Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

21.10.2014 року позивач звернувся з позовом до суду та просив постановити рішення, яким визначити [PERSON], [INFO], додатковий тримісячний строк для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач стверджує, що в установлений законом шестимісячний термін він не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у зв'язку з пережитим ним горем - втрати рідної мати. Крім того позивач зазначає, що він постійно знаходився у відрядженнях, які нерозривно пов'язані з його роботою. Таким чином на теперішній час виникла необхідність в визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не прийняв спадщину у встановлені строки. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. У судове засідання з'явився позивач, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. В минулому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надавши письмові заперечення, в яких повідомив про те, що надані позивачем докази є неправдивими та сфальшованими. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 5). [INFO] померла [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 9496. За життя, а саме 19 листопада 1996 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй квартиру під номером [ADDRESS] заповіла [PERSON]. Вказаний правочин було посвідчено державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Пустомельнік Т.П. зареєстрований в реєстрі за № 1-7830. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У визначений законом строк, позивач не звернувся з заявою про прийняття спадщини, та лише 07.10.2014 року подав заяву до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], однак нотаріус листом № 138/01-16 було роз'яснено позивачу на право звернення до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що його довіритель працює експедитором в МПП «Едельвейс», яке знаходиться у м. Вознесенську, та проживає також там, а відрядження були в інші міста. На підтвердження своїх доводів позивач надав наказ (розпорядження) про переведення на іншу роботу № 13-В від 07.12.2011 року, посвідчення про відрядження до м. Київ на термін 170 днів, посвідчення про відрядження до м. Донецьк на термін 182 дня, посвідчення про відрядження до м. Донецьк на термін 180 днів, а також посвідчення про відрядження до м. Донецьк на термін 120 днів. Згідно зі ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити ще додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги, що згідно офіційної інформації з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ні МПП «Едельвейс», ні [PERSON] в Україні як суб'єкти підприємницької діяльності не існують. Позивачем жодних доказів для спростування даних тверджень надано не було. Твердження [PERSON] щодо того, що він має хворих доньку та онуку, за якими вимушений наглядати, не знайшли свого документального підтвердження в матеріалах справи. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, розглянувши справу повно та всебічно, вважає, що позивач не довів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають . На підставі викладеного і

Outcome: dismissed