Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

20 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Четверта [PERSON] державна нотаріальна контора, про визначення частки в праві спільної часткової власності, визнання свідоцтва про право власності та\~ реєстрацію права власності частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 05 липня 2017 року помер її дідусь [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [INFO]. Дана квартира № 145 є кооперативною - ЖСК «Орджонікідзевський-153». Після розірвання шлюбу між [PERSON] та його дружиною [PERSON], на кожного було видано ордер на вишевказану квартиру. [PERSON] був виданий ордер 25.05.1990 на право зайняття квартири [ADDRESS], загальна площа 12,5 кв. м, на сімю із однієї особи, а [PERSON] був виданий ордер від 23.05.1990 на сімю із трьох осіб на право зайняття жилого приміщення квартири № 145 площею 29,7 кв.м. Після чого, 28.09.2006 [PERSON] міською радою було видано [PERSON] свідотство про право власності на 67/100 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 60,1 кв.м., жилою площею 42,2 кв.м. Дане свідоцтво було зареєстроване в [PERSON] бюро технічної інвентаризації 28.09.2006 та виданий витяг про реєстрацію права власності на 67/100 частки вищевказаної квартири, реєстраційний номер 16206671. Також його дідусю, [PERSON], 21.01.2009 [PERSON] міською радою було видано свідотство про право власності на 1/1 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 20,1 кв.м., жилою площею 12,5 кв.м. Дане свідоцтво було зареєстроване в [PERSON] бюро технічної інвентаризації 21.01.2009 за реєстраційним номером 26176893. Так в свідотстві про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] міською радою 21.01.2009 була допущена помилка, так як частка її дідуся [PERSON] в праві власності на квартиру визначена 1/1, що не відповідає дійсності, оскільки частка на право власності на квартиру № 145 за [PERSON] становить 33/100, що також підтверджується технічною документацією на вищевказану квартиру. Після смерті її дідуся [PERSON] залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS]. 14 грудня 2017 року вона звернулась до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За вищевказаною адресою також зареєстрований син померлого - [PERSON] Юрьєвич, [INFO], який вважається прийнявшим спадщину. 15 січня 2018 року вона звернулась із заявою до центру надання адміністративних послуг міста Маріуполя про внесення виправлень у реєстрацію права власності та надала всі необхідні документи, але їй 30.01.2018 було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. З приводу даних розбіжностей 06.03.2018 постановою Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори їй було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій, оскільки правовстановлюючі документи, а саме свідотство про право власності на нерухоме майно видано [PERSON] міською радою 21.01.2009 на підставі обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Ліга» 12.12.2008 за № 77/08 зареєстроване як 1/1 частка квартири за померлим [PERSON]. Після смерті [PERSON] прийняли спадщину два спадкоємця: вона - [PERSON] та син померлого - [PERSON]. 33/100 частки квартири № 145 становить по 33/200 частки на кожного спадкоємця. З приводу вищевикладеного позивач змушена звернутись до суду з даним позовом про визначення частки майна [PERSON] в праві спільної часткової власності на 33/100 частки квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не зявилась, надавши суду заяву про уточнення позовних вимог шляхом їх зменшення та просила суд визначити частку за [PERSON], який помер 05.07.2017 в праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] 33/100 частки; визнати свідоцтво від 21.01.2009 року, видане [PERSON] [PERSON] міською радою про право власності на 1/1 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 20,1 кв.м., жилою площею 12,5 кв.м., частково недійсним; визнати реєстрацію права власності [PERSON] на 1/1 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 20,1 кв.м., жилою площею 12,5 кв.м., частково недійсною; визнати право власності за нею на 33/100 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 20,1 кв.м., жилою площею 12,5 кв.м., в порядку спадкування після смерті 05 липня 2017 року [PERSON], [INFO]. Крім того, просила суд розглядати дану цивільну справу без її участі, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] також у судове засідання не зявились, надавши через канцелярію суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги [PERSON] визнали у повному обсязі. Представник третьої особи, Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак, згідно ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено: 05 липня 2017 року [PERSON] помер, про що видане свідоцтво про смерть серія 1-НО № 995237 від 05 липня 2017 року. [PERSON] за життя заповіту не складав. Позивач [PERSON] є онукою померлого 05 липня 2017 року [PERSON], що підтверджується документами про родинний звязок, долученими до спадкової справи №436/2017, а саме: свідоцтвом серії І-НО №002220 про її народження, де її мати вказана [PERSON]; свідоцтвом про народження її матері [PERSON] серії ІІІ-НО №345550, де її батьками вказані [PERSON] та [PERSON]; довідкою, виданою головним спеціалістом органу реєстрації актів цивільного про те, що [PERSON] змінено прізвище на «Середенко» внаслідок реєстрації шлюб 26 жовтня 1996 року. Із спадкової справи № 436/2017, заведеної Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою 14.12.2017 року, також вбачається, що крім [PERSON] спадкоємцями у спадкодавця [PERSON] є його донька [PERSON] [INFO], та син [PERSON], [INFO], які зареєстровані разом зі спадкодавцем.\~ Відповідно заяви від 14 грудня 2017 року [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті батька [PERSON] на користь онуки спадкодавця [PERSON], [INFO]. Станом на 06.03.2018 року [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, так як був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент смерті, але до нотаріальної контори він не звернувся. Відповідно до постанови від 06 березня 2018 року, виданої Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, за заявою [PERSON] заведено спадкову справу за № 436/2017 після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 05 липня 2017 року. Між тим, останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, тобто у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] у звязку з тим, що згідно правовстановлюючих документів на вказану квартиру не можливо встановити яка саме частка належала померлому. Відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2006 року [PERSON] належить на праві власності 67/100 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 11989002 від 28.09.2006, право власності на вищевказану частку зареєстровано в БТІ міста Маріуполя. Відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.01.2009 року [PERSON] належить на праві власності 1/1 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 21620993 від 21.01.2009, право власності на вищевказану частку зареєстровано в БТІ міста Маріуполя. Згідно Технічного паспорту на квартиру №145 в житловому будинку №169 по вулиці Олімпійській в місті Маріуполі Донецької області, виготовленого [PERSON] БТІ 16.12.2008 року, [PERSON] володіє 33/100 часткою квартири №145 за вищевказаною адресою. Згідно Технічного паспорту на квартиру №145 в житловому будинку №169 по вулиці Олімпійській в місті Маріуполі Донецької області, виготовленого [PERSON] БТІ 22.08.2006 року, [PERSON] володіє 67/100 часткою квартири №145 за вищевказаною адресою. При виявленні вищевказаної помилки у реєстрації права власності частки квартири за [PERSON] позивач звернулась про її виправлення до Відділу державної реєстрації речових актів прав на нерухоме майно, але останні своїм листом від 30.01.2018 останній відмовили та порекомендували звернутись до суду для врегулювання даного питання. Неможливість оформити право власності на частину квартири в позасудовому порядку, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновленні порушених прав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Поданими позивачем доказами, проти яких відповідач не заперечує, доведено обґрунтованість заявлених вимог. В порядку ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приписами ст.ст. 1216-1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналізуючи вищевикладені норми право суд приходить до наступного, що [PERSON], син померлого [PERSON], дійсно на день смерті був зареєстрований разом зі спадкодавцем, але не проживав за даною адресою з березня 2015 року, відповідно довідки, виданої ОСББ «Ліга». Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм і відповідно до встановлених у даній справі обставин недотримання процедури щодо оформлення права власності при житті [PERSON] на спірну квартиру, не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом спадкування та в подальшому володіння, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. Одночасно, у відповідності до змісту статті 386 ЦК України, захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками та правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту правочину, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, через відсутність визначення дійсної частки спірної квартири, що належала померлому її дідусю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved