Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

19 січня 2021 року до Вовчанського районного суду Харківської області звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк) з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 22.05.2009 р. у зв`язку з невиконанням з його сторони умов кредитного договору у розмірі 13\~123,46 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2 270 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,\~що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 22.05.2009 року уклали договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 15\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свій обов`язок щодо надання коштів виконав у повному обсязі, відповідач в свою чергу належним чином зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 23.12.2014 року з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 17\~467,97 рн., яка була нарахована станом на 31.10.2014 року. Винесення рішення судом, на думку позивача, не свідчить про припинення договірних правовідносин. Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Вовчанського районного суду Харківської області від 23.12.2014 року, тобто за період з 22.05.2009 року по 31.10.2014 року, та за період після подання позовної заяви від 16.11.2014 року, з 17.11.2014 року по 07.12.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 13\~123,46 грн., яка складається з: 11\~446,99 грн.\~- індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 1\~676,47 грн.\~- 3% річних від простроченої суми. Ухвалою суду\~від 20.01.2021\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження, визначено проводити розгляд справи без виклику осіб. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 22.05.2009 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 15\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свій обов`язок щодо надання коштів виконав у повному обсязі, відповідач в свою чергу належним чином зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість. Заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 23.12.2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17\~467, 97 рн., яка була нарахована станом на 31.10.2014 року, та судові витрати у розмірі 243,60 грн. (а.с.11-12). У відповідності до ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, встановлені вищевказаним рішенням суду обставини доказуванню не підлягають. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за вказаним договором за період прострочення грошового зобов`язання\~з 17.11.2014 по 07.12.2020 прострочена сума заборгованості становить 9\~224,96 грн., за період з 22.05.2009 року по 31.10.2014 року, та за період після подання позовної заяви від 16.11.2014 року, з 17.11.2014 року по 07.12.2020 року заборгованість складає 13\~123,46 грн., а саме: 11\~446,99 грн.\~- індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 1\~676,47 грн.\~- 3% річних від простроченої суми (а.с. 13-16). Статті\~526,\~527,\~530 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. У відповідності до положень\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2\~ст.1050 ЦК України\~передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Приписами\~ст. 1048 ЦК України\~встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2\~ст.625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~ст.625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~і охоронна норма ч. 2\~ст. 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Судовим розглядом встановлено, позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись в 2014 році до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 23.12.2014. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену\~ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц. З матеріалів позову вбачається, що Банком заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, та з цього часу інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved