Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

1 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який підписано його представником адвокатом Федоровою К.М. Вимоги обґрунтовує тим, що за усним договором позики дав у борг [PERSON] 1000 доларів США, про що остання надала розписку, з умовою їх повернення до 1 квітня 2017 року. Однак до цього часу відповідач у добровільному порядку борг не повернула, у неодноразових телефонних розмовах та при особистих зустрічах обіцяла повернути борг, однак під різними приводами ухилялася від його повернення. У зв`язку з викладеним, просить стягнути на його користь із відповідача заборгованість у розмірі 1000 доларів США та при проценти річних у розмірі 90,08 доларів США. У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача адвоката Федорової К.М. надійшла заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи без присутності позивача та його представника та про згоду на розгляд справи у заочному порядку. Зважаючи на наявну згоду позивача на розгляд справи у заочному порядку, відсутність відповідача та відзиву на позов, суд вважає можливим розглянути цивільну справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з яким остання отримала від позивача грошову суму у розмірі 1000 доларів США, з умовою їх повернення до 1 квітня 2017 року. Укладення договору підтверджується борговою розпискою, підписаною [PERSON] . Однак, свого зобов`язання повернути гроші відповідач не виконала, про що вказує наявність у позивача оригіналу боргового документу, що надано до суду. Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позика вважається повернутою, а зобов`язання позичальника припиненими лише в момент одержання позикодавцем суми позики (ст. 599, ч. 3 ст. 1049 ЦК України). У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Оскільки між сторонами з досягненням усіх істотних умов укладено, повністю виконано позикодавцем і взагалі не виконано позичальником договір позики, то наявна з 1 квітня 2017 року заборгованість по сумі позики - 1000 доларів США підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] . За змістом ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимога про стягнення трьох процентів річних підлягає задоволення з огляду на те, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України їх нарахування має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Зважаючи на те, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку береться прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 1000 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання. Станом на дату написання позовної заяви, тобто 31 березня 2020 року, строк прострочення виконання зобов`язання становить 1096 днів, а отже три проценти річних складає 90,08 доларів США, що обчислюється за формулою: 1000 х 3 % / 365 х 1096, які підлягають стягненню. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави 840 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнений від його сплати в силу положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved