Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

20 серпня 2015 року позивач звернувся з позовом до Сумського міського громадського об'єднання автогаражного товариства «Автолюбитель», який мотивував наступним. В АГТ «Автолюбитель» позивач працює охоронцем з 12 травня 2003 року та мав позитивні характеристики та подяки за сумлінну роботи. Однак новий голова правління з особистих мотивів, з метою подальшого звільнення позивача, неодноразово намагався звинуватити останнього в порушенні посадових обов'язків. Так, наказом від 10 січня 2015 року № 101, без згоди позивача, перемістив його на інше місце роботи - стоянку п'ятого поверху; наказом від 23 січня 2015 року № 102 позивачу оголошено попередження за нібито неналежне виконання обов'язків під час чергування; наказом від 03 серпня 2015 року № 120 - догану за систематичне невиконання обов'язків. Вважає, що з його боку не було порушень трудової дисципліни чи посадових обов'язків, а також підроблення документів. Накази про оголошення попередження та догани підлягають скасуванню, оскільки вони видані з порушенням ст. 149 КЗпП України ( у позивача не відібрано пояснення), не місять посилання на законодавство, порушення будь-яких пунктів посадової інструкції, відсутні фактичні підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Крім того, оголошене попередження, в силу ст. 147 КЗпП України, взагалі не є дисциплінарним стягненням. Вважає, що станом на 03 серпня 2015 року закінчився шестимісячний строк притягнення до відповідальності за дії, скоєні 22 січня 2015 року тому, про систематичне невиконання посадових обов'язків в наказі про оголошення догани мова йти не може. Просить скасувати накази голови правління СМГО АТ «Автолюбитель» від 23 січня 2015 року № 102 та від 03 серпня 2015 року №120 щодо оголошення попередження та догани. Оскільки такі порушення трудових прав позивача змусили його нервувати та вимагати додаткових зусиль для організації життя, просить стягнути на його користь 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Смик І.Г. надав письмові заперечення (а.с.20-23) та позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що позивач [PERSON] допускав порушення трудової дисципліни ще до того як його, представника відповідача, обрали головою правління. В наказах про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності говорилося про прогули позивача, позбавлення його заробітної плати за це і те, що останній не реагує на зауваження керівництва АГТ. Зазначає, що дійсно [PERSON] наказом голови правління був переміщений для несення охорони на стоянку п'ятого поверху, що згідно ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника. Вважає наказ № 102 від 23 січня 2015 року про оголошення попередження [PERSON] не заходом стягнення при порушенні трудової дисципліни, а запобіжним заходом для подальшого попередження порушень трудової дисципліни. Крім того, вважає, що сплинув трьохмісячний строк, визначений ст. 233 КЗпП України про оскарження позивачем наказів, виданих в січні 2015 року. Зазначає, що наказ про оголошення догани від 03 серпня 2015 року видано законно, пояснення у позивача відбиралися, про що є письмові докази, а факт підроблення документів в журналі видачі ключів дійсно мав місце. Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] останній з 15 травня 2003 року працює в АГТ «Автолюбитель» охоронцем (а.с. 27-29). Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Наказом №102 від 23 січня 2015 року «По особовому складу» [PERSON] оголошено попередження за зневажливе відношення до виконання своїх обов'язків під час прийняття на стоянку автомобіля [PERSON].(а.с.12) В судовому у засіданні була допитана в якості свідка [PERSON], яка пояснила суду, що дійсно її було вписано в наказ в січні 2015 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, але в неї претензій до нього немає. Як вбачається з наданої суду копії заяви [PERSON] від 27 січня 2015 року, адресованої голові правління АГТ «Автолюбитель» [PERSON], позивач ознайомився з наказом про оголошення попередження та в своїй заяві висловлював заперечення щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності (а.с.13-14). Так ст. 148 КЗпП України визначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті Закону дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Так Законом визначено вичерпний перелік дисциплінарних стягнень - догана та попередження. Частиною 2 ст. 149 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Судом встановлено, що позивачем пропущено встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строку звернення з позовом про оскарження наказу № 102 від 23 січня 2015 року, оскільки станом на 27 січня 2015 року позивач був повідомлений про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, та не надав суду доказів поважності пропущення вказано строку позовної давності, то в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю. Як вбачається з наданої суду копії наказу від 17 червня 2015 року «Про правила охорони стоянки автомобілів 5-го поверху» (а.с.47), охоронців зобов'язано фіксувати час виїзду-заїзду автомобілів на стоянку (п. 1 наказу). З даним наказом ознайомлено працівників стоянки, в тому числі і [PERSON] Судом встановлено, що наказом № 120 від 03 серпня 2015 року «Про порушення у несенні чергово-вахтової служби» [PERSON] за систематичне невиконання вказівок та наказів керівництва АГТ, за записи в членських книжках членів АГТ неіснуючого прізвища охоронців (підробка документів) оголошено догану (а.с.9). Свідок [PERSON] пояснив суду, що дійсно головою правління 26 липня 2015 року проводилася перевірка роботи охоронців стоянки на п'ятому поверсі, під час якої було виявлено, що [PERSON] в журналі не зафіксовано всі автомобілі, які на той час знаходилися на стоянці, але інші охоронці також не систематично вносить відомості до журналу про прийняття на стоянку автомобілів. Тобто, судом встановлено, що позивачем [PERSON] 26 липня 2015 року дійсно було допущено порушення під час чергування в частині фіксування часу виїзду-заїзду автомобілів на стоянку 5-го поверху. При вирішенні питання про накладення дисциплінарного стягнення: догани, відповідачем дотримані вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України, зокрема, від працівника витребувано пояснення. В той же час, згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як вже зазначалось вище, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, що може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності. Суд вважає, що під час розгляду справи в суді стороною відповідача не було доведено належними і допустимими доказами факт систематичного невиконання [PERSON] трудової дисципліни, а тому, наказ № 120 від 03 серпня 2015 року підлягає скасуванню, як незаконний. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України позивач має право на відшкодування моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем в судовому засіданні жодним доказом не доведено факту спричинення йому моральної шкоди, тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як позовні вимоги задоволені частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial