Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

20 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначила, що є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] В зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON], з яким розірвано шлюб відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року. Відповідач мешкав в належній позивачці квартирі до листопада 2015 року, після чого покинув сім*ю, повністю забрав свої речі та пішов. В добровільному порядку відповідач місце реєстрації не змінює, у зв*язку з чим порушуються права позивача як власника, оскільки вона змушена нести додаткові витрати з утримання житла та не може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. Посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України позивач просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини, зазначивши, що її колишній чоловік - [PERSON] з власної волі змінив місце проживання та з листопада 2015 року не мешкає в квартирі [ADDRESS], при цьому будь-яких перешкод з її боку останньому не чинилось. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений у порядку ст.74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] з власної волі з 2015 року не мешкає в квартирі [ADDRESS]. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 24 червня 1993 року є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-11), в якій зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.16). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 02 грудня 2016 року (а.с.7) З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] суд дійшов висновку про те, що [PERSON] з власної волі не мешкає в квартирі, належній позивачці з 2015 року. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї , інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року без поважних причин з власної волі не проживає в належній позивачці на праві власності квартирі, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі - визнати відповідача [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] В силу ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі ч.4 ст.9, ст.150 ЖК України, ч.1 ст.383, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved