана 2218,80 доларів США. З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що після підписання зміненого договору, позивач [PERSON] продовжувала сплачувати борг та повернула відповідачу [PERSON]: - 26 вересня 2015 року, - 1500,00 гривень, що є еквівалентом 69,88 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 21,464 гривня) про що вказано в заяві (а.с.23); - 30 жовтня 2015 року, - 1591,55 гривня, що є еквівалентом 69,50 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 22,90 гривні) про що вказано в заяві (а.с.24); - 25 листопада 2015 року, - 1799,93 гривень, що є еквівалентом 74,81 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 24,06 гривні) про що вказано в заяві (а.с.25); - 24 грудня 2015 року, - 1800,00 гривень, що є еквівалентом 78,26 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 23,00 гривні) про що вказано в заяві (а.с.26); - 01 лютого 2016 року, - 1600,00 гривень, що є еквівалентом 62,62 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 25,55 гривень) про що вказано в заяві (а.с.27); - 29 лютого 2016 року, - 1600,00 гривень, що є еквівалентом 59,14 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 27,054 гривень) про що вказано в заяві (а.с.28); - 30 березня 2016 року, - 2000,00 гривень, що є еквівалентом 75,65 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 26,44 гривень) про що вказано в заяві (а.с.29); - 22 квітня 2016 року, - 10084,13 гривні, що є еквівалентом 350,00 євро (за курсом НБУ 1 євро, - 28,81 гривень) про що вказано в заяві (а.с.30). Однак на цей день курс долара США по відношенню до гривні був 25,37 гривень і таким чином позивачем було сплачено 368,44 доларів США (а.с.30); - 21 травня 2016 року, - 2000,00 гривень, що є еквівалентом 79,18 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 25,26 гривень) про що вказано в заяві (а.с.31); - 01 липня 2016 року, - 4000,00 гривень, що є еквівалентом 161,09 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 24,83 гривні) про що вказано в заяві (а.с.32); - 28 липня 2016 року, - 3241,00 гривня, що є еквівалентом 130,58 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 24,82 гривні) про що вказано в заяві (а.с.33); - 19 серпня 2016 року, - 1900,00 гривень, що є еквівалентом 75,49 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США, - 25,17 гривень) про що вказано в заяві (а.с.34). Таким чином, за розрахунком суду, після укладання договору про внесення змін в основний договір позивачем [PERSON] позичальнику, за графіком за період часу з вересня 2015 року по серпень включно 2016 року було сплачено 33119,61 гривень, що в сумі на час сплати було еквівалентом 1304,64 долари США, а всього за період часу з моменту укладання основного змішаного договору з елементами позики та іпотеки від 12 вересня 2014 року по серпень 2016 року було сплачено в сумі 50776,37 гривень, що на момент повернення боргу в сумі складає еквіваленту 2195,15 доларів США. За умови про те, що відповідно до внесення змін до основного договору позивач начебто повинна сплатити позичальнику 47660,32 гривень, що повинно складати 2224,00 доларів США, її залишок боргу в еквіваленті доларів США складав 28,85 доларів США. Однак позикодавець на вказану суму боргу не погодився та позивачеві було вказано, що вона повинна повернути суму боргу, яка існувала до укладенні змін до основного договору в сумі 1328,29 доларів США. На вказану суму позивач не погодилася, та листом повідомила позикодавця а також запропонувала йому піти до нотаріуса, де вона поверне йому залишок боргу, він напише заяву про отримання боргу та заяву про припинення договору іпотеки, зробити відповідні записи в реєстрах, щоб вона могла управляти та розпоряджатися своїм майном (а.с.8). Позикодавець на це не погодився. Тому, 17 січня 2017 року позивач сплатила останній борговий внесок в сумі 1098,00 гривень згідно до договору, який еквівалентний 39,61 доларам США (за курсом НБУ 1 долар США, - 27,72 гривень), вказане підтверджується копією квитанції від 17 січня 2017 року (а.с.11). Однак на теперішній час позичальник вказує, що їх правовідношення не припиняється та вимагає щоб окрім залишку боргу позивач сплатила йому грошові кошти яких вона не отримувала про які йдеться у зміненому договорі з елементами позики та іпотеки від 27 серпня 2015 року. Позикодавець вказує, що це окремий договір та по двом договорам позики позивач гроші не повернула. Однак, на підставі вищевикладеного, враховуючи наявні матеріали справи, суд вважає, що позивачем борг був сплачений у повному обсязі та вона у повному обсязі виконала договір, а тому при виконанні основного зобовязання повинно бути припинено і договір іпотеки, який був застосований з метою виконання зобовязання. Суд зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а з заяв посвідчених нотаріусом в яких вказана кожна грошова сума з зазначенням дати розрахунку свідчить про виконання зобовязань за договором, перерахунок грошей позичальнику також підтверджується квитанцією. Положеннями ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. В силу ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачем зобовязання виконувалося та вона 17 січня 2017 року внесла останню боргову суму на рахунок [PERSON] Зобовязання нею прострочене не було так як вона вчасно до 27 серпня 2016 року зверталась до [PERSON] з проханням піти до нотаріуса для того щоб у встановленому договором порядку сплатити останню боргову суму, але [PERSON] відмовився. Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека, - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст.17 зазначеного закону, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. У звязку із виконанням позивачем основного зобовязання іпотека вважається припиненою. Враховуючи викладене, те, що відповідач не скористався правом участі у справі для надання своїх пояснень по суті позову, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена та документально підтверджена сума судового збору у розмірі 640,00 гривень (а.с.1). На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved