Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

21.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] в м. Первомайськ помер батько позивача - [PERSON] , про що Первомайським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та складено відповідний актовий запис за № 173. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, що складалося з житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 6,2314 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Грушівської сільської ради. У встановленому законодавством порядку позивач прийняв спадщину, шляхом подачі відповідної заяви до Першої Первомайської ДНК Миколаївської області. Також заяву про прийняття спадщини прийняла мати позивача, [PERSON] . 04.11.2019 року між спадкоємцями був укладений договір про поділ спадкового майна, за умовами якого вони вирішили поділити майно таким чином, що мати позивача успадкує земельну ділянку, а позивач житловий будинок. Так, 04.11.2019 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку. Проте, коли [PERSON] звернувся за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, нотаріус відмовила йому у видачі, у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок не зареєстроване за спадкодавцем та тому, що у правовстановлюючому документі на спадкове майно допущена помилка у написанні по батькові батька позивача, про що була винесена відповідна постанова. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для її вчинення. Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві. У зв`язку з зазначеними обставинами, нотаріус роз`яснила, що у разі смерті власника нерухомого майна та відсутності правовстановлюючого документу, питання визначення належності йому (спадкодавцю) цього майна та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Зазначений житловий будинок, належав спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Первомайською ДНК Миколаївської області 13.11.1981 року за реєстровим номером 2-751, про що свідчить копія Свідоцтва. Після отримання даного документу батько позивача не зареєстрував за собою право власності, тому воно залишилося зареєстрованим за його дідом, [PERSON] , про що свідчить Виписка КП «Первомайське МБТІ». Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Право власності на зазначений житловий будинок за померлим виникло на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Первомайською ДНК Миколаївської області 13.11.1981 року за реєстровим номером 274, але спадкодавець, за життя, не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, хоча перешкод для реєстрації права власності у нього не було, крім необхідності в судовому порядку встановити факт належності зазначеного свідоцтва саме йому, оскільки в ньому допущена помилка у написанні його по батькові, замість [PERSON] , записано [PERSON] . Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Так, зі свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його батьком був [PERSON] . Оскільки, дід позивача дійсно був власником житлового будинку, що підтверджується Випискою КП «Первомайське МБТІ», а у Свідоцтві про право на спадщину за законом посвідченого Першою Первомайською ДНК Миколаївської області 13.11.1981 року за реєстровим номером 2-751, зазначено, що будинок успадкував його син, то саме [PERSON] належить зазначене Свідоцтво. З підстав, зазначених вище, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, на зазначене вище спадкове майно, тому єдиним правовим способом захисту його законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області. Представник позивача надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від [PERSON] на адресу суду надійшла заява, у якій вона просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області. До складу спадщини після його смерті входить: житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 6,2314 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Грушівської сільської ради. Між спадкоємцями був укладений договір про поділ спадкового майна 04.11.2019 року, за умовами якого вони поділили майно таким чином, що мати позивача [PERSON] успадкує земельну ділянку, а позивач житловий будинок. Так, 04.11.2019 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку. [PERSON] нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок не зареєстроване за спадкодавцем та тому, що у правовстановлюючому документі на спадкове майно допущена помилка у написанні по батькові батька позивача, про що була винесена відповідна постанова. Право власності на спадкове майно підтверджується наявними в матеріалах справи документами: випискою КП «Первомайське МБТІ», технічним паспортом на будинок, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Первомайською ДНК Миколаївської області 13.11.1981 року за реєстровим номером 2-751, де допущена помилка у написанні по батькові спадкодавця, замість [PERSON] , записано [PERSON] . Тому, враховуючи зазначене, суд вважає за можливе, в силу ч. 2 п. 5 ст. 293, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Первомайською ДНК Миколаївської області 13.11.1981 року за реєстровим номером 2-751. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved