Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

21.02.14 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача і просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №24736 від 29.12.1998 року будинку [ADDRESS], укладений на Одеській Товарній біржі між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], від імені якого діяла на підставі довіреності [PERSON] з другої сторони. При цьому позивач посилається на те, що всі умови договору сторонами добросовісно виконані. Після укладення договору позивач вселився в вищезазначений будинок, на сьогоднішній день він користується ним у якості власника, несучи при цьому всі пов'язані з цим статусом витрати. На сьогоднішній день позивач володіє, користується будинком, однак, сторонами угоди не було проведено нотаріального посвідчення правочину, у зв'язку з тим, що на час укладання договору у 1998 році сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст.47 ЦК України ( в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Покупцем та продавцем, крім підписання договору купівлі-продажу квартири, фактично було виконані всі істотні умови договору, а саме: позивач, передав грошові кошти в рахунок оплати обумовленої вартості будинку продавцеві, після чого останній передав будинок у володіння і користування позивачеві. Даний правочин сторони не оспорювали і не ставили під сумнів дійсності його змісту чи окремих його положень. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладання правочинів в 1998 році і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочин дійсним, законним і виконаним просить визнати договір купівлі-продажу №24736 від 29.12.1998 року будинку [ADDRESS], дійсним. Позивач [PERSON] надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутністю на підставі доказів, що є в матеріалах справи, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду невідомі. Перевіривши всі матеріали справи, суд вважає, що позовна заява повністю підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді даної справи в частині позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі продажу від 29.12.1998 року, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем, а щодо решти позовних вимог діючим цивільним законодавством України. Так, судом встановлено, що 29.12.1998 року між позивачем, як покупцем та [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] відповідачем як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №24736, відповідно до якого [PERSON], придбав, а [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності №205 від 26.01.1998 року, продав житловий будинок [ADDRESS]. Зазначений договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі. Зазначений договір купівлі- продажу зареєстрований КП «ОМБТІ та РОН» від 05.04.99 року реєстр №56 стр.43 р6750. Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. 29.12.1998 року, сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу , про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку позивача, який здійснив оплату, так і з бокупродавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування позивачів квартиру. Таким чином, беручи до уваги те, що [PERSON] помер, у зв'язку з чим не можливе нотаріальне оформлення договору, але договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстровані на Одеській товарній біржі суд вважає необхідним визнати його дійсним.

Outcome: approved