Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

20.05.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 11 листопада 2017 року Близнюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] », посилаючись на наступне. З 11 листопада 2017 року, вони перебувають у шлюбі, мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю, аліменти на її утримання будуть стягнуті в судовому порядку. Спільне життя не склалося, оскільки відповідач не турбувався про побудову сімейних відносин, відсутні прояви поваги і дружби. Протягом всього часу сумісного проживання постійно виникали сварки за вини відповідача. Він часто зловживав спиртними напоями. Вони не знаходили спільної мови, мали різні погляди на життя, на сімейні відносини, на обов`язки з ведення спільного господарства. Сумісне життя стало неможливим. Шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства припинено з вересня 2018 року. Довіра і взаєморозуміння втрачені, і як наслідок, виникли такі відносини, при яких подальше спільне проживання стало неможливе, сім`я розпалася остаточно. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місце проживання дитини не має. 20.05.2019 позовна заява надійшла до суду, цього ж дня, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розподілена судді Морозу О.І. 21.05.2019 направлено запит про місце реєстрації відповідача. 28.05.2019 до суду надійшла інформація про місце реєстрації відповідача. 28.05.2019 року, ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 08 год. 30 хв. 26 червня 2019 року. Ухвалою суду від 26.06.2019 підготовче провадження було закрите. Справу призначено до судового розгляду на 08.08.2019. 08.08.2019 розгляд справи було відкладено на 17.09.2019. Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судові засідання призначені на 26.06. 2019, 08.08.2019 та 17.09.2019 не з`явилися. Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити. Відзив на позов відповідачем до суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про проведення судового засідання повідомлявся за місцем проживання, яке вказане в позовній заяві, судову повістку, ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками він отримав 06.06.2019(а.с.28). Однак потім судові повістки не отримував. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Отже є підстави вважати що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача, яка викладена в її письмовій заяві, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів(а.с.7-11). Із оригінала свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2017 року Близнюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вбачається що 11.11.2017 сторони одружились. Прізвища обох з подружжя, після одруження - [PERSON]. Актовий запис №31(а.с.6). [INFO] в них народилася донька [PERSON] , про що свідчить фотокопія свідоцтва про народження(а.с.12). Із довідки про склад сім`ї Башилівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 14.05.2019 вбачається, що [PERSON] проживає разом із своєю донькою(а.с.14). Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.ч.3,4 ст.56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися.Збереження сім`ї неможливе, Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, проживають в різних населених пунктах, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю та місце проживання дитини на даний час немає. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] », про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання судових витрат суд вирішує, виходячи із наступного. Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на його користь суми сплаченого судового збору. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача із відповідача має бути стягнено суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. А тому,

Outcome: approved