Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

\~\~\~\~ 20.08.2015 року позивач звернувся до суду з наведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що за кредитним договором відповідач - [PERSON] 14.05.2007 року отримав кредит - грошові кошти в сумі 60 тис. грн. та за договором іпотеки він та відповідачка - [PERSON] надали в іпотеку нерухоме майно свій будинок, розташований в с. Кричунове Любашвського району Одеської області. Так як відповідач прострочив виконання грошового зобовязання і має заборгованість за кредитним договором, позивач просив стягнути борг в сумі 35727,49 грн., просив звернути стягнення на предмет іпотеки та, у звязку з тим, що в указаному будинку фактично проживає відповідачка по справі, позивач просить виселити її із з указаної вище садиби як з предмету іпотеки зі зняттям її з реєстраційного обліку. В судове засідання представник позивача не з*явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі та третя сторона в судове засідання не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Відповідачка [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує, мотивуючи відмову тим, що вона вже сплатила частину боргу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як видно з кредитного договору № 130 від 14 травня 2007 р. «Ощадбанк» надав [PERSON] довгостроковий кредит в сумі 60000,00 грн., строком на 10 років зі сплатою річних у розмірі 17%. На забезпечення виконання зобовязання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування за вказаним кредитним договором між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений договір іпотеки від 14 травня 2007 р., за яким предметом іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння відповідачки, яке розташоване в с. Кричунове Любашівського району Одеської області, вартістю 90 тис. грн. (а.с.20 -27). Відповідно до умов кредитного договору ( п.1.5 ) позичальник зобовязаний здійснювати погашення кредиту щомісячно в сумі 500 грн. 00 коп. та сплачувати відсотки, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Як було встановлено в судовому засіданні позичальник [PERSON], в установленому порядку, не сплатив банку - позивачу по справі, платежі по кредиту та відсотки за користування ним. Як видно з розрахунку ( а.с.12 ) борг позичальника становить 35727 грн. 49 коп., в тім числі: 12280 грн.00 коп. строковий основний борг, 10695,55 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 5511 грн. 26 коп.- прострочена заборгованість по відсотках, комісійна винагорода 680 грн. та пеня - 3409 грн. 07 коп. плюс 961 грн.79 коп. пеня по відсотках та 161 грн. 03 коп. пеня за комісію, інфляційні витрати 1229грн. 90 коп. та 527грн. 18 коп. та 3 відсотки річних 271 грн. 71 коп., - станом на 29.07. 2015 року. Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору невиконання умов останнього Відповідачем надало безумовне право Позивачеві на звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки. Відповідно до положень ст.ст. 33,35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкодою для звернення з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою основного зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». З огляду на ч.3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, лише у випадках, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Згідно наданиг позивачем копій вимог видно, що відповідачам були надіслані письмові вимоги про усунення порушень в 30 денний термін (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч. 2 ст. 40 цього Закону законодавець встановлює певний порядок дій іпотекодержателя: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч.3 ст.109 ЖК України, де указано, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 132-1 та ст.. 132-2 ЖК України «жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у порядку встановленому цим Кодексом». «Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, встановленими для проживання громадян у гуртожитках. Згідно ст. 132-2 ЖК України - « Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім'ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку. Формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок надання та користування жилою площею в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 1322 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 1322 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Позивач не надав (відомості) інформацію про житло і із якого фонду воно має бути надано відповідачам по справі, в разі їх виселення. Крім того, з відповідачами можливо погодити більший строк для вирішення даного питання, так як строк на який було видано кредит до 13.05.2017 року, ще не збіг. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», та ч.3 ст.109. ст. 12-1, 132-2 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців житлового приміщення, таке недотримання процедури є підставою для відмови у позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення. Крім того, суд враховує, що в указаному будинку проживають, крім відповідачки і діти відповідачів, в тім числі на момент подачі позову до суду донька була неповнолітньою, а дозволу від органів опіки та піклування на її виселення позивачем не було надано. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. В решті частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 357 грн. 27 коп., які поніс позивач при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial