Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог у позовній заяві вказано, що відповідач має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Іноді дитина проживає разом з відповідачем та його співмешканкою, проте переважно проживає з позивачем, яка є її бабусею, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач постійного місця роботи не має, зловживає спиртними напоями, залишає дитину без нагляду, соціальні виплати використовує не за призначенням. [PERSON] знаходиться на повному матеріальному утримання позивача, яка займається його вихованням. Протягом останніх років відповідач не виконував, не виконує та не бажає виконувати свої обов`язки по відношенню до сина, не вживає заходів щодо забезпечення своїй дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям і навчанням своєї дитини, а також не забезпечує необхідного харчування, догляду та лікування дитини. Враховуючи вищевказане позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його дитини [PERSON] , [INFO] , а також передати [PERSON] під опіку та призначити опікуном [PERSON] . 1.2. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що 2 роки тому мати і батько [PERSON] почали пиячити. [PERSON] не працює, фактично [PERSON] з 20.12.2020 проживає у неї. З кінця травня 2020 року [PERSON] також проживає у неї вдома, проте не забезпечує дитину матеріально, ніде не працює, іноді б`є дитину. Вона возила дитину на море, утримує дитину. Дитині потрібна операція з приводу пахової грижі, однак батьки не займаються її лікуванням. Зараз вона не має права дозволити проведення операції, адже у дитини є батько, якому все одно. Мати дитини в липні 2020 року за рішенням суду була позбавлена батьківських прав, рішення набрало законної сили. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. 1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. 1.4. Під час з`ясування думки дитини в судовому засіданні суд встановив, що [PERSON] 6 років, він відвідує підготовчу школу в селищі Боровському, туди він їздить на шкільному автобусі. Він проживає в двокімнатному будинку разом з бабусею та батьком. Бабуся готовить йому їсти, на день народження подарувала йому солодощі та торт. З батьком він спілкується іноді добре іноді погано, в залежності від того, чи є батько п`яним. Батько свариться з ним та з бабусею. Коли він жив в Сєвєродонецьку з мамою та батьком йому було погано, адже вони пиячили. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , яка в свою черг є матір`ю [PERSON] . Відповідач [PERSON] та [PERSON] жили разом зі своєю дитиною [PERSON] в її, [PERSON] , квартирі в місті Сєвєродонецьку до 2020 року. У них є ще одна дитина, старша донька. Діти часто були голодні, просили у неї їсти, [PERSON] ніде не працював. [PERSON] є дуже жорстокою людиною, може вдарити дитину, тому що у нього немає настрою. Дитину він бив регулярно. Одного разу, він кинув [PERSON] у стіну з такою силою, що дитина потім жалілася на біль у спині. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона на протязі 20 років знає [PERSON] , а на протязі двох останніх років проживає в [ADDRESS] , тобто навпроти будинку позивача. Вона майже кожного дня буває в гостях у позивача. [PERSON] є жорстоким до дитини та своєї матері. Він не займається дитиною, не утримує її, не працює, зловживає алкогольними напоями, подає дитині поганий приклад поведінки. Він знає про цей позов і каже, що йому все одно. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, [PERSON] народився [INFO] у місті Сєвєродонецьку Луганської області, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 733. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії висновку № 1318 від 17.02.2020 Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради вважає, що [PERSON] та [PERSON] повністю ухилилися від виконання батьківських обов`язків, не займаються вихованням свого сина, тому слід позбавити їх батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути з них аліменти. В обґрунтування вищевказаного висновку вказано, що батьки [PERSON] разом не мешкають, зловживають спиртними напоями, періодично знаходяться в запої, залишають дітей без нагляду, не мають постійного місця роботи, притягувалися до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. За інформацією дошкільного закладу у дитини спостерігається відставання когнітивних сфер розвитку, зі слів дитини вдома іноді відбуваються сварки, після чого у дитини спостерігається підвищений рівень тривожності. 3. Релевантні джерела права 3.1. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3.2. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 3.3. Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно із ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. 3.4. Відповідно до ст. 58 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно зі ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил). Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3). 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. На думку суду, вихованням є процес залучення особистості до засвоєння вироблених людством цінностей, створення сприятливих умов для реалізації нею свого природного потенціалу та творчого ставлення до життя, спрямований на утвердження суспільно значущих норм і правил поведінки особистості. Процес виховання є двостороннім (обов`язкова взаємодія (вихователя і вихованця) та виявляється в піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, наданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, створенні умов для отримання дитиною освіти, тощо. Зі змісту вищенаведених письмових доказів, а також зі змісту пояснень позивача, свідків та дитини вбачається, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не бере участі у процесі виховання дитини, зокрема не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не цікавиться створенням умов для освіти дитини, проявляє агресію та фізичне насильство відносно дитини, що вкрай негативно впливає на розвиток дитини. Доказів об`єктивної неможливості відповідача належним чином брати участь у процесі виховання сина до суду надано не було. Також, до суду не було надано доказів того, що бабуся дитини чинить будь-які перешкоди нормальному спілкуванню батька з дитиною та виконанню батьком своїх батьківських обов`язків. З показань свідків та пояснень позивача вбачається, що батько знає про факт подання цього позову до суду і виявляє байдужість до того, чи буде він позбавлений батьківських прав. Таким чином, [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 4.2. Враховуючи положення ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення аліментів. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на його утримання у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.08.2020 (дата подання позову про позбавлення батьківських прав) і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . 4.3. Щодо вимог про передання [PERSON] під опіку та призначення опікуном [PERSON] суд зазначає наступне. Для призначення судом опікуна повинна існувати сукупність двох обставин, а саме дитина повинна бути позбавлена батьківського піклування та має бути наявне подання органу опіки та піклування про призначення конкретної особи опікуном. Орган опіки та піклування при підготовці подання перевіряє чи відповідає кандидат в опікуни вимогам закону, можливості виконувати опікунські обов`язки та стосунки з дитиною. Разом з тим, Орган опіки та піклування може призначити опікуна своїм рішенням із видачею посвідчення. Враховуючи те, що до матеріалів справи не додано подання органу опіки та піклування про призначення позивача опікуном суд не має можливості задовольнити вимоги в цій частині. Однак, це не позбавляє позивача права звернутись до органу опіки та піклування про призначення її опікуном з видачею відповідного посвідчення. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову в інтересах малолітньої особи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому, суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору, а також суд виходить з того, що кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», а також часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. 6. Інші процесуальні питання 6.1. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial