Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на\~ транспортний засіб за набувальною давністю. У своєму позові позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на транспортний засіб марки М 410, 1960 року випуску, об`єм двигуна 1360 см.куб шасі 7633, 7630, [NUMBER] [NUMBER] , судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27 травня 2014 року позивач придбав на підставі довіреності у відповідача [PERSON] транспортний засіб марки М 410, 1960 року випуску, об`єм двигуна 1360 см.куб шасі [NUMBER] , 7630, [NUMBER] [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . Ним було сплачено [PERSON] у відшкодування вартості транспортного засобу 1 300 доларів США, що становить 34 424 грн., на що останній надав розписку. Відповідач передав вказаний транспортний засіб, ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та довіреність з правом позивача розпорядження від імені відповідача транспортним засобом. Починаючи з 2014 року транспортний засіб перебуває у відкритому, безперервному володінні позивача вже протягом п`яти років, який його утримує в належному стані технічному стані за власний рахунок, відповідач отримав грошові кошти в рахунок ринкової вартості автомобіля та не заявляє вимоги про його повернення. Позивач обмежений у праві зареєструвати за собою право власності на рухоме майно. У своєму позові посилається на вимоги ст.ст.237, 241, 344 ЦК України.\~ В судовому засідання позивач [PERSON] підтримав свої вимоги та посилався на обставини викладені позові, просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на транспортний засіб марки М 410, 1960 року випуску, об`єм двигуна 1360 см.куб шасі 7633, 7630, [NUMBER] [NUMBER] , судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду лист, у якому вимоги позивача визнає та не заперечує на задоволення позову та з рішенням суду згоден. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив факт того, що позивач [PERSON] дійсно в травні 2014 року придбав транспортний засіб марки М 410, 1960 року випуску, об`єм двигуна 1360 см.куб шасі [NUMBER] , 7630, [NUMBER] [NUMBER] . В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив факт того, що позивач [PERSON] ,\~ дійсно в травні 2014 року придбав транспортний засіб марки М 410, 1960 року випуску, об`єм двигуна 1360 см.куб шасі [NUMBER] , 7630, [NUMBER] [NUMBER] , яким користується з 2014 року по сьогоднішній час. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 14 січня 2020 відповідач [PERSON] надав суду лист, у якому вимоги позивача визнає та не заперечує на задоволення позову. 13 січня 2020 року позивач надав суду заяву, якій долучив до матеріалів справи докази по справі. 3. Процесуальні дії по справі. 12 серпня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 11 вересня 2019 року ухвалою суду залучено до справі в якості третьої особи Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровської області. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як встановлено в судовому засіданні 27 травня 2014 року позивач на підставі довіреності, яка видана відповідачем [PERSON] отримав в користування транспортний засіб марки М 410, 1960 року випуску, об`єм двигуна 1360 см.куб шасі [NUMBER] , 7630, [NUMBER] [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] (а.с.5). Згідно до розписки, яка складена 27 травня 2014 року, [PERSON] отримав від [PERSON] за автомобіль марки М 410, 1960 року випуску, державний номер [NUMBER] одна тисяча триста «условних одениць» (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] передав [PERSON] транспортний засіб М 410, 1960 року випуску, державний номер [NUMBER] , ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та оформив довіреність з правом позивача розпорядження від імені відповідача транспортним засобом, що вбачається з довіреності, яка видана 27 травня 2014 року\~ посвідчена приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу\~ Сухопаровою С.Г., зареєстровано в реєстрі № 836. Як вбачається з наданої суду довіреності відповідач [PERSON] уповноважив позивача [PERSON] представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, з усіх питань, пов`язаних з експлуатацією ним та розпорядженням від його імені, а саме обміняти, передавати в оренду, найм або продавати за ціну та на умовах на свій розсуд, належний йому на праві власності автомобіль марки М 410, 1960 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , шасі 7633, 7630, [NUMBER] [NUMBER] , зареєстрований за ним Дніпродзержинським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2014 року транспортний засіб перебуває у відкритому, безперервному володінні [PERSON] більше ніж п`ять років, який його утримує в належному стані технічному стані за власний рахунок,\~ а також відповідно до наданої розписки відповідач отримав грошові кошти в рахунок вартості автомобіля та не заявляє вимоги про його повернення, на що відповідач не заперечував та надав письмову заява, у якій не заперечує щодо задоволення позову. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідають вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є визнання права власності. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення ЦК України. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До підстав набуття права власності на нерухоме майно чинним законодавством віднесено набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (стаття 331 ЦК України), набувальна давність (стаття 344 ЦК України), на підставі правочинів (стаття 334 ЦК України), у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (стаття 345 ЦК України) та у порядку спадкування за законом чи заповітом. Стаття 344 визначає набувальну давністі, за якою особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5,\~ відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливе лише за наявності у сукупності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервний строк володіння ним. Аналіз поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, дає підстави для висновку, що добросовісність, як одна із засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Автомобіль, на який позивач просить визнати за собою право власності за набувальною давністю, отримав його за довіреністю, яку безпосередньо надав відповідач та відмовився від зазначеного майна, надавши довіреність позивачу та суду заяву, за якою відповідач не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, вирішуючи справу, аналізуючи досліджені документи в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] правомірно набув право користування та розпорядження транспортним засобом марки М 410, 1960 року випуску, об`єм двигуна 1360 см.куб шасі [NUMBER] , 7630, [NUMBER] [NUMBER] , з 2014 року, а тому набув право власності на зазначене майно. Враховуючи той факт, що на теперішній час позивач, у зв`язку з відсутністю реєстрації права позбавлений оформити власність, суд вважає необхідним захистити його права позивача, визнавши за ним право власності на вказане майно в судовому порядку, задовольнивши тим самим позовні вимоги у повному обсязі. 6. Судові витрати. Враховуючи, що позивач просить суд судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача та з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved