overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 14 червня 2006 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області, актовий запис № 164, від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили з січня 2013 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 червня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 164, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області (а.с.10). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом РАЦС по м.Костянтинівка Донецької області (а.с.11). З січня 2013 року сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 19 грудня 2003 року у виконкомі Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 11, від спільного проживання спільних дітей не мають, також зазначив, що брачно-сімейні відносини припинили та стали мешкати окремо з серпня 2015 року. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала, судові витрати просила покласти на позивача, оскільки вважає, що сім'я розпалась з його вини (а.с.22). Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 грудня 2003 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 11, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.6). Сторони від спільного проживання дітей не мають. З серпня 2015 року сторони мешкають окремо. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

19 січня 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 листопада 2010 року між сторонами було укладено договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 7900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач належним чином виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 30 листопада 2015 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 7251,59 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 13373,25 грн., заборгованість за пенею та комісією 1275,30 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) 1095,01 грн., у загальному розмірі 23495,15 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у її відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору б/н від 08 листопада 2010 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-32). Позивач належним чином виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 30 листопада 2015 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 7251,59 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 13373,25 грн., заборгованість за пенею та комісією 1275,30 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) 1095,01 грн., у загальному розмірі 23495,15 грн. (а.с.4-6). За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 23495,15 грн. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1378,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

19 січня 2016 року представник ПАТ «Акцент-банк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору №AN2IRX49710104 від 04.05.2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2303,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 15.12.2015 року має заборгованість 16697,92 грн., що складається з 348,68 грн. - заборгованість за кредитом, 0,99 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 564,27 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 14512,65 грн. пеня, а також штраф 1271,33 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16697,92 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору №AN2IRX49710104 від 04.05.2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2303,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 5-13). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 15.12.2015 року має заборгованість 16697,92 грн., що складається з 348,68 грн. - заборгованість за кредитом, 0,99 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 564,27 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 14512,65 грн. - пеня, а також штраф 1271,33 грн. (а.с. 3-4). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 16697,92 грн., а також судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

19 січня 2017 позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося. Під час шлюбу відповідач неодноразово принижував позивачку, чим наносив їй значних душевних страждань. Відповідач вів аморальний спосіб життя. Сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені із 2006 року, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надавши заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, строк на примирення не надавати. Від відповідача із ДУ«Київського слідчого ізолятора», де він утримується під вартою надійшла розписка про отримання копії позовної заяви та долучених до неї документів та заява, в якій він не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, розглянувши й дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. 26 грудня 2002 року між позивачем і відповідачем був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис під № 113 виконкомом Української міської ради Обухівського району Київської області. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки ( ст. 1 СК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

19 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер син позивача - [PERSON], [INFO]. За життя він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], та [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON]. Згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду від 04.08.2015 року, відповідача засуджено до покарання у виді позбавлення волі. Рішенням виконкому Павлоградської міської ради за № 907 від 28.11.2016 року, позивача призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]. Допомогу на утримання неповнолітньої дитини відповідач не надає. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач письмових заперечень не надав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], опікуном якої згідно рішення органу опіки та піклування Павлоградської міської ради від 28.12.2016 року є позивач [PERSON] (а.с.3,4). Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

19 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісячно до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], який народився 25.08.2010 р., але з січня 2017 року відповідач перестав їй надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі, надавши суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просить суд вирішити цей спір відповідно до вимого закону. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд повністю задовольняє позовні вимоги [PERSON] з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 серпня 2010 року народився [PERSON], батьками якого є сторони по даній справі [PERSON] та [PERSON] /а.с. 6, 5/. 22 січня 2015 року шлюб між сторонами по даній справі було розірвано. Судом встановлено, що з січня 2017 року відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання їх дитини. Відповідно до ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд дійшов висновку, що [PERSON] може надавати матеріальну допомогу своєї дитині [PERSON], так як є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не працює, а тому суд визначає розмір аліментів в межах заявлених позовних вимог в сумі 1000 грн. щомісяця, оскільки відповідач зобовязаний утримувати свою дитини і цю суму він може виплачувати. Відповідно з ст.88 ЦПК України з відповідача в доход держави суд стягує судові витрати судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

19 січня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з вказаним позовом. В позові зазначила, що з відповідачем вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилась дочка - [PERSON], [INFO]. 23.08.2016 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб, який було розірвано 17.01 2017 року. Відповідач, матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає, хоча працює у філії «Ємільчинський райавтодор». Крім того, відповідач являється пенсіонером та отримує пенсію. Дитина повність знаходиться на утриманні позивача. В позові позивач просила суд винести рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментної плати на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно та до досягнення нею повноліття. Позивач на попереднє судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Відповідач також на попереднє судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги про стягнення аліментів визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову йому відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи: ксерокопію рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17.01.2017 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; довідкою № 316 від 16.01.2017 року Ємільчинської селищної ради Житомирської області, про те, що [PERSON] [INFO] знаходиться на утриманні матері; ксерокопію паспорта позивача; ксерокопію ідентифікаційного номера [PERSON].; ксерокопію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 03.11.2011 року, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав, свобод та інтересів, а тому суд відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України має можливість ухвалити рішення на попередньому судовому засіданні про задоволення позову. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави. Суд рахує за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.180, ч.3 ст.181, 183, ч.1 ст.191СК України. На підставі викладеного, ст.180, ч.3 ст.181, 183, ч.1 ст.191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

19 січня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, необхідного для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення і до повноліття дитини. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-ФП № 233167 від 01 вересня 2015 року. Дитина проживає з матірю та знаходяться на її утриманні. Відповідач заперечень проти позову не надав. У відповідності до\~ ст.180 СК України\~ обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, у порядку, передбаченому ч.3 ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 640,00 грн. у доход держави від сплати якого, при зверненні до суду із цим позовом, позивачка звільнена.

Outcome: approved