Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

20.05.2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ №684777 від 21.05.2016 року (а.с.5-зворот, 39). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Оскільки за життя [PERSON] заповітів не складала, що слідує з відповіді Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори №1617/01-16 від 27.12.2017 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №50436520 від 27.12.2017 року (а.с.31, 34-37), тому спадкування належного їй за життя майна здійснюється в порядку спадкування за законом згідно черговості, визначеної ст.ст.1258-1266 ЦК України. В силу\~ст.1261\~ЦК України позивач [PERSON], відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 20.05.2016 року. Факт родинних відносин між ними як між рідними донькою, сином спадкодавиці підтверджується свідоцтвами про їх народження серії І-ЯК № 1219928 від 13.04.1967 року, серії ІІ-УР №236928 від 02.11.1959 року відповідно (а.с.24, 27). Як слідує зі свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-КИ № 494253 від 14.11.1987 року (а.с.24) [PERSON] змінила прізвище на «Бернадіна» у звязку з укладенням шлюбу з [PERSON] Іншим спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про їх одруження серії ІІ-ЯР № 661422 від 10.12.1958 року (а.с.25), який на момент смерті [PERSON] значився зареєстрованим та проживав з нею, тим самим фактично прийнявши спадщину після смерті дружини в силу ч.3 ст.1268 ЦК України. Однак, незадовго після смерті [PERSON], її чоловік [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії 1-КИ № 746157 від 08.05.2017 року (а.с.26), не встигнувши оформити права на успадковану частку в майні. Інших спадкоємців, які б належали до першої черги спадкування за законом, в ході судового розгляду не встановлено. Як визначено ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в межах встановленого законом строку. Згідно ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як визначено ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із системного аналізу вказаних положень законодавства слідує, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у 6-місячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 20.05.2016 року, почав відлік відповідно з дати її смерті 20.05.2016 року та закінчився 20.11.2016 року. Дослідженням матеріалів спадкової справи 497/2017 (номер у Спадковому реєстрі 61477778) (а.с.31-52), відкритої після смерті [PERSON] встановлено, що після її смерті до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом 01.11.2017 року звернулись [PERSON] син спадкодавиці, який прийняв спадщину після її смерті згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України як такий, що значився зареєстрований зі спадкодавицею та проживав з нею на день відкриття спадщини (довідка Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради № 1123/02-14 від 20.10.2017 року, а.с.39-зворот), та 01.11.2017 року [PERSON] донька. В ході судового розгляду справи також встановлено, що на момент смерті матері позивач [PERSON] не була зареєстрована та не проживала разом зі спадкодавицею за адресою: мкр-н. Гірницький 28/65, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, оскільки фактично проживала та значилась зареєстрованою за адресою: [INFO], що підтверджує відміткою в її паспорті (а.с.4), визнано сторонами, а тому в силу ст.81 ЦПК України окремого доказування не потребує. Постановою нотаріуса від 10.11.2017 року у видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] її донці [PERSON] було відмовлено у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.5). Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, на думку суду в розумінні наведених вище роз'яснень, не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, смерть спадкодавця, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Крім того, як слідує з правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах у справах № 6-85цс12 від 26.09.2012 року та № 6-1486цс15 від 04.11.2015 року, правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані у випадку одночасної наявності двох обовязкових умов: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Так, наведені \~позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, які, як вона вказувала, повязані з \~тим, що вона не могла своєчасно подати заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, оскільки перебувала за межами м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, перебувала в пригніченому стані, що спровокувало погрішення стану її здоровя суд не може визнати поважними, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та спростовуються актом від 21.03.2018 року (а.с.84), з якого слідує, що [PERSON] після смерті матері [PERSON] з 20.05.2016 року по грудень 2016 року проживала за адресою: мкр-н. Гірницький 28/65, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область та допомагала братові у догляді за хворим батьком. Поміж іншим, доведеність в ході судового розгляду обставин її проживання з батьком та братом [PERSON] за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] адресою: мкр-н. Гірницький 28/65, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що власне не заперечувала [PERSON] є свідченням дійсності її перебування в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, а відтак не оправдовує її несвоєчасне звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, сам факт офіційного працевлаштування [PERSON] в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» спростовує її доводи відносно перебування в скрутному матеріальному становищі, а оформлення нею короткотривалих відпусток протягом 2016 року, а саме з 15.05.2016 року по 29.05.2016 року (14 днів), 02.08.2016 року (1 день), з 16.09.2016 року по 27.09.2016 року (11 днів), з 28.09.2016 року по 11.10.2016 року (13 днів) спростовує дійсність її факту тривалого перебування за межами міста (а.с.88, 90). Хоча [PERSON] й перебувала у відпустці на момент смерті матері [PERSON], одна відсутність доказів її виїзду за межі міста спростовує її доводи стосовно необізнаності зі смертю матері, відсутністю під час поховання та підтверджує дійсність доводів відповідача як свідчення зворотного. Мотиви фактичного користування і володіння [PERSON] спадковим майном після смерті матері [PERSON] фактом проживання в квартирі за місцем відкриття спадщини, що не заперечував відповідач [PERSON], не можуть бути достатньою підставою для надання [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини як такого, що пропущений з поважних причин за даних обставин, однак не позбавляють позивача права звернутися до суду з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) для встановлення факту, що має юридичне значення, який би забезпечив можливість реалізації нею спадкових прав. Посилання відповідача невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору шляхом звернення її до [PERSON] для отримання від нього дозволу на прийняття спадщини, суд оцінює критично, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні останнім норм матеріального права, адже в розумінні ч.ч.2,3 ст.1272 ЦК України визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини належить до виключної компетенції суду. Крім того, відсутність належного оформлення [PERSON] спадкових прав після смерті матері шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, що в розумінні ст.1297 ЦК України є обовязковим, не визначає можливість перерозподілу спадщини в порядку ст.1280 ЦК України та обовязковість отримання згоди від іншого спадкоємця першочергово перед зверненням до суду, у звязку з чим погоджується з доводами представника позивача [PERSON] в цій частині, які є доречними. Доводи сторін стосовно їх часток у спадщині, їх перерозподілу суд залишає поза увагою, оскільки вони не стосуються вирішення спору про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в рамках якого сам спір про спадкове майно, права на нього не вирішується, що також передбачено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 30.05.2004 року №7. Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про недоведеність позивачем дійсності наявності перешкод, інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного звернення нею до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як особисто, так і шляхом подання заяви про її прийняття поштовою кореспонденцією в порядку, встановленому п.3.5 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій. За даних обставин в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Враховуючи прийняте судом рішення, в силу ст.141 ЦПК України суд не вбачає підстав для відшкодування позивачеві понесених нею судових витрат за рахунок їх стягнення з відповідача.

Outcome: dismissed