Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

21.03.2016 позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладеного 09.03.2016 між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]; зобовязання приватного нотаріуса [PERSON] анулювати запис № 13604513 про реєстрацію права власності на вказану частину квартири за [PERSON] та відновити попередній запис про право власності на спірну частину квартири за [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваний договір є фіктивним і удаваним, оскільки вчинений без наміру створити юридичні наслідки, а з метою приховування майна відповідача [PERSON] від звернення на нього стягнення на виконання судового рішення. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов не визнали. Приватний нотаріус [PERSON] не зявилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Допитані в якості свідків представники позивача [PERSON] і [PERSON] показали, що 03.03.2016 в приміщенні Новозаводського районного суду м. Чернігова відбувався розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою з вини відповідача. Під час судового засідання, позивачем було заявлено клопотання про витребування судом відомостей про наявність у відповідача на праві власності майна, з метою подальшого забезпечення позову і накладення на майно відповідача арешту. В суді відповідач стверджував, що нерухомості у власності не має. Втім, як стало відомо в подальшому, 09.03.2016 відповідач [PERSON] уклав зі своєю матірю [PERSON] договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS] і таким чином, унеможливив звернення стягнення на вказану частину квартири, в разі задоволенні судом позову про відшкодування майнової шкоди. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] стверджував, що станом на 03.03.2016 він не знав, що має у власності 1/3 частину квартири [ADDRESS], оскільки батьки йому про це ніколи не розповідали. Після судового засідання матір повідомила йому про це, в звязку з чим він запропонував їй придбати належну йому частину квартири, щоб розрахуватися із [PERSON], якому він заборгував за договором позики 2000 доларів США. Допитана судом в якості свідка [PERSON] показала, що 03.03.2016, після судового засідання її син відповідач [PERSON] запитав у неї, чи має він право на якесь майно, тому вона розповіла про наявність у нього права власності на 1/3 частину квартири. Оскільки син мав боргові зобовязання та враховуючи наявність загрози втрати через це частини квартири, вона запропонувала сину викупити в нього належну йому частину квартири, щоб син зміг погасити наявні в нього борги. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що 14.09.2014 року надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 3000 доларів США строком на один рік. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] видав йому розписку. Протягом року позичальник повернув частинами лише 1000 доларів США. В грудні 2015 року йому стало відомо, що [PERSON] став учасником дорожньо-транспортної пригоди. Побоюючись того, що [PERSON] через це не виконає свої договірні зобовязання, наприкінці січня 2016 року він звернувся до його матері відповідача [PERSON] з вимогою повернення суми боргу в розмірі 2000 доларів. Вказана сума була йому фактично повернута 09.03.2016. Після повернення суми боргу він знищив розписку [PERSON] про отримання позики, при цьому видав йому іншу розписку про те, що не має до [PERSON] претензій з приводу виконання договору позики. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 09.03.2016 відповідач [PERSON] уклав зі співвідповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] (а. с. 42-44, далі Квартира). Продаж частини Квартири здійснено за 53721 грн 67 коп. Вартість Квартири визначена субєктом оціночної діяльності [PERSON] (а. с. 46-56). Після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 1/3 частини Квартири приватним нотаріусом [PERSON] здійснено реєстрацію права власності 1/3 частини Квартири за співвідповідачем [PERSON] (запис № 13604513, а. с. 4). Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно частини першої статті 235 Кодексу удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження укладення відповідачами договору купівлі-продажу 1/3 частини Квартири з метою приховування іншого правочину. Крім того, він не вказав у позовній заяві, який саме правочин відповідачі намагалися приховати укладаючи договір купівлі-продажу, а тому вимога про визнання договору купівлі-продажу частини Квартири удаваним не підлягає задоволенню. В постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-197ц14 сформульовано правовому позицію, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають на меті інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Як випливає з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 83911 грн 50 коп. у відшкодування майнової шкоди та 50000 грн у відшкодування моральної шкоди, що завдані дорожньо-транспортною пригодою, що відбулася з вини відповідача (а. с. 74-76). Показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], які узгоджуються між собою підтверджується, що 03.03.2016, під час вирішення в Новозаводському районному суді м. Чернігова питання витребування інформації про наявність у відповідача [PERSON] права власності на майно, останній стверджував, що нерухомого майна у власності не має. Зазначене підтвердив у суді й сам [PERSON], під час допиту в якості свідка. Втім, у перший день після березневих свят відповідач відчужив належну йому частину Квартири співвідповідачеві, яка є його матірю. Співвідповідач [PERSON], будучи допитаною в якості свідка не заперечувала, що ідея відчуження 1/3 частини Квартири виникла одразу після судового засідання Новозаводського районного суду м. Чернігова (03.03.2016) і буда повязана насамперед з тим, щоб запобігти зверненню стягнення на Квартиру за боргами сина. У той же час, вона заперечувала намагання у такий спосіб приховати майно від звернення на нього стягнення за майбутнім рішенням суду про відшкодування шкоди на користь позивача. Суд критично оцінює вказані покази відповідачів виходячи з наступного: 1. Та обставина, що відповідачі за один день здійснили оцінку Квартири та укладення договору купівлі-продажу свідчить про те, що вони явно поспішали. 2. Визначена субєктом оціночної діяльності [PERSON] продажна вартість частини Квартири занижена майже в 4 рази і не відповідає її ринковій вартості. Вказане підтверджується наданим позивачем [PERSON] про оцінку 1/3 частини Квартири, складеним приватним підприємством «Агентство по експертній оцінці майна «Дисконт-К», яким на підставі порівняльного підходу встановлено, що ринкова ціна 1/3 частини Квартири складає 210646 грн. З цього випливає, що насправді ціна договору купівлі-продажу для продавця відповідача [PERSON] не мала значення, що суперечить самої суті вказаного виду правочину. 3. Після укладення договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] не покинув Квартиру і залишається проживати в ній до теперішнього часу, що підтверджує ту обставину, що продана частина Квартири не була фактично передана продавцем її покупцеві. 4. Відповідачі не надали суду належних доказів на підтвердження фактичного розрахунку за договором купівлі-продажу. Наведені вище факти і та обставина, що [PERSON] є відповідачем в іншій цивільній справі про стягнення з нього на користь позивача у відшкодування шкоди усього 133911 грн 50 коп. в сукупності підтверджують те, що відповідачі уклали договір купівлі-продажу 1/3 частини Квартири лише для вигляду, без мети його реального виконання, переслідуючи при цьому справжню мету унеможливити звернення стягнення на належну відповідачу [PERSON] частину Квартири в разі задоволення судом позову [PERSON] про відшкодування шкоди, що свідчить про фіктивність цього договору. Водночас, суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], оскільки відповідачем [PERSON] не було надано договір позики грошових коштів або розписку на підтвердження його укладення. В силу вищевикладеного та вимог статті 234 Кодексу, зазначене є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. За приписом частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» визнання недійсним договору купівлі-продажу є підставою для зобовязання приватного нотаріуса [PERSON] скасувати запис № 13604513 про право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS], внесений нею на підставі цього договору. Примусове відновлення при цьому попереднього запису цим Законом не передбачено, тому що після скасування запису № 13604513 дія попереднього запису відновлюється автоматично. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial