Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

20.10.2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», просив: визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, опубліковану відповідачем, а саме: «…кто по Одессе знает [PERSON] […] он в южной криминальной столице и не такое проворачивал. Имея статус «адвоката [PERSON] » (для сведения - [PERSON] , бывший Одесский городской голова), [PERSON] в реальности организовывал схемы «дерибана» коммунального имущества и одесской земли не только и не столько в интересах [PERSON] , сколько в интересах местных криминализованных групп. Так, организованная [PERSON] операция по обмену частных административных зданий на помещения в центральной части Одессы стала крупнейшим грабежом коммунального имущества. Только по одной, печально известной «схеме [PERSON]» некое ООО «АРТ» заполучило 23 объекта коммунальной собственности, а взамен подарило городу 2-этажное здание площадью 6 756,7 кв.м на окраине […] [PERSON], организовавший схему, удачно избежал привлечения к уголовной ответственности. Сначала провели переквалификацию его обвинения с «злоупотребления властью» на «служебную халатность». А потом, в буремное время февраля 2014 года, когда на Майдане лилась кровь, Приморский районный суд Одессы освободил адвоката [PERSON] от уголовной ответственности в связи с истечением срока давности […] Неудивительно, что такая личность не пожелала показать все свои доходы и подавать декларацию, даже заняв пост председателя Совета общественного контроля ГБР […] Если внимательно изучить соучредителем каких субъектов хозяйствования, является [PERSON]. Основной интерес, безусловно, представляют не его 3 юридических фирмы, а коммерческая деятельность, которую [PERSON] предпочитает скрыть от всеобщего обозрения […] Связь [PERSON] с Салоном карет проявится намного позже, когда он покинет госслужбу и станет соучредителем Частного предприятия «Бусевротрнас», которое не только зарегистрировано по тому же адресу, что и ООО «Парк сервис Юг», но и сама [PERSON] там проходит соучредителем. Можете спросить - в чем же проблема? Может человек любит лошадей и стал соучредителем? В данном случае, любит не лошадей, а деньги […] перевозки каретами и конные прогулки дают значительный поток денег, не облагаемый налогом. Почему [PERSON] решил быть соучредителем в подобном бизнесе? Или это компенсация за проведенные им несколько дней в СИЗО, когда его пытались привлечь по «схеме [PERSON] »? Думаю, мы не получим на это ответ. Как не получим от [PERSON] ответ, будут ли этим летом в Одессе падать лошади. Впрочем, лучше получить ответ от ГБР будет ли еще подобный человек возглавлять Совет общественного контроля при этом ГБР?»; зобов`язати відповідача спростувати опубліковану ним у мережі Інтернет за посиланням [INFO] недостовірну та таку, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію у публікації «[INFO] » за посиланням [INFO] , а саме: «…кто по Одессе знает [PERSON] […] он в южной криминальной столице и не такое проворачивал. Имея статус «адвоката [PERSON] » (для сведения - [PERSON] , бывший Одесский городской голова), [PERSON] в реальности организовывал схемы «дерибана» коммунального имущества и одесской земли не только и не столько в интересах [PERSON] , сколько в интересах местных криминализованных групп. Так, организованная [PERSON] операция по обмену частных административных зданий на помещения в центральной части Одессы стала крупнейшим грабежом коммунального имущества. Только по одной, печально известной «схеме [PERSON]» некое ООО «АРТ» заполучило 23 объекта коммунальной собственности, а взамен подарило городу 2-этажное здание площадью 6 756,7 кв.м на окраине […] [PERSON], организовавший схему, удачно избежал привлечения к уголовной ответственности. Сначала провели переквалификацию его обвинения с «злоупотребления властью» на «служебную халатность». А потом, в буремное время февраля 2014 года, когда на Майдане лилась кровь, Приморский районный суд Одессы освободил адвоката [PERSON] от уголовной ответственности в связи с истечением срока давности […] Неудивительно, что такая личность не пожелала показать все свои доходы и подавать декларацию, даже заняв пост председателя Совета общественного контроля ГБР […] Если внимательно изучить соучредителем каких субъектов хозяйствования, является [PERSON]. Основной интерес, безусловно, представляют не его 3 юридических фирмы, а коммерческая деятельность, которую [PERSON] предпочитает скрыть от всеобщего обозрения […] Связь [PERSON] с Салоном карет проявится намного позже, когда он покинет госслужбу и станет соучредителем Частного предприятия «Бусевротрнас», которое не только зарегистрировано по тому же адресу, что и ООО «Парк сервис Юг», но и сама [PERSON] там проходит соучредителем. Можете спросить - в чем же проблема? Может человек любит лошадей и стал соучредителем? В данном случае, любит не лошадей, а деньги […] перевозки каретами и конные прогулки дают значительный поток денег, не облагаемый налогом. Почему [PERSON] решил быть соучредителем в подобном бизнесе? Или это компенсация за проведенные им несколько дней в СИЗО, когда его пытались привлечь по «схеме [PERSON] »? Думаю, мы не получим на это ответ. Как не получим от [PERSON] ответ, будут ли этим летом в Одессе падать лошади. Впрочем, лучше получить ответ от ГБР будет ли еще подобный человек возглавлять Совет общественного контроля при этом ГБР?», шляхом опублікування спростування цієї інформації на веб-сайті lubimiygorod.od.ua у публікації «[INFO] » у мережі Інтернет за посиланням: [INFO] . При спростуванні резолютивна частина тексту судового рішення повинна бути поширена на тому ж самому сайті у публікації «[INFO] » за посиланням [INFO] не пізніше десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили; стягнути на його користь 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної приниженням його честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] у мережі Інтернет на веб-сайті «ЛЮБИМЫЙ ГОРОД» було розміщено публікацію під назвою « [INFO] ». У даній публікації він згадується як такий, що начебто причетний до вчинення протиправних дій. У публікації, крім іншого, зазначена наступна інформація: «…На днях глава Совета общественного контроля при Государственном бюро расследований [PERSON] разразился критикой в отношении постановления Кабинета Министров Украины № 218 от 13 марта 2019 г., которым внесены изменения в Положение и Порядок формирования Совета. По мнению адвоката и управляющего партнера юридической фирмы «ИнТраст», коим является [PERSON], эти изменения стали предзнаменованием полного нивелирования основной функции Совета общественного контроля (СОК) - обеспечения прозрачности и осуществления гражданского контроля за деятельностью ГБР […] в отличие от аналогичного Совета общественного совета при НАБУ, процедура формирования СОК при ГБР не предусматривает подачу кандидатам деклараций. А зря. Как показал опыт работы СОК старого созыва, надеяться на порядочность и открытость его членов не стоит - адвокаты, а именно они задают тон работы совета, тут же усматривают в этом нарушение своих конституционных прав. Обеспечение прозрачности и открытости работы органа, который сам должен привнести открытость в ГБР, как правило волнует неравнодушную общественность, но отнюдь не членов СОК […] Но даже экспертная среда тогда не смогла предусмотреть, что деятельность Совета общественного контроля при новом украинском правоохранительном органе будет подчинена 2 адвокатам из одной юридической фирмы InTrustLawFirm - [PERSON] и [PERSON], которые занимают должности председателя и секретаря СОК при ГБР. Более того, адвокаты проведут тонкую игру по дискредитации совета, который сами и возглавляют, да так, что сделают в этом виноватым главу ГБР [PERSON] , не искушенного в аппаратных играх. Для тех, кто по Одессе знает [PERSON] , в этом нет ничего удивительного - он в южной криминальной столице и не такое проворачивал. Имея статус «адвоката [PERSON]» (для сведения - [PERSON] , бывший Одесский городской голова), [PERSON] в реальности организовывал схемы «дерибана» коммунального имущества и одесской земли не только и не столько в интересах [PERSON] , сколько в интересах местных криминализированных групп. Так, организованная [PERSON] операция по обмену частных административных зданий на помещения в центральной части Одессы стала крупнейшим грабежом коммунального имущества. Только по одной, печально известной «схеме [PERSON]» некое ООО «АРТ» заполучило 23 объекта коммунальной собственности, а взамен подарило городу 2-х этажное здание площадью 6756,7 кв. м на окраине. […] [PERSON] , организовавший схему, удачно избежал привлечения к уголовной ответственности. Сначала провели переквалификацию его обвинения с «злоупотребления властью» на «служебную халатность». А потом, в буремное время февраля 2014 года, когда на Майдане лилась кровь, Приморский районный суд Одессы освободил адвоката [PERSON] от уголовной ответственности в связи с истечением срока давности (после чего, [PERSON] впору было назвать «адвокатом [PERSON] »). Неудивительно, что такая личность не пожелала показать все свои доходы и подавать декларацию, даже заняв пост председателя Совета общественного контроля ГБР. Что не удивительно. Если внимательно изучить соучредителем каких субъектов хозяйствования, является [PERSON]. Основной интерес, безусловно, представляют не его 3 юридических фирмы, а коммерческая деятельность, которую [PERSON] предпочитает скрыть от всеобщего обозрения. Итак, есть в Одессе Салон карет «[INFO]», который возит свадьбы и туристов […] Связь [PERSON] с Салоном карет проявится намного позже, когда он покинет госслужбу и станет соучредителем Частного предприятия «Бусевротрнас», которое не только зарегистрировано по тому же адресу, что и ООО «Парк сервис Юг», но и сама [PERSON] там проходит соучредителем. Можете спросить - в чем же проблема? Может человек любит лошадей и стал соучредителем? В данном случае, любит не лошадей, а деньги […] перевозки каретами и конные прогулки дают значительный поток денег, не облагаемый налогом. Почему [PERSON] решил быть соучредителем в подобном бизнесе? Или это компенсация за проведенные им несколько дней в СИЗО, когда его пытались привлечь по «схеме [PERSON] »? Думаю, мы не получим на это ответ. Как не получим от [PERSON] ответ, будут ли и этим летом в Одессе падать лошади. Впрочем, лучше получить ответ от ГБР будет ли еще подобный человек возглавлять Совет общественного контроля при этом ГБР?…», втім інформація, наведена у публікації, є недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Інформація, наведена у публікації, є ганебною та негідною його особи, його соціальна оцінка в очах оточуючих зазнала перегляду та перестала бути такою позитивною, як була раніше. Він, зокрема, але не виключно, є заслуженим юристом України, кандидатом юридичних наук, Головою Вищої ревізійної комісії адвокатури України, займав посади заступника директора юридичного департаменту Одеської міської ради, заступника начальника управління контролю за концентраціями та узгодженими діями Антимонопольного комітету України, Голови Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань, нагороджений нагрудним знаком Національної асоціації адвокатів України «Видатний адвокат України». Оприлюднення інформації призвело до того, що кожна особа, незалежно від власного бажання, буде думати, що він може бути причетний до вчинення злочинів, зазначених у публікації. Твердження про, зокрема, але не виключно, те, що він «организовывал схемы «дерибана» коммунального имущества и одесской земли», «организованная [PERSON] операция по обмену частных административных зданий на помещения в центральной части Одессы стала крупнейшим грабежом коммунального имущества», негативно вплинуло на його ділову репутацію. Недостовірна інформація знижує його бездоганну репутацію і, беззаперечно, є порушенням його права на повагу до честі і гідності та недоторканості ділової репутації. Поширена інформація не є оціночним судженням, а є констатацією фактів. Ухвалою суду від 26.10.2020 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 25.01.2021 р. через канцелярію суду від [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 27.01.2021 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 23.02.2021 р. за клопотанням позивача здійснено заміну первісного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест» належним відповідачем [PERSON] . Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою суду від 29.04.2021 р. закрито підготовче провадження у справі. У судове засідання 06.07.2021 р. о 10:00 год. позивач, відповідач не з`явилися, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлені, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача [PERSON] , суд, враховуючи заявупредставника позивача, ухвалив розглядати справу за відсутності позивача, його представника, відповідача, оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про судове засідання, нез`явлення позивача, відповідача не перешкоджає вирішенню спору та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. За роз`ясненнями пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Згідно статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини першої статті 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За роз`ясненнями пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної-фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 р. у справі № 910/15148/17 зазначив, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України. Враховуючи зазначену категорію справи, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, втім позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи»). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Судом встановлено, що [INFO] у мережі Інтернет на веб-сайті « ЛЮБИМЫЙ ГОРОД » (посилання: lubimiygorod.od.ua ) було розміщено публікацію під назвою « [INFO] » (посилання на публікацію: [INFO] ). У публікації, крім іншого, зазначена наступна інформація: «… На днях глава Совета общественного контроля при Государственном бюро расследований [PERSON] разразился критикой в отношении постановления Кабинета Министров Украины № 218 от 13 марта 2019 г., которым внесены изменения в Положение и Порядок формирования Совета. По мнению адвоката и управляющего партнера юридической фирмы «ИнТраст», коим является [PERSON], эти изменения стали предзнаменованием полного нивелирования основной функции Совета общественного контроля (СОК) - обеспечения прозрачности и осуществления гражданского контроля за деятельностью ГБР […] в отличие от аналогичного Совета общественного совета при НАБУ, процедура формирования СОК при ГБР не предусматривает подачу кандидатам деклараций. А зря. Как показал опыт работы СОК старого созыва, надеяться на порядочность и открытость его членов не стоит - адвокаты, а именно они задают тон работы совета, тут же усматривают в этом нарушение своих конституционных прав. Обеспечение прозрачности и открытости работы органа, который сам должен привнести открытость в ГБР, как правило волнует неравнодушную общественность, но отнюдь не членов СОК […] Но даже экспертная среда тогда не смогла предусмотреть, что деятельность Совета общественного контроля при новом украинском правоохранительном органе будет подчинена 2 адвокатам из одной юридической фирмы InTrustLawFirm - [PERSON] и [PERSON], которые занимают должности председателя и секретаря СОК при ГБР. Более того, адвокаты проведут тонкую игру по дискредитации совета, который сами и возглавляют, да так, что сделают в этом виноватым главу ГБР [PERSON] , не искушенного в аппаратных играх. Для тех, кто по Одессе знает [PERSON] , в этом нет ничего удивительного - он в южной криминальной столице и не такое проворачивал. Имея статус «адвоката [PERSON]» (для сведения - [PERSON] , бывший Одесский городской голова), [PERSON] в реальности организовывал схемы «дерибана» коммунального имущества и одесской земли не только и не столько в интересах [PERSON] , сколько в интересах местных криминализированных групп. Так, организованная [PERSON] операция по обмену частных административных зданий на помещения в центральной части Одессы стала крупнейшим грабежом коммунального имущества. Только по одной, печально известной «схеме [PERSON]» некое ООО «АРТ» заполучило 23 объекта коммунальной собственности, а взамен подарило городу 2-х этажное здание площадью 6 756,7 кв.м на окраине. […] [PERSON] , организовавший схему, удачно избежал привлечения к уголовной ответственности. Сначала провели переквалификацию его обвинения с «злоупотребления властью» на «служебную халатность». А потом, в буремное время февраля 2014 года, когда на Майдане лилась кровь, Приморский районный суд Одессы освободил адвоката [PERSON] от уголовной ответственности в связи с истечением срока давности (после чего, [PERSON] впору было назвать «адвокатом [PERSON] »). Неудивительно, что такая личность не пожелала показать все свои доходы и подавать декларацию, даже заняв пост председателя Совета общественного контроля ГБР. Что не удивительно. Если внимательно изучить соучредителем каких субъектов хозяйствования, является [PERSON]. Основной интерес, безусловно, представляют не его 3 юридических фирмы, а коммерческая деятельность, которую [PERSON] предпочитает скрыть от всеобщего обозрения. Итак, есть в Одессе Салон карет «[INFO]», который возит свадьбы и туристов […] Связь [PERSON] с Салоном карет проявится намного позже, когда он покинет госслужбу и станет соучредителем Частного предприятия «Бусевротрнас», которое не только зарегистрировано по тому же адресу, что и ООО «Парк сервис Юг», но и сама [PERSON] там проходит соучредителем. Можете спросить - в чем же проблема? Может человек любит лошадей и стал соучредителем? В данном случае, любит не лошадей, а деньги […] перевозки каретами и конные прогулки дают значительный поток денег, не облагаемый налогом. Почему [PERSON] решил быть соучредителем в подобном бизнесе? Или это компенсация за проведенные им несколько дней в СИЗО, когда его пытались привлечь по «схеме [PERSON] »? Думаю, мы не получим на это ответ. Как не получим от [PERSON] ответ, будут ли и этим летом в Одессе падать лошади. Впрочем, лучше получить ответ от ГБР будет ли еще подобный человек возглавлять Совет общественного контроля при этом ГБР?…». Наведена публікація була поширена відповідачем стосовно позивача, оскільки у ній зазначено його прізвище та ім`я, розміщена його фотографія, зазначено, що [PERSON] є керуючим партнером юридичної фірми «ІнТраст». Позивач [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що є заслуженим юристом України, кандидатом юридичних наук, Головою Вищою ревізійної комісії адвокатури України, займав посади заступника директора юридичного департаменту Одеської міської ради, заступника начальника управління контролю за концентраціями та узгодженими діями Антимонопольного комітету України, Голови Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань, нагороджений нагрудним знаком Національної асоціації адвокатів України «Видатний адвокат України», втім поширена відповідачем інформація є ганебною та негідною його особи, його соціальна оцінка в очах оточуючих зазнала перегляду та перестала бути такою позитивною, як була раніше, при цьому поширена інформаціє не є оціночним судженням, оскільки повідомляє про його причетність до вчинення протиправних дій, про вчинення ним злочинних дій, Згідно частини першої статті 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Так, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи»). Згідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Згідно пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Єрусалем проти Австрії»). Так, [PERSON] , звертаючись до суду за захистом своїх прав, в позовній заяві стверджує, що у публікації характер використаних відповідачем мовно-стилістичних засобів спрямований на побудову певних маніпулятивних фактичних тверджень, що він «организовал схемы «дерибана», «организованная [PERSON] операция», « [PERSON] , организовавший схему», що обрання голови Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань має наслідком подання ним декларації, водночас він не був зобов`язаний подавати декларацію як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що існує «коммерческая деятельность, которую [PERSON] предпочитает скрыть от всеобщего обозрения», що [PERSON] є співвласником бізнесу, який йому насправді не належить та який він начебто намагається приховати, що є «соучредителем в подобном бизнесе», зазначаючи про «перевозки каретами и конные прогулки», втім він не є співзасновником (співвласником), кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «ПАРК СЕРВІС ЮГ». Означене знайшло своє підтвердження в матеріалах справи і не спростовано відповідачем допустимими доказами, та у розміщеному публічному повідомленні відповідач повідомляє необмеженому колу читачів завідомо неправдиву інформацію відносно [PERSON] , що «…кто по Одессе знает [PERSON] […] он в южной криминальной столице и не такое проворачивал. Имея статус «адвоката [PERSON] » (для сведения - [PERSON] , бывший Одесский городской голова), [PERSON] в реальности организовывал схемы «дерибана» коммунального имущества и одесской земли не только и не столько в интересах [PERSON] , сколько в интересах местных криминализованных групп. Так, организованная [PERSON] операция по обмен частных административных зданий на помещения в центральной части Одессы стала крупнейшим грабежом коммунального имущества. Только по одной, печально известной «схеме [PERSON]» некое ООО «АРТ» заполучило 23 объекта коммунальной собственности, а взамен подарило городу 2-этажное здание площадью 6 756,7 кв.м на окраине […] [PERSON], организовавший схему, удачно избежал привлечения к уголовной ответственности. Сначала провели переквалификацию его обвинения с «злоупотребления властью» на «служебную халатность». А потом, в буремное время февраля 2014 года, когда на Майдане лилась кровь, Приморский районный суд Одессы освободил адвоката [PERSON] от уголовной ответственности в связи с истечением срока давности […] Неудивительно, что такая личность не пожелала показать все свои доходы и подавать декларацию, даже заняв пост председателя Совета общественного контроля ГБР […] Если внимательно изучить соучредителем каких субъектов хозяйствования, является [PERSON]. Основной интерес, безусловно, представляют не его 3 юридических фирмы, а коммерческая деятельность, которую [PERSON] предпочитает скрыть от всеобщего обозрения […] Связь [PERSON] с Салоном карет проявится намного позже, когда он покинет госслужбу и станет соучредителем Частного предприятия «Бусервотранс», которое не только зарегистрировано по тому же адресу, что и ООО «Парк сервис Юг», но и сама [PERSON] там проходит соучредителем. Можете спросить - в чем же проблема? Может человек любит лошадей и стал соучредителем? В данном случае, любит не лошадей, а деньги […] перевозки каретами и конные прогулки дают значительный поток денег, не облагаемый налогом. Почему [PERSON] решил быть соучредителем в подобном бизнесе? Или это компенсация за проведенные им несколько дней в СИЗО, когда его пытались привлечь по «схеме [PERSON] »? Думаю, мы не получим на это ответ. Как не получим от [PERSON] ответ, будут ли этим летом в Одессе падать лошади. Впрочем, лучше получить ответ от ГБР будет ли еще подобный человек возглавлять Совет общественного контроля при этом ГБР?». Пункт 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не обмежує свободу вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України»). У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, прийнятої 12.02.2004 р. на 872-му засіданні Комітету ((далі - «Декларація»), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - «Резолюція»). Так, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації зазначається, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість. Суд, враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини, звертає увагу, що оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Матеріали справи не містять доказів негативної характеристики позивача як заслуженого юриста України, як звичайного громадянина, інформації про порушення ним принципів моралі та чесноти, втім інформація, викладена у формі твердження, не може вважатись оціночним судженням, яке розкриває особисте відношення автора до поширеної інформації, оскільки відповідач у публікації стверджує про причетність позивача до протиправних дій. Суд, аналізуючи інформацію, яку позивач вважає недостовірною, визначаючи її характер та мету, з огляду на характер використання мовних засобів та, враховуючи вимоги зазначених вище актів законодавства, вважає, що інформація, поширена відповідачем відносно позивача, має обвинувальний нахил, створює негативне враження про позивача, у публікації зазначено його прізвище та ім`я, розміщена його фотографія, зазначено, що [PERSON] є керуючим партнером юридичної фірми «ІнТраст». Отже, враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд зазначає, що, незважаючи на те, що позивач є публічною особою і межа допустимої критики відносно особи останнього є значно більшою ніж критика відносно пересічного громадянина, така критика не може ґрунтуватися на суб`єктивних та таких, що носять негативний характер, не підтверджених фактах одної особи, зокрема, відповідача, знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними, інформацію, поширену відповідачем, слід визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Згідно частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач, звертаючись до суду із вимогами до відповідача, обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи» якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Суд, враховуючи викладене, та, зважаючи, що оспорювана інформація відносно позивача є недостовірною і такою, що порушує його особисте немайнове право, дійшов висновку про задоволення позовних вимог і в частині спростування недостовірної інформації. Щодо інших вимог позову [PERSON] , то право позивача на відшкодування моральної шкоди гарантується статтями 32, 62 Конституції України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 4 частини другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно приписів статтею 11, 13, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Ц ивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. К ожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України наділяє кожну особу правом на відшкодування моральної шкоди грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно частин першої, другої статті 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Згідно статті 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Стаття 1167 ЦК України відповідальність за завдану моральну шкоду фізичній особі та обов`язок її відшкодувати покладає на особу, яка її завдала. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначив, що, з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у абзацу 2 пункту 11 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам слід мати на увазі, що у справах про спростування відомостей, поширених засобами масової інформації (в пресі, по радіо і телебаченню), як відповідачі до участі притягаються автор, орган засобу масової інформації, що їх поширив, а у передбачених законом випадках, і відповідна службова особа цього органу, які й несуть обов`язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди відповідно до ступеня вини кожного з них. Якщо позивач не бажає притягати когось з них до відповідальності, на решту заподіювачів моральної шкоди покладається обов`язок по відшкодуванню тієї її частини, яка відповідає ступеню їх вини. В разі, коли орган масової інформації не називає автора, суд виходить з того, що вину за поширення зазначених відомостей цей орган взяв на себе. В даному випадку, як вбачається з наявних матеріалів справи, внаслідок поширення відповідачем стосовно позивача [PERSON] публікацій з недостовірною інформацією, яка ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, останній відчув душевні страждання, тривалий період переживання через публікування відповідачем недостовірної інформації, необхідність її правового спростування, стали причиною накопичення психоемоційної напруги, у зв`язку з чим порушився його звичайний спосіб життя. Отже завдання позивачу моральної шкоди внаслідок відповідних дій відповідача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, тому права позивача, які були порушені відповідачем, може бути відновлено шляхом компенсації моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн, розмір якої визначено за критеріями, що мають істотне значення і належать до характеру порушень, обставин справи з урахуванням критерію справедливості відшкодування, тому позовні вимоги [PERSON] з урахуванням розумності і справедливості підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 942,80 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved