Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

20.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати батьківство [PERSON], щодо малолітньої [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в період з березня 2008 року по жовтень 2010 року підтримувала з відповідачем близькі стосунки. У серпні 2009 року у них народилась донька [PERSON], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Батьком дитини є відповідач, однак у зв'язку з тим що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі, він не захотів подавати заяву, яка б засвідчила його батьківство, відомості про батька записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Вказує на те, що відповідач фактично визнав себе батьком дитини, навідував доньку, за усною домовленістю між позивачкою та відповідачем останній надав кошти на утримання дитини. Дитина страждає серйозними захворюваннями, стоїть на обліку у лікарів хірурга та отоларинголога, потребує значних коштів на лікування, але відповідач порушив угоду і матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2017 рокупозовну заяву [PERSON] задоволено. Суд вирішив: визнати [PERSON], [INFO] року, громадянина України, уроженця м. Ізюм, Харківської області батьком малолітньої [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 вересня 2016 року і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 7990,25 грн., які складаються з 551 грн. 20 коп. сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом, 7313 грн.19 коп. витрат за проведення експертизи і 125 грн.86 коп. витрат на проїзд до експертної установи. [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його змінити, скасувавши в частині стягнення судових витрат у розмірі 7990,25 грн. та призначити аліменти на утримання дитини у розмірі 30 % прожиткового мінімуму частини від його доходу, що становить 506,70 грн. Апеляційні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи. [PERSON] вказує, що суд першої інстанції, не прийняв до уваги ту обставину, що у нього на утриманні знаходиться його непрацездатна матір - [PERSON], яка є пенсіонеркою та дитиною війни, також той факт, що він є інвалідом ІІ групи та потребує кожного року лікування. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині розміру стягнутих аліментів та в частині судових витрат. Задовольняючі позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив із того, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а даний факт є підтвердженим, крім того суд вважав можливим стягнути з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права в частині визначення розміру аліментів та судових витрат. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що в період з березня 2008 року по жовтень 2010 року позивачка з відповідачем перебувала у близьких стосунках від якиї 28 серпня 2009 року народилася дитина - [PERSON]. При реєстрації народження дитини у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, відомості про батька записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Висновком експерта № 91 КЗ « Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON],[INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON],[INFO], і це є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999999% . Рішенням суду першої інстанції, в частині, що сторонами не оскаржується, відповідача [PERSON] визнано батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що дитина проживає разом з позивачем, а відповідач матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії та інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та вкладинкою до нього № [NUMBER] (а.с.159-160). Відповідач [PERSON] не працює, тобто не має іншого доходу, крім пенсії інваліда. Суд першої інстанції, стягуючи аліменти з відповідача у зазначеному розмірі, не надав належної правової оцінки усім фактичним обставинам, які мають значення для справи, а саме: не взяв до уваги дані про матеріальне становища відповідача, стан його здоров'я, не врахував ту обставину, що він є інвалідом ІІ групи, особою постраждалою від аварії на ЧАЕС, потребує додаткових витрат на підтримання здоровя, пенсія становить 3 100 грн., а інших доходів він не має. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність меншого ніж це визначив суд першої інстанції, розміру аліментів, що підлягають щомісячному стягненню з відповідача. При цьому, не можна погодитися з доводами відповідача стосовно того, що він має змогу сплачувати аліменти лише у розмірі 506,70 грн., що становить 30 % прожиткового мінімуму для дитини, оскільки це є неспівмірним із фактичними обставинами щодо доведених позивачем обставин, посилаючись на які вона просила стягнути аліменти у певній частці від доходів, але не менше гарантованого законом розміру. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини підлягають аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, оскільки така сума не є меншою, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не перевищує 50 відсотків пенсії відповідача, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», отже є справедливою з огляду на доходи останнього, та урахуванням інших осбавин встановлених при розгляді справи. Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині врахування знаходження на утриманні відповідача матері та дружини, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Судова колегія вважає, що немає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги в частині вирішення питання про стягнення витрат на проведення експертизи та за проїзд до експертної установи, оскільки відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати до яких у відповідності до ст.ст.85, 86 ЦПК України відносяться і зазначені витрати. Оскільки позов в частині встановлення батьківства задоволено повністю, то суд обґрунтовано стягнув з відповідача понесені позивачем витрати за проведення судово-генетичної експертизи та транспортні витрати у загальному розмірі 7 439 грн. 05 коп. Що стосується стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у виді судового збору у розмірі 551, 20 грн., то в цій частині рішення підлягає скасуванню з відмовою у задоволення цих вимог, оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, а пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що інваліди 1 та 11 груп звільняються від сплати судового збору в усіх інстанціях. Згідно ч.2 ст.88 ЦПК України ці витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші доводи апеляційної скарга не є суттєвими і на вирішення справи не впливають. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції має бути змінене в частині розміру суми аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, та в частині розподілу судових витрат.

Outcome: partial