Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

20 січня 2020 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власниками квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований [PERSON] , [INFO] , однак, останній з 2014 року в зазначеній квартирі не проживає, його речей за вказаною адресою немає, дана обставина перешкоджає позивачу вільно реалізовувати своє право власності щодо нерухомого майна, яке вона має намір продати, що і стало підставою для звернення до суду. У судове засідання позивач не з`явилась, 03 червня 2020 року через канцелярію надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 33, 36). З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи. У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не направив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. \~ \~ \~ \~З урахуванням положень ст. ст.\~223,\~280 ЦПК України\~та позиції позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 19 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу Луганської області Жихар Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 130 від 11 грудня 2002 року, на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Рішенням Лисичанської міської ради від 24 грудня 2015 року № 4/43 та від 27 січня 2016 року № 6/72 затверджений новий перелік перейменованих об`єктів топоніміки, відповідно до якого проспект Леніна перейменовано в проспект Перемоги. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 17 грудня 2019 року № 29445, виданої Управлінням адміністративних послуг Лисичанської міської ради Луганської області з 25 березня 2003 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.15) зареєстрований син [PERSON] - [PERSON] [INFO] . З довідки № 379 від 18 грудня 2019 року виданої КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 3» встановлено, що син [PERSON] [PERSON] , фактично не мешкає за зареєстрованою адресою: [ADDRESS] з 2014 року та по теперішній час (а.с. 7). У відповідності до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону України\~від 17\~липня 1997\~року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналіз\~ст. 391 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 688/63/15ц (6-709цс16). Стаття 129\~Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки право власності презюмується\~ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону №\~475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року «Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції» та нормами ЦК України, в даному випадку вимоги позивача, як власника квартири, законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача в належній [PERSON] квартирі, порушує її право власності, створює перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Зазначений висновок співпадає з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15ц (№ 6-2931цс16). Відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved