Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

20.08.2013 позивач, Асоціація власників квартир Культури-3, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№10,10а,11-:-21 за адресою: [ADDRESS], укладений 28.01.2011 між [PERSON] та [PERSON]; витребувати від [PERSON] на користь позивача нежитлові приміщення №№ 10,10а,11-:-21 за адресою: [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлові приміщення №№ 10,10а,11-:-21 за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів вартість сплаченого судового збору. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що Асоціація власників квартир Культури - 3 є об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, призначенням якого згідно статутних документів є забезпечення належного утримання будинків та прибудинкової території за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] та захист прав членів АВК Культури-3 на володіння, користування та розпорядження об'єктами будинку, що перебувають у спільній сумісній власності членів даної асоціації. В зв'язку з порушенням права спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] на нежитлові підвальні приміщення №№ 10, 10а, 11-:-21, площею 130,9 кв.м., що розташовані у даному житловому будинку, внаслідок їх неправомірного відчуженням третіми особами, позивач був вимушений звернутися до Дзержинського районного суду м. Харкова з даним позовом. 13.12.2010 право власності на спірні приміщення відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова (суддя Гетьман Р. А.) по справі № 2-13393/10 визнано за [PERSON]. 28.01.2011 в результаті укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] право власності на спірні нежитлові приміщення набув [PERSON], а 15.04.2013 в результаті укладення договору купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень між [PERSON] та [PERSON], право власності на дані приміщення набула [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 у цивільній справі № 2-13393/10 (пр. № 22-ц-/790/4689/13) встановлено, що спірні приміщення є приміщеннями підвалу житлового будинку, що належать співвласникам даного будинку і не підлягають відчуженню, та скасовано право власності [PERSON] на дані нежитлові приміщення. Таким чином, як зазначає позивач, нежитлові приміщення №№ 10, 10а, 11-:-21 є допоміжними приміщеннями підвалу житлового будинку і відносяться до неподільного майна. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищевказані приміщення є неподільним майном, що належить співвласникам даного багатоквартирного будинку та не підлягає відчуженню. Отже, зважаючи на те, що підстава для відчуження, а саме право власності [PERSON] на спірні приміщення скасовано апеляційним судом Харківської області як незаконне, позивач вважає, що всі подальші відчуження даних приміщень є неправомірними. Представник позивача Асоціації власників квартир Культури-3 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи неодноразово були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи. Від відповідача, [PERSON] надійшли заперечення, в яких відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 94-97) Представники третьої особи Харківської міської ради 3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надав суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. (а.с. 145-148) Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач, Асоціація власників квартир Культури-3, до якої належать будинок [ADDRESS] і будинок [ADDRESS] згідно зі Статутом, затвердженим протоколом Загальних зборів № 3 від 29.06.1996 та розпорядженням Виконавчого комітету Харківської міської Ради №1506(1.20) від 31.07.1996, реєстраційний номер 23332851, є об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, яке створене на підставі Положення про порядок організації та діяльності об'єднань, що створюється власниками для управління, утримання і використання майна житлових будинків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.1995 № 588. Відповідно до п. 2.1 Статуту та ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-III від 29.11.2001 основною метою діяльності позивача є забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] та захист прав членів АВК Культури-3 на володіння, користування та розпорядження об'єктами будинку, що перебувають у спільній сумісній власності членів даної асоціації. 25.09.2001 відповідно до «Механізму передачі житлових будинків у загальне користування об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків», затвердженого рішенням міськвиконкому № 251 від 24.03.1999, Виконавчий комітет Харківської міської ради прийняв Рішення № 1658 від «Про передачу майна житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] у загальне користування Асоціації власників квартир «Культури-3». Згідно з Розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради № 678 від 17.05.2002 «Про внесення змін в договір передачі майна в повне господарське відання з ДК ВЖРЕП Дзержинського району № 760 від 30.05.1996» приміщення будинку та майна по [ADDRESS], площею 6409,7 кв.м. первісною вартістю 1871043,76 грн., сумою зносу 1229917,24 грн. та залишковою вартістю 641126,52 грн. за станом на 01.01.2002 згідно акту прийому-передачі (копія додається) передано Позивачу у загальне користування. Зазначеним розпорядженням зобов'язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» провести перереєстрацію житлового будинку по [ADDRESS] за АВК Культури-3, як за користувачем. Відповідно до Наказу Виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Дзержинського району м. Харкова (ВЖРЕП) № 140 від 22.05.2002 «Про зняття з балансу житлових будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS]» житловий будинок [ADDRESS] з 01.06.2002 було знято з балансу ВЖРЕП. На підставі Розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради № 678 від 17.05.2002 даний житловий будинок в цілому був зареєстрований КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за АВК Культури-3 на праві користування, про що свідчить реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна від 29.05.2002. Згідно із ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-III від 29.11.2001 до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку відносяться приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, горища, підвали та інші технічні приміщення). Даною нормою визначено поняття неподільного майна, до якого відноситься неподільна частина житлового комплексу, що складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку. Відповідно до матеріалів справи, а саме згідно з технічним паспортом та поетажним планом житлового будинку за адресою: [ADDRESS], спірні нежитлові приміщення, площею 130,9 кв.м., що складаються з приміщень №№ 10, 10а, 11-:-21, є підвалом даного житлового будинку, через який проходять комунальні мережі (тепло- та водопостачання, каналізації, запірна арматура), до яких має бути забезпечений доступ в будь-який час. Ці приміщення несуть функцію допоміжних приміщень житлового будинку та є неподільним майном, яке згідно зі ст. 19 Закону № 2866 перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Отже, спірні нежитлові приміщення №№ 10, 10а, 11-:-21 є допоміжними приміщеннями, а саме приміщеннями підвалу житлового будинку, які знаходяться у спільній сумісній власності співвласників даного будинку та перебувають на балансі позивача. Цивільне законодавство вирізняє і здійснює правове регулювання речових прав на чуже майно. Статтею 395 ЦК України визначені види речових прав на чуже майно, серед яких є і право користування. Відповідно до статті 396 ЦК України користувач чужого майна, користування яким він здійснює правомірно та на належній правовій підставі, має право на захист цього права нарівні із власником за правилами глави 29 «Захист права власності». Таким чином, позивач є користувачем спірних нежитлових приміщень, про що свідчить реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна, отримане позивачем. Отже права позивача, як користувача майна, захищаються в тому самому порядку, що і права власників майна. Спірні нежитлові приміщення №№ 10, 10а, 11-:-21 були незаконно відчужені відповідачем по справі, [PERSON], що встановлено судовим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 у цивільній справі № 2-13393/10 (пров. № 22-ц-/790/4689/13), виходячи з наступного. 13.12.2010 Дзержинським районним судом м. Харкова (суддя Гетьман Р. А.), ухвалено заочне рішення по справі № 2-13393/10 за цивільним позовом [PERSON] до Асоціації будівельних кооперативів «Культури - 3», третя особа Харківська міська рада, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі та визнано за ним право власності на нежитлові приміщення №№ 10,10а,11-:-21, які розташовані у житловому будинку по [ADDRESS]. 20.01.2011 КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» зареєстровано право власності [PERSON] на вказані приміщення (номер запису 1944 в книзі 1, реєстраційний номер 32685250 згідно Витягу № 28734292). 28.01.2011 в результаті укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] право власності на спірні нежитлові приміщення набув [PERSON], про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав № 28821386 від 28.01.2011, реєстраційний номер 32685250. 15.04.2013 в результаті укладення договору купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень між [PERSON] та [PERSON] право власності на дані приміщення набула [PERSON], про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав № 2441334 від 15.04.2013, реєстраційний номер 41658263101. 06.08.2013 рішенням Апеляційного суду Харківської області задоволено апеляційну скаргу АВК Культури - 3, скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2010 та винесено нове рішення, яким у позовних вимогах [PERSON] про визнання за ним права власності на нежитлові приміщення № 10,10а,11-:-21, що розташовані у житловому будинку [ADDRESS] у м. Харків - відмовлено. Апеляційний суд Харківської області встановив, що згідно технічної документації - технічного паспорту та поетажного плану, спірні нежитлові приміщення №№ 10, 10а, 11-:-21, що розташовані у житловому будинку по вул. Культури, б. 3 у м.Харкові, відносяться до приміщень підвалу (допоміжних приміщень) та є неподільним майном, що перебуває у спільній сумісній власності співвласників даного житлового будинку. На даний час вказане рішення набрало законної сили та є чинним. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, відповідно до ст. 61 ЦПК України належність співвласникам даного багатоквартирного будинку спірних нежитлових приміщень, а також незаконність їх відчуження є встановленою судом обставиною, що не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Отже, спірні нежитлові приміщення площею 130,9 кв.м., які складаються з приміщень №№ 10, 10а, 11-:-21, що розташовані у житловому будинку по [ADDRESS], є неподільним майном, що належить співвласникам даного багатоквартирного будинку на праві спільної сумісної власності та знаходяться у користуванні позивача, Асоціації власників квартир Культури-3 і не підлягають відчуженню. Права позивача та співвласників багатоквартирного будинку на спірні нежитлові приміщення були порушені в результаті реєстрації права власності відповідача, [PERSON] на дані нежитлові приміщення на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2010 по справі № 2-13393/10, яке в подальшому було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 у цивільній справі № 2-13393/10. Скасуванню рішення суду передувало відчуження спірних приміщень на користь відповідача, [PERSON], та відповідача, [PERSON] На даний час позивач і співвласники спірних приміщень №№ 10, 10а, 11-:-21 не мають можливості здійснювати фактичне володіння ними, у зв'язку з подальшим перепродажем спірних приміщень та державною реєстрацією речового права на дане нерухоме майно за відповідачем, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно зі ст. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності виникає в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 Цивільного кодексу України закріплено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 р. у справі «Про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків» наведено офіційне тлумачення положень п. 1 ч. 1, п. 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та роз`яснено, що «допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього; власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир». Частина 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлює гарантії непорушності права власності, а саме: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, використаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 , ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема до добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в ухвалі від 11.03.2009р. «Про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння», в разі, якщо скасуванню рішення суду, за яким було визнано право власності, передувало відчуження майна на користь третьої особи, то останній не набуває права власності на дане майно, а отже, законний власник має право витребувати майно від такого набувача, який без відповідної правової підстави володіє ним. Верховний Суд України у справі № 6-107 цс 12 від 7 листопада 2012 за позовом особи, яка не була стороною оспорюваного договору, зробив правовий висновок, відповідно до якого у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем. Положення ч. 3 ст. 215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підлягають застосуванню в тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, спірні нежитлові приміщення №№ 10, 10а, 11-:-21 неправомірно вибули з володіння позивача не з його волі, на підставі судового рішення, яке було скасоване. Оскільки скасуванню рішення суду, за яким було визнано право власності, передувало відчуження спірного майна на користь відповідача, [PERSON], та в подальшому на користь відповідача, [PERSON], остання не набуває права власності на дане майно. Доводи відповідача, [PERSON], викладені в запереченнях, спростовуються матеріалами справи. Таким чином, позивач має право витребувати спірні приміщення від відповідача, [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 1 554,70 грн.

Outcome: approved