Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

19 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк (далі ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк) звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 лютого 2011 року між ним та відповідачкою укладено кредитний договір № BL_ЖГ00013111, відповідно до якого ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк надало останній кредит у сумі 6500 грн. 00 коп. строком до 16 лютого 2014 року із відсотковою ставкою за його користування, яка складає 20% річних, а остання була зобов'язана повертати банку суму кредиту, сплачувати проценти та комісію за управління кредитом, шляхом щомісячних платежів згідно встановленого графіку. Відповідно до умов цього договору, при порушенні строків повернення кредиту позичальник зобов'язаний сплачувати пеню в розмірі 0,5 % від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання, а також штраф в розмірі 25 % від суми кредиту. Відповідачка не виконує своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та комісії. Її заборгованість за зазначеним вище договором станом на 11 серпня 2015 року складає 35125 грн. 19 коп. з яких: 3688 грн. 49 коп. сума заборгованості за кредитом, 2202 грн. 48 коп. заборгованість за відсотками, 1755 грн. 00 коп. заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом, 27479 грн. 22 коп. штрафні санкції. Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій зазначає, що повністю підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Не заперечує факт отримання нею в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» кредиту в сумі 6500 грн. за кредитним договором від 16 лютого 2011 року, строком на три роки. Пояснила, що зобовязання за договором виконувала належним чином, сплачуючи належні платежі до липня 2012 року. У серпні 2012 року вона звернулася до відділення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з питання дострокового погашення кредиту, де їй було повідомлено про остаточну суму непогашеного кредиту у розмірі приблизно 2300 грн., яку вона сплатила у серпні 2012 року двома платежами, а тому стверджує про відсутність у неї заборгованості за кредитним договором. Платіжні документи про сплату коштів на погашення кредиту у неї не збереглися. Крім того, вважає безпідставним нарахування штрафних санкцій у розмірі, який значно перевищує суму самого кредиту. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. 16 лютого 2011 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № BL_ЖГ00013111, відповідно до якого ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк надало останній кредит у сумі 6500 грн. 00 коп. із відсотковою ставкою за користування кредитом, яка складає 20% річних строком до 16 лютого 2014 року, а остання була зобов'язана повертати банку суму кредиту, сплачувати проценти та комісію, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 339,5 грн., відповідно до встановленого графіку. Відповідно до п. 4 спеціальної частини вказаного кредитного договору, позичальник сплачує банку комісію за управління кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту. Крім того, п. 4.2 та п. 8 спеціальної частини кредитного договору вставлено, що у разі невиконання позичальником обовязків виконання будь-яких боргових зобовязань за договором, банк має право вимагати додаткового сплати штрафу у розмірі 25 % від суми позики. Також, п. 4.3 та п. 9 спеціальної частини вказаного договору передбачено, що при порушенні строків повернення кредиту позичальник зобов'язаний сплачувати пеню в розмірі 0,5 % від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання. Як вбачається з виписок по особовим рахункам за даним кредитним договором, у період з березня 2011 року по липень 2012 року [PERSON] здійснювала щомісячні платежі (крім серпня 2011 року та червня 2012 року) у розмірі 340 грн., тобто відповідно до графіку платежів. У серпні 2012 року здійснено два платежі по 340 грн. Починаючи з вересня 2012 року, [PERSON] не виконує своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту, сплати процентів та комісії. Її заборгованість за зазначеним вище договором станом на 11 серпня 2015 року складає 35125 грн. 19 коп. з яких: 3688 грн. 49 коп. сума заборгованості за кредитом, 2202 грн. 48 коп. заборгованість за відсотками, 1755 грн. 00 коп. заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом, 27479 грн. 22 коп. - штрафні санкції. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором та виписками по особовим рахункам. Відповідно до вимог статей 58-59, 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі ст.60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Виходячи з викладеного, суд не може прийняти до уваги доводи відповідачки про повне погашення нею у серпні 2012 заборгованості за кредитним договором, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини нею не надано. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, [PERSON] порушила умови договору, не виконала взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов'язань перед позивачем, а тому позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості за кредитом у розмірі 3688 грн. 49 коп., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 2202 грн. 48 коп. та заборгованості по сплаті комісії за управління кредитом у розмірі 1755 грн. 00 коп. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, визначений позивачем розмір штрафних санкцій суд вважає можливим зменшити, виходячи з наступного. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~ Крім того, вимога про сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3\~ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованих банком на підставі умов кредитного договору штрафних санкцій значно перевищує розмір несплаченої заборгованості за кредитом та враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 4000 грн. Аналізуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки від сплати судового збору при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений, підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., встановленому на час звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial