Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

20.04.2021 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 27.04.2021 року, мотивуючи тим, що 13.07.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/4736/18 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на дочку - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.05.2018 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 56896743. Відповідач не добросовісно відноситься до виконання рішення суду та не завжди належним чином виконує свій обов`язок по утриманню дочки. Внаслідок навмисного невиконання відповідачем рішення суду утворилася заборгованість, яка вказана у довідці виконавчої служби від 01.04.2021 року, у зв`язку з чим вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів відповідно до ч.1 ст. 196 СК України. Тому, просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) у розмірі 38141,50 грн. за період з 04.05.2018 року по 31.03.2021 року. 27.05.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05.07.2021 року судом постановлено ухвалу, про проведення розгляду справи з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково у розмірі 29561, 50 грн., мотивуючи тим, що йому було відомо про відкрите виконавче провадження і він надав державному виконавцю відомості про здійснені ним відрахування в рахунок аліментів коштів на рахунок позивача, відкритий у Банку, та державним виконавцем було здійснено новий розрахунок боргу. Він у вказаний період і по даний час офіційно не працює, тому сплачує аліменти по мірі можливості та наявності коштів. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та проживає за адресою: [ADDRESS] , з 06.07.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.04.2019 року, яке набрало законної сили 27.05.2019 року, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи (а.с. 6,8,9,11,20) та не заперечуються відповідачем. 13.07.2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області видав судовий наказ у справі № 357/4736/18, провадження № 2-н/357/902/18 (а.с.7), відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний наказ був поданий позивачем до Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області для примусового виконання та 02.08.2018 року державним виконавцем Бабіним Р.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56896743 (а.с. 44-50). З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що сторони були повідомлені про відкриття виконавчого провадження, держаним виконавцем Іськов С.В. 04.08.2021 року було винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, 06.08.2021 року було винесено постанови про: встановлення обмеження боржника у праві полювання, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та винесено постанову про арешт майна боржника. 01.04.2021 року державним виконавцем Іськов С.В. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим документом за № 30408 (а.с.5), згідно із яким заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.03.2021 року становила 38141,50 грн. 06.08.2021 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим документом за № 72930 (а.с. 44), згідно із яким заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.03.2021 року становила 29561,50 грн., а станом на 06.08.2021 року становить 34234,25 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач заявила вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за період з 04.05.2018 року по 31.03.2021 року у розмірі 38141,50 грн. Згідно із ч.1 ч.2 ст. 196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, відповідач зобов`язаний рішенням суду сплачувати аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання. Як встановлено судом, відповідач був обізнаний про вказані зобов`язання та йому відомо про відкрите виконавче провадження, однак він сплачував аліменти не щомісячно та не у повному розмірі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідач у судовому засіданні визнав факт порушенням ним вказаних зобов`язань та не заперечував проти стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому позивач має право на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період. Разом з тим, суд при розрахунку пені приймає до уваги останній розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим документом за № 72930 від 06.08.2021 року, що міститься у матеріалах виконавчого провадження (а.с. 44), який на момент розгляду справи є дійсним та з якого вбачається, що розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.03.2021 року становить 29561,50 грн. Так, відповідно до вище наведеного у рішенні порядку обрахунку пені, розмір неустойки за період сплати аліментів з 04.05.2018 року по 31.03.2021 року становить 222328, 00 грн. Разом з тим, враховуючи положення ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності,

Outcome: partial