Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

20 жовтня 2017 року позивач, [PERSON], звернувся в суд з позовом до[PERSON] про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю. На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він отримав від відповідача автомобіль Даймлер Крайслер 316 ,2001 року випуску у володіння та користування 10.10.2008 року. З вказаного часу відкрито, законно, без будь-яких перешкод володіє даним транспортним засобом д.н.[NUMBER] по даний час, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше дев'яти років, постійно сплачує страхові поліси та інші платежі. Відповідно до розписки ,наданої відповідачем ,даний транспортний засіб отримано від відповідача на підставі письмового документа (розписки) добровільно ,яким і володіє, має на руках оригінали документів(свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), що підтверджує той факт, що володіє він вказаним автомобілем добросовісно. Оскільки вважає, що він заволодів майном на підставі договору з його власником, а тому відповідно до ст.344 ЦК України просить визнати за ним право власності на рухоме майно - автомобіль Даймлер Крайслер 316 ,2001 року випуску за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити, пояснивши суду, що позивач з 2008 року по даний час здійснює користування автомобілем, що підтверджується полісами обов'язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проводив, неодноразово, ремонт автомобіля, купляв запчастини, тобто добросовісно заволодів чужим майном, відкрито ,безперервно володіє ним, а тому просить визнати за позивачем право власності на рухоме майно - автомобіль Даймлер Крайслер 316 ,2001 року випуску за набувальною давністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про день і час розгляду справи ,про що свідчить оголошення на сайті Дунаєвецького районного суду, однак надіслав до суду електронне повідомлення в якому зазначає, що між ним та позивачем було досягнуто згоди про продаж транспортного засобу Даймлер Крайслер 316 ,2001 року випуску, в 2008 році отримав за нього кошти в розмірі 10000 євро на виконання цього договору. Однак через певні обставини не зміг здійснити перереєстрацію автомобіля. [PERSON] володіє та користується автомобілем з 2008 року і жодних претензій до нього немає. Визнає позовні вимоги в повному обсязі і просить справу розглядати у його відсутності. Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 10 квітня 2018 року застосовано заходи забезпечення позову: зупинити продаж рухомого майна, а саме автомобіля DAIMLER CHRYSLER 316,2001 р.в. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] шляхом проведення Державним підприємством «Система електронних торгів арештованого майна» електронних торгів . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 3-м МРВ ДАІ м. Дунаївці УМВС України у Хмельницькій області 08.10.2008 року, власником автомобіля Даймлер Крайслер 316 ,2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с.4). Також судом встановлено, що даний автомобіль арештований і знаходиться на продажі в мережі Інтернет порталу OpenMarket ,системи СЕТАМ. У 2008 році між позивачем [PERSON] і власником транспортного засобу [PERSON] укладено договір, відповідно якого відповідач одержав від позивача 10 000 (десять) тисяч євро для покупки вантажного автомобіля із-за кордону, а в заставу залишив власний автомобіль марки Даймлер Крайслер 316, 2001 року випуску, д н.[NUMBER], що підтверджується розпискою від 10.10.2008 року, письмовими поясненнями позивача та відповідача. Як видно з тексту розписки, між сторонами склалися правовідносини з продажу відповідачем позивачу рухомого майна. Фактичне володіння транспортним засобом позивачем за період з 10.10.2008 року по 2017 рік підтверджується полісами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.п. 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власникам придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Вирішуючи спір щодо права власності позивача за набувальною давністю, суд враховує наступне. В абзаці 2 пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дав такі роз'яснення: при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України добросовісним заволодінням майном на законних підставах відповідають випадки, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим майном, інакше кажучи, не знав про обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном і які не залишали сумніву в правомірності набуття майна. Володіння майном має бути безтитульним. Титульне володіння майном виключає набуття права власності на це майно на підставі статті 344 ЦК України за набувальною давністю, тобто яким би довгостроковим не був договір, на підставі якого виникло володіння річчю, це володіння не може слугувати для виникнення набувальної давності. Дана норма права не підлягає застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність підстави для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю. З пояснень представника позивача у судовому засіданні та письмових доказів вбачається, що позивач [PERSON] на момент заволодіння транспортним засобом знав проте, що володіє чужим майном і володіння є титульним, на підставі угоди з власником транспортного засобу. Тому, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права є помилковим, а для задоволення позову відсутні законні підстави. Визнання права власності на майно за набувальною давністю з урахуванням тільки визнання позову відповідачем є неправильним, оскільки рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи (частина четверта статті 206 ЦПК). Хоч відповідач [PERSON] позов визнав, однак ця обставина не є безумовною підставою для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, і те, що спірні відносини виникли з договору про продаж транспортного засобу, як зазначив в своїй заяві відповідач [PERSON], та позивачу було достовірно відомо про власника майна, з волі якого він отримав спірний автомобіль, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль за набувальною давністю, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed