Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви. 1.1. В червні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою та посилається на те, що вона є власницею домоволодіння по [ADDRESS] . В цьому житловому будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , який є онуком заявника. У 2007 році [PERSON] повідомив про те, що він має намір поїхати на заробітки до м. Москва. З того часу відомості про місце його перебування відсутні. Реєстрація місця проживання онука в житловому будинку перешкоджає заявнику отримувати субсидію. Тому [PERSON] просить суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім. 1.2. У судовому засіданні [PERSON] підтримує заяву, наполягає на її задоволенні. 1.3. [PERSON] не з`явився у судове засідання. Він у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. 1.4. Спірні правовідносини регулюються главою 4 «Загальні положення про фізичну особу» підрозділу 1 «Фізична особа» розділу ІІ «Особи» книги першої «Загальні положення» ЦК України. 2. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при розгляді цивільної справи. 2.1. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. 2.2. Згідно з ч.2 ст.43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважаєть-ся перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. 2.3. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 2.4. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 серпня 2019 року у цивільній справі №225/2576/17 (провадження №61-30491св18), безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою. 2.5. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 2.6. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2.7. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверд-жують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи. 3.1. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] є онуком [PERSON] . Крім того, у витязі з будинкової книги, приєднаному до заяви (а.с.6-8), відсутні відомості про те, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] . Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] не є заінтересованою особою, яка має право вимагати в судовому порядку визнання [PERSON] безвісно відсутнім. 3.2. В матеріалах цивільної справи відсутні також докази на підтвердження того, що [PERSON] вживала заходи, спрямовані на розшук [PERSON] , зокрема вона звернулась з відповідною заявою до місцевого правоохоронного органу. Відсутні також докази на підтвердження того, що на підставі поданої заяви була заведена оперативно-розшукова справа, за результатом якої не вдалось відшукати [PERSON] . Від`їжджання до іншої країни на заробітки або з іншою метою, зокрема на постійне місце проживання, не може бути підставою для визнання особи безвісно відсутньою. 3.3. Зі змісту акта обстеження житлових і матеріально-побутових умов від 2 червня 2021 року (а.с.14) вбачається, що починаючи з 2007 року [PERSON] не проживає в житловому будинку по [ADDRESS] . Крім того, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами заявника, повідомили про те, що протягом 10 років поспіль вони не бачили [PERSON] . Однак відсутність [PERSON] в житловому будинку може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим об`єктом нерухомого майна, а не для визнання його безвісно відсутнім. Тому акт обстеження житлових і матеріально-побутових умов від 2 червня 2021 року, а також показання свідків [PERSON] та [PERSON] не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. 3.4. [PERSON] обрала неналежний спосіб захисту права, оскільки вона, як власниця житлового будинку по [ADDRESS] , має право звернутись з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування цим об`єктом нерухомого майна, а не вимагати визнання його безвісно відсутнім в порядку окремого провадження. 3.5. З огляду на це суд дійшов до переконання щодо відсутності підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Тому у задоволенні заяви, поданої [PERSON] , належить відмовити.

Outcome: dismissed