Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

20 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач являється матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.07.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а неповнолітню доньку залишено на виховання батька та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 400 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому відповідач зверталася до суду з позовом про зміну місця проживання дитини, однак рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.11.2015 року їй було відмовлено в задоволенні позову. На протязі всього часу з 21.07.2014 року відповідач своїх батьківських обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться за які кошти живе дитина та не сплачує аліментів. Станом на 01.11.2018 року заборгованість зі сплати аліментів складає 30 395,02 гривень. Більше трьох років відповідач жодного разу не зустрічалася з дитиною. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, у зв`язку з чим дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач жодним чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, станом здоров`я, не піклується про духовний і фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти. Крім того, відповідачка не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що перешкоджає в інтелектуальному і соціальному розвитку дитини. Спосіб життя відповідачки є антисоціальним, так нею було написано заяву в рамках виконавчого провадження про добровільне погашення заборгованості зі сплати аліментів і про зняття заборони на право виїзду за кордон, однак після зняття заборони відповідач виїхала за кордон так і не сплативши заборгованість по аліментам. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача, в якій також зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, вирішення позовних вимог залишили на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2014 року було розірвано та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 400 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За час шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилися на вихованні батька (а.с.8). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по аліментам станом на 31.10.2018 року, доказів про ухилення відповідачки від сплати аліментів на час розгляду справи суду не надано (а.с.11). Також в матеріалах справи містяться пояснення неповнолітньої [PERSON] , з яких вбачається, що дитині подобається жити разом з батьком та його дружиною [PERSON] , в сім`ї склалися гарні, дружні відносини. Також, зазначила, що з 2016 року жодного разу не зустрічалася з матір`ю, так як остання ніколи не пропонувала провести час разом та не запрошувала її в гості. Мати за цей час не купувала їх жодних речей, а на свята та день народження не дарувала подарунків та навіть не вітала по телефону (а.с.52). Однак таку заяву суд критично розцінює, оскільки вона написана не в присутності педагога чи представника органу та опіки, а твердження дитини про відсутність спілкування з матір`ю не можуть достеменно свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, оскільки не є зрозумілим чи немає перешкод у здійсненні такого. Так само, суд відхиляє твердження позивача про те, що відповідачка не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що перешкоджає в інтелектуальному і соціальному розвитку дитини, оскільки такі не підтверджені жодним доказом та більше того спростовуються наявними в справі доказами, а саме посвідченою 24.02.2020 року, другим секретарем з консульських питань Посольства України у Фінляндській Республіці, у м.Гельсінкі, Фінляндська Республіка, заявою [PERSON] (а.с.69). У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справ відсутні докази, що дитина усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав її матері. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачкою своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Крім того, в матеріалах справи міститься копія рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23.11.2015 року, яким [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про зміну місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Сам факт звернення відповідачки до суду з позовом про зміну місця проживання дитини свідчить про її бажання виховувати дитину. З огляду на вищенаведене, за відсутності жодних доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, що можуть бути наслідком позбавлення останньої батьківських прав відносно доньки, суд вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з позову, на підтвердження своїх позовних вимог, сторона позивача, як доказ, обмежилась тільки: копіями рішень судів та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 22/01-32/10635 від 09.01.2020 року, у зв`язку з тим, що жоден з батьків та дитина на території міста тривалий час не проживають, зясувати стан виконання матір`ю дитини батьківських обов`язків та причини їх невиконання не виявляється можливим, а тому не вважають можливим надати висновок щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки (а.с.76). Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.01.2019 року в справі № 465/3694/14-ц. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути визначальною під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, відносно її доньки, не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Сторона позивача не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері, по відношенню до дитини, батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи поведінку відповідачки щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки і у разі надання відповідних доказів, вона буде позбавлена батьківських прав. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed