Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

21 серпня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 22251 грн. 55 коп. Обгрунтувала позивач свій позов тим, що в день звільнення з роботи за сумісництвом відповідач не провів з нею повного розрахунку, як це передбачено ст. 116 КЗпП України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на скрутне фінансове становище, та надав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач з 06.08.2018 була прийнята на роботу за сумісництвом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», що підтверджується витягом з наказу від 06.08.2018 № 111/к (а/с 4). Відповідно до наказу № 66/к від 25 квітня 2019 року позивача звільнено з роботи за сумісництвом згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а/с 5). Згідно довідки від 09 вересня 2019 року № 466/180, наданої відповідачем до відзиву, вбачається, що заборгованість по заробітній платі Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» перед позивачем станом на 01 вересня 2019 року становить 22251 грн. 55 коп. Позивач зверталася до відповідача з проханням виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але така вимога задоволена не була. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved