Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути на свою користь з відповідача заборгованість у сумі 38766,20 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 387,66 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 05.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ODXRRX10350307, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5291,01 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, у порушення зазначених умов договору відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 38766,20 грн., через що позивач змушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу слухати в її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.17). У судове засідання відповідач не з'явився, але на адресу суду повернулися конверти з відміткою «Укрпошта» про те, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с.31). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При викладених обставинах суд вважає, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 05.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ODXRRX10350307 від 05.09.2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5291,01 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-12). Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. Однак відповідач не виконав умов договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 09.09.2013 року складає 38766,20 грн., з них: - 3944,41 грн. - заборгованість за кредитом; - 252,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 119,07 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 32128,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1822,20 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № ODXRRX10350307 від 05.09.2008 року (а.с.4-5). Пунктом 3.3.3.а. умов кредитного договору передбачено право банку у разі порушення позичальником прав договору вимагати дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. На підставі ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, та підлягають судовому захисту.

Outcome: approved