Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явлених позовів. 1.1. В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним первісним позовом та посилається на те, що 27 жовтня 2007 року сторони уклали шлюб. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Не зважаючи на цю обставину, позивач не бажає проживати однією сім`єю з [PERSON] . Ця обставина свідчить про те, що продовження шлюбу буде суперечити його інтересам. Крім того, він не зловживає спиртними напоями, не палить, має добре оплачувану роботу, яка дає йому змогу створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Позивач приймає участь в утриманні та вихованні дочки [PERSON] . Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб з [PERSON] та визнати місце проживання дитини з позивачем. 1.2. [PERSON] пред`явила зустрічний позов та посилається на те, що вона також не зловживає спиртними напоями, працевлаштована та спроможна створити достатні умови для проживання та нормального розвитку дочки [PERSON] . Водночас, дитина досягла лише п`ятирічного віку. Тому [PERSON] просить суд визначити місце проживання її дочки [PERSON] з відповідачем. 2. Процесуальні дії, вчинені у цивільній справі. 2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 січня 2018 року (а.с.32-33 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 травня 2018 року (а.с.68-69 т.1) зустрічний позов був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року (а.с.108-109 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року (а.с.121-122 т.2) було зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради скласти висновок про визначення рекомендованого місця проживання [PERSON] . 3. Позиції учасників цивільного процесу щодо пред`явлених позовів. 3.1. У судовому засіданні [PERSON] підтримує первісний позов та просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. 3.2. [PERSON] та її представник [PERSON] визнають первісний позов лише в частині вимоги про розірвання шлюбу та заперечують проти визначення місця проживання дитини з позивачем. Крім того, вони підтримують зустрічний позов та наполягають на його задоволенні. 3.3. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Павленко Л.В. не з`явилась у судове засідання та подала заяву (а.с.134 т.2), в якій вона підтримує зустрічний позов та просить розглянути цивільну справу в її відсутності. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. 27 жовтня 2007 року [PERSON] уклав з відповідачем шлюб, зареєстрований ВРАЦС Бориспільського МРУЮ, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за №733. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 жовтня 2007 року (а.с.9 т.1). 4.2. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 4 січня 2013 року (а.с.10 т.1). 4.3. У судовому засіданні сторони визнали, що вони припинили проживати однією сім`єю. У суду відсутні сумніви щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання. На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. 4.4. Спірні правовідносини регулюються главою 11 «Припинення шлюбу» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя», главою 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України. 5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права та стала судова практика. 5.1. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірван-ня. 5.2. Згідно з ч.1, ч.2 ст.112 цього Кодексу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 5.3. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. 5.4. Згідно з абз.2 ч.3 ст.115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. 5.5. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.14 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначене питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. 5.6. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 5.7. Згідно з ч.1, ч.2 ст.161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 5.8. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18), згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, судам при прийнятті рішень належить надавати перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Декларація прав людини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частини першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Зокрема, у статті 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є благонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова участь приділяється якнайкращому забезпеченню дитини (стаття 3), узгоджується з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. б. норми процесуального права. 5.9. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом. 5.10. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовір-ність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 5.11. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.106 цього Кодексу учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. В такому висновку зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 5.12. Згідно з ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Встановлено, що ані [PERSON] , ані відповідач не бажають проживати однією сім`єю. Ця обставина переконливо свідчить про те, що продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та [PERSON] . 6.2. З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між [PERSON] та відпові-дачем, допустимо розірвати. 6.3. Допитані у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] показали, що позивач приймає участь в утриманні та вихованні дочки [PERSON] . Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «Украерорух» №7-06-1071 від 24 листопада 2017 року (а.с.25 т.1) вбачається, що [PERSON] працює в ДП «Украерорух» на посаді інженера та отримує заробітну плату, достатню для забезпечення нормального розвитку дитини. Зі змісту акта обстеження житлово-побутових умов позивача (а.с.47-48 т.1) вбачається, що [PERSON] створив належні умови для проживання дочки [PERSON] . Зокрема, дитина забезпечена місцем для сну та ігор, має всі необхідні речі, предмети гігієни, багато іграшок та книжок. Позивач позитивно характеризується за місцем роботи, не зловживає алкогольними напоями та не веде асоціальний спосіб життя. 6.4. Зі змісту акта обстеження житлово-побутових умов відповідача (а.с.118 т.2) вбачається, що дитина залишилась проживати з [PERSON] . Вона створила належні умови для проживання, виховання та утримання її дочки [PERSON] . Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-59/1-280 від 19 лютого 2018 року (а.с.57 т.1) вбачається, що відповідач працює в ДП «МА «Бориспіль» на посаді чергового залу та отримує заробітну плату, достатню для забезпечення нормального розвитку дитини. [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, не зловживає алкогольними напоями та не веде асоціальний спосіб життя. 6.5. Аналіз наведених обставин свідчить про те, що [PERSON] та відповідач мають однакові умови для забезпечення утримання та виховання їх дочки [PERSON] . Більший розмір заробітної плати позивача не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з батьком. Натомість, [PERSON] є семилітньою дівчиною. Тому висновком органу опіки та піклування, погодженим рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №809 від 28 жовтня 2019 року (а.с.128-129 т.2), з урахуванням віку та статі дитини місце проживання [PERSON] рекомендовано визначити з матір`ю. 6.6. В матеріалах цивільної справи міститься також висновок за результатами психологічного дослідження №ED-1734-4-1332.19 від 23 травня 2019 року (а.с.98-116 т.2). Однак в цьому висновку відсутнє попередження експерта [PERSON] , який проводив психологічне дослідження, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Ця обставина свідчить про те, що вказаний висновок експерта не відповідає вимогам, передбаченим ч.5 ст.106 ЦПК України, та є недопустимим доказом в розумінні ч.1 ст.77 цього Кодексу. 6.7. З огляду на це суд вважає, що місце проживання [PERSON] слід визначити з її матір`ю [PERSON] . 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.2. [PERSON] сплатив судовий збір в загальному розмірі 1280 гривень (640 х 2). Ці обставини підтверджуються квитанціями (а.с.1, 28 т.1). Крім того, [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.50 т.1). Первісний позов задоволений лише частково, а зустрічний позов задоволений в повному обсязі. 7.3. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень. Крім того, з [PERSON] на користь відповідача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: partial