Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

19 лютого 2019 року з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали цивільної справим №201/9600/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 вересня 2013 року виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області за актовим записом №19 був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, у зв'язку з чим прізвище останньої «Білюрка» було змінено на прізвище чоловіка «Кочубей». Від цього шлюбу подружжя не має спільних малолітніх або неповнолітніх дітей, проте відповідач відмовляється добровільно розірвати шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення не погоджується, просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. У наданій суду заяві від 25 лютого 2019 року позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, шлюб укладений ним та відповідачем розірвати, винести рішення в судовому засіданні за її відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. 25 лютого 2019 року відповідач також надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення судом. Справу просив розглянути за його відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. Позовні вимоги відповідач також визнав. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 21 вересня 2013 року виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області за актовим записом №19 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим прізвище останньої «Білюрка» було змінено на прізвище чоловіка «Кочубей» (а.с. 5). Судом встановлено,\~що спільне\~життя сторін\~не склалося\~через різні\~погляди на\~життя,\~відсутність в\~родині взаєморозуміння\~з питань\~ведення господарства,\~втрату почуття\~любові та\~поваги. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, строку на примирення не просив, вважає, що сімейні відносини зберегти неможливо. У відповідності до вимог ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У цій справі суд приходить до висновку про те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Зясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення для задоволення позову, оскільки відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачу відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовилась, а відповідач позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку із задоволенням позову суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 1,2). На підставі викладеного,

Outcome: approved