Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

21.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду м. Львова з заявою, в якій остаточно уточнивши вимоги щодо ціни позову просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача в порядку регресу 78 900 грн. основного боргу, 20 427 грн. 54 коп. відсотків за користування коштами , 7321 грн. 49 коп. як три відсотки річних та судові витрати у розмірі 1066 грн. 50 коп., а всього 107 715 грн. 53 коп. Заяву мотивує тим, що між ним та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір позики 10000 доларів США, за умовами якого кошти підлягали поверненню 20.11.2011 року. Кошти були повернуті ним одноособово, про що свідчить розписка [PERSON] та відмітка на оригіналі договору. Не дивлячись на солідарний обов'язок за договором позики, свою частину коштів відповідач йому не повернув. Оскільки у добровільному порядку спір між ними не вирішено, просив позов задовольнити. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] 64 650 грн. основного боргу, 10 833 грн. 27 коп.- втрати від інфляції, 5 605 грн. 95 коп. відсотків за користування чужими коштами та судові витрати 5860 грн. 89 коп. . Позовні вимоги мотивує тим, що саме він, а не [PERSON] повернув одноособово в повному обсязі грошові кошти, отримані від [PERSON] за договором позики від 05.04.2011 року, а тому на його користь підлягає стягненню половина повернутої суми коштів. 15.10.2014 року [PERSON] заявлено самостійний позов до [PERSON], в якому він просить суд постановити рішення, яким визнати недійсною розписку про отримання грошових коштів від [PERSON] від 20.11.11р. та стягнути судові витрати . Мотивує свої вимоги тим, що розписка від 20.11.2011 року на ім'я [PERSON] була видана під психологічним тиском. Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги [PERSON] з підстав, наведених у заяві. Крім того просили відмовити в задоволенні зустрічного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечили проти основного позову, підтримали заявлені відповідачем та третьою особою вимоги , покликаючись на дані, зазначені ними у позові. Третя особа [PERSON] та його представник підтримали вимоги по зустрічному позову та позов третьої особи з самостійними вимогами зазначаючи, що на виконання договору позики, укладеного між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], як позичальником, кошти були повернуті [PERSON], а розписка від 20.11.11 р. видана третьою особою під тиском позивача по основному позову. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, показання свідків , дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов та позов третьої особи слід відхилити з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ст. 10 ЦПК України. Судом встановлено, що 05.04.2011 року між [PERSON] ,[PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір позики. За умовами вказаної угоди позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти готівкою у сумі 79624 грн. 00 коп., що є еквівалентом 10000 доларів США, згідно з курсом НБУ на день підписання цього договору, а позичальник зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 20.11.11 року. У відповідності до п. 13 Договору позикодавець, згідно ст. 545 ЦК України повинен на вимогу позичальника видати йому розписку про одержання виконання зобов'язань частково або в повному обсязі. В матеріалах справи міститься копія договору позики від 05.04.2011 року з власноручно виконаним [PERSON] записом: «Кошти отримані в повному обсязі, претензій не маю». Як вбачається із розписки, виконаної 20.11.2011 року власноручно [PERSON], грошові кошти, які були ним передані в позику [PERSON] та [PERSON] за договором позики від 05.04.2011 року в сумі 10000 доларів США в повному обсязі повернуті одноособово [PERSON] 20.11.2011 року. Будучи допитаним в судовому засіданні 06.04.2015 року в якості свідка, [PERSON] пояснив, що знайомий з [PERSON] протягом тривалого часу і мав з ним кілька спільних справ. В 2011 році у них виникла необхідність отримати грошові кошти в позику і з цим питанням вони звернулися до [PERSON] 05.04.2011 року був укладений договір позики 10000 доларів США, за умовами якого кошти підлягали поверненню 20.11.2011 року. Гроші їм передавав особисто [PERSON] Перед настанням строку повернення позики [PERSON]повідомив [PERSON], що у нього немає можливості виконати свою частину зобов'язання перед [PERSON], та запропонував [PERSON] повернути усю суму позики. У зв»язку із необхідністю виконати зобов'язання за договором [PERSON] позичив необхідну суму коштів у свого швагра та повернув їх [PERSON] 20.11.2011 року. Оформили повернення коштів записом на оригіналі договору та окремою розпискою, яку без будь-якого примусу чи тиску 20.11.2011 року написав власноручно [PERSON] Станом на час розгляду справи [PERSON] половини коштів не повернув. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що у 2006 році він створив ТзОВ «Карбон Груп», яке очолював до 2009 року. У 2009 році [PERSON] звільнили з роботи у Києві і [PERSON] запропонував йому очолити товариство. В 2010 році виникла ідея розпочати новий вид діяльності, який очолив [PERSON] В той же час [PERSON] призвів до негативних результатів діяльності ТзОВ «Карбон Груп». [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням позичити коштів для покращення становища товариства, і хоча грошові кошти в наявності були, [PERSON] відмовив у позиці. Тоді [PERSON] запропонував спільно позичити кошти в [PERSON], якого в той час найняло на роботу ТзОВ «Карбон Груп». Для цього [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зустрілися з батьком [PERSON], оскільки сам [PERSON] не володів необхідною сумою коштів. [PERSON] погодився надати необхідну позику виключно через ділову репутацію [PERSON] та наявність у них спільних проектів. Кошти передавав у позику сам [PERSON] В подальшому до нього неодноразово звертався [PERSON] з проханнями вплинути на [PERSON], бо останній не виплачував йому коштів від спільної підприємницької діяльності, а близько листопада 2011 року взагалі поставив чітку вимогу повернути суму позики, бо гроші зараз терміново необхідні його батькові для проведення ремонту. Зважаючи на те, що гроші передавалися під особисті гарантії [PERSON] та наявність у нього спільних проектів з [PERSON], він вирішив повернути кошти самостійно, що і зробив. На запитання представника позивача [PERSON] пояснив, що розписки про повернення коштів не брав, оскільки їх з [PERSON] пов'язували дуже тісні особисті відносини. З показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вбачається , що до нього у 2011 році звернувся його син [PERSON] з проханням надати позику в розмірі 10000 доларів США, які були йому необхідні для початку спільної підприємницької діяльності з [PERSON] та [PERSON] До цього часу він не знав ні [PERSON], ні [PERSON], спільних справ з ними не мав, а погодився надати позику виключно через довіру до власного сина та бажання, щоб він не сидів без роботи. Спільної зустрічі з [PERSON], [PERSON] та сином, на якій би обговорювали умови позики, не було. Кошти він передавав синові в присутності [PERSON], а як він в подальшому ними розпорядився, [PERSON] не відомо. Станом на 2011 рік якоїсь необхідності в коштах у [PERSON] не виникало, тому жодних вимог про повернення позики він не висував ні до сина, ні до сторін у справі. 20.11.2011 року кошти в повному обсязі були повернуті йому сином [PERSON] Наскільки пригадує, при цьому був присутній [PERSON] Про те, що до [PERSON] був застосований психічний чи фізичний вплив для отримання розписки нічого не відомо. На запитання [PERSON], чи здійснював [PERSON] ремонт у 2011 році свідок відповів, що ремонт відбувався у 2006 році, а в 2011 році необхідності в грошах у [PERSON] не виникало, тому жодних вимог про повернення коштів він не висував. На запитання представника позивача свідок пояснив, що жодних особистих стосунків з [PERSON] у нього не було, а кошти він надавав своєму синові. Зазначеними показами свідка [PERSON] спростовуються покази [PERSON] щодо того, що кошти були надані в позику [PERSON] через їх особисті ділові зв'язки, та повернуті особисто [PERSON] на вимогу [PERSON] Факт виконання боргового зобов'язання саме [PERSON] підтверджується також наявністю в нього оригіналу договору позики з власноручним записом [PERSON] про повернення коштів. Як вбачається з додатків до зустрічного позову [PERSON], останній подав в суд копію договору позики від 05.04.2011 року з написом «Згідно з оригіналом», виконаним представником [PERSON], який являється копією договору позики, поданої [PERSON], разом з позовною заявою від 12.08.2014 року. Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Суд не бере до уваги розписку, виконану [PERSON] 15.10.2014 року, оскільки вона спростовується зазначеними належними і допустимими письмовими доказами, а тому суд вважає, що така є способом захисту [PERSON] від заявлених до нього позовних вимог. Крім того суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що 20.11.11 р. розписка була видана [PERSON] під впливом насильства. Так, збудь-якими заявами у правоохоронні органи після підписання вказаної розписки [PERSON] не звертався. Про будь-який тиск, який ніби-то чинився на сина, не відомо і допитаному в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] На основі наведеного суд доходить висновку, що грошові кошти за договором позики від 05.04.2011 року були повернуті позикодавцю - [PERSON] [PERSON], що є підставою для задоволення первісного позову та відхилення зустрічного та позову третьої особи з самостійними вимогами. Подані відповідачем та третьою особою позови суд розцінює не як такі, що заявлені в зв»язку з порушенням їх прав, а як обрану ними форму захисту своїх майнових інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною 1 ст. 544 ЦК України врегульовано, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Виходячи з наведеного суд доходить висновку, що стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає половина суми грошових коштів, повернутих ним одноособово [PERSON] - 5 000 доларів США. Згідно з даними НБУ станом на 21.01.2015 року офіційний курс гривні до долара США становить 1313,9331 гривень за 100 доларів США. Відповідно, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума основного боргу , ще є еквівалентом 5000 доларів США і становить 78900 гривень 00 коп. Оскільки повернення грошових коштів за договором позики відбулося 20.11.2011 року, то право вимоги [PERSON] до [PERSON] виникло, а прострочення боржника настало з 21.11.2011 року. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно, оскільки спірне грошове зобов'язання має позиковий характер, то стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають проценти за користування грошовими коштами у сумі 20427 гривень 54 коп. Також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають три відсотки річних в сумі 7321 гривня 49 коп. Суд доходить висновку, що не підлягає задоволенню за безпідставністю також позов третьої особи із самостійними вимогами - [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсною розписки. Під час повернення коштів [PERSON] у листопаді 2011 року ним особисто було виконано напис на оригіналі договору позики, який знаходився у [PERSON]: «Кошти отримані в повному обсязі, претензій не маю». Окрім цього, [PERSON] було власноручно написано розписку, якою він також засвідчив факт повернення грошових коштів саме [PERSON] в повному обсязі. З 20.11.2011 року до січня 2015 року жодних звернень до суду чи в правоохоронні органи з приводу неправомірних дій [PERSON] щодо отримання розписки [PERSON] не здійснив. До позовної заяви [PERSON] також не додано жодних доказів, які б підтверджували психологічний чи фізичний тиск під час отримання розписки від 20.11.2011 року. Оцінюючи зібьрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що до задоволення підлягає основний позов, а в задоволенні зустрічного та позову третьої особи з самостійними вимогами слід відмовити за безпідставністю. В силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача по основному позову підлягають також судові витрати.

Outcome: approved