Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

21.07.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що він, є власником 5/6 квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,8 кв. м, жилою площею 32,3 кв. м, яка складається з двох відокремлених кімнат. Квартира була придбана [PERSON] та його померлим сином, [PERSON], у 2001 році в частках по 1/2 кожному. [PERSON], помер [INFO] року. Після його смерті відкрилась спадщина, після чого [PERSON] отримав 2/3 від спадку сина, таким чином, загальна належна власність останнього становить 5/6 квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.11.2010 року, Витягом про реєстрацію прав в Спадковому реєстрі від 25.11.2010 року, Витягом про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна від 14.12.2010 року. [PERSON], є власником 1/6 квартири, яку вона отримала в спадок після смерті [PERSON], яка доводилася йому дружиною, а шлюб між ними був укладений в грудні 2004 року, тобто після купівлі квартири. [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі як член родини відповідача-1, якій доводиться дочкою. Родинних зв'язків між [PERSON] та Відповідачем-2, а також між нею і померлим [PERSON] немає, оскільки на момент знайомства померлого [PERSON] з відповідачем-1 відповідачу-2 був 21 рік, померлий [PERSON] відповідача-2 не вдочеряв. За твердженням позивача внаслідок неправомірних дій відповідачів, він тривалий час позбавлений права на отримання доходу від використання 5/6 частини квартири. Збитки позивачки завдані з вини відповідачів, полягають у позбавленні доходу від використання 5/6 частини квартири, який [PERSON] реально міг одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). На підставі вищевикладених обставин [PERSON] просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь суму збитків (упущеної вигоди) в розмірі 149 010 грн. 00 коп. та відшкодувати нанесену моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. 11.08.2014 р. ухвалою суду забезпечено позов та накладено арешт на грошові кошти в сумі 159 010 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч десять) гривень 00 копійок, що належать [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), та перебувають на депозитному рахунку Печерського районного суду м. Києва, код ЄДРПОУ 02896745, розрахунковий рахунок №37311001002807 в УДКСУ у Печерському районі ГУДКСУ у м. Києві, МФО 820019. 21.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] отримав права вимоги щодо стягнення майнової шкоди (збитків, упущеної вигоди) з громадянок України [PERSON] та [PERSON] в межах суми і з підстав, щодо яких заявлено позов до Печерського районного суду міста Києва, та який розглядається в рамках справи (на момент укладання цього Договору) №757/20068/14-ц, а саме - збитки (упущена вигода), у зв'язку з не допуском зазначеними боржниками [PERSON] та орендарів, з яким [PERSON] укладав договори оренди 5/6 квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,8 кв. м, жилою площею 32,3 кв. м). Станом на момент укладання цього Договору сума кредиторських вимог [PERSON] складає 149 010 (сто сорок дев'ять тисяч десять) грн. 00 коп. (а. с. 51, том ІІ). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 23.11.2014 року (а.с.48, том ІІ). 12.12.2014 р. ухвалою суду провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди, в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. було закрито. 12.12.2014 р. ухвалою суду замінено позивача [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків (упущеної вигоди), на його правонаступника - [PERSON] В судовому засіданні 12.12.2014 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму збитків (упущеної вигоди) в розмірі 149 010 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Відповідача [PERSON] та представник відповідачів позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] був власником 5/6 квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,8 кв. м, жилою площею 32,3 кв. м, яка складається з двох відокремлених кімнат. Квартира була придбана [PERSON] та його померлим сином, [PERSON], у 2001 році в частках по 1/2 кожному ( а. с. 11-12, том І). Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилась спадщина, після чого [PERSON] отримав 2/3 від спадку сина. Загальна належна власність останнього становить 5/6 квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.11.2010 року, Витягом про реєстрацію прав в Спадковому реєстрі від 25.11.2010 року, Витягом про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна від 14.12.2010 року (а. с. 13-15, том І). [PERSON] була власником 1/6 квартири за адресою: [ADDRESS], яку вона отримала в спадок після смерті чоловіка [PERSON] [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі, як член родини [PERSON] яка є донькою останньої (а .с. 10, том І). З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2010 [PERSON] уклав договір оренди належних йому 5/6 квартири з громадянином [PERSON] строком на 24 календарні місяці, сума орендної плати за яким становила 3 500,00 гривень на місяць (а.с.47-48, том І). 02.07.2012 р. року [PERSON] уклав договір оренди належних мені 5/6 квартири з громадянином [PERSON], строком на 30 календарних місяців, сума орендної плати за яким становила 3 600,00 гривень на місяць (а. с. 49-50, том І). [PERSON] подала до Печерського районного суду м. Києва позов, яким просила заборонити [PERSON] здавати без її згоди в оренду належне останньому майно. В цій справі було подано зустрічний позов [PERSON] Рішенням від 04.07.2013 року у справі №2-4151/12 частково задовольнив первісний та зустрічний позов у справі. Суд усунув [PERSON], перешкоди у користуванні та володінні належними йому на праві власності 5/6 частин квартири шляхом заборони [PERSON] та [PERSON] обмежувати доступ до квартири (а. с. 55-56, том І). Рішенням від 04.11.2013 року Апеляційного суду міста Києва у справі №22- ц/796/11729/2013 рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2013 року в частині задоволення позову [PERSON] та усунення [PERSON] перешкод у володінні та користуванні належною їй 1/6 часткою квартири [ADDRESS] шляхом заборони [PERSON] передавати в оренду, надавати третім особам доступ до належної йому 5/6 частин квартири [ADDRESS] без згоди [PERSON] було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення такого змісту: у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про заборону вчинення дій, які можуть порушувати право володіння, користування та розпорядження майном - відмовити. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2013 року залишено без зміни (57-60, том І). 05.11.2012 року [PERSON] уклав договір оренди належних йому 5/6 квартири з громадянином [PERSON] строком на 24 календарних місяці, сума орендної плати за яким становила 3 600,00 гривень на місяць (а. с. 51-52, том І). У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, стверджуючи у позовній заяві про порушення [PERSON] та [PERSON] правового режиму здійснення права власності, представники позивача підтвердили в судовому засіданні, що із пропозицією або позовною заявою до відповідачів про встановлення порядку користування квартирою позивач не звертався. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якщо її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватися заходи вжиті особою щодо їх одержання. Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Дана норма зобов'язує особу своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів. Це положення орієнтує сторону на необхідність доведення фактів, які б підтверджували, що вона дійсно планувала отримати відповідні доходи, все зробила для їх отримання, мала для цього усі можливості і неодмінно отримала б такий дохід, якби зобов'язання було виконано належним чином. Позивачем не вчинялися заходи, які б свідчили про реальний намір одержати доходи за підписаними договорами оренди, а саме: відсутні будь - які докази, що за Договорами оренди, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, передавалися грошові кошти в рахунок орендної плати або аванс за договорами; не підписувалися акти приймання - передачі жилих приміщень, немає відмови орендарів від договорів та актів про неможливість потрапити до квартири. Відповідно до п. п. 1.4. Договорів оренди квартири від 21.12.2010 р., 02.07.2012 та п.5 Договору оренди квартири від 05.11.2013 р., моментом початку фактичного користування об'єктом нерухомості за даними Договорами є підписання Сторонами Акта приймання - передачі житлового приміщення. Матеріалами справи та показами свідка [PERSON], було підтверджено, що Акти прийому - передачі житла сторонами за спірними Договорами оренди не підписувалися, грошові кошти не отримувалися, письмової відмови від договорів оренди немає. Також, суду не надано доказів того, що спірні Договори оренди вступили в дію. Крім того, позивач не довів, що відмова від договору оренди орендарів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пов'язана саме із діями відповідачів, оскільки фактично орендарі могли відмовитися від договорів з будь - яких інших причин (відсутність грошових коштів, знайшли інше житло тощо), не пов'язаних з діями або бездіяльністю відповідачів. Позивач посилається на рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2013 року та на витяги з матеріалів кримінального провадження, як на докази протиправної поведінки відповідачів, проте суд не вбачає причинно - наслідкового зв'язку із збитками, яких позивач ніби - то зазнав у зв'язку з відмовою орендарів від договорів оренди, оскільки ні в рішенні суду, ні в витягах з матеріалів кримінальних проваджень немає жодного посилання на Договори оренди від 21.11.2010, 02.07.2012, 05.11.2013 та громадян [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів. Згідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 355, 356, 358, 623 ЦК України та

Outcome: dismissed