Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

21 січня 2014 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з уточненими у подальшому позовними вимогами до відповідачів про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельні ділянки. В позові зазначив, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих Снігурівською державною нотаріальною конторою, йому належать на праві власності дві земельні ділянки, площею 7,57 гектара та 0,46 гектара в межах території Новоочаківської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Як власник вказаних земельних ділянок він вирішив самостійно їх обробляти, для чого звернувся до відповідачів із заявами про припинення дії договорів оренди, які були укладені між ними та його матір'ю, однак відповідачі повідомили, що повернуть йому земельні ділянки лише після закінчення строку дії договорів. Вважаючи зазначені договори оренди земельних ділянок недійсними через відсутність в них підпису матері та існування на одну земельну ділянку (0,46 гектара) двох договорів оренди укладених з різними орендарями, позивач і звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що його матері на праві власності належали 2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Новоочаківської сільської ради. Після смерті матері від відділу Держкомзему в Березнегуватському районі він дізнався про існування зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок, укладених між його матір'ю та ТОВ «Нива Березнегувате». Згодом дізнався про існування ще одного договору оренди землі (0.46 гектара) укладеного між матір'ю та фермерським господарством «Орбіта». Вважав, що зазначені договори оренди земельних ділянок укладені з порушенням вимог законодавства, оскільки його матір їх не підписувала, з листом про наміри укласти договір вони до неї не зверталися, проект договору не направляли, акт приймання-передачі земельної ділянки не підписували, другий екземпляр договору матері не повернули, орендну плату не сплачували, а тому їх необхідно визнати недійсними. Крім того пояснив, що клопотання про проведення почеркознавчої експертизи існуючого в договорах підпису матері заявляти не бажає, оскільки достовірно знає, що то підпис не її. Представник відповідача фермерського господарства «Орбіта» в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував, пояснив, що 24 грудня 2010 році між матір'ю позивача та фермерським господарством було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,46 гектара строком на 10 років, який було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчить запис у Державному реєстрі земель. Договір оренди мати позивача підписала особисто, другий екземпляр договору отримувала та їй за життя виплачувалася орендна плата. На даний час земельна ділянка обробляється саме фермерським господарством «Орбіта». Порушення, на які вказує позивач, як-то не направлення листа про наміри, проекту договору оренди та не підписання сторонами акту приймання-передачі, не є підставою для визнання його недійсним. Крім того пояснив, що про існування другого договору оренди на цю ж земельну ділянку він дізнався лише після пред'явлення позивачем позову до суду та має намір визнати його недійсним, оскільки він зареєстрований пізніше, ніж їх договір. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником земельних ділянок, площею 7,5712 гектара та 0.4605 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться в межах території Новоочаківської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, які він отримав в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], про що свідчать копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори 21 травня 2013 року за реєстровими номерами 29, 31 (а.с.15,17). Реєстрація позивачем права власності на зазначені земельні ділянки підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданих того ж дня державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори (а.с.16,18). 24 грудня 2010 року між матір'ю позивача [PERSON] та фермерським господарством «Орбіта» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,46 гектара строком на 10 років, який зареєстровано у Березнегуватському реєстраційному окрузі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що того ж дня у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 041048703532 (а.с.46). 19 вересня 2010 року між матір'ю позивача та товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Березнегувате» також було укладено договори оренди земельних ділянок, площею 7,57 гектара та площею 0,46 гектара строком на 5 років, які зареєстровано у відділ Держкомзему у Березнегуватському районі, про що 25 грудня 2010 року та 22 грудня 2011 року відповідно у Державному реєстрі земель вчинено записи за № 041048703416 та № 482110004000624 (а.с.47-48,56-57). До зазначених договорів оренди земельних ділянок між [PERSON] та ТОВ «Нива Березнегувате» були підписані і акти приймання передачі (а.с.49,58). Існування двох зареєстрованих договорів оренди однієї і тієї ж земельної ділянки (0,46 гектара) начальником відділу Держземагенства у Березнегуватському районі пояснюється тим, що запис про реєстрацію договору оренди, який було укладено між [PERSON] та фермерським господарством «Орбіта», помилково було внесено до книги реєстрації договорів по Нововолодимирівській сільській раді Березнегуватського району, а не по Новоочаківській сільській раді, як то необхідно було зробити (а.с.54). На даний час позивач бажає самостійно обробляти належні йому земельні ділянки, однак відповідачі листами від 25 липня та 06 серпня 2013 року відмовилися повернути йому орендовані земельні ділянки, в зв'язку з чим він і звернувся до суду за визнанням договорів оренди земельних ділянок недійсними та зобов'язання відповідачів повернути йому земельні ділянки (а.с.11-12). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що випливають з договору оренди землі та правовідносини, щодо недійсності правочинів. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні. У відповідності до ч.ч.1,2 та 4 ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції на час укладення договору, істотними умовами договору оренди землі зокрема є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду право оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним. Невід'ємною частиною договору оренди землі зокрема є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт приймання-передачі об'єкта оренди. Статтями 18 та 20 зазначеного Закону передбачена обов'язкова державна реєстрація договору оренди землі та набрання ним чинності після реєстрації. Крім того, відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст.215 зазначеного Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою - третьою статті 203 цього Кодексу. Не направлення листа про наміри укласти договір, не направлення стороною проекту договору, не повернення другого екземпляру договору стороні та несплата орендної плати, у відповідності до вимог Закону України «Про оренду землі» та ЦК України, не є підставою для визнання договору оренди землі недійсним, а тому доводи позивача щодо цього є безпідставними. Крім того, не є підставою для визнання договору недійсним і відсутність підписаного між сторонами акту приймання передачі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Як в позовній заяві, так і в судовому засіданні позивачем не зазначено, в чому саме полягає його порушене право в зв'язку з існуванням двох зареєстрованих договорів оренди на одну й ту ж його земельну ділянку, а тому саме по собі існування зазначеного факту підставою для визнання договорів недійсними бути не може. З огляду на викладене, враховуючи, що протягом розгляду справи позивач не вважав за необхідне заявляти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо підпису його матері в договорах оренди земельних ділянок, а зазначені ним доводи не є підставами для визнання договорів недійсними, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed