Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

21 жовтня 20019 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] (далі [PERSON] ) з позовною заявою до Комунального підприємства «Бахмут-Вода» (далі - КП «Бахмут-Вода») з вимогами про скасування наказу від 13 червня 2019 року, скасування постанови від 27 серпня 2019 року, як винесене з порушенням закону; зобов`язання відповідача списати заборгованість та відшкодувати утриману суму у розмірі 3303,25 грн у справі №219/5293/17 та судовий збір в сумі 2600 грн. 28 жовтня 2019 року [PERSON] надала доповнення до позовних вимог, в яких змінила частково позовні вимоги та просить: скасувати наказ від 13 червня 2019 року, скасувати постанову від 27 серпня 2019 року; зобов`язати відповідача відшкодувати утримані суми від 16 травня 2019 року, відшкодувати утримані суми «борг» у розмірі 3303,25 грн та судовий збір в сумі 2600 грн у справі №219/5293/17-№61-16476св18. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що у справах №219/5900/19 та №219/5293/17-№61-16476св18 рішення прийняті у порушення закону. Зокрема зазначила, що виносячи наказ Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2019 року на підставі заяви КП «Бхамут-Вода» від 16 травня 2019 року про стягнення суми боргу суд не звернув уваги, що заява подана з посиланням на постанову Кабінету Міністрів\~України від\~21\~липня 2005\~року №\~630 (далі Постанова №630), якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, та згодом, у порушення ст.161, 167, 170, 308, 432, 435 ЦПК, наказ направлений до виконавчої служби без її повідомлення. Зазначила також, що нею 26 вересня 2019 року було оскаржено постанову (ухвалу)\~\~Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2019 року про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про призупинення виконання рішення виконавчої служби Міністерства юстиції, проте апеляційна інстанція повернула справу до суду першої інстанції. Також зауважила, що насправді оригіналу постанови Верховного Суду у справі №219/5293/17-№61-16476св18 немає і вона винесена з порушення правил судочинства. Стверджує, що на протязі 12 років КП «Бахмут-Вода» безпідставно стягує з населення плату за повірку лічильників у порушення Постанова №630 та закону. Відповідач відзив на позов не надавав. 11 листопада 2019 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області під головуванням судді [PERSON] постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі і визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 січня 2020 року відведено головуючого суддю Дубовика Р.Є. від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до КП «Бахмут-Вода» про скасування наказу та постанови, відшкодування грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії. У подальшому, 09 січня 2020 року за результатами повторного перерозподілу справи, який відбувся у зв`язку з відведенням судді Дубовика Р.Є., дану справу передано на розгляд судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Давидовській Т.В. Ухвалою від 10 січня 2020 року суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області справу було прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. Надалі ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2020 року було задоволено заяву [PERSON] про відвід та відведено головуючого суддю Давидовську Т.В. від розгляду цивільної справи №219/12016/19 за позовною заявою [PERSON] до КП «Бахмут-Вода» про скасування наказу, ухвали суду та відшкодування грошових коштів і справу передано для автоматизованого\~розподілу відповідно до вимог, передбачених статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2020 року справу було прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, наполягала на їх задоволенні. Крім того, зазначила що заява про видачу судового наказі на підставі якої було видано судовий наказ не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України, судові рішення прийняті в порушення постанови №630, рішення Верховного Суду належним чином не оформлено, крім того копія завірена суддею першої інстанції суддею Радченко, жодна судова інстанція при винесенні рішень не врахувала також відповіді депутата [PERSON] , також посилалася на норми ЦПК України щодо перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. На даний час зазначила, що заборгованість за рішенням суду в повному обсязі стягнута з неї в примусовому порядку з пенсії, а також стягнуто виконавчий збір. Представник відповідача Канаєв І.В. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував за безпідставністю. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновків про таке. Судом установлено, що наказом Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2019 року у справі №219/5900/19 на підставі заяви КП «Бахмут-Вода» стягнуто з [PERSON] на користь КП «Бахмут-Вода» заборгованість за період з 01 лютого 2017 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 3406,25 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 192,10грн. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року у справі №219/5900/19 заяву [PERSON] , про скасування судового наказу, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 13 червня 2019 року залишено без розгляду. У подальшому ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2019 року у справі №219/5900/19 у задоволення заяви [PERSON] про призупинення виконання рішення виконавчої служби Міністерства юстиції відмовлено. На час розгляду справи зазначені судові рішення у встановленому законом порядку не змінені та не скасовані і набрали законної сили. Крім того, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2017 року у справі №219/5293/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2017 року та постановою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року, вимоги КП «Бахмут-Вода» до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь КП «Бахмут-Вода» заборгованість у сумі 1703, 53грн та судові витрати у сумі 1\~600 грн. Рішенні суду першої інстанції на час розгляду справи у встановленому законом порядку не змінене та не скасоване і набрали законної сили. Яку вбачається з відомостей Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області за №12955/05 від 22.05.2019 року з пенсії [PERSON] борг за рішенням 219/5293 утримано в повному обсязі. Відповідно до частини 1\~ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За наслідками розгляду справи (дослідження письмових доказів та пояснень позивача), суд дійшов висновку, що усі доводи заявниці позову зводяться до вимог про перегляд обставин, які вже були предметом розгляду судами, а також скасування судових рішень (наказу, ухвали) суду першої інстанції, які, на думку, [PERSON] винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права. У цьому контексті суд звертає увагу на те, що дана справа розглядається у позовному провадженні в суді першої інстанції у порядку Розділу 3 ЦПК «Позовне провадження», а отже, згідно положень Розділу 2 ЦПК «Наказне провадження» та Розділу 5 ЦПК «Перегляд судових рішень», предметом розгляду цієї справи не може бути скасування наказу суду першої інстанції та перегляд судових рішень (ухвал, рішень) суду першої інстанції з підстав їх невідповідності нормам матеріального та процесуального права, перегляду за нововиявленими чи виключними обставинами. Відповідно до статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~статті 76 ЦПК\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Право на справедливий розгляд судом, яке гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру(див. mutatis\~mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, § 40), зокрема з метою виправлення «суттєвих недоліків» або «судової помилки» («Сутяжник проти Росії» (Sutyazhnik v.\~Russia) від 23 липня 2009 року, заява №\~8269/02, § 35). Суд вважає, що\~доводи позивача не можуть бути підставами для скасування судових рішень, які набрали законної сили, і зводяться до переоцінки установлених судами обставин у справах, що виходить за межі повноважень суду першої інстанції, порядок скасування судового наказу визначений розділом ІІ (Наказне провадження) і судовий наказ не може бути скасований у позовному провадженні. Підстави для задоволення вимог щодо відшкодування утриманих сум відсутні, оскільки вони були стягнуті за рішенням суду, яке набрало законної сили. Суд звертає увагу на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції не гарантує встановлення обставин, на існуванні яких наполягає одна зі сторін. Крім того, хоча вказаний пункт зобов`язує суди обґрунтовувати їхні рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення (див. mutatis mutandis § 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі\~«Серявін\~та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine, заява № 4909/04), § 54 рішення цього ж суду від 28 жовтня 2010 року у справі «Трофимчук проти України» (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03)). Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed