Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

21.08.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.09.2003 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 353). Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння між ними, різних поглядів на сімейні стосунки та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Між сторонами втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними. Спільне господарство не ведеться з жовтня 2012 року. Подальше спільне життя неможливе, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 06.09.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 353). Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що її довірителька позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу просить залишити за нею дошлюбне прізвище - [PERSON]. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 06.09.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 353. Сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони мають різні погляди на сімейні відносини та відсутність взаєморозуміння. На примирення позивач не згоден, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим. Майнового спору та спору про місце проживання дитини між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України -\~\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~\~судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved