Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

20 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення додаткових витрат було залишено без розгляду. Свій позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 23 жовтня 2010 року. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1517. Під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що подружнє життя не склалося через різні погляди на сім'ю, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, втрату почуття любові та взаємоповаги один до одного. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім'я існує формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Дитина перебуває на повному її утриманні, відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, коштів не надає. Оскільки, примирення між нею та відповідачем не можливе, просить шлюб розірвати, стягнути в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, судові витрати покласти на відповідача. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що змінені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 гривень. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 23 жовтня 2010 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1517 (а.с. 8). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 10). Судом встановлено, що сторони на даний час спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, останні дійшли спільної згоди щодо доцільності розірвання шлюбу. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Крім цього, судом встановлено, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача, яка самостійно в достатній мірі не може її забезпечувати. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. З Закону України від 07.12.2017 року №2246-VІІІ «Про державний бюджет на 2018 рік» слідує, що розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці до 6 років становить з 1 липня 2018 року - 1559 грн., з 1 грудня 2018 року - 1626 грн., а розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня 2018 року - 1944 грн., з 1 грудня 2018 року - 2027 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним чоловіком, інших осіб на утриманні в нього немає, офіційно не працевлаштований, стабільного доходу не отримує. Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача на праві власності рухомого та нерухомого майна. Позивачем не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з врахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення нею повноліття. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати. Разом з тим, відповідно положень ч.1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу понесла судові витрати, а саме сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв'язку з чим її позовні вимоги в цій частині були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею при поданні позову судового збору в сумі 352 грн. 40 коп., а решту суми судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. стягнути з відповідача на її користь. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2018 року.

Outcome: approved