Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

21.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» 6240,59 грн., з них: 4796,25 грн. - страхове відшкодування шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу; 730,08 грн. - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування; 625, 56 грн. - інфляційне зростання суми боргу; 88,70 грн. - 3 % річних за користування чужими грошима, посилаючись на те, що 28.02.2014 року о 15 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «ГАЗ - 32213», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], в м. Ізмаїлі Одеської області виїхав на перехрестя пр. Суворова та вул. Ватутіна на червоне світло світлофора, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21099», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та стягнуто з нього штраф. В результаті ДТП позивачу, як власнику автомобіля «ВАЗ 21099», державний номер [NUMBER], завдано матеріальну шкоду. Як вказує позивач, всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування були надані страховій компанії, однак до теперішнього часу страховик виплату встановленого розміру відшкодування не здійснив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» та Одеської філії ПАТ «УСК «ГАРАНТ -АВТО» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з'явився про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до роз'яснень наданих в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», серед обов'язків страховика визначено, що при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або страхове відшкодування у передбачений договором строк. Судом встановлено, що 28.02.2014 року о 15:40 год. [PERSON], керуючи автомобілем «ГАЗ - 32213», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], в м. Ізмаїл по пр. Суворова з боку вул. Бессарабська рухаючись в напрямку вул. Комсомольська в порушення п. 8.7.3 ПДР України, наближаючись до регульованого перехрестя пр. Суворова та вул. Ватутіна, продовжив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ - 21099», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався з боку вул. Ватутіна. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відомості про те, що дана постанова суду оскаржувалась суду надано сторонами не було. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 02.04.2002 року Ізмаїльським МРЕВ Одеської області, власником автомобілю марки «ВАЗ 21099», державний номер [NUMBER], є [PERSON]. [PERSON] на підставі довіреності уповноважив [PERSON] та [PERSON] користуватися та розпоряджатися автомобілем марки «ВАЗ 21099», 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Отже, судом встановлено, що з вини [PERSON] сталася ДТП та в результаті якої транспортний засіб, належний [PERSON] отримав механічні пошкодження. Сума матеріальної шкоди завданої внаслідок аварійного пошкодження автомобіля позивача відповідно до ремонтної калькуляції № 17715_Н від 19.06.2014 року складає 5296,25 грн. 25.06.2013 року між [PERSON], власником автомобіля «ВАЗ 21099», державний номер [NUMBER] та ТДВ «СК «Провіта» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий поліс № АС/2318125). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/2318125 між [PERSON] та ТДВ «СК «Провіта» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки він є спеціальним законом, а тому суд вважає, що обов'язок сплати майнової шкоди покладається на страхову компанію. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. При цьому, як встановлено п.2.4 та Розділом VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 4.11.2003 р. № 142/5/2092, із відповідними змінами, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складається з суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, величини втрати товарної вартості. Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до підпункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/2318125 сума франшизи складає 500 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ -АВТО» підлягає стягненню на користь [PERSON] матеріальна шкода в сумі 4796,25 грн. виходячи з розрахунку 5296,25 грн. - 500 грн. До даного висновку суд прийшов виходячи також з того, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, а саме: при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, а оскільки дана сума не виходить за межі ліміту вона підлягає стягненню саме з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ -АВТО». Згідно п.п. 36.2, 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, виходячи з того, що всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування були надані до страхової компанії 24.03.2014 року, суд приходить до висновку, що страхове відшкодування повинно було бути виплачене не пізніш як 04.06.2014 року, тому з 04.06.2014 року - 14.01.2015 року є правомірним стягнення пені у зв'язку з невиплатою страхового відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 730,08 грн. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» прострочила виплату страхового відшкодування, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне зростання суми боргу в розмірі 625,56 грн. та 3 % річних за користування чужими грошима в розмірі 88,70 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справи, суд виходить з положень п.2 ч.2 ст. 79, ст.ст. 82, 88 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved