Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

21.11.2019р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання неправомірною відмови у приватизації квартири, зобов`язання провести приватизацію квартири (а.с. 3-7). Ухвалою судді від 22.11.2019р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 49). Підготовче засідання у справі поведене 24.01.2020р. та справу призначено до судового розгляду по суті на 18.02.2020р. (а.с. 56). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі обмінних ордерів №4101 від 25.11.1994р. та №4288 від 30.12.1994р. він набув право вселення (у порядку обміну) у двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 31,3 кв.м. та жилою площею 19 кв.м. Члени сім`ї позивача - дружина [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] звернулися до компетентного органу з нотаріально посвідченими заявами про те, що участі у приватизації вказаної квартири не приймають. 30.09.2019р. позивач звернувся до органу приватизації Департаменту житлового господарства ДМР із заявою про передачу у приватну власність квартири, яку він займає разом з членами сім`ї, до якої надав документи, передбачені п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010р. за № 109/17404. Листом від 21.10.2019р. за №2/16-4479 Департамент відмовив у приватизації з підстав не надання необхідного переліку документів. Але які саме документи слід було надати не вказав. Разом із тим, вважав, що у листі Департамент безпідставно посилався як на підставу відмови в приватизації житла на п. 64 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Зазначив, що у паспортах членів його сім`ї наявні відмітки про використання права на безоплатну приватизацію житла, проте сам позивач своє право на приватизацію не реалізував у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі викладеного, посилаючись на норми ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 328 ЦК України, ч. 3 ст.9 ЖК України, ст.ст. 3, 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», просив суд визнати неправомірною відмову Департамента у приватизації та зобов`язати Департамент провести приватизацію на його ім`я. Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи (а.с. 53, 54, 60), жодного разову в підготовче та в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань про розгляд справи без його участі, не надав, правом на надання відзиву не скористався. З огляду на приписи ч.ч. 2, 5 ст. 130 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином, що виключає сукупність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України для винесення заочного рішення, суд розглядає справу у порядку загального позовного провадження з винесенням судового рішення на загальних підставах. Позивач в судове засідання, в якому здійснювався розгляд справи по суті 18.02.2020р., надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити (а.с. 61). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що 25.11.1994р. позивачеві [PERSON] виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі рішення комісії по обміну жилих поміщень №47 від 23.11.1994р. був виданий обмінний Ордер на житлове приміщення № 4101 від 25.11.1994р. (у складі сім`ї - 1 особа) на квартиру, яка складається з 2-х кімнат, розташовану за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 31,3 кв.м (а.с. 14). Крім того, 30.12.1994р. [PERSON] виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі рішення комісії по обміну жилих поміщень №5 від 30.12.1994р. був виданий обмінний Ордер на житлове приміщення № 4288 від 30.12.1994р. (у складі сім`ї - 1 особа) на квартиру, яка складається з 1-ї кімнати, розташовану за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 19,0 кв.м (а.с. 14). Як видно з довідки № 3025 від 18.04.2019р. про склад сім`ї, позивач був зареєстрований за цією адресою з 22.12.1994р. Членами сім`ї позивача є дружина - [PERSON] , зареєстрована з 26.05.2000р., донька - [PERSON] , зареєстрована з 06.06.2006р., син - [PERSON] - зареєстрований з 26.05.2000р. (а.с. 15). 04.06.2019р. [PERSON] та [PERSON] подали нотаріально посвідчену заяву до компетентного органу про те, що участі у приватизації вказаної квартири не приймають (а.с. 45). 09.07.2019р. [PERSON] подала через Генеральне консульство України в Торонто (Канада) до компетентного органу про те, що участі у приватизації вказаної квартири також не приймає (а.с. 46). 30.09.2019р. позивач звернувся до органу приватизації - Департаменту житлового господарства ДМР із заявою про передачу у приватну власність указаної квартири, яка була підписана ним та членами сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). До заяви надані документи, передбачені п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010р. за № 109/17404, із засвідченням підписів заявників керівником КП «Жилсервіс-2». Заява прийнята уповноваженою особою Центу надання адміністративних послуг м. Дніпра, про що наявна відповідна відмотка. Листом Департамента житлового господарства Дніпровської міської ради від 21.10.2019р. за №2/16-4479 позивачеві відмовлено у наданні адміністративної послуги та зазначено, що у поданому заявником пакеті документів є копії ордерів: від 25.11.1994р. № 4101 на дві кімнати комунальної квартири житловою площею 31,3 кв.м та від 30.12.1994р. № 4288 на одну кімнату комунальної квартири житловою площею 19,0 кв.м. Відповідно до п. 64 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Україні Громадяни (в тому числі тимчасово відсутні), відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності). Таким чином заявником не надано документи на право користування двома кімнатами комунальної квартири житловою площею 31,3 кв.м. за зазначеною адресою. У наданому технічному паспорті на квартиру від 21.09.2017р. є штамп про самочинне переобладнання, а саме збільшення площі. Підставою у відмові надання адміністративної послуги є те, що не надані необхідні документи у повному обсязі (а.с. 12). Таким чином підставою відмови стало не надання документів, передбачених п. 64 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов» як на підставу відмови в приватизації житла. Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР затверджені Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984р. № 470, які є чинними до цього часу. Згідно із п. 64 цих Правил громадяни (в тому числі тимчасово відсутні), відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності). Суд не приймає посилання відповідача на указаний пункт Правил як на підставу відмови у приватизації з огляду на те, що заявником не надано документів на право користування двома кімнатами квартири, оскільки ці Правила не встановлюють порядок приватизації житлових приміщень і перелік необхідних для приватизації документів, а регулюють порядок надання жилих приміщень у користування на підставі відповідного рішення про надання жилого приміщення, наслідком якого є видача Ордеру на жиле приміщення. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У відповідності зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності уразі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. За правилами, встановленими ч. 1-3 ст. 8 Закону України від 19.06.1992р. №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Частиною 1 ст. 2 Закону № 2482-XII передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 5 Закону №2482-XII право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно з ч. 10, 11 ст. 8 Закону № 2482-XII органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. В п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10.06.2010р. (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, що «приватизація державного житлового фонду згідно з Законом відбувається шляхом використання всіма громадянами України приватизаційних житлових чеків. Громадянам надано право змінити цільове використання цих чеків, а тому вони можуть бути використані також для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду… Зазначене положення Закону дає підстави для висновку, що приватизація державного житлового фонду не є обов`язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом. Системний аналіз положень Закону та ЖК України дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого п. 5 ст. 5 Закону». Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк передбачений чинним законодавством. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013р. у справі № 6-121цс13. Статтею 3 Закону № 2482-XII визначені способи приватизації. Приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Конституційним Судом у вищевказаному рішенні від 10.06.2010р. № 15-рп/2010, надано офіційне тлумачення, згідно з яким положення п. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 № 2482-XII, відповідно до якого кожний громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді й у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 м.кв. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 м.кв. на сім`ю; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Законом передбачено, що громадянам безоплатно передається житло з розрахунку санітарної норми 21 м.кв загальної площі на наймача та члена його сім`ї та додатково 10 м.кв на сім`ю. Як видно з відмітки у паспорті [PERSON] , нею використано право на безоплатну приватизацію житла в розмірі 9,9 кв.м. при нормі 23,0 кв.м (а.с. 21). Згідно з відміткою у паспорті [PERSON] , нею також використане право на безоплатну приватизацію в розмірі 9,9 кв.м. при нормі 23 кв.м. (а.с. 30). Згідно з відміткою у паспорті [PERSON] , ним також використано право на безоплатну приватизацію в розмірі 9,9 кв.м. при нормі 23 кв.м. (а.с. 33). 04.06.2019р. [PERSON] і [PERSON] звернулися до компетентного органу з нотаріально посвідченою заявою про те, що участі у приватизації вказаної квартири не приймають, заяви посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ярославцевою І.В. за реєстровими номерами 818, 819 (а.с. 45). [PERSON] 09.07.2019р. через Генеральне консульство України в Торонто (Канаді) також подала заяву до компетентних органів України про те, що вона використала своє право на приватизацію і участі у приватизації указаної квартири не приймає. Заява зареєстрована в реєстрі за № 573-1120 (а.с. 46). Таким чином, члени сім`ї позивача, вже використали своє право на безоплатну приватизацію житла і засвідчили совою відмову від участі у приватизації квартири нотаріально, в той час як сам позивач, що є основним користувачем квартири, це право не використав, і йому не відмовлено відповідачем у приватизації квартири з означених підстав. Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010р. за № 109/17404. Відповідно до п. 18 цього Положення громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Згідно із п.п. 22, 23 Положення орган приватизації, у разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, оформляє відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках. Орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. У свідоцтво про право власності вносяться господарські будівлі (приміщення), які є у користуванні осіб, що приватизують житло, а саме сараї, гаражі, комори і таке інше, які розташовані на прибудинковій території та не є самовільно збудованими. Вказані господарські будівлі (приміщення) передаються у приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відмовляючи позивачеві у приватизації, відповідач у своєму листі від 21.10.2019р. не вказував, що позивачем не наданий передбачений п. 18 Положення перелік документів, необхідний для прийняття рішення про передачу квартири у власність позивача. Згідно із ч. 10 ст. 8 Закону № 2482-XII органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Посилання відповідача на те, що в технічному паспорті на квартиру наявний штамп про самочинне будівництво не є підставою для відмови у приватизації займаного житла, адже така підстава законом не передбачена. Варто також відмітити, що відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації позивачем квартири є незаконною та порушує його право на житло, з урахуванням того, що позивач виконав вимогу п. 18 Положення щодо надання ордера про надання жилої площі, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). В вказаній справі Великою Палатою Верховного Суду залишено без змін рішення суду першої інстанції про зобов`язання Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію квартири. З урахуванням зазначеного відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 21.10.2019р. № 3/16-4479 у приватизації [PERSON] житлового приміщення - квартири [ADDRESS] - є неправомірною. Варто зазначити, що питання про надання позивачем відомостей про те, що раніше він не використав своє право на приватизацію відноситись до виключної компетенції держави, яка, виконуючи функції з владного регулювання усіх без винятку суспільних правовідносин, зобов`язана мати власний, самодостатній і незалежний механізм з отримання такої інформації, не покладаючи цей тягар на громадян. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації квартири є незаконною та такою, що порушує права позивачів на набуття права власності на житло у встановленому законом порядку, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію спірної квартири. Враховуючи викладене та

Outcome: approved