Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

20.08.2013р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що 25 березня 2013р. він позичив відповідачу 301000,00 грн. строком до 30 квітня 2013р.. Вказані боргові зобов'язання підтверджуються розпискою від 25 березня 2013р., але до цього часу борг не повернув. У зв'язку з чим, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу 301000,00 грн., суму індексу інфляції 301,00 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 2125,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги , наполягали на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні тим, що зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, відповідач наполягав на тому, що він гроші не позичав, розписку писав під тиском з боку позивача, в тексті розписки не зазначено прізвище позикодавця, який передав належні йому грошові кошти в борг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.03.2013р. сторони уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг 301000,00 грн. строком до 30 квітня 2013р. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином ст. 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, поки не відбулося передання позикодавцем позичальникові грошей або речей. Стаття 1047 ЦК України передбачає обов'язкову письмову форму договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. З оригіналу розписки вбачається, що [PERSON] написав вказану розписку без тиску на нього будь-кого, у присутності свідків [PERSON] та [PERSON],взяв в борг грошові кошти 301000,00 грн. зобов'язується повернути їх до 30.04.2013 року , отримав 25.03.2013р.( а.с.52). Відповідач в суді не заперечував, що він писав цю розписку особисто,але під впливом тиску з боку [PERSON], з позовом до суду про визнання договору позики недійсним не зверталася. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачеві розписку про позичені гроші, яка ніким не оспорюється. Така форма надана договору за бажанням сторін. Відповідно до п.3 ч.1 ст..3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Доводи відповідача відносно того, що він грошей в рахунок боргу від позивача не отримував, договір позики укладався під тиском, є неспроможними. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник між двома фізичними особами. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] визначив предмет та підстави позову, які протягом розгляду справи не змінював. [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог, будь-яких доказів, які б свідчили про безгрошовість укладеного сторонами договору позики або під тиском, суду не надав. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, згідно ст. 1050 ЦК України, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України 3% річнихвід суми заборгованості за період прострочення з 30.04.2013р. по 25.07.2013р. складає 2152,00 грн.( 301000,00 *3*87:365:100= 2152,36); ., індекс інфляції складає - 301,00 грн.( 301000,00*100,1) Відповідно до ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно наданих позивачем доказів, а також з урахуванням положення ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3034,26 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved