Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

21.08.2020 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Центру надання адміністративних послуг м. Южноукраїнська, Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на майно. В обгрунутвання позову зазначають, що після смерті [PERSON] та [PERSON] , які були батьками [PERSON] , залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями є також її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] , яка не скористалась своїм правом на прийняття спадщини. У зв`язку з тим, що свідоцтва про право власності видані Органами приватизації житла [PERSON] та [PERSON] , містять розбіжності в визначенні часток всіх співвласників квартири [ADDRESS] , вся квартира не складає цілу частку. Дана розбіжність часток у правовстановлюючих документах, унеможливлює встановлення складу спадкового майна та видачу свідоцтва про право на спадщину, а тому нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. У зв`язку з цим позивачі просили встановити відповідний розмір часток всіх співвласників квартири та визнати за ними право власності на вказані частки квартири. Сторони в судове засідання не з`явились, направили на адресу суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивачі зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі вказали, що не заперечують проти задоволення позову. Оскільки матеріали справи містять достатньо даних щодо прав та взаємовідносин сторін, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідачі визнали позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому провадженні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням визнання позову відповідачами, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] набута у власність [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , за результатами приватизації житла в Україні, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі до 15.07.1982 року (а.с. 15). Мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). За рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04.05.1982 року, [PERSON] було вселено в спірну квартиру [ADDRESS] , та виділено [PERSON] кімнату площею 17.2 кв.м, [PERSON] - кімнату площею 10.3 кв.м. Місця загального користування залишено в спільному користуванні (а.с. 21). Указом Президії Верховної Ради УРСР від 2 квітня 1987 р. новозбудованому пункту Південно-Української атомної електростанції Костянтинівка-2 присвоєно найменування м. Южноукраїнськ і віднесено до категорії міст обласного підпорядкування (Відомості Верховної Ради УРСР, 1987, № 15, ст. 262), а згідно з рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради народних депутатів від 26.10.1994 № 439 «Про присвоєння найменувань вулиць і обліку поштових номерів об`єктів розміщених на території селітебної зони міста» житловий будинок під будівельним номером по ГП № 49 було віднесено до проспекту Комуністичного з №1. 04.10.1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с. 16). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка 08.10.2010 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на - [PERSON] (а.с.11,12). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації житла ВП «ПУ АЕС» ДП НАЕК 04.11.1999р., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належить по 0.2214 загальної плащі квартири [ADDRESS] , кожному (а.с. 22). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому 05.12.2008р., [PERSON] на праві спільної власності належить по 0.250 загальної плащі квартири [ADDRESS] (а.с. 23). На підставі розпорядження Южноукраїнського міського голови № 19-р від 18.01.2016 «Про перейменування вулиць та проспектів у місті Южноукраїнську», «проспект Комуністичний» було перейменовано в «проспект Соборності». [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис за №7, [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис за №254 (а.с. 17, 18). З витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі, вбачається, що після смерті [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані спадкові справи (а.с. 19, 20). Згідно положень ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Згідно п. 224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року, передбачено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Аналогічна правова позиція міститься в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, що визначено ч.1 ст. 1267 ЦК України. У зв`язку з тим, що розбіжність в частках всіх співвласників квартири [ADDRESS] , не складає цілої частки, 04.03.2020 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (а.с. 31). 17.03.2020 року виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради позивачу [PERSON] було відмовлено у виправленні помилки у розрахунках часток права власності квартири [ADDRESS] ,у зв`язку з тим, що припили своє існування органи приватизації ВП «ЮУ АЕС» та Южноукраїнського міськвиконкому (а.с. 32). Стаття 355 ЦК України передбачає, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна (ст. 357 ЦК України). Згідно з п. 2 будівельних норм СНіП 2.08.01-89 «Житлові будинки» (Додаток № 2 «Правила підрахунку площі квартир у будинках і гуртожитках, житлової площі гуртожитків, площі житлових споруд, площі приміщень, будівельного об&apos;єму, площі забудови і поверховості житлових приміщень»), які діяли на час приватизації [PERSON] та [PERSON] своїх часток квартири, загальну площу квартир визначали, як суму площ їх приміщень, вбудованих шаф, а також лоджій, балконів, веранд, терас і холодних кладових, що підраховуються з наступними знижувальними коефіцієнтами: для лоджій - 0,5 від площі самої лоджії, для балконів і терас - відповідно 0,3, для веранд і холодних кладових - 1,0, і, як наслідок, подальший розрахунок часток в їх кінцевому варіанті має суттєві помилки. За результатами проведення аналізу та математичних розрахунків часток та площ, які перебували у власності [PERSON] , її дітей та [PERSON] , згідно свідоцтв про право власності на житло, з урахуванням площі місць загального користування, вбачається помилка визначення часток всіх співвласників. Суд повністю погоджується з приведеними позивачами розрахунками, а тому, зважаючи на наявні арифметичні помилки у визначенні часток і площ співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в період отримання ними свідоцтв про право власності на житло та виготовлення технічних паспортів, правильним слід вважати наступний розрахунок часток співвласників: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Площа квартири, що перебувала у їх власності / загальна площа квартири (49,6 м2) / 3 32,975 / 49,6 /3 = 0,2216 Правильна частка від загальної площі квартири, яка перебувала на праві приватної власності у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] становила по 0,2216. [PERSON] . Площа квартири, що перебувала у його власності / загальна площа квартири (49,6 м2) 16,625 / 49,6 = 0,3352 Правильна частка від загальної площі квартири, яка перебувала на праві приватної власності у [PERSON] становила 0,3352. Відповідно до пункту 3.2 глави 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Відповідно до п.3.7 цієї ж Інструкції в редакції, чинній на момент реєстрації права власності, розрахунок розміру часток у спільній частковій власності на квартири, що приватизуються, провадиться відповідно до додатка 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.92 N 56. Приклад розрахунку часток у квартирі багатоквартирного житлового будинку наведено в додатку 4 до цієї Інструкції. З додатку 4 Інструкції в редакції, чинній на момент реєстрації права власності, вбачається, що після обчислення частки кожного із співвласників необхідно зробити перевірку шляхом складання, щоб впевнитися в тому, що сума часток дорівнюватиме одиниці. Судом встановлено, що 0.2216х3+0.3352=1. Оскільки неточності, помилки і розбіжності щодо неузгодженості часток квартири, які перебувають у власності співвласників, унеможливлює подальше, як розпорядження своїми частками у даному майні, так і спадкування відповідних часток після смерті [PERSON] та [PERSON] у даній квартирі, отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно та проведення державної реєстрації речових прав, позивачі звернулись до суду, у зв`язку з порушенням їхнього права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України та ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що позивач самостійно обрав той спосіб захисту порушених прав, який на його думку є ефективним і передбачений спеціальним законодавством (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (Постанова Верховного суду №683/1540/16-ц від 03.09.2018 року. Згідно рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Згідно п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, яке було чинне на момент видачі позивачам свідоцтва про право власності, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності. А додатком №2 вказаного Положення, встановлено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, серед яких, є, зокрема, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування. Пунктом 6 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01 січня 2013 року, органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127, також не передбачена можливість внесення виправлень стосовно розміру часток у спільному майні. Судом встановлено, що право власності [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ,набуто в порядку, передбаченому законом та у відповідності до норм цивільного та житлового законодавства. Проте при обчисленні часток кожного із співвласників у відповідності до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, була допущена помилка, і сума часток не складає єдине ціле. Враховуючи, що спір стосується права власності та його державної реєстрації і виправити помилку в позасудовому порядку жодним чином неможливо, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №19 від 19.08.2020 року, судовий збір в сумі 3 221.10 грн. сплачено позивачем [PERSON] , таким чином з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. З огляду на те, що Центр надання адміністративних послуг м. Южноукраїнська є структурним підрозділом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, суд вважає, що сплачена сума судового збору на користь [PERSON] підлягає стягненню з Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Outcome: approved