Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

21 жовтня 2019 року позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якої записаний відповідач. Неповнолітня дочка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка частково підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, та ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі в твердій грошовій сумі, а саме 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що він не працює, від іншого шлюбу має доньку - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час навчається на стоматологічному факультеті національного медичного університету на 2 курсі за контрактом, та на навчання якої він добровільно сплачує грошові кошти. Не заперечував, що до серпня 2019 року включно добровільно сплачував відповідачці аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . З вересня 2019 року припинив сплачувати аліменти на її утримання, в зв`язку з непорозумінням з колишньою дружиною щодо його участі у вихованні дочки, Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.6 ст.81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 грудня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №1119, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 29.05.2018 року, виданої Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Маріупольської міської ради, неповнолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачкою. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При ухиленні батьків від обов`язку утримувати дитину, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до поточної редакції частини першої статті 184 СК України, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі виключно за заявою одержувача. Отже, відповідно до діючого законодавства, саме той із батьків, разом з ким проживає дитина і визначає спосіб виконання іншим, обов`язок утримувати дитину, у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі. Позивач же звертаючись до суду з позов наполягала на стягненні аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки у частці від доходу її батька. З огляду на викладене підстав для застосування положень ст. 184 СК України, не має, а відтак вимоги відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у твердій грошовій сумі, є необґрунтованими. Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 490/4522/16-ц. Щодо визначення розміру аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частці від його доходу, він є особою працездатного віку, має повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка навчається за контрактом. Проте будь-яких доказів щодо розміру та періодичності сплати відповідачем коштів на навчання повнолітньої доньки суду не надано. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: partial