Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-26 00:00:00

21 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частки квартир, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2013 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду було розірвано шлюб між сторонами, який був зареєстрований 26.08.1972 року. Під час цього шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Отже, дані квартири придбавались сторонами під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю сторін. Оскільки відповідач перешкоджає позивачу у користуванні спірними квартирами, позивач просить суд визнати з ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.08.1972 року по 23.04.2013 року. В період даного шлюбу було придбано квартири: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 03.01.1993 року, укладеному з [PERSON]; [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 30.07.1993 року, укладеному із [PERSON] Згідно вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані При цьому, згідно ст. 70 СУ України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Отже, квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами по 1/2 кожному. Вироком Хмельницького міського суду від 22.03.96 р. ? частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] конфісковано. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31.05.1996 року, ? частину квартири [ADDRESS] було виключено з переліку майна [PERSON], що підлягало конфіскації за вироком суду, та зобов'язано Хмельницьке БТІ переоформити дану квартиру на [PERSON] ([PERSON]). Згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З вказаного слідує, що квартира [ADDRESS] не є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, а є особистою приватною власністю відповідач, а тому вимога [PERSON] про її поділ не підлягає задоволенню. Судові витрати по справі стягуються з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial