Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

20 березня 2018 року позивач звернувсь до суду із позовною та збільшивши свої позовні вимоги просить: встановити факт, що він є рідним сином [PERSON], який помер 27 липня 2002 року та [PERSON], яка померла 06.09.2010 року. Визнати за ним, в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], яка померла 06.09.2010 р., а саме на: - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,11 га, рілля, кадастровий номер 7422482500:04:000:0910, що розташована на території Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,33 га, рілля, кадастровий номер 7422482500:04:000:0254, що розташована на території Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; - земельну частку (пай) площею 4,83 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Леніна Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0217004, виданого Корюківською районною державною адміністрацією 15 серпня 1996 року на імя [PERSON], який помер 27.07.2002 року; - майновий пай у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області реорганізованого в ПСП «Надія», на суму 1704,00 грн., що становить 0,08% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства; - майновий пай у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області реорганізованого в ПСП «Надія», на суму 6012,00 грн., що становить 0,27% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, право на який мав [PERSON], який помер 27.07.2002 року. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи провести без їх з позивачем участі, вимоги підтримує і позов просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання подав письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від Корюківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання надано заяву про розгляд справи у їх відсутності, в рішенні покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що 06 вересня 2010 року мати позивача [PERSON] у віці 86 років померла, про що виконкомом Відділом реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 150798 та складено відповідний актовий запис за № 135. За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства на території Домашлинської сільської ради, тому до спадкового майна належать земельні ділянки (колишня земельна частка (пай)), власність на які підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 819470, до якого увійшли земельні ділянки: - земельна ділянка площею 1,11 га, рілля високопродуктивна, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка на момент смерті 12 169,87 грн.; - земельна ділянка площею 1,33 га, рілля малопродуктивна, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка на момент смерті 6 860,30 грн. Мати також мала майновий пай у пайовому фонді КСП ім. Леніна реорганізованого в ПСП «Надія» с. Домашлин Корюківського р-ну в розмірі 1704,00 грн., що становить 0,08% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства. Також мати в порядку норм Цивільного кодексу УРСР успадкувала від свого чоловіка - батька позивача - [PERSON], який помер 27 липня 2002 року, земельну частку (пай) розміром 4,83 умовних кадастрових гектари, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0217004 виданий 24.07.1996 р., нормативна грошова оцінка на момент смерті - 21 570,00 грн та майновий пай у пайовому фонді КСП ім. Леніна реорганізованого в ПСП «Надія» с.Домашлин Корюківського р-ну в розмірі 6 012,00 грн., що становить 0,27% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Зараз він вирішив отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, та звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори, де надав докази прийняття ним спадщини, але відсутності правовстановлюючого документу нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, крім того у нотаріуса було виявлено, що його прізвище є «Бєльченко», а прізвище померло матері вказано як «Більченко». Письмової відмови нотаріус не надав, лише проінформував, що є загальновідомим фактом те, що нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, для вирішення спірних питань нотаріус порекомендувала звернутись до суду. Враховуючи те, що у нього та померлої матері різні прізвища, позасудовим шляхом це питання вирішити неможливо, тому він вимушений в судовому порядку вирішувати питання встановлення факту родинних відносин з померлими. Встановлення факту, що має юридичне значення, вирішується судом в порядку окремого провадження, але враховуючи те, що виник спір про право, є спір про спадкове майно, тому встановлення даного факту має вирішуватись в позовному провадженні відповідно до ст.294 Цивільного процесуального кодексу України. Встановлення даного факту необхідно йому для отримання спадщини після смерті матері. Родинні відносини з померлими батьками підтверджуються документально. Так, як вбачається зі свідоцтв про смерть батьків, його паспорта та його свідоцтва про народження, у нього з померлими майже однакові прізвища ([PERSON] [PERSON]), різниця лише в одній літері. Імена та по батькові його батьків у всіх документах збігаються. Така помилка виникла при перекладі прізвищ з російської мови на українську. Батьки проживали та померли в [INFO], в цьому ж селі народився і він. Враховуючи його вік ([INFO]) та вік померлих (батько [INFO] помер у віці 76 років 27 липня 2002 року, мати [INFO], померла у віці86 років 06.09.2010 року) вони могли бути його батьками. Крім нього, на спадщину померлої ніхто не претендує. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності, та доручення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 528 гривень 60 коп. Решту судового збору сплаченого позивачем залишити за ним.

Outcome: approved