Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

21 липня 2014 року [PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» щодо відшкодування майнової та немайнової шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що 19 листопада 2013 року в м.Чугуєві Харківської області по вул.Карла Лібкнехта, 33 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль [NUMBER]. Іншим учасником ДТП була [PERSON], під керуванням якої знаходився автомобіль марки ВАЗ 2121, державний реєстраційний номер [NUMBER], і яку рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 січня 2014 року було визнано винуватою у вищевказаному ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності. Звернувшись 10 лютого 2014 року до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», в якому на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], і представивши необхідні, на його думку, документи на підтвердження завданої шкоди, позивач у визначений законом 90-денний строк страхового відшкодування не отримав. У зв'язку з чим, був вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити Відповідач 1 - [PERSON], не заперечуючи фактичних обставин завдання шкоди [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважаючи, що їх розмір, як в частині завданої матеріальної шкоди так і в частині завданої моральної шкоди, є завищеним та необґрунтованим. Відповідач 2 - Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надав, у зв'язку з чим, відповідно до статті 169 ЦПК України, судом розглянуто справу у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. 19 листопада 2013 року в м. Чугуєві по вул.Карла Лібкнехта, 33 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Мазда 323 державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ВАЗ 2121 державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Даний факт не заперечується сторонами у справі та підтверджується постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 23 січня 2014 року у справі №636/5369/13-п, згідно якої [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 та 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 12 місяців (а.с.9). Згідно Закону України «Про обов'язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ №АС/8728436 в Страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія» (а.с. 10). Як вбачається з наявної в матеріалах справи заяви, [PERSON] 10 лютого 2014 року звернувся до страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб (а.с.11). Згідно статті 36 Закону України, не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування страховик зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Про прийняте рішення страховик зобов'язаний повідомити заявника письмово протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення. Відомостей щодо прийнятого рішення по заяві [PERSON] ані позивачем, ані відповідачами суду не представлено. Таким чином, суд приходить до висновку щодо порушення страховиком - Відповідачем 2 визначених законом обов'язків щодо інформування [PERSON] про прийняте рішення щодо страхового відшкодування. З огляду на те, що факт дорожньо-транспортної пригоди не заперечується сторонами у справі і підтверджується судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідачів завданої позивачу шкоди внаслідок пошкодження належного йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу майна - автомобіля Мазда 323 державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). З огляду на те, що зазначений у полісі №АС /8728436 розмір франшизи становить 1000,00грн., то, відповідно до пункту 1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів», дана сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Надаючи оцінку представленим позивачем доказам на підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоду суд зазначає, що розмір такої шкоди позивачем не обґрунтовано. Так, на підтвердження розміру завданої шкоди, позивачем було долучено до позову ксерокопію звіту №04093 товариства з обмеженою відповідальністю «Автопартнер -центр» (а.с. 12-25). Відповідно до статті 57 ЦПК України, в обґрунтування свої вимог та заперечень сторони надають, зокрема, письмові докази, що містять відомості про предмет доказування. Такі письмові докази мають відповідати вимогам щодо належності та допустимості доказів, викладеним в статтях 58, 59 ЦПК України. При цьому стаття 60 ЦПК України обов'язок подання суду доказів на доведення обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, покладає на сторони у справі. Тому, виходячи з вищенаведених положень ЦПК України, а також положень статті 212 цього Кодексу, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням представлену ксерокопію звіту №04093, суд не приймає поданий позивачем доказ на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, оскільки він не відповідає вимогам належності і допустимості доказів у справі: ксерокопію даного звіту не завірено у встановленому порядку ані організацією, ані експертом, що склав такий звіт. Під час дослідження в судовому засіданні письмових доказів оригінал даного звіту суду представлено також не було. Суд відзначає, що права сторін та обов'язок подання доказів були судом позивачу роз'яснені. Також судом були створені умови щодо надання доказів на підтвердження заявлених вимог шляхом роз'яснення позивачу його права на подання клопотань про витребування доказів за наявності складнощів у їх отриманні. Своїм правом на подання клопотань про витребування доказів та виклику експерта в судове засідання, про призначення експертизи, позивач не скористався, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.64), а суд позбавлений можливості самостійно вживати заходів по збору доказів з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в статті 11 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що розмір вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди необґрунтовано належними доказами, а тому в задоволенні вимог позивача в цій частині має бути відмовлено. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. З огляду на положення статті 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідальність за моральну шкоду, завдану [PERSON] у зв'язку з пошкодженням майна останнього, має нести особа, яка таку шкоду завдала - [PERSON] При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд, відповідно до ч.3 статті 23 ЦПК України, враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, ступень вини [PERSON], яка скоїла правопорушення у стані алкогольного сп'яніння. При цьому, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача має бути стягнуто грошове відшкодування у сумі 1000,00грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог . На підставі викладеного,

Outcome: partial