Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

21 серпня 2017 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 03 березня 2008 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 16 400 грн. 55 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 1 363 грн. 07 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 13 780 грн. 31 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) 757 грн. 17 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь \~ заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву та просила суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н. За умовами зазначеного договору позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобовязувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Даний договір укладено шляхом звернення відповідача до банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 03 березня 2008 року (а.с.5). Як вбачається з даної заяви, ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, що укладений між [PERSON] та банком. У самомсу договорі (анкеті - заяви) зазначено, що строк дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки, однак інформації про термін дії платіжної картки договір не містить. Не містить такої інформації і позовна заява, а також позивач не зазначає чи був вказаний договір між сторонами продовжений, чи видавалась відповідачеві нова кредитна кртка по цьому договору, та який термін її дії . Із наданого розрахунку убачається, що відповідач користувалась кредитною карткою, але строк дії картки не зазначений, а також не надано доказів видачі відповідачеві іншої кредитної картки по вказаному договору , у разі прлонгації договору. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобовязань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Як встановлено, позивачем зобовязання перед відповідачем по кредитному договору виконано. В той же час, відповідачем взяті на себе зобовязання в повному обсязі не виконані, станом на 31 липня 2017 року заборгованість відповідача по одержаному кредиту становить 1\~363 грн. 07 коп. Заборгованість по процентам за користування кредитом позивач обраховує у розмірі 13\~780 грн. 31 коп. Заперечуючи проти позову, відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності позивачем та зазначає, що останній платіж по казаному кредитному договору вона здійснила 13 березня 2014 року, а отже позивач повинен був звернутись до суду у межах позовної давності з урахуванням здійснення нею останнього платежу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Як вбачається з даних розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитом відповідачем здійснено 13 березня 2014 року. Будь-які дані, що після 13 березня 2014 року [PERSON] не вчиняла дії, які свідчать про визнання боргу, в матеріалах справи відсутні. Тому трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення боргу та відсотків сплинув 13 березня 2017 року, річний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) сплинув 13 березня 2015 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 21 серпня 2017 року, тобто після закінчення строків позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, відповідач звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed