Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

19 січня 2018 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася [PERSON]. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинковолодіння № [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], який не є співвласником вказаного будинковолодіння та не проживає в ньому більше року. На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідність подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинковолодіння № [ADDRESS]. Його право власності підтверджується копією договору купівлі-продажу частини будинку від 04.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 597 (а.с.7) та копією договору купівлі-продажу частини будинку від 13.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 645 (а.с. 4-5). Згідно з довідкою № 893 від 21.09.2017 виданого Ромоданівською селищної радою Миргородського району, [PERSON] зареєстрований але не проживає з 2016 року в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у будинку протягом останніх кількох років, то він, відповідно до ст. 72 ЖК України, втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування приміщенням будинковолодіння № [ADDRESS]. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинковолодінням з моменту його вибуття - 04.10.2016, однак, особа вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial