Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

21 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 10.03.2006 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, в якому у них народилось двоє дітей : син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Крім того позивач зазначає, що через різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності подружнє життя з відповідачем не склалося. При цьому намагання з його боку порозумітися та вирішити сімейні проблеми, зокрема шляхом звернення до сімейного психотерапевта, результату не дали. Останні роки часто виникали сварки, що призвело до втрати любові, поваги та взаєморозуміння між ними. Позивач також вказує, що з вересня 2016 року, з ініціативи відповідача вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть та з цих підстав збереження шлюбу вважає не можливим. 09 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив (а. с. 19-20), в якому [PERSON] зазначає, що шлюб між ними з позивачем має бути розірвано, проте з викладеними в позовній заяві обставини вона не погоджується, при цьому зазначає наступне. До жовтня 2016 року вони проживали разом в м. Києві та в кінці травні 2016 року вирішили переїхати до дачного кооперативу Вишеньки Бориспільського району Київської області та проживали до жовтня 2016 року. В середині жовтня 2016 року чоловік з дітьми приїхали до неї на роботу забрати її додому. По дорозі вони посварилися та чоловік привіз її з дітьми до її помешкання в с. Вороньків висадив, при цьому вона намагалася йому додзвонитися, проте все було марно. Після того як чоловік покинув її з дітьми, вони проживають окремо. Крім того відповідач зазначає, що з жовтня 2016 року по жовтень 2017 року вона самостійно, власними силами матеріально забезпечувала та виховувала неповнолітніх дітей. В цей період її чоловік не підтримував з нею та дітьми ніяких відносин, матеріально їх не забезпечував, не брав участі у їх вихованні та не надавав жодної допомоги. Лише з восени 2017 року позивач по справі почав приїздити забирати дітей без її відома та дозволу. В середині листопада 2017 року [PERSON] забрав без її відома та згоди сина. І тому твердження позивача вказані в позовній заяві, що з вересня 2016 року, за її ініціативою, вони проживали окремо, а також те що вона перебуває у інших стосунках з іншим чоловіком не відповідає дійсності та вводить суд в оману. Ухвалою від 20 січня 2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 13). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Вона не погоджується з фактичними обставинами, наведеними у відзиві відповідачем, зазначає, що саме з вини відповідача шлюб розпався, а наданий ними відеозапис доводить, що відповідач створила нову сім`ю та чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дочкою. Просить повернути відповідачці її дошлюбне прізище. Відповідач та її представник у судове засідання призначене на 14.05.2021 не з`явились, про причину неявки суду не відомо. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши відзив на позовну заяву, матеріали цивільної справи, та переглянувши наданий стороною позивача відеозапис, вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. Встановлено, що 10 березня 2006 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис за № 378, присвоєно прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а. с. 4 ). Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а. с. 3, 5). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року ухваленого у справі № 359/6120/17 визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS] (а. с. 45-51). Встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть примирення вважають неможливим. Суд також враховує, що переглянутим відеозаписом, здійсненим представниками позивача за місцем проживання відповідача, вбачається, що, фактично, відповідач проживає з іншим чоловіком. Як визначено ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом ч. 4 цієї статті сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ч. 4 ст. 4 Сімейного кодексу України, кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Поняття шлюбу визначено ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, за змістом якого шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ч. 9, 10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, за змістом п. 3 ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Згідно ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, відповідач співмешкає з іншим чоловіком, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, та, як визнано відповідачем, її інтересам також. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи вище викладене, а також те, що за період розгляду справи, позов подано до суду 21.12.2020, подружжя не примирилось, разом не проживають, як позивач так і відповідач яка зазначила у відзиві про те, що шлюб має бути розірваний, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу неможливе, суперечить їх інтересам, оскільки порушує їх право на припинення шлюбних відносин та право на сім`ю в розумінні вищенаведених положень Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 840,80 гривень (а. с. 1), підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved