Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача: Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] житлово-комунального господарства та будівництва Камянської міської ради про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з 22 липня 2002 року по 12 лютого 2018 рік працював на різних посадах в структурних підрозділах Камянської міської ради Дніпропетровської області. З 30 квітня 2013 року було призначено на посаду головного спеціаліста відділу формування житлового господарства та контролю житлових платежів [PERSON] житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.\~ 22 квітня 2016 року було звільнено з посади згідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку із скороченням чисельності та штату працівників. Постановою суду від 25 січня 2018 року поновлено на посаді та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 66 701,46 грн. без утримання прибуткового податку з громадян й інших платежів. На виконання рішення суду 30 січня 2018 року вийшов на роботу та почав здійснювати свої посадові обовязки. Вважає, що протиправними діями відповідача, що виразились у прийнятті протиправного рішення про звільнення з посади головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів [PERSON], завдано збитки у вигляді недоотриманого доходу, що складається з різниці між розміром заробітної плати на момент протиправного звільнення з займаної посади та розміром заробітної плати на зазначеній посаді на момент поновлення його на ній. Посадовий оклад на дату його поновлення становив 3 800 грн., надбавка за ранг державного службовця становила 70 грн., надбавка за вислугу років на час його звільнення 20%, надбавка за вислугу років з 19.08.2017 року 25% від суми посадового окладу, премія не менш як 10 відсотків посадових окладів. Вважає, що сума недоотриманого доходу становить за період з 26.05.2017 року по 18.08.2017 рік\~ в сумі 7 879,68 грн., період з 19.08.2017 року по 30.01.2018 рік становить 17 150,76 грн.\~ З огляду на викладене просить суд стягнути з відповідача [PERSON] житлово-комунального господарства та будівництва Камянської міської ради спричинені матеріальні збитки в сумі 25 030,44 грн. та судові витрати. У своєму позові посилався на вимог ст.ст.22, 623, 1166 ЦК України. В судове засідання позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилався на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] житлово-комунального господарства та будівництва Камянської міської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову, надала суду відзив на позовні вимоги, де просила суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві на позов відповідач зазначив, що відповідач не має фінансової можливості сплачувати необґрунтовані частини не нарахованої та невиплаченої заробітної плати. 2.Заяви, клопотання учасників справи: 08 листопада 2018 року відповідачем наданий відзив на позов. 3.Процесуальні дії суду 01 жовтня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 4.Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин: В судовому засіданні встановлено, що з 22 липня 2002 року по 12 лютого 2018 рік позивач [PERSON] працював в структурних підрозділах Камянської міської ради Дніпропетровської області, що вбачається з трудової книжки (а.с.8-10). Позивача [PERSON] 30 квітня 2013 року було призначено на посаду головного спеціаліста відділу формування житлового господарства та контролю житлових платежів [PERSON] житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області (а.с.8-10). Судом встановлено, що 22 квітня 2016 року позивача було звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку із скороченням чисельності та штату працівників, що не заперечується представником відповідача. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року позивача було поновлено на посаді та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 66 701,46 грн. без утримання прибуткового податку з громадян й інших платежів, що вбачається з постанови суду (а.с.11-14) та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року (а.с.15-17). На виконання рішення суду позивач 30 січня 2018 року вийшов на роботу та почав здійснювати свої посадові обовязки, що вбачається з наказу [PERSON] житлово-комунального господарства та будівництва Камянської міської ради від 29 січня 2018 року № 12 «ос» «Про поновлення на посаді [PERSON]Ю.». Наказом [PERSON] житлово-комунального господарства та будівництва Камянської міської ради від 12 лютого 2018 року № 18 «ос» «Про звільнення [PERSON]Ю.», позивача за його заявою за згодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України було звільнено. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем\~ обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, який урегульований ЦК України та предметом спору є відшкодування матеріальних збитків. 5. Оцінка суду. Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~ Щодо матеріальної шкоди. Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Як вбачається із суті позовних вимог позивач просить відшкодувати завдану йому шкоду у вигляді недоплаченої суми заробітної плати, у звязку з його незаконним звільненням. З огляду на вказане вище у сукупності, суд вважає, що недоотриманий позивачем розмір заробітної плати не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України. З урахуванням наведеного, посилання позивача про наявність правових підстав для стягнення на його користь збитків у вигляді недоплаченої заробітної плати у сумі 25 030 грн. 44 коп. є помилковими. Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено, що діями відповідача останньому було спричинена матеріальна шкода, яка відповідно до вимог ст.22 ЦК України є упущеною вигодою. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~\~ 2006 року). 6.Судові витрати. Так, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору, але з урахуванням відмови в задоволені позову, судовий збір поверненню не підлягає. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed