Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

20 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на його утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що його мати [PERSON] з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15.04.2019 року, та від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON] (позивач по справі), [INFO] , який після досягнення повноліття продовжує навчання у Страсбурському Університеті (Франція) за спеціальністю «Бакалавріат 1-ий курс Науки про життя: основна програма», факультет наук про життя (на теперішній час зарахований на 2 курс), та не має можливості самостійно отримувати заробіток, в той час як навчання у Франції потребує значних фінансових витрат. Позивач вказує, що відповідач уникає виконання своїх батьківських обов`язків по його утриманню, а саме в добровільному порядку сплачувати грошові кошти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовляється. Разом із тим, відповідач має постійне місце роботи, працює на посаді завідуючого хірургічним відділенням 1 Міської клінічної лікарні, крім основного місця роботи, отримує дохід від приватної медичної практики. Крім того, має рухоме та нерухоме майно, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Зважаючи на викладене, посилаючись на зазначені в позові обставини, позивач вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до припинення навчання, на підставі чого просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 серпня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.28-29). Відповідно до письмового відзиву [PERSON] останній з позовом не погодився, зважаючи на ту обставину, що в провадженні суду знаходиться інший позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки від попереднього шлюбу, а тому вважає, що розмір аліментів на сина, який продовжує навчання, підлягає стягненню у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) із розрахунку 1/3 частки на двох дітей. Крім того, відповідач вказує, що він з 21.06.2019 року одружений з [PERSON] та на його утриманні знаходиться також її неповнолітня донька [PERSON] . На підставі викладеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову але не більше, ніж до досягнення сином 23 років (а.с.35-37). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, надавши відповідні пояснення. Представник відповідача у судовому засіданні з позовом погодився частково, визнавши позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, заперечивши в частині доводів сторони позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини, з огляду на те, що він зобов`язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки від попереднього шлюбу, а також наразі має інших осіб на своєму утриманні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення сторони відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та гр. [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 08 серпня 1998 року, який було розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2019 року (а.с.14-15). Від вказаного шлюбу в них народився син - [PERSON] (позивач по справі), [INFO] , його батьком є [PERSON] - відповідач у справі, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (виданого повторно) від 10 серпня 2017 року (а.с.9-10, 11). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] у вищевказаному шлюбі, про що 30.04.2013 року складено відповідний актовий запис №452, та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 30.04.2013 року (а.с.47). Згідно зі змістом позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, оскільки продовжує навчання та через це потребує матеріальної допомоги, яку батько має змогу надавати. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) на користь сина, який продовжує навчання, до досягнення ним 23-річного віку. Згідно з ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем у зазначеній частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення по даній справі на підставі наявних доказів. Повнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 18 липня 2018 року №5312-1820221-2018 (а.с.12). Згідно з довідкою з місця навчання 2018/2019, а саме Страсбурзького Університету, від 15 вересня 2018 року засвідчено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зарахований на 2019/2019 навчальний рік за спеціальністю «Бакалавріат Науки про життя основна програма», навчається та є студентом 1-го курсу факультету Науки про життя зазначеного учбового закладу (а.с.13). Крім того, згідно з довідкою про навчання в Університеті 2019/2020 від 02 вересня 2019 року, вбачається, що позивач зарахований на навчальний рік 2019/2020 для отримання диплому за спеціальністю «Бакалаврат з наук про життя: молекулярна та клітинна біологія», та наразі є студентом 2 курсу Страсбурзького Університету (а.с.57, 58). Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання не надає. Разом з тим, суд вважає, що відповідач [PERSON] має змогу надавати утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання, та потребує допомоги батька, оскільки відповідачем не надано суду доказів протилежного. При цьому суд зазначає, що відповідач є особою працездатного віку (а.с.21-23), має постійне місце роботи, рухоме та нерухоме майно на праві власності (а.с.17-18, 19-20), відсутні відомості щодо його захворювань тощо, що встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи. Як зазначено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, аналіз змісту ст.198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Згідно з ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, при визначенні розміру аліментів суд на підставі ст.182 Сімейного кодексу України бере до уваги матеріальний стан сторін, а також що повнолітня дитина відповідача навчається за кордоном, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати своєму сину. Крім того, при вирішенні даної справи суд бере до уваги доводи сторони відповідача про те, що [PERSON] має й інші аліментні зобов`язання та утриманців, зокрема, від попереднього шлюбу з [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с.47), стосовно якої має аліментні зобов`язання. Так, згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11.09.2019 року задоволено позов [PERSON] та вирішено стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30 липня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, за змістом положень ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. При цьому відповідно до ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України судом враховується обов`язок та можливість утримання повнолітньої дитини в період навчання також і матір`ю позивача - [PERSON] , на яку законом також покладений обов`язок щодо надання відповідної матеріальної допомоги. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку на період до закінчення навчання сина, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, та саме вказаний розмір аліментів не є непомірним для відповідача, відповідатиме як інтересам позивача, так і не порушуватиме законних прав та інтересів інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача. Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць суд вважає допустити до негайного виконання. На підставі викладеного

Outcome: partial