Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

20 березня 2014 року [PERSON] звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21 березня 2013 року [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 56\~400 грн. та 4\~800 доларів США (за курсом Національного банку України станом на 21 березня 2013 еквівалентно 38\~880 грн.), що підтверджується розпискою. 19 грудня 2013 року на адресу відповідача направив лист претензію з проханням повернути борг. У звязку з невиконанням відповідачем зобов*язань за договором позики утворилася заборгованість у розмірі 103\~316 грн., з якої сума основного боргу 101\~280 грн., відсотки за користування грошима за період з 06 січня по 07 березня 2014 року становить 1\~082 грн., 3 % річних - 499 грн. інфляційні втрати 455 грн. тому просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідача. 28 липня 2014 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 102\~157,24 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 101\~280 грн., відсотків за користування грошима в розмірі 523,04 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 241,40 грн., суми боргу з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 112,8 грн. Окрім того стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~021,60 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року залишено без змін. 22 квітня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року справа була передана за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Позивач в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника відповідача надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки розписка від 21 березня 2013 року не є договором позики, кошти від позивача отриманні в рамках договору доручення, для придбання та поставки продукції позивачу відповідно до акту прийому передачі від 29 березня 2013 року. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованними та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Так, згідно розписки [PERSON] отримав готівкою 56\~400 грн. та 4\~800 доларів США. 19 грудня 2013 року на адресу відповідача було надіслано листа вимогу про повернення грошових коштів протягом семи днів, однак дана вимога залишилася не виконаною. В звязку з порушенням умов договору у [PERSON] виникла заборгованість у сумі 102\~157,24 грн., з яких: 101\~280 грн. - основний борг, 523,04 відсотки за користування грошима, 241,40 грн. 3% річних від простроченої суми та 112,80 грн. сума боргу з урахуванням інфляційних витрат. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Посилання відповідача на те, що згідно акта приймання - передачі від 29 березня 2013 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв виконане [PERSON] доручення щодо придбання та доставки за кошти [PERSON] продукції на суму 101\~280 грн., за що [PERSON] мав отримати винагороду у розмір 20\~000 грн. суд не може взяти до уваги, оскільки з наданого акту прийому - передачі товару не вбачається, що саме цей акт, був складений у виконання боргових обовязків по розписці від 21 березня 2013 року а доручення на яке посилався відповідач так суду надано не було. Відповідач в судове засідання не з*явився, просив слухати справу за його відсутності та заперечував проти задоволення позовних вимог, на підтвердження доводів викладених в письмових запереченнях належних доказів суду не надав тому, суд вважає позовні вимоги позивача такими що підлягають частковому задоволенню. Так, оскільки розпискою не було передбачено розмір та порядок сплати відсотків та те, що відповідач не приступив до виконання зобов'язання передбаченого законом, а саме: з моменту отримання листа - претензії 06 січня 2014 року, тобто не повернув позивачу взяті у борг грошові кошти протягом тридцяти днів від дня пред'явлення останнім вимоги про це, розмір відсотків слід розраховувати за період користування грошима з 06 лютого 2014 року по 07 березень 2014 року яка становить 523, 04 грн. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки, відповідач кошти у встановлені строки не повернув, тому зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, тобто за період з 06 лютого 2014 року по 07 березня 2014 року. Розрахунок 3% річних від суми боргу проводиться за наступною формулою: 3% річних = 101 280, 00 грн.(сума боргу) х 3% / 365 (кількість днів) х 29 = 241, 40 грн. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного договором у гривні. А тому, з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції у розмірі 112,80 грн. з розрахунку: 56 400 грн. (сума боргу, отримана в національній валюті) х 100,2% (процент інфляції) - 56 400 грн. ( сума боргу) = 112,80 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не було виконано умови договору позики та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 102 157, 24 грн. Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial