Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. 1.1. В квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що він працював в ФГ «Корсойл-Агро» на посаді техніка-технолога з виробництва та переробки продукції тваринництва. Наказом директора ФГ «Корсойл-Агро» №02-к від 29 січня 2018 року позивач був звільнений з роботи у зв`язку з прогулом (відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Однак ще 18 січня 2018 року позивач подав заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням з 28 січня 2018 року. Крім того, в період часу з 18 січня 2018 року до 28 січня 2018 року [PERSON] виконував посадові обов`язки. Ці обставини свідчать про те, що позивач був незаконно звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, адже він підлягав звільненню з роботи виключно на підставі ст.38 КЗпП України. В такому випадку у відповідача виник обов`язок виплатити [PERSON] заробітну плату за період часу з 18 січня 2018 року до 28 січня 2018 року в розмірі 1200 гривень та вихідну допомогу в розмірі 11169 гривень. Однак ФГ «Корсойл-Агро» ухиляється від виконання не тільки цих обов`язків, а також в період часу з 30 січня 2018 року до 25 березня 2018 року ухилявся від проведення розрахунку з позивачем та видачі йому трудової книжки. Ця обставина свідчить про те, що у відповідача виник обов`язок виплатити середній заробіток в розмірі 9998 гривень 91 копійки. Крім того, у зв`язку з затримкою розрахунку [PERSON] зазнав душевні переживання. У такий спосіб йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 22000 гривень. Тому [PERSON] просить суд визнати незаконним та скасувати наказ директора ФГ «Корсойл-Агро» №02-к від 29 січня 2018 року, змінити формулювання звільнення позивача з роботи: «за прогул, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України» на «за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України», стягнути з ФГ «Корсойл-Агро» заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 1200 гривень, вихідну допомогу в розмірі 11169 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 9998 гривень 91 копійки та моральну шкоду в розмірі 22000 гривень. 2. Процесуальні дії, вчинені у цивільній справі. 2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 18 квітня 2018 року (а.с.29-30) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 липня 2018 року (а.с.37-38) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 3.2. Представник ФГ «Корсойл-Агро» не з`явився у судове засідання. Він завчасно у встановленому порядку неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.33) та довідкою про доставку sms-повідомлення (а.с.79). Крім того, представник ФГ «Корсойл-Агро» подав відзив (а.с.40-42), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. [PERSON] працював в ФГ «Корсойл-Агро» на посаді техніка-технолога з виробництва та переробки продукції тваринництва. Ця обставина підтверджується копією трудової книжки, оформленої на ім`я позивача (а.с.10-11). 4.2. 18 січня 2018 року [PERSON] подав заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням (а.с.44). 4.3. Наказом директора ФГ «Корсойл-Агро» №02-к від 29 січня 2018 року (а.с.46) [PERSON] був звільнений з роботи у зв`язку з прогулом (відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. 4.4. Спірні правовідносини регулюються главою ІІІ «Трудовий договір», главою VII «Оплата праці» та главою XV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України. 5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права та стала судова практика. 5.1. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власний або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. 5.2. Згідно з ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (стаття 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. 5.3. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. 5.4. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою законом прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). 5.5. Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 5.6. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 5.7. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 5.8. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункту) закону. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. 5.9. Згідно з ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. б. норми процесуального права. 5.10. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5.11. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 5.12. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверд-жують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 5.13. Згідно з ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Зі змісту заяви про звільнення з роботи від 18 січня 2018 року (а.с.44) вбачається, що [PERSON] не вказав жодної обставини, передбаченої ч.1 ст.38 КЗпП України, яка звільняла його від виконання посадових обов`язків протягом двох тижнів після попередження про розірвання трудового договору. Однак зі змісту доповідної (а.с.47) та актів про відсутність на роботі працівника (а.с.48-54) вбачається, що позивач припинив виконувати посадові обов`язки та не з`явився на роботу 18, 19, 22, 23, 24, 25, 26 та 29 січня 2018 року. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подав жодного доказу на підтвердження того, що ухилення ним від виконання посадових обов`язків протягом 8 робочих днів поспіль відбулось з поважних причин. 6.2. В матеріалах цивільної справи міститься копія листа Першого заступника Управління Держпраці у Волинській області №24-60-03/06-06 від 28 березня 2018 року (а.с.13-14), зі змісту якого вбачається, що в табелі обліку використання робочого часу були відсутні відомості про відсутність [PERSON] на робочому місті. Однак ця обставина свідчить лише про те, що всупереч ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» відповідач неналежним чином виконував обов`язок по оформленню табеля обліку використання робочого часу, та жодним чином не спростовує достовірність доповідної (а.с.47) та актів про відсутність на роботі працівника (а.с.48-54). Тому лист Першого заступника Управління Держпраці у Волинській області №24-60-03/06-06 від 28 березня 2018 року не містить інформацію щодо предмета доказування та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. 6.3. Аналіз цих обставин переконливо свідчить про те, що [PERSON] був цілком законно звільнений з роботи у зв`язку з прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. 6.4. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання незаконним та скасування наказу директора ФГ «Корсойл-Агро» №02-к від 29 січня 2018 року, зміни формулювання звільнення позивача з роботи, а також стягнення з ФГ «Корсойл-Агро» заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі 1200 гривень та вихідної допомоги в розмірі 11169 гривень відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог [PERSON] належить відмовити. 6.5. Водночас, зі змісту листа директора ФГ «Корсойл-Агро» №42 від 26 березня 2018 року (а.с.17) вбачається, що відповідач надіслав [PERSON] трудову книжку лише 26 березня 2018 року. Крім того, з виписки з карткового рахунку (а.с.25) вбачається, що ФГ «Корсойл-Агро» виплатило позивачу належну йому заробітну плату 27 березня 2018 року. Ці обставини свідчать про те, що у відповідача виник обов`язок виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку з 29 січня 2018 року до 27 березня 2018 року в розмірі 9998 гривень 91 копійки. Ця обставина підтверджується письмовим розрахунком, викладеним в позовній заяві (а.с.3). Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ФГ «Корсойл-Агро» не подало жодного доказу на спростування достовірності виконаного розрахунку. 6.6. Крім того, у зв`язку з затримкою розрахунку [PERSON] зазнав душевні переживання. Він був позбавлений можливість влаштуватись на нове місце роботи. Ці обставини свідчать про те, що позивачу була заподіяна моральна шкода. Однак затримка розрахунку тривала лише два місяці. Тому розмір заподіяної моральної шкоди становить лише 1000 гривень. Підстави для стягнення з ФГ «Корсойл-Агро» моральної шкоди в більшому розмірі відсутні. 6.7. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 9998 гривень 91 копійки та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Outcome: partial