Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

20 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Великомихайлівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просив припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року по справі №498/1267/13-ц (провадження 2/498/385/13) та виконавчого листа, виданого 08.04.2020 року. Стягнути з [PERSON] на його користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня подачі заяви до суду і по його повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що в нього з відповідачем є спільний неповнолітній син: [PERSON] , [INFO] , який проживав з матір`ю і перебував на її утримання, він за рішенням суду сплачував аліменти. У зв`язку з проживанням з грудня 2020 року сина з ним, то вважає, що його має бути звільнено від стягнення аліментів на утримання дитини та стягнуто з [PERSON] аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина. Ухвалою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 07.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність, не заперечував щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надала. Третя особа явку свого представника у судове засідання не заберпечила, будучи повідомленими про дату, час та місце його проведення. Письмових пояснень не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 cерпня 1997 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) був укладений шлюб, який рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 30 серпня 2013 року було розірвано. Повторно сторони з 21 січня 2014 року перебували в шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №04 від 21.01.2014 року, який був розірваний рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23.06.2020 року, справа №498/258/20, провадження №2/498/141/20. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису № 58 від 09.08.2005 року, батьком якого є позивач [PERSON] , матір`ю - відповідач [PERSON] . Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 14.10.2013 року, справа №498/1267/13, провадження №2/498/385/13, яке набрало законної сили 25.10.2013 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання, зокрема, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, а саме до [INFO] , починаючи з 18 липня 2013 року, про що видано відповідний виконавчий лист. Згідно рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 листопада 2020 року, справа №498/491/20, провадження №2/498/201/20, між сторонами розділене спільне майно подружжя, на підставі якого їм належить право власності кожному по 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області від 03.12.2020 року №217/А-2020 «Про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] » закріплено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки №584 від 04.09.2020 року, виданої ректором Київської муніципальної академії музики ім. Р.М.Глієра, [PERSON] , [INFO] , є студентом 1-го курсу спеціалізації Оркестрові духові та ударні інструменти (денна форма навчання) Київської муніципальної академії музики ім. Р.М.Глієра. Термін навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року. Відповідно до розпорядження Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області від 03.12.2020 року №217/А-2020 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] і занаходиться на повному утриманні свого батька [PERSON] , що підтверджується довідкою №664/02-13 від 17.06.2021 року, виданою Великомихайлівською селищною радою Великомихайлівського району Одеської області. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені п.3 ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних норм вбачається, що припинення стягнення аліментів можливе у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перестав постійно проживати з матір`ю, на користь якої стягуються аліменти з позивача, дитина знаходиться повністю на утриманні позивача, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів. Крім того, суд зауважує, що спірні правовідносини, що регулюються нормами чинного сімейного законодавства з приводу припинення стягнення аліментів, що може бути вирішено лише на підставі рішення суду, почали діяти саме з моменту звернення до суду. Відповідно дост.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин, припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , повинно відбуватись з часу звернення позивачем до суду з даним позовом, тобто з 20 квітня 2021 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час позивач працює, однак, його заробітної плати недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання неповнолітньої доньки. Відповідач має нерегулярний мінливий дохід. Згідно з ч.3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 141 СК України, встановлена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2021 рік», прожитковий мінімум на дитину в 2021 р. в Україні, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позові позивач зазначив, що відповідачка має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі та має можливість надавати йому матеріальну допомогу у зазначеному ним в позові розмірі - 2000 грн. на дитину, разом з тим жодних доказів, які підтверджують його ствердження не надав, і в справі немає доказів щодо матеріального стану відповідачки та будь-яких інших доказів, які дають підстави встановити можливість відповідачки надавати матеріальну допомогу позивачу у встановленому ним розмірі. Тому, на підставі вищезазначеного, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків, щодо дитини, суд при визначенні розміру аліментів у відповідності зі ст.182 СК України, бере до уваги вищевикладені нормативно правові акти, враховує стан здоров`я відповідачки та вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,, в твердій грошовій сумі у розмірі 1600 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. Згідно з ч.1 п.1, ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, тобто з 20.04.2021 року. Суд роз`яснює, що згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, так, і відповідно до абзацу 2 ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн., на користь позивача -у розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial