Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

21.12.2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього в загальному розмірі 28 436,33 грн. інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.11.2016 року про стягнення з відповідача на їх користь грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди в загальній сумі 200 тис. грн., за період з 25.11.2016р. по 31.12.2017р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення суду зводиться до сплати відповідачем грошей за спричинену моральну шкоду, тобто є грошовим зобовязанням, що виникло з деліктних правовідносин ( заподіяння шкоди), яке відповідач виконувати належним чином не бажає. Тому просять в порядку ст.625 ЦК України стягнути з відповідача нараховану суму, а також понесені витрати на правничу допомогу адвоката. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з вище зазначених підстав та просить їх задовольнити. Уточнив, що з часу прийняття судом рішення про стягнення з [PERSON] в загальній сумі 200 тис. грн., останній почав сплачувати заборгованість тільки з листопада 2017р., перераховуючи щомісяця по 1,5 тис. грн. кожному. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не явилися, не повідомили причини неявки, їх інтереси в суді представляв за довіреністю позивач [PERSON] Представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]- адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов довірителів підтримав та просить його задоволити повністю в порядку ст.625 ЦК України. Стверджує, що заявлені позовні вимоги - це спосіб захисту порушеного права, а не зміна розміру на відшкодування спричиненої шкоди. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнав повністю та в його задоволенні просить відмовити, пославшись на те, що встановлений судовим рішенням розмір шкоди має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст.625 ЦК України. Вважає, що нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Зазначив, що розрахунок грошового зобов»язання не відповідає вимогам закону, оскільки рішення суду набрало законної сили 12.06.2017р., тому саме з даної дати необхідно розпочати розрахунок. Повно та всебічно з»ясуваши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд дійшов висновку, що\~позов\~слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.11.2016 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2017р., та яке набрало законної сили 12.06.2017р., вирішено стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за заподіяння моральної шкоди на користь: [PERSON] у розмірі 100\~000,00 грн.; [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 50\~000,00 грн. кожному, що в загальному становить 200\~000,00 гривень. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються, в тому числі , в їх поясненнях. Згідно пояснень, даних в судовому засіданні позивачем [PERSON], [PERSON] почав сплачувати заборгованість тільки з листопада 2017р., і даний факт підтвердив представник відповідача. З цих підстав суд вважає дані обставини встановленими. Згідно проведеного позивачами та долученого до позовної заяви розрахунку, позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь 3% річних від простроченої суми боргу та витрати від знецінення грошових коштів за період з 25.11.2016р. по 31.12.2017 року включно, в загальному розмірі 28436,33 грн. Однак такий розрахунок не можна вважати вірним, оскільки рішення суду про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачів в загальній сумі 200 тис. грн., набрало законної сили 12.06.2017 року, тому саме з цієї дати у [PERSON] виникло грошове зобов»язання перед позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі сплати зазначених коштів, що узгоджується з приписами ст.529 ЦК України про те, що зобов»язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Крім того, як встановлено судом, [PERSON] з листопада 2017р. почав частинами сплачувати позивачам заборгованість. З врахуванням встановленого суд приходить до обґрунтованого висновку, щодо наявності між сторонами грошових зобовязань, які [PERSON] належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивачів інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобовязання, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. З цих підстав позовні вимоги підлягають до задоволення про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу та витрат від знецінення грошових коштів за період з 12.06.2017р. по 30.11.2017 року. Тому, згідно проведеного перерахунку, до стягнення з відповідача підлягають: 2820,00 грн. - 3%річних від простроченої суми боргу та 9847,55 грн.- витрат від знецінення грошових коштів, що в загальній сумі становить 12\~667,55 грн. Що стосується тверджень представника відповідача про те, що нарахування процентів на суму шкоди є подвійною мірою відповідальності, то такі не суд не приймає до уваги з врахуванням того, що за змістом ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дані висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України №6-113цс14 від 01.10.2014р., №6-2168цс15 від 30.03.2015р. та №6-1946цс16 від 06.07.2016р. Також з відповідача, згідно ст.ст.133, 141 ЦПК України підлягають до стягнення понесені позивачами витрати з оплати професійної правничої допомоги в розмірі 1700,00 грн., так як такі документально підтверджені.

Outcome: partial