Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

19 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час за вказаною адресою зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Від шлюбу із останнім вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Однією сім'єю з чоловіком вони фактично проживали до березня 2010 року, після чого останній залишив їх з донькою і з цього часу проживає в [ADDRESS]. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день та місце розгляду справи (а. с. 33). Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а. с. 35). Заслухавши позивачку [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що рішенням Білопільського районного суду від 03 листопада 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON]. Вказаним вище рішенням суду встановлено, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, що сторони у справі проживають окремо з березня 2010 року (а. с. 8). На підставі рішення Білопільського районного суду Сумської області від 31 січня 2013 року позивачка є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 5-6). З довідок Марківської сільської ради від 11 квітня 2013 року та від 26 травня 2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований [ADDRESS], але фактично за даною адресою не проживає (а. с. 13-14). Згідно з актом обстеження від 26 травня 2015 року, [PERSON] зареєстрований у будинку, розташованому по [ADDRESS], однак з 2012 року останній за місцем реєстрації не проживає, а мешкає без реєстрації в помешканні матері [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час не є членом сім'ї позивачки [PERSON], не є власником або наймачем будинку, розташованого по [ADDRESS], який належить останній на праві власності, тривалий час не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрований у ньому, не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним позивачці на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved