Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 12 вересня 2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Білопільського районного суду від 05 липня 2016 року шлюб між ними розірвано. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою дитину, інтересами дитини не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. Офіційно [PERSON] не працює, має мінливий дохід, іншої сімї та утриманців не має. Позивачка ніде не працює, має мінливий дохід, проживає з дитиною в орендованому житлі в м. Суми. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, в розмірі 1 300 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю і просили його задовольнити. Відповідач та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнали частково, в сумі 727 грн. 50 коп. Заслухавши сторони, повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обовязок доказування покладений на сторони у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що з 12 вересня 2009 сторони уклали шлюб (а. с. 2). Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05 липня 2016 року шлюб між останніми розірвано ( а. с. 4). Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №163494 (а. с. 3). Сторонами визнано, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини\~\~встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог про стягненні аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 1300 грн. щомісячно. Позивачка зазначила, що сама несе обсяг витрат по утриманню дитини без участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється протягом останнього часу. Що допомогу їй надає її друг у розмірі по 4000(чотири тисячі) грн. щомісяця, а також її батьки, які раз в два-три місяці пересилають їй по 3000(три тисячі) грн. Що оплату комунальних послуг та витрат на утримання орендованої квартири проводить також друг позивачки. Що доньку на вихідні забирає відповідач і дитина цей час знаходиться у с. Річки, де живуть батьки відповідача. Також суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не має постійної роботи, стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися або пошуків роботи, суду не представив. Відповідач проживає в орендованій квартирі та несе додаткові витрати, повязні з наймом житла Його батьки вже пенсіонери, батько - є інвалідом третьої групи, тому відповідач надає допомогу батькам. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості\~\~утримувати дитину. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дочки і весь обсяг обовязків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі з метою забезпечення інтересів дитини на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька, оскільки позивачка наполягає на цьому, відповідач не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи з вимог ст.184 СК України, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. Заперечуючи щодо розміру аліментів на дитину у сумі 1300 грн., зазначаючи, що він є завищеним, відповідач вказав, що бажаний розмір аліментів 727 грн. 50 коп. Проте, суд вважає, що розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача,\~\~повинен бути визначений в сумі по 765 грн. 50 коп щомісячно, починаючи з 20.07.2016 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що дохід відповідача носить не стабільний характер, а прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 1531 грн. При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 765,5 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial