Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

20 листопада 2013 року, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд, визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], мотивуючи це придбанням спірної квартири у шлюбі за спільні кошти подружжя, і яка є спільним сумісним майном подружжя, а також, у зв'язку з офіційним розірванням шлюбу сторін, після якого, позивачка вирішила поділити вказану квартиру, так як відповідач не визнає її права власності на спірну квартиру і чинить перешкоди у користуванні нею. В судовому засіданні, позивачка та її представник повністю підтримали свій позов. Представник відповідача позов не визнав позов, пославшись на те, що спірна квартира придбана не за спільні кошти подружжя, а за кошти банку, у якого квартира знаходиться в іпотеці, і за кредит, який отримувався у банку під купівлю спірної квартири, сплачує особисто відповідач, а сам позов, на думку представника відповідача направлений на відчуження частини квартири, що заборонено договором іпотеки. Представник 3-ої особи ПАТ «КБ «Надра» просив суд відмовити у задоволенні позову, так як спірна квартира знаходиться в іпотеці банку, кредит, який брався на придбання квартири не сплачений, а відчуження спірної квартири заборонено договором іпотеки та витягом з Реєстру заборон. Заслухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ст.ст. 60,61 СК України, майно подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 368,372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки - набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Суд встановив, що офіційно зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем, від якого у сторін народилося двоє доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - був розірваний 26.08.2009 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.07.2011 р. (а.с. 14). Судом з`ясовано, що під час шлюбу, відповідачем [PERSON], який на той час був чоловіком позивачки [PERSON], за її згодою, в інтересах їхньої сім`ї, був укладений кредитний договір № ОД10/11/2007/840-К-208 від 23.11.2007 р. з ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра» на суму кредиту 45238,05 дол. США під 12,29 % річних для придбання спірної двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 44-46). Згідно розділу 2 вказаного кредитного договору, виконання позичальником зобов'язань за цим кредитом, сплаті відсотків та інших платежі, передбачених вказаним договором - забезпечується договором іпотеки спірної квартири. 23.11.2007 р., між відповідачем [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», в забезпечення виконання кредитного договору і повернення кредитних коштів, був укладений нотаріально-посвідчений договір іпотеки квартири [ADDRESS] з накладенням нотаріальної заборони на відчуження на вказану квартиру, передбачену п. 6.4 вказаного договору (а.с. 47-50). В цей же день, 23.11.2007 р., між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, відповідно до умов якого, останній продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 11-13). Про чому, право власності на спірну квартиру було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.01.2008 р. за [PERSON] за номером 5014870 (а.с. 12). 09.08.2013 р., між позичальником і іпотекодавцем [PERSON] і ПАТ «КБ «Надра» був укладений додатковий договір № 1 до договору іпотеки, яким серед іншого було внесено застереження, згідно з яким, у випадку, якщо на момент укладення цього договору не здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу предмету іпотеки у встановленому чинним законодавством порядку, іпотека також буде поширюватися на предмет іпотеки, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому на підставі укладеного між іпотекодавцем та продавцем договору купівлі-продажу предмету іпотеки (а.с. 51-54). Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна квартира, яка є предметом спору - є спільною сумісною власністю подружжя, придбана за спільну кошти у період шлюбу. З урахуванням Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом було встановлено і підтверджено представниками обох сторін, що будь-якого іншого рухомого та нерухомого майна, придбаного за час шлюбу у сторін, і яке підлягає поділу, у сторін - не має. У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку, що частки сторін у спільному сумісному майні подружжя, яким є зазначена вище квартира - повинні бути рівними, тобто по ? частці кожного з колишнього подружжя. На думку суду, положення договору іпотеки про накладення на спірну квартиру заборони відчуження, на якому наполягав представник 3-ої особи та представник відповідача, а також, що іпотекодавець [PERSON] немає права розпоряджатися спірної квартирою без згоди іпотекодержателя ПАТ «КБ «Надра» до закінчення терміну дії іпотеки - не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено Законом, а поділ майна подружжя, на думку суду - не є розпорядженням ним чи відчуженням. Отже, за загальним правилом та з огляду на ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї (що має місце в даному випадку), то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, за загальним правилом - майно, придбане подружжям у кредит - є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини. Враховуючи приписи статті 65 СК України, згідно з якими, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого (набутого) у шлюбі майна (спірної квартири), оскільки розірвання шлюбу - не звільняє колишнє подружжя від зобов'язань за непогашеним кредитом перед ПАТ «КБ «Надра», в іпотеці у якого знаходиться спірна квартира. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з визнанням за позивачкою права власності на ? частину спірної квартири.

Outcome: approved