Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

21.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком № 1 по вул. Комсомольській в с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником домоволодіння № 1 по вул. Комсомольській в с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області. З 2010 року в зазначеному житловому будинку зареєстровані його син [PERSON] та його колишня співмешканка [PERSON] В січня 2011 року [PERSON] виїхала з будинку, забравши з совою всі свої речі, і більше не поверталась. Наприкінці 2014 року його син також виїхав з будинку, повідомивши, що додому не повернеться, оскільки має намір переїхати до іншої місцевості. Таким чином, відповідачі в домоволодінні не проживають більше одного року, оплату комунальних послуг не здійснюють, їх речей в будинку немає, перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинив. Він, будучи власником будинку, має намір прожати його, однак реєстрація відповідачів перешкоджає йому у реалізації своїх прав, як власника майна, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі\~\~в судове засідання не з'явились, будучи оповіщеними про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку за місцем реєстрації. Причини неявки суду не повідомили. \~\~ Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка [PERSON], яка підтвердила факт не проживання відповідачів у спірному будинку протягом декількох років та вивезення ними своїх речей, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач [PERSON] є власником домоволодіння № 1 по вул. Комсомольській в с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 13). Згідно довідки Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 820 від 04.07.2016 року, у житловому будинку № 1 по вул. Комсомольській в с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області станом н 04.07.2016 року зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які за вказаною адресою не мешкають (а.с. 14). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у житловому будинку № 1 по вул. Комсомольській в с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області більше року, вивезли з будинку свої речі, будинком не користуються, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачують, перешкод у користуванні житловим приміщенням їх ніхто не чинив. Згідно листа Великоновосілківської центральної районної лікарні № 908 від 02.09.2016 р. [PERSON] та [PERSON] в період з 01.01.2015 р. по теперішній час не звертались за амбулаторною медичною допомогою та не перебували на стаціонарному лікуванні. Відповідно до листа КЗОЗ «Великоновосілківський районний центр первинної медико-снітарної допомоги» № 576 від 01.09.2016 р. [PERSON] та [PERSON] в період з 01.01.2015 р. по теперішній час за медичною допомогою у структурні підрозділи Великоновосілківського ЦПМСД не звертались. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved