Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

21 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 386, 391,405 ЦК України, просить усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] , прав співвласника нерухомого майна - квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , особою, яка втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, у відповідності до Договору міни, посвідченому 31 серпня 1995 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстрованому в реєстрі за № 712, сім`єю у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було придбано у спільну сумісну власність трьохкімнатну квартиру за [ADDRESS] . Право спільної сумісної власності на дане житлове приміщення 05 вересня 1995 року було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 19/5. З того часу правовий статус даного об`єкту нерухомого майна та його співвласники не змінювалися. В подальшому чоловіком позивача - третьою особою у справі [PERSON] , як одним із співвласників квартири, були укладені договори про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг, користування електричною енергією. 26.11.2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між сином позивача - третьою особою у справі - [PERSON] та [PERSON] , відповідачем, був зареєстрований шлюб. Після придбання сином позивача [PERSON] разом з дружиною [PERSON] у приватну власність земельної ділянки у м. Києві та продажу квартири його дружини, за їх проханням позивач з третьою особою погодилися надати згоду на формальну реєстрацію у їх житловому приміщенні у м. Славутичі Київської області дружини сина [PERSON] та її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , без фактичного користування та проживання в цій квартирі. Позивач та її чоловік пішли назустріч сім`ї сина і з 12.07.2016 року відповідач та її дочка були зареєстровані у їх квартирі. Незважаючи на реєстрацію, відповідач та її малолітня дочка [PERSON] ніколи не проживали у квартирі позивача і не мали намірів користуватися нею, їм суто формально потрібна була тимчасова реєстрація на період закінчення будівництва будинку у м. Києві. 28.02.2017 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , і відповідно з даного моменту вони перестали спільно проживати. З того часу позивач з відповідачем не спілкується, її місце фактичного проживання їй не відомо. Незважаючи на те, що відповідач та її малолітня дочка фактично ніколи не проживали у спірній квартирі та не користувалися нею, позивач з чоловіком несуть витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, що нараховуються в залежності від кількості осіб, зареєстрованих в житловому приміщенні. Зі сторони позивача та інших співвласників квартири відповідачу та її малолітній дочці не чинилися перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням, відповідач ніколи не зверталася з заявами до правоохоронних органів з питань вчинення їй будь-яких перешкод у проживанні чи користуванні квартирою. Будь-якої домовленості між позивачем, іншими співвласниками квартири та відповідачем з приводу збереження за нею та її дитиною права користування квартирою на час їх відсутності не було. Ухвалою судді від 28 вересня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 жовтня 2020 року. 27 жовтня 2020 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено нове підготовче засідання на 26 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року було відкладено підготовче засідання на 18 грудня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 05 січня 2021 року. Ухвалою суду від 05 січня 2021 року було відкладено судовий розгляд справи на 19 січня 2021 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, посилаючись на те, що в 2011 році її син [PERSON] , третя особа у справі, уклав шлюб з [PERSON] .. В 2016 році відповідач продала свою квартиру, і тому остало питання в реєстрації її місця проживання та її малолітньої дочки. Її син попросив формально зареєструвати його дружину та її дитину у них в квартирі, на що позивач та її чоловік погодилися, та зареєстрували в липні 2016 року відповідача [PERSON] і її малолітню дочку [PERSON] в своїй квартирі. З часу реєстрації ні відповідач, ні її малолітня дочка за місцем реєстрації не проживали, іноді приїздили в гості. В лютому 2017 року її син та відповідач розірвали шлюб. Позивачу не відомо, де на даний час проживає її колишня невістка, перешкод у користуванні квартирою ні позивач, ні інші співвласники квартири відповідачу та її малолітній дочці не вчиняли. На даний час в квартирі позивач проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] , третьою особою у справі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що в 2011 році їх спільний з позивачем син [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , відповідачем у справі. У 2016 році відповідач продала свою квартиру, тому їй та її малолітній дитині необхідно було знятись з реєстрації в даній квартирі та зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою. Вони з позивачем погодились зареєструвати відповідача та її малолітню дочку у своїй квартирі. В 2017 році їх син [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] .. На даний час зв`язок з колишньою невісткою [PERSON] вони не підтримують, останній раз вона була у них в гостях у 2016 році. З моменту реєстрації та по сьогодні відповідач не проживала в спірній квартирі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та за зареєстрованим місцем проживання, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду з поштовою відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позов відповідач до суду не направила. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надала. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла. За наявністю умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення у справі відповідно до ухвали суду від 19 січня 2021 року. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив проводити судові засідання по цивільній справі за його відсутності. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача та третьої особи і знає їх сім`ю з 1995 року. Їй відомо, що син позивача [PERSON] одружився в 2011 році на [PERSON] , однак колишню невістку позивача та її речі жодного разу в квартирі не бачила. На даний час в квартирі проживає позивач зі своїм чоловіком [PERSON] .. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача та добре знає їх сім`ю, оскільки проживає в квартирі, поряд з квартирою позивача. Син позивача [PERSON] одружився на [PERSON] в 2011 році, проте вона лише один раз бачила її декілька років тому назад, коли виходила з під`їзду. На даний час в квартирі проживає позивач разом з чоловіком. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору міни, посвідченого 31 серпня 1995 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] передав гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належну йому на праві приватної власності трьохкімнатну квартиру, загальною площею 76,3 кв. м. , жилою площею 42,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , квартира номер п`ять в порядку обміну на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , квартира номер шістдесят п`ять (а. с. 17-19). Право приватної спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , 05 вересня 1995 року зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 19/5. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26.11.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 листопада 2011 року, про що складено відповідний актовий запис № 2018. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 15). Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28 лютого 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 28 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 06. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище: йому [PERSON] , їй [PERSON] (а. с. 16). Згідно довідки управління адміністративних послуг Славутицької міської ради Київської області від 27.08.2020 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 08.12.1995 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 08.12.1995 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 03.03.2011 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 29.07.2014 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 12.07.2016 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 12.07.2016 року (а. с. 23). Відповідно до Договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 07.09.1995 року, договір укладено між директором МЖКХ [PERSON] та власником житлового приміщення [PERSON] (а. с. 25). Згідно з Договором № 6018 про користування електричною енергією від 27 серпня 2004 року, договір укладено між ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» в особі начальника служби збуту електроенергії [PERSON] та споживачем [PERSON] (а. с. 27-28). Як вбачається з копій рахунків на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] та квитанцій, долучених до матеріалів справи, [PERSON] , третьою особою у справі, сплачуються житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] (а. с. 29-40). Згідно з довідкою Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області від 15.09.2020 року № 4262/109/1003/1/06-2020, [PERSON] , [INFO] , за період 2016-2020 з заявами щодо вчинення їй та її дитині [PERSON] , [INFO] , перепон у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та інших протиправних дій по відношенню до них зі сторони осіб, які проживають у даному приміщенні до Славутицького відділення поліції Броварського ВП ГУНП в Київській області не зверталися (а. с. 24). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як зазначено у ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 цього Кодексу). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу). За змістом ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла, у тому числі і колишній, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12 липня 2016 року. [PERSON] є колишньою дружиною третьої особи [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 26.11.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 28 лютого 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копії яких долучені до матеріалів справи. З пояснень учасників справи вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин з моменту її реєстрації, тобто більше чотирьох років. Зазначені обставини підтверджені також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] та актами про не проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] за 10.05.2018 року, 19.07.2019 року, 03.09.2020 року( а.с. 41-43). Враховуючи те, що відповідач, як колишній член сім`ї власників квартири, більше чотирьох років не проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин, співвласники квартири не чинили перешкоди у користуванні їй квартирою, будь-якої домовленості між співвласниками квартири та відповідачем з приводу збереження за нею права користування спірною квартирою на час її відсутності у них не було, відповідач ніколи не відносилась до даної квартири як постійного місця проживання, то суд вважає, що є достатні підстави для визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень. Позивач [PERSON] 19.01.2021 року подала до канцелярії суду заяву, в якій просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved