Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

21.12.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником будинку по [ADDRESS]. В даному будинку проживала [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] за домовленістю з ним (позивачем) за оплату комунальних послуг. [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, фактично з 2015 р. діти проживали і навчались в Грунській загальноосвітній школі-інтернаті, і на даний час в даному будинку не проживають. Тобто більше трьох років відповідачі в будинку не проживають без поважних причин, вони не залишили там ніяких речей. Оскільки відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, але зареєстровані, це створює перешкоди позивачу у володінні приватною власністю, так як ніхто з покупців не бажає купувати житловий будинок з зареєстрованими там іншими особами, тому звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просять їх задовольнити. Відповідачі та їх законні представники в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ЦПК України, в письмових заявах законні представники просять справу розглянути у їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24.01.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньківським І.М. (а.с. 7-9, 19). Згідно довідки Чернеччинської сільської ради Охтирського району № 403 від 29.08.2018 р. в будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 20). Згідно акту про відсутність (не проживання) особи у житловому приміщенні від 12.12.2018 р., складеного мешканцями с. Бакирівка Охтирського району, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] не проживають без поважних причин більше одного календарного року, а саме з 20 червня 2017 року. Вказані неповнолітні діти разом з їх матір'ю [PERSON], яка позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей, хоча і зареєстровані у вказаному будинку, але ніякої участі в проведенні поточних та капітальних ремонтів житлового приміщення не приймають, комунальних платежів не сплачують і до вказаного житла взагалі не проявляють інтересу та не відвідують його (а.с. 21). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] не є членами сім'ї позивача, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачів житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі). З позовної заяви вбачається, що відповідачі були зареєстровані в будинку зі згоди власника разом зі своєю матір'ю [PERSON] Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.08.2014 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Розпорядженням голови Охтирської районної державної адміністрації № 331-ОД від 24.09.2014 р. малолітній [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.01.2018 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Розпорядженням голови Охтирської районної державної адміністрації № 123-ОД від 12.03.2018 р. малолітній дитині [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2018 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Розпорядженням голови Охтирської районної державної адміністрації № 329-ОД від 12.07.2018 р. неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання № 126 від 05.03.2019 р. [PERSON] була знята з реєстрації за адресою [ADDRESS] та вибула до нового місця проживання з 25.07.2018 р. (а.с.78). Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що на даний час відповідач - неповнолітній [PERSON] навчається та проживає в ДНЗ «Сумське міжрегіональне вище професійне училище», згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.02.2019 р. зареєстрований в гуртожитку за адресою проспект Курський, 141 м. Суми з 15.02.2019 р. (а.с. 76), відповідачі - малолітні [PERSON] та [PERSON] знаходяться під опікою [PERSON] та проживають разом з нею. Згідно висновку органу опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації № 01-20/11/455 від 19.02.2019 р. орган опіки та піклування вважає доцільним визнати дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] (а.с. 64-65). Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. Інтереси дітей даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спірному будинку не мешкають. Будучи зареєстрованими у спірному будинку неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON] не набули за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно нерухомого майна, а відтак їх право власності не порушується. Крім того, залишення неповнолітніх дітей зареєстрованим в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Згідно ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки реєстрація місця проживання відповідачів перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved