Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

20.09.2014 р. позивачка звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 21.10.1999 р. вони з відповідачем уклали шлюб, від спільного проживання у шлюбі в них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, додому повертається пізно, в зв'язку з чим постійно виникають сварки, веде аморальний спосіб життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сама виховує та утримує дітей, відповідач повністю перестав піклуватися про дітей, матеріально не забезпечує, тому просить розірвати шлюбі та стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити та не надавати строк для примирення, оскільки відповідач постійно застосовує фізичну силу відносно неї, наносить побої та неодноразово притягувався судом до адміністративної відповідальності. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, на розірвання шлюбу згідний. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 21.10.1999 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають, не підтримують жодних стосунків. Відповідач [PERSON] неодноразово застосовував фізичну силу до позивачки [PERSON], про що свідчить постанова про закриття кримінального провадження та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень , передбачених ст. 173-2 ч.1, 173-2 ч.2 КУпАП. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила трьох неповнолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги такі обставини. Позивачка утримує трьох неповнолітніх дітей, ніде не працює. Враховуючи матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати в сумі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved