Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

20 січня 2015 року КП «РВУВКГ» Рубіжанської міської ради звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 1337,82 гривень, в тому числі сума основного боргу - 1101,49 гривень, інфляційні нарахування 176,49 гривень, 3% річних - 59,84 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 24 липня 2002 року було утворено юридичну особу КП «РВУВКГ», яка надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення фізичним та юридичним особам міста. Також позивач вказує, що [PERSON] є його абонентом (особистий рахунок [NUMBER]), що між підприємством та відповідачем встановилися зобов'язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг; тариф на послуги централізованого водопостачання та водовідведення для споживачів (населення) встановлений рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 25.06.2008 року № 37/2 у період з 01.07.2008 року по 31.08.2010 року складав 2,56 гривні за 1 куб. м. за послуги з централізованого водопостачання, а також 3,25 гривні за 1 куб. м. (з урахуванням ПДВ) - за послуги з централізованого водовідведення. У період з 01.09.2010 року тариф на вказані послуги був встановлений рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 20.07.2010 року № 362 та складає 3,06 гривні за 1 куб. м. за послуги з централізованого водопостачання та 5,70 гривень за 1 куб. м. (з урахуванням ПДВ) - за послуги з централізованого водовідведення. Свої зобов'язання підприємство виконало, надавши відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідач отримав послуги, будь-яких претензій щодо якості чи порядку надання зазначених послуг відповідач не висував. [PERSON] не здійснював оплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач і просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 02.03.2015 року подав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує (а.с. 15). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. 01.04.2015 року відповідач подав до суду заяву, в якій просить застосувати позовну давність та розстрочити погашення боргу з причини важким матеріальним становищем (а.с. 27-28). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в цивільній справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.12.2014 року у справі № 425/2981/14-ц (провадження № 2-2/425/530/14) відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради заборгованості за надані комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з січня 2009 року по жовтень 2014 року у розмірі 1337,82 гривень (а.с. 4). Рішенням Рубіжанської міської ради від 24 липня 2002 року було утворено юридичну особу Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області для надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення фізичним та юридичним особам міста. Відповідач [PERSON] є абонентом КП «РВУВКГ» та отримує від нього послуги, між відповідачем та позивачем встановилися зобов'язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого водопостачання та водовідведення). Згідно п. 1 ч. 1 ст 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року послуги з централізованого постачання та водовідведення є різновидом житлово-комунальних послуг в залежності від функціонального призначення. Відповідно ч. 22 Закону Украни «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; аналогічне положення міститься й в п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» . Згідно зі ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Тариф на послуги з централізованого водопостачаня та водовідведення встановлений для споживачів (населення) рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 362 від 20.07.2010 року. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Свої зобов'язання підприємство виконало, надавши відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідач отримав послуги, будь-яких претензій щодо їх якості чи порядку надання відповідач не висував. [PERSON] в свою чергу порушив зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка станом на 01.11.2014 року становить 1337,82 гривні (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, що міститься в справі станом на 01.11.2014 року розмір основного боргу складає 1101,49 гривень, інфляційні втрати складають 176,49 гривень, 3% річних 59,84 гривень, загальна сума заборгованості становить 1337,82 гривень. 01.04.2015 року відповідачем до суду була подана заява, в якій він просить застосувати позовну давність (а.с. 27). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості особового рахунку позивач просить стягнути з відповідача заборгованість послуги з 01.01.2009 року по 31.10.2014 року у розмірі 1337,82 гривень, проте доказів про те, що позивачем вчинялися будь-які дії, що свідчили про переривання строку позовної давності відповідно до положень ст. 264 ЦК України або про поважність причин пропуску строку позовної давності з 08.10.2009 року по 27.02.2014 року матеріали справи не містять. Лише 05.12.2014 року ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (а.с. 5). Таким чином, позивачем лише 05.12.2014 року було вчинено дію, що свідчить про переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України. З позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення позивач звернувся до суду 20.01.2015 року. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню заборгованість за період з 05.12.2011 року, тобто за три роки, що передували моменту переривання строку позовної давності (ухвала про відмову у видачі судового наказу від 05.12.2014 року) по 31.10.2014 року (згідно з розрахунком заборгованості - а.с. 5) у сумі 812,75 гривень (заборгованість на 01.11.2014 року складала 1101,49 гривень, на 01.12.2011 року - 288,74 гривень: 1101,49 - 288,74 = 812,75 гривні). Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2009 року по 04.12.2011 року, суд вважає ці вимоги обґрунтованими, проте судом вбачається сплив строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, через те, суд приходить до висновку про можливість застосування позовної давності та відповідно до приписів ст. 267 ЦК України відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідача в частині стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2009 року по 04.12.2011 року в сумі 288,74 гривень за пропуском позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що з врахуванням часткового задоволення вимог в частині стягнення заборгованості 3% річних підлягають стягненню з відповідача у розмірі 53,30 гривень, в частині стягнення 3% річних у розмірі 6,54 гривні слід відмовити (59,84 - 53,30 = 6,54 гривень). Також з врахуванням часткового задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу, інфляційні втрати за період з 05.12.2011 року по 31.10.2014 року підлягають стягненню у розмірі 169,69 гривні, в частині стягнення 6,80 гривень слід відмовити (176,49 - 169,69 = 6,80 гривень). Також, у своїй заяві від 01.04.2015 року відповідач просить надати йому розстрочення погашення боргу, в зв'язку з важким матеріальним становищем, яке підтверджується довідкою з Управління ПФУ у місті Рубіжному про розмір його пенсії у 728,73 гривні на місяць. Суд, враховуючі рівень щомісячного доходу відповідача, з метою реального виконання рішення суду відповідачем, приходить до висновку про можливість розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1035,74 гривень на 12 місяців з дня набрання законної сили рішенням суду рівними щомісячними платежами по 86,31 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень, розстрочення стягнення судового збору не передбачено цивільним процесуальним законодавством.

Outcome: partial