Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

21 листопада 2017 року ТОВ «Тас-Фарма» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 05 серпня 2016 року по 25 листопада 2016 року [PERSON] працювала провізором аптеки № 60 мережі ТОВ «ТАС-Фарма», виконувала обов'язки завідуючої цієї аптеки та уповноваженої особи по контролю за якістю лікарських засобів. 09 серпня 2016 року ТОВ «ТАС-Фарма» та [PERSON] уклали договір про колективну матеріальну відповідальність, відповідно до якого [PERSON] в зв'язку з відсутністю іншого штатного персоналу була єдиним матеріально відповідальним співробітником аптеки № 60. 10 серпня 2016 року за участі [PERSON] перед передачею матеріальних цінностей аптеки № 60 було проведено інвентаризацію. 11 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до ТОВ «ТАС-Фарма» з заявою про звільнення за власним бажанням. Генеральний директор ТОВ «ТАС-Фарма» призначив проведення інвентаризації в Аптеці № 60 за участі інших матеріально-відповідальних співробітників ТОВ «ТАС-Фарма» (наказ № 52-ін від 21 листопада 2016 року). 24 листопада 2016 року за результатами проведеної інвентаризації виявлено нестачу медикаментів, товарів медичного призначення та косметичних засобів ТОВ «ТАС-Фарма» на суму 48238 гривень 86 копійок, про що складено відповідний акт (відомість інвентаризації). [PERSON] відмовилася надати пояснення щодо причин нестачі товарів та від підписання відомості інвентаризації у присутності інших учасників проведеної інвентаризації, про що було складено акт про незгоду підписувати. 25 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до відділу кадрів ТОВ «ТАС-Фарма» з заявою, в якій просила видати їй трудову книжку та копію наказу про звільнення. Відділ кадрів ТОВ «ТАС-Фарма» не маючи підстав для відмови задовольнив прохання [PERSON] про звільнення за власним бажанням. ТОВ «ТАС-Фарма» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] 48238 гривень 86 копійок у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої під час виконання трудових обов'язків матеріально відповідальною особою. Ухвалою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року позовну заяву повернуто позивача для подачі до належного суду. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року зазначену ухвалу скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 03 березня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Сторона позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що пред'явлений позов підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом № 124-к від 05 серпня 2016 року [PERSON] прийнято на посаду провізора в аптеку TAS № 60 м. Київ, просп. Перемоги, 49/2 з 09 серпня 2016 року (а.с. 8). Згідно з п. 5 розділу 7 посадової інструкції провізора він несе відповідальність як матеріально-відповідальна особа - за надання матеріальних збитків головних та обігових товарно-матеріальних цінностей - в межах, встановлених чинними трудовим і цивільним законодавством України та укладеним договором про матеріальну відповідальність (а.с. 9-15). 09 серпня 2016 року між ТОВ «ТАС-Фарма» і членами колективу аптечного закладу № 60 в особі в.о. завідувача аптечним закладом [PERSON] укладено договір про колективну матеріальну відповідальність. За умовами договору колектив бере на себе колективну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих йому для функціонування аптечного закладу в цілому (а.с. 45-46). Розділом 4 договору передбачено, що підставою для притягнення членів колективу до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням або зіпсуванням матеріальних цінностей, а також їх знищенням або зіпсуванням через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами (п. 4.1.). У п. 4.4. зазначено, що розмір шкоди, заподіяної колективною підприємству визначається відповідно до статті 135-3 КЗпП України: у разі розкрадання, недостачі або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди, тобто фактично за ринковою вартістю. Фактом наявності заподіяної підприємству шкоди є інвентаризаційна відомість. Заподіяна колективом шкода підприємству, яка підлягає відшкодуванню, розподіляється між членами цього колективу пропорційно фактично відпрацьованому часу за період останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди, крім працівників, термін роботи яких не перевищує одного місяця (п. 4.5.). Згідно з наказом № 52-ін від 21 листопада 2016 року «Про проведення інвентаризації» 24 листопада 2016 року проведено інвентаризацію виробів медичного призначення в аптеці TAS № 60 м. Київ, просп. Перемоги, 49/2 (а.с. 15). У Відомості інвентаризації аптеки № 60 від 24 листопада 2016 року вказано, що фактична недостача становить 48238 гривень 86 копійок (а.с. 16-41). 24 та 25 листопада 2016 року [PERSON] відмовилася надавати письмові пояснення про причини нестачі за результатами інвентаризації аптеки № 60 та підписувати Відомість інвентаризації, що підтверджується складеними актами (а.с. 42, 44). Наказом № 73 від 25 листопада 2016 року затверджено результати інвентаризації (а.с. 43). ТОВ «ТАС-Фарма» посилається на те, що [PERSON], з якою був укладено договір про колективну відповідальність, у зв'язку з відсутністю іншого штатного персоналу, була єдиним матеріально відповідальним співробітником аптеки № 60, спричинила значну шкоду товариству, тому має нести матеріальну відповідальність в повному розмірі на підставі статей 134, 135-1 КЗпП України. З договору про колективну матеріальну відповідальність від 09 серпня 2016 року вбачається, що він підписаний в.о. завідувачем аптечним закладом - [PERSON] та членами колективу: [PERSON], [PERSON], [PERSON], проте останні виконували послуги зі стимулювання продажу та реалізації визначених предметів, товарів тощо та діяли на підставі цивільно-правових договорів про надання послуг (а.с. 48-59). За таких обставин, між особами, які працювали за цивільно-правовими договорами та ТОВ «ТАС-Фарма» не виникли трудові відносини, відповідно вони не є членами трудового колективу, підписання ними договору про колективну відповідальність не свідчить про те, що дані особи несуть колективну відповідальність в розумінні ст. 135-2 КЗпП України. За штатним розкладом з 10 серпня 2016 року по 25 листопада 2016 року в аптечному закладі № 60 була зайнята лише одна ставка провізора, яку займала відповідач [PERSON] (а.с. 47), тому договір про колективну матеріальну відповідальність від 09 серпня 2016 року підписаний єдиним працівником, який перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТАС-Фарма» - відповідачем [PERSON] Суд погоджується з доводами позивача про те, що фактично між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки у зв'язку з відсутністю іншого штатного персоналу, [PERSON] була єдиним матеріально відповідальним співробітником аптеки № 60. У п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівниками, що обіймають посади або виконують роботи (додаток № 1 до даної постанови), безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусткою), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Додаток № 1 передбачає перелік Посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва. Зокрема, письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть укладатися з завідувачами аптечними закладами та їх заступниками, провізорами-технологами, фармацевтами. Згідно з частинами 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що наданими позивачем доказами доведено факт порушення відповідачем покладених на неї трудових обов'язків, що призвело до недостачі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 1600 гривень судового збору.

Outcome: approved