Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

21 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ частки у праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. 21 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності на майно, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 08 січня 1998 року йому, [PERSON], а також, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», була передана у спільну сумісну власність квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 08.01.1998 року Новомосковським житлово-експлуатаційним обєднанням. 14 квітня 2000 року Новомосковською державною нотаріальною конторою [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після чоловіка - [PERSON], померлого 06 жовтня 1999 року. Позивач зазначив в заяві, що 02 лютого 2014 року померла [PERSON]. За життя, 14 квітня 2000 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, у відповідності до якого, заповідала належну їй на праві власності частку жилої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], йому [PERSON]. Позивач [PERSON] в заяві зазначив, що він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлої 02 лютого 2014 року, 26 жовтня 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 02 лютого 2014 року, власником якої вона була на підставі свідоцтво про право на спадщину за законом, виданим 14 квітня 2000 року Новомосковською державною нотаріальною конторою. В той же час, постановою приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] від 04 жовтня 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частку квартири, яка отримана [PERSON] в порядку приватизації, в звязку з тим, що тим, що спадкове майно перебуває у спільній сумісній власності і частки власників не визначені. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив: -визнати частки власників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] рівним; -визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності за кожним по 1\\6 частині спірного нерухомого майна; -визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 02 лютого 2014 року. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, в своїх заявах просили суд розглядати справу без їх участі, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 січня 1998 року [PERSON], а також, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», була передана у спільну сумісну власність квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], жилою площею 48,80 кв.м., загальною площею 82,30 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 08.01.1998 року Новомосковським житлово-експлуатаційним обєднанням. Згідно до ч.2 ст. 370 та ч.2 ст. 372 ЦК України, в разі виділення частки чи поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, частки вважаються рівними, якщо інше не встановлене договором. Судом не встановлено наявності договору між власниками щодо визначення часток, тому приходить до переконання, що їх частки є рівними по 1/6 частики кожному. Встановлено, що 14 квітня 2000 року Новомосковською державною нотаріальною конторою [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після чоловіка - [PERSON], померлого 06 жовтня 1999 року. Таким чином, частка власності [PERSON] становить 2/6 частки квартири (1/6 частка яка отримана в порядку приватизації та 1/6 частка отримана в порядку спадкування після чоловіка - [PERSON], померлого 06 жовтня 1999 року. Судом встановлено, що 02 лютого 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя, 14 квітня 2000 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, у відповідності до якого, заповідала [PERSON] належну їй на праві власності частку жилої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS],. Згідно до спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON], з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлої 02 лютого 2014 року, до нотаріальної контори звернувся [PERSON], інших спадкоємців судом не встановлено. 26 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 02 лютого 2014 року, власником якої вона була на підставі свідоцтво про право на спадщину за законом, виданим 14 квітня 2000 року Новомосковською державною нотаріальною конторою. Також, постановою приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] від 04 жовтня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частку квартири, яка отримана [PERSON] в порядку приватизації, в звязку з тим, що тим, що спадкове майно перебуває у спільній сумісній власності і частки власників не визначені. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину обумовлена тим, що частки співвласників не визначені, враховуючи досліджені судом докази, якими встановлена належність майна спадкодавцю, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved