Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В березні 2017 року позивач АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача [PERSON], з якого просить стягнути, з урахуванням уточнених в подальшому позовних вимог, 40217,64 грн. заборгованості за кредитним договором № 1692008/5ро від 14.04.2008 року. В обґрунтування наведених вимог позивач зазначив, що в 2013 році банк звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і 15.01.2014 року у справі № 686/21474/2013 судом було ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог: стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №1692008/5ро від 14.04.2008 року в розмірі 108332,89 гривень (строкова заборгованість по кредиту). [PERSON] зазначене рішення суду виконано, кредит сплачено наступними платежами: 01.06.2015р. 10000,00 грн., 09.06.2015р. 10000,00 грн. 10.07.2015р. 10000,00 грн. 26.08.2015р. 20000,00 грн., 03.09.2015р. 30000,00 грн., 04.09.2015 р. 21332,89 грн., 23.11.2015 р. 5000,00 грн., 11.01.2016р. 2000,00 грн. На даний час відповідач заборгував позивачу проценти в сумі 16279,79 грн. за користування кредитними коштами згідно кредитного договору №1692008/5ро від 14 квітня 2008 року за період з 1.12.2013 р. по 10.01.2016 року, тобто з дати розрахунку заборгованості у справі № 686/21474/2013 по дату остаточного погашення тіла кредиту. За вказаний період нараховано 31609,05 грн. процентів, з яких відповідачем сплачено 15329,26 грн. наступними платежами: 20.04.2015 р. 7000,00 грн.; 11.01.2016 р. 3000,00 грн.; 22.01.2016 р. 5329,26 грн. Різниця в сумах нарахованих і сплачених процентів становить 16279,79 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1692008/5ро від 14 квітня 2008 року, яка станом на 04.03.2018 р. складає 40217,64 грн.: заборгованість по процентах за період з 01.12.2013 р. по 10.01,2016 року 16279,79 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 19831,72 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту 4106,13 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Пояснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання від боржника заборгованості та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відсотки за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту, а оскільки основне зобов'язання за кредитним договором відповідачем виконувалося понад рік після винесеного судового рішення, то наявні підстави для нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами після ухвалення судового рішення. При цьому часткова сплата позичальником процентів у розмірі 15329,26 грн., що нараховані за період з 01.12.2013 р. по 10.01.2016 року, свідчить про визнання останнім заборгованості по процентах та підтверджує переривання строку позовної давності заявлення банком вимог про стягнення процентів. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили і просять в його задоволенні відмовити, пояснивши, що рішення суду від 15.01.2014 року повністю виконано, кредит сплачено, тому підстав для будь-яких додаткових нарахувань немає. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Після залишення 12.04.2017 року Хмельницьким міськрайонний судом позовної заяви без руху позивач 02.06.2017 року усунув недоліки позовної заяви і ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 05.06.2017 року у справі відкрито провадження, призначено її до судового розгляду. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29.09.2017 року позов у даній справі було задоволено. 29.11.2017 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 29.11.2017 року заяву про перегляд заочного рішення прийнято до провадження і призначено до розгляду. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06.12.2017 року заочне рішення у справі скасовано, призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні 17.10.2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті позовних вимог. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів. Заочним рішенням Хмельницького міського суду від 15.01.2014 року у справі № 686/21474/13-ц за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 07.03.2014 року (арк. спр. 16), встановлені наступні обставини. Між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником котрого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та відповідачем 14.04.2008 року було укладено кредитний договір № 1692008/5ро на суму 250000 грн. на строк з 14.04.2008 року по 13.04.2018 року, за яким відповідач повинен був сплачувати 16,9% річних за користування кредитом, а на залишок простроченої заборгованості 17,9% річних, а також повертати кредит частинами щомісячно згідно умов договору. На порушення умов договору відповідач утворив станом на 10.10.2013 року: прострочену заборгованість по кредиту 10415,15 грн., заборгованість по процентах прострочену 8889,87 грн., заборгованість по процентах поточну 1744,27 грн., внаслідок чого йому також було нараховано пеню за несвоєчасне погашення кредиту 806,13 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів 947,69 грн. Всі вказані суми платежів, а також судові витрати по справі в повному обсязі було сплачено відповідачем позивачеві впродовж часу розгляду даної справи в суді. Виходячи з права банку, визначеного ч. 2 ст. 1050 ЦК України, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, суд стягнув з відповідача на користь позивача строкову заборгованість по кредиту в сумі 108332,89 грн. і відмовив у стягнення пені з причини її добровільної сплати відповідачем позивачеві під час розгляду справи. Вказане заочне рішення суду було повністю виконано [PERSON] 04.09.2015 року внаслідок сплати наступних платежів: 20.04.2015 року 7000 грн., 29.05.2015 року 10000 грн., 09.06.2015 року 10000 грн., 10.07.2015 року 10000 грн., 26.08.2015 року 20000 грн., 03.09.2015 року 30000 грн., 04.09.2015 року 21332,89 грн. Зазначені обставини підтверджуються виконавчим листом, виданим Хмельницьким міськрайонний судом 13.03.2014 року (арк. спр. 43 44), постановою про закінчення виконавчого провадження Першого МВ ДВС ХМРУЮ від 09.09.2015 року (арк. спр. 42), квитанціями від 20.04.2015 року на суму 7000 грн., 29.05.2015 року на суму 10000 грн., від 09.06.2015 року на суму 10000 грн., від 26.08.2015 року на суму 20000 грн., від 10.07.2015 року на суму 10000 грн., від 04.09.2015 року на суму 21332,89 грн., від 03.09.2015 року на суму 30000 грн. (арк. спр. 45 48). В подальшому відповідач додатково сплатив позивачу ще 15329,26 грн. наступними платежами: 23.11.2015 року 5000 грн., 11.01.2016 року 5000 грн., 22.01.2016 року 5329,26 грн., що підтверджується квитанціями від 11.01.2016 року на суму 5000 грн., від 23.11.2015 року на суму 5000 грн. (арк. спр. 49 50), наданими банком розрахунками заборгованості [PERSON] (арк. спр. 15, 64 (зворот)), виконаною позивачем випискою з особового рахунку відповідача за період з 14.04.2008 року по 06.09.2016 року (арк. спр. 66). 4. Оцінка аргументів сторін та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права. Позивач стверджує, що ухвалення Хмельницьким міськрайонний судом заочного рішення від 15.01.2014 року не припинило правовідносин банку та [PERSON] як сторін кредитного договору. Цей аргумент позивача є обґрунтованим, оскільки в п. 6.4 укладеного між сторонами кредитного договору визначено термін дії договору по 13.04.2019 року (арк. спр. 7). Однак суд бере до уваги, що, звертаючись в жовтні 2013 року до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у справі № 686/21474/13-ц, позивач посилався на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, тобто позовна заява у вказаній справі була вимогою кредитора до позичальника про дострокове повернення кредиту. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Отже, позивач скористався правом на заявлення вище вказаної вимоги 24.10.2013 року. Позивач правомірно стверджує, що наявність рішення суду не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє банк права на отримання від відповідача заборгованості та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Однак суд не погоджується з доводами позивача про те, що проценти за кредитним договором банк вправі нараховувати, а позичальник зобовязаний сплачувати до моменту повного погашення кредиту, яке відповідач здійснив лише в січні 2016 року. Перш за все, дату остаточного фактичного погашення відповідачем кредиту позивач визначив помилково. Так, з наявних у справі розрахунків вбачається, що банк по 09.09.2015 року включно (станом на дату винесення постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження в звязку з повним виконанням заочного рішення суду) зараховував сплачені відповідачем кошти як на погашення вказаної в рішенні суду суми тіла кредиту, так і на погашення самостійно нарахованих банком відсотків. Такий розподіл сум, що надходили від відповідача, є хибним, оскільки судом було стягнуто виключно тіло кредиту, а в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Таким чином, не зважаючи на визначену договором черговість спрямування коштів (п. 2 додаткової угоди № 2 від 16.02.2009 року, арк. спр. 11), банк не міг змінити їх призначення, визначене рішенням суду. Намір відповідача сплатити саме тіло кредиту, а не проценти за користування кредитом, чітко прослідковується як з призначення платежу, вказаного у кожній наявній у справі квитанції по кредиту, так і зі сплаченої відповідачем 04.09.2015 року суми 21332,89 грн., після якої загальна сума сплаченого зрівнялася з загальною сумою присудженого і виконавче провадження було закінчено повним виконанням. Отже, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що він повністю сплатив кредит 04.09.2015 року, внісши позивачеві кошти на загальну суму 108332,89 грн., чим одночасно повністю виконав заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15.01.2014 року. Разом з тим, відповідач дійсно виконував зазначене рішення суду протягом 545 днів з дати набрання ним законної сили. Протягом цього часу користування коштами позивача він не має сплачувати визначені кредитним договором проценти, натомість на нього поширюються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Зокрема, в пунктах 90 91 даної постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, оскільки у правовідносинах, наявних між сторонами даної справи, позивач 24.10.2013 року пред'явив до відповідача як позичальника вимогу згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, то право позивача як кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Вказане тлумачення правових норм Верховним Судом суд бере до уваги, оскільки згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Доводи позивача про те, що сплата відповідачем 15329,26 грн. робить нарахування банком процентів за період з 01.12.2013 р. по 10.01.2016 року правомірним, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать вище наведеному обґрунтуванню. Крім того, позивачем надано розрахунок, що суперечить аналогічному розрахунку зі справи № 686/21474/13-ц, в якому станом на 10.12.2013 року заборгованість по процентах була відсутня (арк. 40 спр. № 686/21474/13-ц, зворот), тоді як у даній справі позивач зазначає про наявність станом на 08.12.2013 року заборгованості по процентах в сумі 409 грн. (арк. спр. 64). Оскільки позивач наполягав на стягненні саме передбачених договором процентів, а цивільний процес здійснюється на засадах диспозитивності, суд не вправі самостійно змінити підставу позову і нарахувати замість визначених договором процентів вказані в ч. 2 ст. 625 ЦК України види платежів. Надалі позивач посилається на п. 5.3 кредитного договору як на підставу стягнення пені за прострочення сплати тіла кредиту та процентів за користування ним. Так, відповідно до п. 5.3 кредитного договору (арк. спр. 7), за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Як вбачається з п. 5.8 кредитного договору (арк. спр. 7), строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту. Виходячи з викладених положень кредитного договору, суд вважає, що позивач дійсно має правові підстави для нарахування відповідачу неустойки в формі пені на заборгованість відповідача за тілом кредиту. Однак, заявлена в межах позовної давності неустойка за несвоєчасну сплату кредиту становить 4106,13 грн., тоді як відповідачем вже було добровільно сплачено позивачеві 15329,26 грн. саме така сума загалом надійшла до банку від відповідача після повного погашення ним тіла кредиту. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги банку про сплату неустойки за несвоєчасну сплату кредиту відповідач задовольнив в позасудовому порядку добровільно. Натомість, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то вимога позивача про стягнення неустойки, нарахованої на проценти, є\~ необґрунтованою. Таким чином, в позові слід відмовити в повному обсязі. 5. Судові витрати. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду, в сумі 1600,00 грн., а також судового збору, сплаченого відповідачем за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення, в сумі 320 грн. Оскільки в позові відмовлено, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають, понесені відповідачем судові витрати слід стягнути на його користь з позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved