Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

21 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] із вимогою про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частини його заробітку (доходу) (а. с. 2-4). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він з відповідачкою є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2019 року у справі № 204/8580/18 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року по справі № 204/8540/18 з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 21 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день він проживає у цивільному шлюбі із громадянкою [PERSON] та, [INFO] у них народився син [PERSON] , який також потребує належного матеріального забезпечення, а оскільки він офіційно не працює та має нерегулярний мінливий дохід, а [PERSON] перебуває у відпустці по пологам, вважає, що подальша сплата аліментів у повному розмірі є неможливою. Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 15 годину 00 хвилин 03 грудня 2020 року (а. с. 22). Представниця позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Пояснила, що оскільки позивач офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід та другу малолітню дитину, він не в змозі платити аліменти у визначеному судом розмірі. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представниці позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 грудня 2016 року (а. с. 12). 07 грудня 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено судовий наказ у справі № 204/8540/18, яким з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 21 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості про стягнення з [PERSON] , згідно з виконавчим листом № 204/8540/18 від 07 грудня 2018 року, аліментів, станом на 01 березня 2020 року у позивача перед відповідачем є заборгованість по сплаті аліментів у сумі 1673 гривні 50 копійок (а. с. 15). [INFO] у позивача народилася інша дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 жовтня 2020 року (а. с. 18). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 581 від 16 жовтня 2020 року, за період часу з четвертого кварталу 2018 року та по другий квартал 2020 року відсутня інформація про доходи позивача (а. с. 17). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст.\~15\~СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до\~вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що відповідно до вимог\~ст. 192 СК\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення робі міру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що в нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з [PERSON] , а представниця позивача в судовому засіданні зазначала про скрутне матеріальне становище позивача, через те, що він офіційно не працює та має мінливий дохід. Разом з цим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан погіршився. Крім того, зміна сімейного стану, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Доводи представниці позивача щодо підстави для зменшення розміру аліментів мінливий дохід позивача та відсутність у нього офіційного місця роботи, спростовуються наступним. Відповідно до вимог статей\~181,\~182 СК України\~за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 334/10971/16-ц. Відповідно до вимог ч. 2 \~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зважаючи на те, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року у справі № 204/8540/18, суд доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, судовий збір не відшкодовується. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed