Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

19 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, просив стягнути на його користь з відповідача [PERSON] 200 000 гривень моральної шкоди. Позов обґрунтовував тим, що його дружина [PERSON], працюючи в Кобеляцькому комунальному підприємстві «Водоканал» майстром житлового фонду, [INFO] року загинула від отруєння каналізаційними газами. Згідно вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області директор [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, що спричинив смерть його дружини. Вважає, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, кардинально змінило його звичайний спосіб життя і призвело до суттєвої втрати здоров'я. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує і прохає відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує і прохає відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, приходить до наступного. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що вироком Новосанжарського районного суду від 12 лютого 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 272 Кримінального Кодексу України, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень (а.с. 7-13). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2016 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] скасовано оскільки не вирішено питання щодо визначеного повного переліку осіб, які беруть участь у справі, наявності співвідповідачів, не вирішено питання солідарної відповідальності, а також поза увагою суду залишилося наявне в матеріалах справи рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29.04.2011 року про стягнення з юридичної особи - Кобеляцького КП «Водоканал» на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої йому працівником цього підприємства, та призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишено без змін (а.с. 14-18). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 19 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 43), була дружиною позивача, що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області за № 828/03-70 від 09.09.2005 року (а.с. 42). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 22 червня 2011 року, стягнуто з Кобеляцького комунального підприємства «Водоканал» на користь [PERSON] 25000 грн. відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з порушенням директора ККП «Водоканал» [PERSON] вимог ст.ст. 8, 13 Закону України «Про охорону праці», внаслідок чого загинула [PERSON] (а.с. 98). Частина 1 статті 1172 ЦК України встановлює, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно пункту 9 ПП ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989 року матеріальна відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно з статтями 130-138 КЗпП України. Згідно з абзацом 3 п. 3 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року за вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов'язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Пункт 1 частини 1 статті 15 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позивач, самостійно обираючи спосіб захисту своїх прав, уже скористався своїм правом на пред'явлення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, пред'явивши їх до підприємства, працівником якого було завдано шкоду. Доводи позивача, що сума, яка була стягнута з підприємства не достатня для повного відшкодування моральних страждань, а тому необхідно її стягнути з директора, є безпідставними, оскільки як слідує зі змісту рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2011 року, позивач прохав стягнути на його користь 100 000 грн., позов було задоволено частково в сумі 25 000 грн., дане рішення позивач не оскаржував, фактично погодившись із визначеною судом сумою, на що звертає увагу і апеляційний суд. Таким чином, суд вважає, що позов є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed