Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

21.04.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] із позовом до Міністерства Оборони України про визнання права та стягнення одноразової грошової допомоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є інвалідом війни ІІ групи внаслідок поранення, отриманого під час виконання обовязків військової служби. На виконання вимог постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2017 року Міністерством оборони України розглянуто питання щодо призначення [PERSON] одноразової грошової допомоги. Протоколом засідання комісії з розгляду питань, повязаних з призначення і виплати одноразової грошової допомоги МОУ від 03.03.2017 року позивачу було відмовлено у виплаті одноразової допомоги. Підставою для такої відмови було те, що [PERSON] був звільнений з військової служби до набрання чинності Закону України від 04.04.2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обовязок і військову службу». Така відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, на думку позивача, є протиправною, а тому позивач вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву, якою на позовних вимогах наполягає, просить провести справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] є особою, якій встановлено статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Є№028057 від 16 січня 2013 року. Згідно протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ №779 від 24 квітня 2012 року у позивача виявлено множинні осколкові поранення голови та тіла, контузію, ЗЧМТ, кульове проникаюче поранення справа з пораненням легенів, перелом ребра, пошкодження печінки, які повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. 16 січня 2013 року [PERSON] первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК серії 10 ААб № 496075. 09 вересня 2013 року [PERSON] безстроково встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранень, контузією та захворюваннями повязаними з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. 10 січня 2017 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду зобовязав Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення [PERSON] одноразової грошової допомоги. Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03 березня 2017 року № 20 позивачу відмовлено у призначені одноразової допомоги в звязку з тим, що він був звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, оскільки згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 р., яка діяла на час встановлення позивачеві інвалідності), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на час встановлення позивачеві інвалідності), встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Згідно з абз. 2 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» одноразова грошова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. 28 травня 2008 року була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», яка на сьогоднішній день не втратила своєї чинності. Зазначеною постановою визначено наступне. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою. Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи. Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу. Позивачем заявлені вимоги про визнання права за [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги у звязку з настання інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження ним військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що особа може звернутись до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом. Розглянувши заявлені вимоги, суд виходить з того, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» передбачено право відповідних військовослужбовців, військовозобов'язаних або ж резервістів на отримання одноразової грошової допомоги у випадках встановлених Законом. Таке право регламентується Законом та не потребує додаткового визнання в судовому порядку. Так, у випадку незгоди позивача із прийнятим Міністерством Оборони України рішенням, яке оформлено у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03 березня 2017 р. № 20, позивач має право звернутись з позовом до суду в порядку, визначеному КАС України, з вимогою про оскарження рішення субєкта владних повноважень, його дії чи бездіяльності. Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем невірно обрано вказаний у позовній заяві спосіб захисту своїх порушених прав. А тому, судом відмовляється у задоволенні заявлених вимог. Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення з Міністерства Оборони України одноразової грошової допомоги в розмірі 166807,50 грн. Оскільки протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03 березня 2017 року № 20, яким відмовлено позивачу у призначені одноразової грошової допомоги є чинним, позивачем в судовому порядку не оскаржувався (доказів протилежного матеріали справи не містять та позивачем не надано), суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення з Міністерства Оборони України на користь [PERSON] одноразової грошової допомоги в розмірі 166807,50 грн. відсутні. У звязку з чим, судом відмовляється у задоволенні вимоги в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі, а саме: 1500 грн. витрат на правову допомогу покладаються судом на позивача.

Outcome: dismissed