Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

21 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області 02.06.1997 року. Спадкодавець [PERSON] , за свого життя, постійно з 23.06.1988 року по день смерті, проживав і був зареєстрований за адресою позивача - [ADDRESS] , і він здійснював за ним піклування. Із спадкодавцем вони спільно проживали більше 5 років, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільне господарство, витрати тощо. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить земельна ділянка площею 1,7262 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,1461 га, та площею 0,5801 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території с.Батиїв Кустинського старостинського округу Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, і які належали [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №041131 виданого Радехівською РДА Львівської області 10.03.2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №5249. Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документа, а саме державного акта на право власності на земельну ділянку. Відсутність у позивача, належним чином оформлених правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію його майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку. Просить встановити факт належності [PERSON] , державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041131, виданого 10.03.2000 року на підставі розпорядження голови Радехівської РДА Львівської області від 05.05.1999 року №225, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5249, помилково виданого на прізвище [PERSON] . Визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею площею 1,7262 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,1461 га, та площею 0,5801 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території с.Батиїв Кустинського старостинського округу Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити, справу слухати без його участі (а.с.22). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, клопотав про розгляд справи за його відсутності. Додатково повідомив, що дійсно померлий гр. [PERSON] та [PERSON] на ім`я якого 10.03.2000 року Радехівською РДА видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041131 на земельні ділянки загальною площею 1,7262 га (ділянка №1 - 1,1461 га та ділянка № 2 - 0,5801 га) дійсно є одна і та ж сама особа. На день смерті [PERSON] позивач гр. [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав з померлим та фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця (а.с.24). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с. Батиїв Радехівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 2 червня 1997 року (а.с.7). Відповідно до довідок №209 та №210 від 29.01.2019 року виданої Кустинським старостинським округом Лопатинської селищної ради, [PERSON] з 23.06.1988 року зареєстрований та проживає в [ADDRESS] в будинку який належить йому на праві власності. В період з 23.06.1988 року по 01.06.1997 року із ним був зареєстрований та проживав одинокий, перестарілий гр. [PERSON] , [INFO] , над яким [PERSON] здійснював постійний догляд. Одинокий - перестарілий гр. [PERSON] , [INFO] в період з 20.02.1976 року та по день смерті [INFO] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . Разом із померлим [PERSON] по день його смерті був зареєстрований та проживав опікун [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується також записами про реєстрацію будинкової книги (а.с.9,10,15,16). З довідки № 219 та №220 від 31.01.2019 року виданої Кустинським старостинським округом Лопатинської селищної ради, вбачається, що [PERSON] з 23.06.1988 року зареєстрований та проживає в [ADDRESS] в будинку який належить йому на праві власності. В період з 23.06.1988 року по 01.06.1997 року із ним був зареєстрований та проживав гр. [PERSON] , [INFO] , над яким [PERSON] здійснював постійний догляд та вели спільне господарство. [PERSON] , на ім`я якого Радехівською РДА видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041131 від 10.03.2000 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та [PERSON] є одна і та ж сама особа (а.с.11,12). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79105885 від 30.01.2017 року, житловий будинок площею 71.6 кв.м. по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.14). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041131, виданого 10.03.2000 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 05.05.1999 року №225 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5249, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,7262 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.8-зворот). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved