Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

21 грудня 2020 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури про скасування арешту накладеного Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою на квартиру [ADDRESS] , площею 41,6 кв.м Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартира належить їй, її чоловіку [PERSON] , та дочці [PERSON] на праві спільної власності, згідно свідоцтва про право власності, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 07 жовтня 2004 року. З моменту надання цієї квартири її сім`ї і до липня 2020 року жодних перешкод у здійсненні права власності не виникало. У липні 2020 року отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивач дізналась, що на квартиру накладено арешт Першою Івано-Франківською нотаріальною конторою на підставі листа прокуратури міста Івано-Франківська від 19 квітня 2004 року про вжиття заходів до охорони нерухомого майна, по факту смерті [PERSON] . У листі прокуратура не просила про накладення арешту. Прокуратурою міста Івано-Франківська проводилась перевірка в порядку ст. 97 КПК України (в редакції 1960 року) за фактом смерті [PERSON] , за результатами якої 29 квітня 2004 року прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю події злочину. Матеріали перевірки знищено 28 січня 2010 року, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Будь-яких виконавчих проваджень, де позивач, чи інші співвласники були б боржниками, немає. Вона є законним співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копіями правовстановлюючих документів на майно. Арешт порушує її право на вільне розпорядження належним їй майном, тому підлягає захисту. 18 січня 2021 року від керівника Івано-Франківської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову. За підставу своїх заперечень вказав, що прокуратура міста Івано-Франківська постанов про накладення арешту не постановляла, відповідно у нотаріальну контору їх не направляла. Тому Івано-Франківська обласна прокуратура у даній справі є неналежним відповідачем. Відзиву на позовну заяву від відповідача Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, відповіді на відзив від позивача, пояснень щодо позову або відзиву від третіх осіб, інших заяв по суті справи, до суду не надходило. Ухвалою від 28 грудня 2020 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] та [PERSON] . На підставі ухвали від 25 лютого 2021 року до участі в справі залучено Першу Івано-Франківську державну нотаріальну контору у якості співвідповідача. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. Представник відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури у судовому засіданні позов не визнала, оскільки прокуратура не є порушником майнових прав позивача на квартиру. Представник відповідача Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, від завідувача нотаріальної контори надійшла заява, у якій остання просила суд про розгляд справи за відсутності представника контори. Треті особи у судове засідання не з`явились, суду подали заяви у яких просили справу розглядати без їх участі, позов просили задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, її представника, думку представника Івано-Франківської обласної прокуратури, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] , площею 41,6 кв.м, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 07 жовтня 2004 року. У власність дана квартира позивачем та третіми особами набута в порядку приватизації, встановленому ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 липня 2020 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 14 лютого 2008 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . За підставу обтяження (арешту) у довідці зазначено лист Прокуратури ЗБ-162 від 19 квітня 2004 року. У якості власника майна вказано [PERSON] . Як вбачається з листа прокуратури міста Івано-Франківська від 19 квітня 2004 року, адресованого завідуючій Першої державної нотаріальної контори, помічником прокурора міста Івано-Франківська проводилась перевірка по факту смерті [PERSON] , який був виявлений мертвим 19 квітня 2004 року у помешканні даної квартири. В рамках перевірки прокуратура просила вжити заходів до охорони нерухомого майна. Згідно листа заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури від 16 листопада 2020 року, прокуратурою міста Івано-Франківська проводилась перевірка в порядку ст. 97 КПК України (в редакції 1960 року) за фактом смерті [PERSON] , за результатами якої 29 квітня 2004 року прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 1 ст. 6 КПК України, тобто за відсутністю події злочину. Матеріали перевірки знищено 28 січня 2010 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, судовому захисту підлягає не будь яке право, а лише те, яке порушено, не визнається або оспорюється. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 1283 ЦК України (в редакції чинній на момент накладення арешту) охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями. Нотаріус за місцем відкриття спадщини, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідні органи місцевого самоврядування з власної ініціативи або за заявою спадкоємців вживають заходів щодо охорони спадкового майна. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідачами суду не надано доказів на підтвердження належності квартири [ADDRESS] [PERSON] , до набуття права власності на неї позивачем та третіми особами. Тобто із наявних у справі документів не встановлено, що дана квартира увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] . До листа від 19 квітня 2004 року прокуратурою не долучено жодних правовстановлюючих документів на дане житло. Також у судовому засіданні не встановлено що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули у власність квартиру неправомірно. При цьому арешт на квартиру було накладено вже після набуття ними права власності на це нерухоме майно. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень, викладених у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що арешт на квартиру [ADDRESS] , який накладений Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою на підставі листа Прокуратури міста Івано-Франківська № ЗБ-162 від 19 квітня 2004 року, порушує право позивача на вільне розпорядження нерухомим майном, тому дане право підлягає захисту в судовому порядку шляхом звільнення квартири з під арешту. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 316, 321, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved