Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

21 листопада 2014 року позивач звернувся з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з неї на свою користь борг за договором позики у сумі 80000 гривень, а також витрати на оплату судового збору у сумі 800 гривень. Свої вимоги він обґрунтував тим, що 26 серпня 2014 року він позичив відповідачці 80000 гривень з поверненням грошової суми частинами, визначеними в договорі позики та остаточною датою розрахунку 26 вересня 2014 року, що підтверджується договором позики. Однак, в установлений строк відповідачка кошти не повернула. Позивач позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, що підтверджено її підписами в рекомендованих повідомленнях про вручення судових повісток (а.с.18, 22), але до суду не з'явилась, про поважні причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з чим, за згодою позивача, згідно до ст.224-225 ЦПК України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів та постановив заочне рішення. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Ст. 1046 ЦК України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей. Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлені договором. Ст.610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області 26 серпня 2014 року за реєстровим № 1890, вбачається, що 26 серпня 2014 року позивач [PERSON] позичив відповідачці [PERSON] 80000 гривень. Відповідно до п. 4 договору відповідачка може повертати позичену суму частинами, а позивач зобов'язаний приймати грошову суму частинами. Всю суму грошових коштів відповідачка зобов'язалась повернути до 26 вересня 2014 року (а.с. 5). Однак, у встановлений договором строк відповідачка борг не повернула. У зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору у сумі 800 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 80800 гривень (80000 грн. + 800).

Outcome: approved