Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

20 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищеозначеним позовом і свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 10 вересня 1979 року по 30 липня 2014 року працювала інженером із стандартизації відділу стандартизації та сертифікації Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.Ф. Фрунзе» (надалі - ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе»). 31.03.2014 року ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» видано наказ №81 від 31.03.2014 року проведені організаційні заходи, спрямовані на скорочення невиробничих затрат, оптимізації виробництва та зменшення фінансових втрат, яким передбачалось скорочення працівників товариства шляхом звільнення працівників. 30.07.2014 року ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» видано наказ №5630/вк про її звільнення з посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачка вказує на незаконність оскаржуваного наказу, оскільки жодним чином не обумовлені які зміни відбулися в організації виробництва і праці як на дату попередження про звільнення, так і на дату фактичного звільнення з посади. Просить ухвалити рішення, яким поновити її на роботі на посаді інженера із стандартизації відділу стандартизації та сертифікації ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» , стягнути середній заробіток за період вимушеного прогулу та моральну шкоду, вказуючи, що виданням ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» оскаржуваного наказу та звільнення її з роботи, призвело до заподіяння їй моральної шкоди, яка полягає в стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, що потребує додаткових зусиль по організації свого життя та призводить до переживань, страждань, оскільки за 35 років отримувала лише заохочення, жодних порушень трудової дисципліни та стягнень не мала та була виставна на вулицю, яку вона оцінює в 5000 грн. Крім того, прохає стягнути витрати, пов'язані з правової допомоги у розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у обґрунтування позовних вимог та вказуючи, що не враховане переважне право на залишення на роботі працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивності праці та не застосоване її переважне право на залишення на роботі, а саме вивільнення проведено без працевлаштування її на інше робоче місце, як того вимагає ст. 49-2 КЗпП України. Представник ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» Журавльова М.В. позов не визнала та заперечувала проти його задоволення у повному обсязі, вважає його не обґрунтованим та пояснила, що відповідачем при звільненні [PERSON] було дотримано вимог законодавства України про працю і на підставі аналізу роботи всіх підрозділів товариства було прийнято рішення про подальшу недоцільність і виключення із штатного розпису посади інженера із стандартизації. Також пояснила, що відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Крім того, виходячи з норми ч. 1 ст. 40 КЗпП України право визначати штат і чисельність працівників - це прерогатива роботодавця. Вислухавши позивачку та її представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає що позов є необґрунтованим, а тому в його задоволенні необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу Сумського виробничого об'єднання «Насосенергомаш» №1707 від 10.09.1979 року позивачка була прийнята на посаду інженера-конструктора у конструкторський відділ (а.с.41) і відповідно до копії трудової книжки працювала на посадах інженера-конструктора і з 1988 року інженером із стандартизації до 30.07.2014 року (а.с. 5-8), змінивши дівоче прізвище з Черненко на [PERSON] Довідкою про переміну назви підприємства підтверджується факт перебування у трудових відносинах з відповідачем (а.с.44). Після надходження наказу Генерального директору ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» від 31.03.2014 р. № 81 у зв'язку з неоптимальною напруженістю виробничих потужностей і персоналу, з метою скорочення невиробничих витрат, оптимізації виробництва і мінімальних втрат, а також враховуючи норми персоналу (а.с.9) було опрацьовано його виконання і на підставі аналізу роботи всіх підрозділів управління було прийнято рішення про скорочення чисельності працівників, яким введено в дію нову структуру та штатний розпис ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» (а.с.20). 30.07.2014 року з цих підстав [PERSON] було звільнено з займаної посади наказом ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» №5630 (а.с.8). Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського Кодексу України - підприємство самостійно визначає свою організаційну структур, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. На підставі зазначених вимог статті 64 Господарського Кодексу України, враховуючи оптимальне завантаження виробничих потужностей та персоналу, з метою скорочення невиробничих витрат, оптимізації виробництва та мінімізації фінансових втрат, які обумовлюють потребу в працівниках певної спеціальності та кваліфікації та передбачають зменшення непродуктивного та незабезпеченого роботою на 2014 рік персоналу, відповідач п.п.4,5 наказу від 31.03.2014 року №81 встановив в строк до 25.04.2014 року перегляд штатних розписів, організаційних структур всіх структурних підрозділів підприємства, в т.ч. відділу стандартизації та сертифікації. На підставі зазначеного Наказу, відповідач враховуючи запланований обсяг робіт на 2014 рік відділу стандартизації та сертифікації і у відповідності до нього необхідний обсяг працівників на 2014 рік затвердив 30.04.2014 року новий штатний розпис за професіями даного відділу в кількості 12 працівників, а згідно існуючого до 30.04.2014 року штатного розпису затвердженого 01.03.2011 року була визначена кількість 15 працівників та скоротилося дві посади інженера із стандартизації. Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяця про наступне вивільнення. Таким чином, в ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» відбулися зміни в організації виробництва та праці, які надавали відповідачу право звільнити позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяця. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальності, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати. Відповідач на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України листом від 16.04.2014 року персонально повідомив [PERSON] про наступне вивільнення. Попередження було підписано в.о. начальника відділу кадрів Шкурат В.Я., який уповноважений на підписання попереджень (а.с.10). При цьому товариство не мало можливості запропонувати позивачу іншу роботу у зв*язку з відсутністю вакансій, оскільки п. 1 наказу №81 від 31.03.2014 року було виключено із штатних розписів всіх структурних підрозділів. Ствердження позивачки та її представника про перевід [PERSON] на посаду техніка із стандартизації першої категорії не може судом братися до уваги, оскільки питання переводу працівника на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу. Переважне право на залишення на роботі з'ясовується у разі проведення звільнення працівників і не стосується випадків переводу працівників за їх згодою власником чи уповноваженим ним органом в межах підприємства, установи, організації. Посади інженера із стандартизації скорочувалися дві і не вирішувалося переважного права на залишення на посаді позивачки, яка перебувала на пенсію, або [PERSON], якій залишалось п'ять років до пенсії. Така вимога закону не могла бути реалізована відповідачем у зв'язку з тим, що залишилось взагалі працівників, які б займали посаду інженера із стандартизації, бо така посада була виключена із штатного розкладу відділу стандартизації і сертифікації. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Відповідачем при припиненні трудового договору з позивачкою не було порушено вимог статті 43 КЗпП України. 29.05.2014 року адміністрація підприємства звернулась до цехового комітету профспілки відділу стандартизації та сертифікації з поданням про звільнення позивачки на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Подання було підписане в.о. начальника відділу кадрів Шкурат В.Я., який уповноважений на підписання про майбутнє можливе звільнення п.5.10 Положення про відділ кадрів, тобто повноважною особою. 28.07.2014 року цеховий комітет профспілки відділу стандартизації та сертифікації надав попередню згоду на звільнення [PERSON] на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 42). Відповідно постанови об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» до протоколу №1 від 24 листопада 2009 року передає свої права та функції цеховим профспілковим комітетам, у тому числі і відділу стандартизації і сертифікації (ВСС) і, зокрема, давати згоду або відмовляти у дачі згоди на розірвання трудового договору з працівником з ініціативи роботодавця у випадках, передбачених законом. 21 березня 2014 року виданий наказ № 75 Генеральний директором ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» про встановлення режиму неповного робочого тижня у зв'язку з негативними наслідками кризисних явищ в Україні, зменшенням обсягу продаж, неоптимального навантаження виробничих потужностей і персоналу з метою стабілізації фінансово-економічного положення підприємства і збереження робочих місць, з уникненням масових звільнень персоналу ПАО (а.с. 64) та головним бухгалтером надана служба записка о збитках за 2014 рік (а.с.66) та на підтвердження даної записки представлені звіти про фінансові результати за 2013-2104 рр. (а.с. 68-70). З урахуванням викладеного, суд вважає, що ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» було дотримано вимоги закону щодо порядку звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши надані докази та оцінивши їх в сукупності, судом не встановлено порушень закону відповідачем під час звільнення позивачки, які б були підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням з роботи. За таких умов у суду відсутні законні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed