Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

21.12.2016 року позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 27 червня 2003 року в м. Первомайськ Миколаївської області помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, що складалося з житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Кривоноса, 8 в місті Первомайськ Миколаївської області. Після смерті спадкодавця, спадщину прийняла позивачка шляхом подачі відповідної заяви до Першої Первомайської державної нотаріальної контори. Брат позивачки [PERSON] та її мати [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Позивачка є єдиною спадкоємицею за законом всього спадкового майна, що залишилося після смерті батька. Проте, під час оформлення спадщини на вищезазначений житловий будинок позивачка дізналася, що її батько був власником вищевказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу обєкту нерухомого майна від 29.12.1998 року, зареєстрованого Первомайською філією Південної товарної біржі за № 3703. Згідно з п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У звязку з зазначеними обставинами, нотаріус листом від 25.07.2013 року розяснила, що до нотаріального провадження не можуть прийматися біржові угоди, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.1998 року, зареєстрованого Первомайською філією Південної товарної біржі за №3703, а тому позивачка повинна вирішувати питання належності права власності на майно спадкодавця у судовому порядку. Слід зазначити, що житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу обєкту нерухомого майна від 29.12.1998 року, зареєстрованого Первомайською філією Південної товарної біржі за № 3703 та зареєстрованого в Первомайському МБТІ за реєстровим № 1656, про що свідчить копії договору купівлі-продажу та технічного паспорту на житловий будинок. Згідно вимог ст. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, обовязковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (ст. 227, 242, 244, 426 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (ст. 220 ч. 2 ЦК України), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. На сьогодні нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу № 3703 від 29.12.1998 року неможливо, оскільки батько позивачки помер. Таким чином, на даний час [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом, і в той же час, за незалежними від неї обставинами, не має змоги оформити спадщину і користуватися спадковим майном, хоча згідно діючого законодавства має на це всі права. Представник позивача надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Представник Первомайської філії Південної Товарної Біржі у судове засідання не зявився, надіслав листа з проханням слухати справу без його присутності, з позовом згоден, рішення залишив на розгляд суду. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 27.06.2003 року (свідоцтво про смерть від 28.06.2003 року серія І-ФП №152809), відкрилася спадщина, до складу якої входили житловий будинок № 8 з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Кривоноса в місті Первомайськ Миколаївської області. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. До першої черги спадкоємців належить донька померлого [PERSON] (свідоцтво про одруження серія І-ФП №006598 від 16.07.2001 року, свідоцтво про народження серія VI-УР №541160 від 29.09.1963 року), син померлого [PERSON] та його дружина [PERSON], яка пережила спадкодавця. Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини за законом відмовилися на користь позивачки, що підтверджується заявами до Першої Первомайської державної нотаріальної контори, які зареєстровані в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1040, 1042. Враховуючи вищезазначене, позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 27.06.2003 року. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 8 з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Кривоноса в місті Первомайськ Миколаївської області, через те, що до нотаріального провадження не можуть прийматися біржові угоди, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.1998 року, зареєстрованого Первомайською філією Південної товарної біржі за № 3703. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Кривоноса, 8 в місті Первомайськ Миколаївської області, належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Першою Первомайською державною нотаріальною конторою від 28.11.1998 року, реєстровий номер І-2904, зареєстрованого Первомайським МБТІ в книзі 1 реєстраційний № 1656. За договором купівлі-продажу обєкту нерухомого майна від 29.12.1998 року, зареєстрованого Первомайською філією Південної товарної біржі за № 3703, [PERSON] зобовязується передати вищевказаний житловий будинок у власність померлого [PERSON] за 13480,00 грн. Фактично всі істотні умови договору купівлі-продажу померлим та відповідачкою були виконані в повному обсязі. Вказаний договір був зареєстрований в Первомайському МБТІ 29.01.1999 року в книзі 1 за реєстровим № 1665. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обовязковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року №553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved