Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

20 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею права на земельну частку (пай) на землях колективної власності агрофірми «Проскурів». На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що вона з 05.06.1995 року по 30.11.2003 року працювала у агрофірмі «Проскурів», яка була розташована на території Розсошанської сільської ради, що підтверджується випискою із трудової книжки. При розпаюванні землі вона не була включена до списку членів агрофірми «Проскурів», які мають право на земельну частку (пай) і не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), чим, вважає, було порушено Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Проте під час видачі Указу Президента «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року, позивач являлась членом агрофірми «Проскурів» і вважає, що відповідно має право на земельну частку (пай). У зв'язку з викладеним, позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) у землях колективної власності агрофірми «Проскурів» розміром 3,3328 умовних кадастрових гектара, виділивши її із земель запасу Розсошанської сільської ради Хмельницького району. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі. Представник Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечив. Представник агрофірми «Проскурів» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник Розсошанської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечив. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути по суті за відсутності відповідачів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 05.06.1995 року по 30.11.2003 року працювала у агрофірмі «Проскурів», що була розташована на території Розсошанської сільської ради, що підтверджується копією її трудової книжки. При розпаюванні землі позивач не була включена до списку членів агрофірми «Проскурів», які мають право на земельну частку (пай) і не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. В силу ст. 5 цього ж Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку - пай особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що на час видачі Державного акту на землю та на час набрання чинності Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року [PERSON] була членом агрофірми «Проскурів». Позивач не наполягала на стягненні з відповідачів судових витрат.

Outcome: approved