Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

20.11.2017 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] «Про розірвання шлюбу», посилаючись на те, що 09.09.2014 у США, штаті Флорида, окрузі Дейд, Майамі, вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого дітей не мають. Шлюбні відносини припинились з серпня 2015 року, спільного господарства вони не ведуть, втратили почуття любові, у звязку з чим він переїхав на постійне місце проживання до [PERSON] [PERSON]. Майнового спору не мають, між ними укладено шлюбний контракт. Крім того, позивач вказує, що [PERSON] на даний час знаходиться у цивільних шлюбних відносинах з іншим чоловіком з яким планує зареєструвати шлюб, а він проживає з іншою жінкою, з якою також планує укласти шлюб. Подальше збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву, в якій позов підтримує та просить його задовольнити. (а.с. 141) Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Надала суду нотаріально засвідчену заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила розглядати справу за її відсутності. (а.с. 139) Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності відповідача, позов визнала та просила розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Верховного Суду України від 13.11.2017 визначена підсудність даної справи Дзержинському районному суду м. Харкова. В судовому засіданні з та матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2014, який зареєстрований у США, штаті Флорида, окрузі Дейд, Майамі, № запису 200878. (а.с. 11,14) Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Позивач [PERSON] є громадянином [PERSON] [PERSON], а відповідач є громадянкою України. 22 січня 1993 року держави - члени СНД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). Цей документ спрямований на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України було ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України. Зазначену Конвенцію слід застосовувати у відносинах України з [PERSON] Білорусь, Азербайджанською [PERSON], [PERSON] Узбекистан, Російською Федерацією, [PERSON] Казахстан, [PERSON] Таджикистан, [PERSON] Вірменія, Киргизькою [PERSON], [PERSON] [PERSON], Грузією та Туркменістаном. Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної із її держав-учасниць (далі - Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших установ кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони. Частиною 2 статті 28 Конвенції встановлено: якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - другої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (чч. 3, 4 ст. 56 СК). Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали сторін на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сімї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно ч.2\~ст.104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі тривалого часу сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору та спільних дітей не мають. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved