overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

21.10.2013 року позивач подала в суд позов, який в подальшому був уточнений і відповідно до кінцевої редакції якого просила, в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнути з відповідача компенсацію ? частини вартості автомобілю сідловий тягач «Volvo FН 12» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та ? частини напівпричепу «Krone» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в сумі еквівалентній 16 000 доларів США. В обґрунтування вимог позивач посилалась, що спірне рухоме майно було придбане в період шлюбу з відповідачем, а відтак є спільним сумісним майном подружжя в рівних частках. Відповідач проти позову заперечував, посилався на те, що спірний автомобіль з причепом був придбаний за кредитні кошти, які видавались [PERSON], а оскільки після розірвання з останньою шлюбу він виконав кредитні зобов'язання перед банком за свою колишню дружину і, так як спірне майно було предметом застави в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед банком, він набув права власності на заставлене майно. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року, яке набрало чинності з моменту його проголошення, визнано, що 29 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] фактично відбувся правочин купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав сідловий тягач «Volvo FН 12» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та напівпричеп «Krone» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Оскільки позивач та відповідач перебували в шлюбі з 26 грудня 2003 року по 30 вересня 2011 року, суд приходить до висновку, що спірне рухоме майно, у відповідності ст. 60 СК України, набуте в шлюбі і є спільним сумісним майном подружжя. Відповідач не надав суду доказів, що автомобіль та причеп були придбані за його особисті кошти. Крім того, [PERSON] посилався на те, що кошти для придбання цього майна надавались банком за кредитним договором, укладеним з [PERSON], яка була його дружиною на той час. Не має і правового значення, в силу правовідносин між [PERSON] та [PERSON] стосовно спірного майна, які були встановлені зазначеним вище рішенням апеляційної інстанції, і посилання відповідача на ту обставину, що оскільки він погасив кредитну заборгованість [PERSON] перед банком, то до нього переходить право на заставлене майно у вигляді спірних транспортних засобів. Таким чином,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

21.10.2013 року представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість, яка пов'язана з навчанням в розмірі 12 434 грн. 94 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідач не виконує умови укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечував, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, повідомлень про причини неявки не надійшло, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ № 319 о/с від 10.08.2012 року відповідача [PERSON] зараховано до складу курсантів ХНУВС. 01.09.2012 року між ХНУВС та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Наказом ХНУВС № 153 о/с від 04.07.2013 року рядового міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 63 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Відповідно до п.2.3.6. Договору відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Сума витрат складає 12434,94 гривень. Відповідно до п. 4.4. Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України: Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином.» Згідно ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, відповідно до визначеного умовами договору та норм законодавства, відповідач порушує їх умови неналежним виконанням, і таке порушення надає позивачу право вимагати від відповідача виплат, пов'язаних з навчанням в розмірі 12 434 грн. 94 коп.. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами та підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

21.10.2013 р. позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом, в якому враховуючи уточнені позовні вимоги /а.с. 37/, просять встановити факт володіння [PERSON] на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] у місті Житомирі. Крім того, позивачі просять визнати за ними право власності на ? частини (по ? частині кожному) вказаної квартири у порядку спадкування за законом після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла [INFO] р. При цьому, у позовній заяві вказали, що згадане вище житло належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (батько позивачів), [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.03.1994 р. [PERSON] на час смерті [PERSON] - разом не проживали, оскільки були вже офіційно розлучені. Мотивуючи заявлені вимоги зазначили, що на день смерті матері у квартирі [ADDRESS], позивачі проживали постійно та фактично вступили у володіння даним спадковим майном. В обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] у заяві вказали, що вони є спадкоємцями за законом першої черги, однак не можуть оформити нотаріально право власності на наведене вище спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на згадану вище квартиру. При цьому додали, що ніхто з родичів право власності на спадкове майно не оформляли та на сьогоднішній день на спірне майно не претендує. Позивачі у судовому засіданні, яке відбулось 13.01.2014 р., позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Уповноважений представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з викладених у позові підстав. /а.с. 42-43/ Відповідач свого уповноваженого представника у судові засідання 10.12.2013 р. та 13.01.2014 р. не направляв, про час і місце розгляду справи був завчасно повідомлений судом у відповідності до норм, встановлених статтями 74-76 ЦПК України. Заперечень на дану позовну заяву до суду не надходило, щодо поважності причин відсутності, суд не повідомлено. Зважаючи на те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням, які передбачені ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

21.10.2013р. Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 31369,84 гривень. У позові зазначили, що 30.05.2007р. між Банком та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3960,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з невиконанням умов договору, у відповідача виникла заборгованість яка складається з суми заборгованості за кредитом, суми заборгованості по процентам, суми заборгованості по комісії, суми пені та штрафу, на загальну суму 31369,84 гривень. Посилаючись на наведене просили стягнути з [PERSON] вищезазначену суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 30.05.2007р. [PERSON] на підставі заяви Позичальника № NККХRRС10790063, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка») (Стандарт)), отримав кредит у розмірі 3960,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підпис відповідача [PERSON] на «Заяві Позичальника» № NККХRRС10790063, від 30.05.2007р. свідчить про те, що останній ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, виразив свою згоду з тим, що зазначена Заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка») (Стандарт)) є договором між Банком та ним про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань не виконав. Внаслідок чого у відповідача станом на 07.10.2013р. виникла заборгованість по кредиту у розмірі 31369,84 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 608,82 грн., заборгованість по процентам - 7514,73 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1139,13 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 20137,17 грн., штраф (фіксована частина ) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1469,99 грн. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 313,70 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

21.10.2014 до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшов цивільний позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яким представник позивача Рябоконь Н.С. просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 9 798.55 грн. заборгованості за кредитним договором №008-056539/13-00938-вкл-к від 11.04.2013, а також 243.6 грн. витрат понесених позивачем при сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 11.04.2013 договору, відповідач отримав кредит у розмірі 5 647.45 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою за його користування 0.1% на рік. Відповідач, в порушення умов укладеного договору не належним чином виконував взяті зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за його користування, в зв'язку з чим допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 20.08.2014 склала 9 798.76 грн., яку представник позивача просить стягнути на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала суду заяву, якою просила провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, позов просила задовольнити. Позивач повідомлявся про час і місце розгляду справи за встановленим у законному порядку місцем його проживання, тобто був повідомленим в силу частини 5 статті 74 ЦПК України. Врахувавши думку представника позивача, висловлену у заяві про розгляду справи за її відсутності, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

21.10.2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів (а.с.1-3). Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем 27.09.2008 р. зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Шлюбні відносини фактично припинили своє існування з 07.01.2014 р.. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить шлюб з відповідачем розірвати; стягнути з нього на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просить шлюб розірвати; прізвище залишити «[PERSON]». В судовому засіданні відповідач позов визнав частково; на розірвання шлюбу згоден; аліменти згоден платити у розмірі 30 % заробітку; він працює. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 27.09.2008 р., актовий запис № 1708 (а.с.5), від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] батьками яких вони являються (а.с.9-10). Суд, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, прийшов до висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення у даній справі. Батьки зобов'язані утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, що передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей - не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини і відповідача, обставини даної справи, і вважає за необхідне

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

21.10.2014р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 19.11.2011 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції , актовий запис № 653. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.11.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб існує лише формально, оскільки з березня 2014 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження сім'ї та спільне проживання суперечить її інтересам. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками у журналі вихідної кореспонденції суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

21.10.2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу ) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Просить його задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав. Просить позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причому обов'язок утримувати дитину є рівним обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як видно з матеріалів справи, сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с.3). Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою ПАТ КУ «КомЄнергоБердянськ»(а.с.4). Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач працює в приватному підприємстві торговим представником, має стабільну заробітну плату. Зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнав, тому з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне позов задовольнити і визначити розмір аліментів на користь позивача у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 21.10.2014р. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути також судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

21.10.2014 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] яким просить позбавити відповідача права користування квартирою [ADDRESS]. Вказують що є власниками зазначеної квартири. Відповідач 1994 р.народження є їх онукою, та в квартирі не проживає з нарордження. Позивачі надали суду заяви про підтримання позову, згоду на заочний порядок, та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена через житловий орган за місцем реєстрації відповідно до ст.76 ч.3-4 ЦПК України, оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає. Дослідивши письмові докази, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] з 06.04.1994 р.в порядку приватизації, та спадкування, своє право на нерухомість зареєстрували у встановленому порядку а.с.6-9. Згідно довідки з місця проживання та акту а.с.10-11 у вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], 1994 р.народження, яка у вказаному житлі не проживає з 1994 року. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, та як член сім'ї власника житла, може бути позбавлений правом користування житлом. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - в разі позбавлення права користування житлом, особа знімається з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду. Тому зняття з реєстрації особи на підставі зазначеного рішення суду є обов'язком органу ДМС згідно закону. На підставі ст.405 ч.2 ЖК України,

Outcome: approved