Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

21.01.2014р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 50245,21грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 26.02.2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Любашівське відділення №3174 ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого з всіма правами та обов'язками є позивач, і [PERSON] був укладений кредитний договір №5, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 75000грн. з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17% річних строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення 25.02.2018р., за що останній зобов'язався своєчасно сплачувати кредит та проценти за його користування й інші платежі, передбачені цим договором. В зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 18.12.2013р. виникла прострочена кредитна заборгованість в сумі 50245,21грн., в тому числі: прострочений основний борг по кредиту в сумі 50011,86грн., прострочені проценти за користування кредитом в сумі 108,88грн. і пеня в сумі 124,47грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь (а.с.2-5). До початку розгляду судом справи по суті позивач в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України зменшив розмір позовних вимог і просив суд стягнути з відповідача заборгованість по вказаному кредитному договору станом на 30.07.2014р. в сумі 25157,18грн., яка складається з прострочених процентів за користування кредитом за період з 17.06.2011р. по 30.07.2014р. в сумі 12730,11грн., простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за вказаний період в сумі 1480,00грн., пені за прострочений основний борг по кредиту в сумі 8187,39грн., пені за прострочені проценти за користування кредитом в сумі 2410,05грн. та пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту в сумі 349,63грн. (а.с.63, 64-68). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій зменшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу просив розглянути за його відсутності (а.с.77, 80). Відповідач в судове засідання також не з'явився, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що по вказаному кредитному договору рішенням Савранського районного суду від 01.04.2013р. на користь позивача з нього вже була стягнута заборгованість в сумі 54145,21грн. та за заявою стягувача державним виконавцем 20.05.2013р. відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню цього боргу, на підтвердження чого надав суду відповідні докази (а.с.52-56). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що 26.02.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Любашівське відділення №3174 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5, згідно якого ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Любашівське відділення №3174 ВАТ «Ощадбанк» (за договором - банк) надав [PERSON] (за договором - позичальник) грошові кошти (кредит) в сумі 75000грн. з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17% річних строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення 25.02.2018р., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 17% річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (п.п.1.1, 1.2, 1.5 кредитного договору, а.с.6-10). Судом також встановлено, що згідно змін до Статуту Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 12.06.2011р. тип банку з Відкритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку із зміною типу банку змінено найменування банку з Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (п.1 Змін до Статуту Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», а.с.69-зворот). Отже, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є належним позивачем у даній справі. Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 01.04.2013р. по справі №512/84/13-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] на користь позивача з останнього стягнуто заборгованість, що склалася станом на 11.01.2013р., в сумі 54145,21грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 41875грн., прострочена заборгованість за кредитом в сумі 8136,86грн., заборгованість по відсотках в сумі 4008,88грн. та пеня в сумі 124,47грн. (а.с.55-56). Згідно розрахунку часткової заборгованості за кредитним договором №5 від 26.02.2008р. за [PERSON] станом на 30.07.2014р. рахується заборгованість в сумі 25157,18грн., яка складається з прострочених процентів за користування кредитом за період з 17.06.2011р. по 30.07.2014р. в сумі 12730,11грн., простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за вказаний період в сумі 1480,00грн., пені за прострочений основний борг по кредиту в сумі 8187,39грн., пені за прострочені проценти за користування кредитом в сумі 2410,05грн. та пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту в сумі 349,63грн. (а.с.64). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, та в строк встановлений договором. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України, зокрема, за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідальність за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів встановлена п.5.2 кредитного договору у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення. При цьому, суд враховує, що за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік, але відповідно до ч.3 ст.267 цього Кодексу можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, передбачена лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом, а оскільки відповідач не заявляв такого клопотання, тому у суду немає підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. Також, враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, і не заявив суду клопотання про зменшення розміру неустойки, у суду не має підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки згідно із роз'ясненнями, наданими у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про невизнання позовних вимог через те, що рішенням Савранського районного суду від 01.04.2013р. з нього на користь позивача вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором №5 від 26.02.2008р., оскільки в силу ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а за зазначеним рішенням суду з відповідача було стягнуто залишок заборгованості за кредитом, прострочену заборгованість за кредитом і заборгованість по відсотках станом на 11.01.2013р., а предметом цих позовних вимог є стягнення прострочених процентів за користування кредитом за період з 17.06.2011р. по 30.07.2014р., простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту та пені за прострочений основний борг по кредиту, прострочені проценти за користування кредитом та прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №5 від 26.02.2008р., яка склалася станом на 30.07.2014р. в сумі 25157,18грн.. Також, на підставі п.6 ст.214, ч.ч.1, 2 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 251,57грн..

Outcome: approved