Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

20 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна двокімнатної квартири №50, загальною площею 44,30 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м., яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська, буд.№74, укладений між ним та [PERSON], [PERSON], зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 02 серпня 1995 року за реєстраційним №387-Н/95, та визнати за ним право власності на вищевказану квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 02 серпня 1995 року він придбав у відповідачів [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,30 кв.м., та житловою площею 27,20 кв.м., яка розташована на 4 поверсі 9-поверхового будинку. За квартиру були сплачені грошові кошти в сумі 41784000 крб., що та теперішній час еквівалентно 41784,00 грн. Договір укладений між членами біржі на виконання біржового контракту, зареєстрованого в Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі 02 серпня 1995 року за №387-Н/95. Після придбання квартири вона використовувалась для надання в оренду громадянам. Ніяких дій щодо реєстрації свого місця проживання в зазначеній квартирі, а також реєстрації права власності в БТІ, він не вчиняв. З продавцями вони домовились про те, що згодом посвідчать нотаріально умови біржового договору. Протягом тривалого часу він намагався звязатися з продавцями квартири з питанням нотаріального посвідчення договору. Проте, відповіді на свої пропозиції він не отримав. Обидва продавці виїхали з квартири і на теперішній час їх місцезнаходження йому не відомо. До теперішнього часу вони залишаються зареєстрованими в квартирі. Нещодавно він звернувся до нотаріуса з питанням продажу квартири, на що отримав відповідь, що договір купівлі-продажу, зареєстрований Криворізьким філіалом Придніпровської товарної біржі 02 серпня 1995 року за реєстровим номером 387-Н/95, не вважається правовстановлюючим документом на підставі ст.657 ЦК України, згідно якої договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В зв'язку з цим у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено і надано рекомендацію звернутися до суду. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка діяла на момент укладення таких «біржових угод», укладення останніх дозволялось без подальшої нотаріальної реєстрації. Дані обставини перешкоджають йому реалізувати своє право власності у відповідності до чинного законодавства. На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити. Позивач та його представник до зали суду не зяилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачі до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності, або про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача та його представника ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи. Судом встановлено, що 02 серпня 1995 року, між позивачем [PERSON] (а.с.3) та відповідачами [PERSON], [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири №50, загальною площею 44,30 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м., яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська, буд.№74, зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 02 лютого 1995 року за реєстраційним №387-Н/95 (а.с.4). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка на момент укладення таких «біржових угод», дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу, нотаріально оформлена не була. Згідно ст.227 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та умов договору, позивач повинен була зареєструвати зазначений договір в бюро технічної інвентаризації. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу квартири, який зареєстровано Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 02 лютого 1995 року за реєстраційним №387-Н/95. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини. Статтею 55 Конституції України, гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України (2003 року), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В силу ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального засвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Частиною 2 статті 220 ЦК України (в редакції 2003 року) передбачено, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, викладені аналогічні норми щодо підстав визнання договору дійсним в діючому Цивільному кодексі України (в редакції 2003 року), та Цивільному кодексі УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. При викладених обставинах, враховуючи, що виконання спірного договору відбулося в повному обсязі, суд вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02 серпня 1995 року, а саме двокімнатної квартири №50, загальною площею 44,30 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м., яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська, буд.№74, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 02 лютого 1995 року за реєстраційним №387-Н/95, слід визнати дійсним, а за позивачем визнати право власності на вказану квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved