Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

20 грудня 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати виконавчий напис від 10 липня 2017 року, реєстраційний номер 6321, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] (далі виконавчий напис) щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») грошових коштів в сумі 17778,55 грн, таким, що не підлягає виконанню повністю. Судові витрати покласти на відповідача. [PERSON] заява мотивована тим, що 10 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] (далі приватний нотаріус) вчинено вищевказаний виконавчий напис згідно з яким з позивача стягнуто зазначену суму заборгованості, на підставі якого державним виконавцем Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Херсонській області відкрито виконавче провадження № 54984089 щодо його примусового виконання. Вважає виконавчий напис незаконним з таких підстав: у відповідності до статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1175 від 29.06.1999 року приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без надання йому оригіналу кредитного договору оформленого згідно статей 207, 208 ЦК України, та у відповідності до статті 88 Закону нотаріус вчинив виконавчий напис без надання йому документів, які підтверджують безспірність заборгованості та після спливу трьох років з моменту виникнення у кредитора права вимоги за вказаним зобовязанням. Вказує на те, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору укладено не було. 14 березня 2007 року нею до Великоолександрівського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» було подано заяву про надання строкового кредиту, на підставі чого їй було надано суму в розмірі 2988 грн, яка нею повернута повністю. Жодних інших документів крім вказаної заяви вона не підписувала. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» було закрито всі її розрахункові рахунки, що підтверджується відповідним листом. Документи надані приватному нотаріусу не підтверджували безспірність вимоги, оскільки не свідчили про відсутність заперечень з боку боржника щодо заборгованості та її розрахунку, визнання нею такого боргу. Нотаріус не впевнився в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнанні їх. Між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» не було домовленості щодо встановлення спеціального терміну позовної давності, як того вимагає стаття 259 ЦК України, а отже в даному випадку слід застосовувати загальну позовну давність у три роки. У відзиві на позовну заяву, поданому 30 січні 2018 року, приватний нотаріус просить відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись не їх необґрунтованість. Вказує, що ПАТ КБ «Приватбанк» було надано оригінал кредитного договору укладено між ним та позивачем, про що свідчить наявність оригіналу заяви [PERSON] № HEXRRX01870011 від 14 березня 2007 року в якій зазначено про те, що позичальник погодився, що вказана заява разом із запропонованим ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між нею та Банком кредитно-заставний договір. Виконавчий напис вчинено із дотримання трирічного строку встановленого у статті 88 Закону, який за своєю природою не є строком позовної давності, оскільки даний кредитний договір укладений на не визначений час і що в свою чергу надає сторонам можливість здійснювати відповідні права та обовязки в будь-який час. Крім того приватний нотаріус вказує на безпідставне його залучення до участі у справі як відповідача, оскільки він не є стороною правовідносин на підставі яких виникли взаємні зобовязання сторін та у нього немає взаємних прав та обовязків із відповідачем, що необхідною умовою для залучення особи як співвідповідача. У відповіді на відзив, наданої 06 березня 2018 року, позивач навів доводи на спростування тверджень приватного нотаріуса, вказавши, що: кредитні правовідносини, які виникли на підставі поданої нею заяви про видачу кредиту мали строковий характер, про що свідчить визначення в ній строку дії договору з 14 березня 2007 року по 14 березня 2009 року, а отже виконавчий напис нотаріуса вчинений після спливу трирічного строку передбаченого для цього і який обраховується з дня виникнення права вимоги, тобто з 14 березня 2009 року; вчинення виконавчого напису нотаріуса без надання оригіналу кредитного договору підтверджується наявністю у нотаріуса лише оригіналу заяви [PERSON] № HEXRRX01870011 від 14 березня 2007 року, при тому що кредитний договір згідно з вказаною заявою також складають оригінал Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифи, лише за наявності яких можна говорити про кредитний договір укладений у відповідному порядку; наданий нотаріусу розрахунок заборгованості не містить розрахунку за весь період зазначений у ній, а значить є необґрунтованим. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» відповідь на відзив не подав. Представник третьої особи пояснень щодо позову та відзиву не подав. Згідно з ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2017 року у приватного нотаріуса було витребувано документи та матеріали на підставі яких вчинявся виконавчий напис, який їх надав у встановленні законом строки. Згідно з ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2018 року судом вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, який оскаржується боржником у судовому порядку. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити на підставі обставин на які вона посилалась у позові та відповіді на відзив. Пояснила, що вважає приватного нотаріуса належним відповідачам, оскільки вона посилається на вчинення з його боку неправомірних дій, які призвели до безпідставного стягнення з неї суми заборгованості. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги не визнала, вказавши, що виконавчий напис було вчинено у встановленому законом порядку на підставі належно оформлених документів. Просила відмовити у задоволені позову. В судове засідання відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] не зявилася, просила провести розгляд справи за її відсутності, надала відзив на позовну заяву в якому заперечила проти вимог позивача. В судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області не зявися, просив провести розгляд справи за його відсутності. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. 10 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, реєстраційний номер 6321, щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів в сумі 17778,55 грн. Виконавчий напис вчинений на підставі: заяви представника ПАТ КБ «Приватбанк» від 10 липня 2017 року в якій, зокрема наведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № HEXRRX01870011 від 14 березня 2007 року та прохання вчинити відповідний виконавчий напис; довіреності від 30 січня 2017 року; правової вимоги про усунення порушень за вказаним кредитним договором від 26 червня 2017 року адресованої [PERSON]; квитанції про оплату вартості поштового відправлення від 04 липня 2017 року; опису цінного листа від 04 липня 2017 року; заяви позичальника № HEXRRX01870011 від 14 березня 2007 року; розрахунку суми боргу за період з 14 березня 2007 року по 16 травня 2017 року; копії паспорта [PERSON] Наведені докази суд визнає належними та допустимими, адже вони отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечувались сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу виконання кредитного договору шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, які врегульовані положеннями статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (далі Закону), статей 15, 16, 207, 261, 526, 610, 1054 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV (далі ЦК України), постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Статтею 87 Закону встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, надаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пунктами 1.1., 1.2. Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 2.2. Порядку визначено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Згідно з пунктами 3.1. 3.5. Порядку визначено, що: нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд установив і це не заперечувалось відповідачем, що виконавчий напис вчинено, зокрема на підставі заяви позичальника № HEXRRX01870011 від 14 березня 2007 року, яка складає між сторонами кредитно-заставний договір лише разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами. Згідно з частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису для стягнення грошової суми наведеної у розрахунку наданому ПАТ КБ «Приватбанк», за умови виникнення між сторонами кредитних правовідносин у порядку статті 207 ЦК України, можливе лише за наявності оригіналів: заяви позичальника № HEXRRX01870011 від 14 березня 2007 року, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифів, які повинні містити необхідні підписи. Приватному нотаріусу не були надані вказані документи, а згідно з пунктом 2.2. Порядку ним не було їх витребувано у стягувача, що свідчить про відсутність у нотаріуса підстав для вчинення виконавчого напису. Крім того, зміст заяви позичальника № HEXRRX01870011 від 14 березня 2007 року свідчить про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» було надано строковий кредит [PERSON] у сумі 2988 грн на строк 24 місяці з 14 березня 2007 року по 14 березня 2009 року, який необхідно було повертати частинами щомісячно, а отже строк позовної давності, у разі порушення боржником взятих на себе зобовязань, повинен був обраховуватись з моменту настання строку виплати чергового платежу. Оскільки закінчення строку дії договору визначено 14 березня 2009 роком то вказана дата є остаточною від якої міг бути обрахований трирічний строк визначений статтею 88 Закону. Висновку суду щодо визначення моменту з якого обраховується позовна давність та, зокрема, строк визначний статтею 88 Закону ґрунтуються на розясненнях наданих Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 № 6-20цс14 та положенні частини першої статті 261 ЦК України згідно з якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Вказані обставини спростовують твердження приватного нотаріуса про безстроковість кредитного договору, а відтак свідчать про порушення ним вимог закону та вчинення виконавчого напису поза межами встановлених строків, що також є підставою для визнання виконавчого напису необґрунтованим. Крім того суд встановив, що виконавчий напис вчинено за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» щодо кредитного договору укладеного між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк» за відсутності документів, які підтверджують правонаступництво про яке йдеться у виконавчому написі, тобто без встановлення нотаріусом права заявника на звернення із заявою про вчинення вказаного виконавчого напису. Дана обставина також свідчить про відсутність підстав у приватного нотаріуса вчиняти виконавчий напис. Аналіз змісту підпунктів 2.1., 2.2. Порядку у сукупності зі статтями 87, 88 Закону свідчить про те, що нотаріус отримавши заяву про вчинення виконавчого напису зобовязаний перевірити її зміст на відповідність встановленим вимогам та встановити чи наведено заявником усю необхідну інформацію та чи надано підтверджуючі документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису. В разі їх ненадання нотаріус вправі витребувати відповідні документи. Вказані вимоги закону приватний нотаріус не виконав та вчинив виконавчий напис за заявою особи повноваження якої не були підтверджені. Поряд з цим, суд вважає, що приватний нотаріус залучений позивачем до участі у справі як співвідповідач є неналежним відповідачем, оскільки позивачем предявлено вимоги в позовному провадженні також з підстав невизнання факту наявності заборгованості перед кредитором та спливу строку позовної давності, а відтак відсутності підстав для видачі виконавчого напису. Наведені положення законодавства свідчать про те, що нотаріус вчиняючи виконавчий напис використовує надані йому повноваження лише для підтвердження безспірного права стягувача та сприяє в його реалізації у позасудовому порядку. За таких обставин цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Згідно з частиною другою статті 50 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV (далі ЦПК України) участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обовязки кількох позивачів або відповідачів; права та обовязки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обовязки. Оскільки приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис здійснює нотаріальні дії від імені держави, а тому не має спільні чи однорідні права і обовязки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями, він не може бути співвідповідачем із ПАТ КБ «Приватбанк», з яким у позивача виникли спірні правовідносини. Предявлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а отже у цій частині позову слід відмовити з вищенаведених підстав. Отже, наведені обставини свідчать про те, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, були порушені вчиненням нотаріусом виконавчого напису, оскільки його було вчинено неправомірно, що призвело до безпідставного покладення на позивача обовязків щодо сплати визначеної суми коштів, процедуру стягнення яких було розпочато в примусовому порядку. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги предявлені до ПАТ КБ «Приватбанк» та визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повністю з тих підстав, що його вчинено поза межами встановленого законом трирічного строку та без надання усіх документів, що підтверджують безспірну заборгованість кредитора перед стягувачем. Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд,

Outcome: partial