Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

21 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою № 26, розташованою в житловому будинку № 4 по вулиці Войнової в місті Павлограді Дніпропетровської області. Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить квартира № 26 в житловому будинку № 4 розташованому по вул. Войнової в місті Павлограді Дніпропетровської області. В вищезазначеній квартирі зареєстровано місце проживання доньки позивача [PERSON] та онука [PERSON]. Відповідачі з липня 2013 року не проживають у вищезазначеній квартирі без будь-яких поважних причин, за комунальні послуги не сплачують. У звязку з тим, що відповідачі зареєстровані за адресою знаходження вищезазначеної квартири, позивач не має можливості скористатися пільгами по житлово-комунальним послугам. Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 2006 року, виданого відділом по обліку та розподілу житлової площі, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 червня 2014 року, [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], [INFO], 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Свідоцтво зареєстровано за № 1-1982 та посвідчено державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] На підставі договору дарування 3/5 часток квартири від 24 листопада 2017 року, [PERSON], [INFO], прийняла від [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], 3/5 часток квартири за № 26 у будинку № 4 по вул. Войнової у м. Павлоград. Таким чином, [PERSON] є власником квартири за № 26 у будинку №4 по вул. Войнової у м. Павлоград. Вищевказане підтверджується інформаційною довідкою № 145237366 від 14.11.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно. У вищевказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідками № 4800 від 26.11.2018 року та № 4801 від 26.11.2018 року, виданими відділом по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради Дніпропетровської області. Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-КИ № 353707 від 23 травня 1981 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФС № 590121, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Южно-Сахалінськ агенства реєстрації актів цивільного стану Сахалінської області 07 серпня 2015 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 07 серпня 2015 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 1115. Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ № 447899 від 12 липня 2013 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту про фактичне непроживання, складеного 18 вересня 2018 року головою обєднання співвласників багатоквартирного будинку Войнової, 4 [PERSON]., у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають [PERSON] та [PERSON] з липня 2013 року. Акт складено в присутності та підписаний сусідами [PERSON] (кв. 18), [PERSON] (кв. 27), [PERSON] (кв. 22). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved