Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

20 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 120750 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що він 07.08.2014 року передав [PERSON] грошові кошти на загальну суму 70 тис. грн.. з останнім терміном повернення до 07.08.2015 року, із сплатою відсотків 2.5% від загальної суми про що [PERSON] написав власноручно розписку. Однак у зазначений термін відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився про слухання справи повідомлений належним чином, заперечень щодо позову не надав. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст.1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 07.08.2014 року позивач та відповідач уклали договори позики, за умовами якого позивач передав відповідачу гроші в загальній сумі 70 тис. грн.., а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути гроші в строк до 07.08.2015 року, а також 2.5 % річних від загальної суми. Цей договір позики був оформлений письмово у виді розписки, що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України та що підтверджується оригіналом цієї розписки, залученої до матеріалів справи. Факт укладання договору позики та одержання грошей за договором позики в загальній сумі 70 тис. грн.. підтвердив позивач в судовому засіданні. Як встановлено судом, свої зобов'язання перед позивачем по поверненню суми боргу відповідач дотепер не виконав, що підтверджується поясненнями позивача, а тому позовні вимоги позивача за договорами позики підлягають задоволенню. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків в розмірі 2.5% від суми боргу 70 тис. грн..:100х2.5х29 міс.=50750 грн., як передбачено розпискою підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі викладеного ,

Outcome: approved