Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

21.03.2019 року [PERSON] звернулася до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання трудового договору. Позовні вимоги обгурнтовані наступним. 05.05.2014 року між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, на підставі якого її було прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів. Вказаний трудовий договір було зареєстровано у районному центрі зайнятості Кіровського району міста Донецька за № 50511401578. Позивач зазначає, що через проведення у місті Донецьку Донецької області антитерористичної операції, ФОП [PERSON] з 2014 року фактично припинив свою діяльність, в зв`язку з чим й трудові відносини між нею та відповідачем фактично було припинено. В той же час, оскільки позивачу невідоме фактичне місце знаходження відповідача розірвати цей трудовий договір у передбаченому трудовим законодавством порядку вона не має можливості. На підставі викладеного позивач просить суд на підставі ст. 38 КЗпП України вищевказаний трудовий договір розірвати. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутність (а.с.19). Відповідач ФОП [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання відповідно до вимог ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 05 травня 2014 року між [PERSON] , та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як фізичною особою-підприємцем, який використовує найману працю, було укладено трудовий договір на невизначений строк, яким [PERSON] було прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів - продавця ювелирних виробів. Вказаний договір 05 травня 2014 року було зареєстровано в районному центрі зайнятості Кіровського району міста Донецька за № 50511401578 (а.с.8-9). На підставі вказаного трудового договору 05 травня 2014 року у трудову книжку [PERSON] було внесено відповідний запис за № 5 (а.с.7 зворотня сторона). Пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору визначено розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з приписами ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Так, позивачем до свого позову долучено заяву, з якої слідує, що вона бажає розірвати трудовий договір з ФОП [PERSON] з 19 лютого 2019 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.11). Натомість з повідомлення про невручення поштового відправлення, долученого позивачем до свого позову, вбачається неможливість виконання позивачем вищевказаної вимоги закону щодо попередження роботодавця про розірвання трудового договору, оскільки останнім відомим місцем знаходження її роботодавця є місто Донецьк Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України № 79-р від 07 лютого 2018 року, а Державне підприємство «Укрпошта» зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою (а.с.10). Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. За таких обставин, суд приходить до переконання, що зважаючи на те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, укладений між ними 05 травня 2014 року трудовий договір можливо розірвати лише в судовому порядку, оскільки виконати процедуру розірвання трудового договору, передбачену діючим трудовим законодавством України, у позасудовому порядку не можливо у зв`язку з втратою позивачем зв`язку з відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що вимоги, заявлені [PERSON] щодо розірвання трудового договору з ФОП [PERSON] , у ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved