Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У грудні 2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити [PERSON] , мешканця м. Одеса, Одеської області - батьківських прав щодо його дитини - [PERSON] , [INFO] як такого, що ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В обґрунтування позову зазначила наступне. Із відповідачем [PERSON] з 2014 по 2017 рік позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 12.04.2017 року Іванівським районним судом Одеської області, що підтверджується копією рішення суду. Від шлюбних відносин із відповідачем народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після розірвання шлюбу з [PERSON] донька проживає разом зі мною. Дитина перебуває на повному утриманні та вихованні позивачки. Всі питання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, [PERSON] . Дані обставини підтверджуються рішенням Іванівської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , характеристикою з закладу дошкільної освіти, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, письмовими свідченнями сусідів. [PERSON] є злісним неплатником аліментів. Це підтверджується довідкою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси про наявність заборгованості зі сплати аліментів. [PERSON] з дитиною не спілкується, не проявляє щодо неї батьківського піклування, не дбає про її матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток. Останній раз [PERSON] відвідував доньку 27 січня 2018 року, більше бажання провідати доньку він не виявляв. Зі святами не вітає, подарунки не дарує. Взагалі байдуже відноситься до її долі та зовсім не цікавиться нею. Зазначені факти стали підставою для звернення з позовом до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав. 26.12.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 03.02.2020 року відкрите провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 26.05.2020 року залучено до участі у справі третю особу Службу у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації в якості третьої особи, та витребувано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 02.07.2020 року було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. В призначене судове засідання позивачка не з`явилася, проте подала через канцелярію суду (вхід.№27010 від 02.07.2020 року) в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, додатково зазначила, що у разі неявки відповідача по справі не проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засіданні не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 14.10.2014 ріку перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірваний 22.03.2017 року на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області, що підтверджується копією заочного рішення суду (а.с.12-14). У період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис №297 від 04.11.2015 року (а.с.11) Як вбачається з копії свідоцтва про зміну імені виданого Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (серії [NUMBER] ) [PERSON] 16.08.2017 року змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.10). Згідно до довідки виданої виконкомом Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області №2068 від 12.12.2019 року [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с.16). Відповідач по справі ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, що підтверджується розрахунком заборгованості від 01.12.2019 року по виконавчому провадженню №56356853 (а.с.31). Також, 02.07.2020 року до суду від Іванівської районної державної адміністрації Одеської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 30.06.2020 року №01/02-52/1132. З вказаного висновку вбачається наступне. Відповідно до довідки Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси від 20 грудня 2019 року № 33323, яка знаходиться в матеріалах справи, батько аліменти не сплачує, незважаючи на те, що розмір аліментів є невеликим. Починаючи з моменту розірвання шлюбу, а саме з 2017 року мати [PERSON] забезпечує усім необхідним для виховання та розвитку малолітньої дитини. Службою у справах дітей Іванівської райдержадміністрації 17 червня 2020 року був здійснений виїзд до [PERSON] за місцем проживання матері і дитини, складений акт житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови в межах норми, в будинку чисто, одягом та взуттям дитина забезпечена в повному обсязі. Також, вказаним висновком встановлено, що батько фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 25 червня 2020 року було прийняте рішення «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Тому, відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування Іванівської районної державної адміністрації вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення, є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved