Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

21.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що був укладений 18.09.2015 року, та зареєстрований Відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1470. 21.09.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 03.10.2016 року Кагарлицьким районним судом було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання. В судовому засіданні, яке відбулося 17.11.2016 року, позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, крім того, зазначила, що фактично з відповідачем не проживали як сім»я, взагалі не підтримує з ним відносин з зими 2015 року, не знає чим відповідач займається, та де проживає. Враховуючи вищевикладене, примиритися з відповідачем категорично не бажає, так як подружніх стосунків практично не було, тому існування даного шлюбу суперечить як її інтересам, так як вона має намір одружитися з іншим чоловіком. В судове засідання, яке відбулося 17.11.2016 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в друкованому засобі масової інформації, - «Час Київщини» № 43 (235) від 4 листопада 2016 року, сторінка 15. Суд, вислухавши позивачку[PERSON], яка позов підтримала в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в офіційному засобі масової інформації, - газеті «Час Київщини», примірник якої міститься в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Також справи розглядаються за останнім відомим місцем проживання чи реєстрації особи, а так як останнє відоме місце проживання відповідача [PERSON] є с. Слобода Кагарлицького району Київської області, то, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 18 вересня 2015 року позивачка по справі, - [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане 18 вересня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець Республіки Узбекистан, Самаркандської області, громадянин Республіки Узбекістан, та [PERSON], [INFO], уродженка місто Кагарлик, Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 18 вересня 2015 року, про що 18 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 1470. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON]. дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачкаШаргородська К.Ю. та відповідач [PERSON] взагалі не підтримують шлюбних відносин тривалий час, - близько 1 року, проживають в різних населених пунктах, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують досить тривалий час, - близько 1 року. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді на протязі тривалого часу, - протягом 1 року. Примирення між сторонами неможливе, так як позивачка [PERSON] категорично примиритися не бажає, так як сім»ї взагалі немає тривалий час, вважає, що збереження сім»ї є безперспективним, перебування її в даному шлюбі суперечить її інтересам, так як вона на даний час бажає укласти шлюб з іншим чоловіком. Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, шо перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винйятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу . Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейно - кримінальних справах від 22.01.1993 р. (у часники Конвенції - країни учасниці СНД, в тому числі і Узбекістан) встановлює стосовно процедури розірвання шлюбу, що у випадку, коли один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу, про розірвання шлюбу (ч.2 ст. 28 Конвенції). При цьому слід зазначити, що відповідно до цієї ж Конвенції (ст. 29), по справах про розірвання шлюбу компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої договірної Сторони, у справах про розірвання шлюбу компетентними є установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Отже, якщо справа про розірвання шлюбу буде розглядатися в суді України, то суд повинен застосовувати українське законодавство для розгляду такої справи. Відповідно громадяни України можуть розірвати шлюб із іноземцем на території України та за законодавством України, зокрема, згідно норм СК України, в порядку, та на умовах, які врегульовано нормами ЦПК України. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу - близько року, а тому має бути розірваний. Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України. Так, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивачка по справі, - [PERSON],яка до укладення шлюбу мала прізвище «[PERSON]», після шлюбу має таке ж прізвище, а тому суд на підставі ст. 113 СК України приймає рішення про залишення позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ч. 1 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, в судовому засіданні позивачка [PERSON] не забажала стягувати судові витрати з відповідача [PERSON], а тому дані судові витрати суд залишає за позивачкою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved