Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

20.04.2018р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки розміром 2,0500 га та 7,7209 га, розташованих на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, після смерті [INFO] матері [PERSON] Нотаріально не може оформити право власності внаслідок відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, яким є Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON] з відповідною відміткою нотаріуса про перехід права власності до [PERSON] Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 26). Відповідач Асіївська сільська рада Балаклійського району Харківської області надала заяву про визнання позову, розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с. 24). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Згідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 17 грудня 2002 року на підставі розпорядження Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області № 344 від 16.12.2002р. і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 412, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 9,7709 гектарів, розташовану на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з 7,7209 гектарів ріллі ([NUMBER]) і 2,0500 гектарів кормових угідь ([NUMBER]). Відповідно до відмітки нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Голуб В.М. право власності на цю земельну ділянку перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2009р. за реєстровим номером № 2-4373 (а.с. 10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2009р. [PERSON] успадкувала спірну земельну ділянку після смерті сина [PERSON], якому вона належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 17 грудня 2002 року Балаклійською РДА Харківської області, кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 9). З витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.10.2013р. вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 7,7209 га та 2,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER] та [NUMBER], зареєстровані 19.08.2013р. відділом Держземагенства у Балаклійському районі (а.с. 13, 14, 28). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 7), до цього склавши 10.09.2013р. заповіт, засвідчений Асіївською сільською радою Балаклійського району Харківської області за реєстровим № 51, за яким заповідала все своє майно, яке буде належати їй на день смерті або на яке матиме право, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалось, своєму синові [PERSON] (а.с. 8). За інформацією приватного нотаріуса Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області від 17.01.2018 року, після смерті [PERSON] приватним нотаріусом заведено спадкову справу (а.с. 12). Постановою приватного нотаріуса Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Подольською О.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.04.2018р. позивачу, на підставі заяви якого було заведено спадкову справу № 02/2018 після смерті [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірні земельні ділянки було відмовлено, оскільки не подано документи про право власності [PERSON] на вказані земельні ділянки на момент відкриття спадщини (день смерті) (а.с. 11). Суд виходить з того, що у встановленому порядку право власності спадкодавця [PERSON] на спірні земельні ділянки було зареєстровано, але оригінал правовстановлюючого документа не зберігся, а стороннім особам, у т.ч. позивачу, не може бути виданий його дублікат. Згідно до правил статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1217, ч.1 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядуванняза видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області відмовлено позивачу в оформлені права на спадщину внаслідок відсутності документа, який засвідчує право власності на землю на ім'я спадкодавця (а.с. 11). Осіб, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо за це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки державний акт на право приватної власності на землю втрачено, а його власник помер, то позивач позбавлений можливості отримати дублікат цього державного акту. Тобто з цієї причини не може отримати у нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Викладене вище дає підстави вважати, що спірні земельні ділянки можуть бути предметом спадкування, і визнання за позивачем права власності на них не порушуватиме права інших осіб. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved