Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

19 серпня 2016 року [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з травня місяця 2004 року проживає у спірній квартирі, яка на праві спільної сумісної власності належить власникам: [PERSON], яка померла 09.05.2004 року і [PERSON], який помер 08.04.2012 року та якою вона користується, постійно сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт, підтримує її санітарний та технічний стан. Вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим майном та понад десять років відкрито, безперервно володіє ним. У судовому засіданні позивачка [PERSON], та її представник - адвокат [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 09.08.2016 року, заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, які наведено у позовній заяві та просять суд задовольнити позов у повному обсязі. При цьому представник позивача та позивачка пояснили суду про те, що позивачка з травня місяця 2004 року проживає у [INFO], власники якої [PERSON], та [PERSON], померли. У спірну квартиру [PERSON], вселилася як квартиронаймач за домовленістю і зі згоди опікуна над майном померлої [PERSON], - [PERSON], уклавши з останньою договір найму житлового приміщення, який було підписано між ними 30.09.2004 року, однак позивачка та її представник вважають даний договір найму нечинним в силу норм цивільного законодавства. З того часу [PERSON], користується даною квартирою, постійно сплачує квартплату, комунальні послуги за власників, за користування квартирою відповідно до квитанцій, здійснює поточний ремонт, підтримує її санітарний та технічний стан. Таким чином вважають, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном та понад десять років відкрито, безперервно володіє ним. При цьому [PERSON], стверджує, що дійсно до неї у 2006 році заявлявся позов опікуна над майном [PERSON], - [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, однак у задоволенні заявленого позову було відмовлено (справа № 2-897/2006). При таких обставинах позивач і її представник вважають, що суд може визнати за [PERSON], право власності на зазначену квартиру у звязку з набувальною давністю. Представник відповідача[PERSON] міської ради Житомирської області [PERSON], що діє на підставі Довіреності від 07.09.2016 року, у судовому засіданні стосовно задоволення позовних вимог [PERSON], до [PERSON] міської ради не заперечує та визнала їх повністю, надавши суду пояснення, про те, що власниками спірної квартири є [PERSON], та [PERSON], які померли. У спірну квартиру [PERSON], вселилася як квартиронаймач за домовленістю і зі згоди опікуна над майном померлої [PERSON], - [PERSON], уклавши з останньою договір найму житлового приміщення, який було підписано між ними 30.09.2004 року. З того часу [PERSON], користується даною квартирою, постійно сплачує комунальні послуги за власників, за користування квартирою відповідно до квитанцій, здійснює поточний ремонт, підтримує її санітарний та технічний стан. Третя особа, яка не\~заявляє самостійних вимог на предмет спору -\~піклувальник над нерухомим майном померлої [PERSON] - [PERSON], у судове засідання не зявилася надавши до суду письмове заперечення (а.с.56-63), зі змісту якого слідує, що вона заперечує стосовно задоволення позову [PERSON], оскільки вважає, що позивачка не добросовісно заволоділа спірним майном та не безперервно володіє ним. При цьому зазначає, що спадкоємцем спірного майна після померлого [PERSON], є його племінниця [PERSON], жителька США. Свідок [PERSON], у судовому засіданні надала свідчення про те, що вона з 1998 року працює в ТОВ «[PERSON] орендне підприємство теплових мереж, і з 2004 року бачила [PERSON], яка приходила періодично до бухгалтерії підприємства. З 2014 року вона є головним бухгалтером цього товариства, і їй відомо, що особовий рахунок по квартирі № 7, по вул.Княгині Ольги, 1 у м.Олевську рахується за [PERSON] Оплату рахунків по даній квартирі за квитанціями здійснює квартиронаймач [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], та [PERSON], надали суду аналогічні свідчення про те, що успірну квартиру [PERSON], вселилася як квартиронаймач за домовленістю і зі згоди опікуна над майном померлої [PERSON], - [PERSON], уклавши з останньою договір найму житлового приміщення у 2004 році. З того часу [PERSON], користується даною квартирою, здійснювала ремонт, підтримує її санітарний та технічний стан. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Так, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). За таких обставин, судом встановлено, що на підставі свідоцтва № 4 про право власності на житло, виданого 26 грудня 1994 року квартира № 7 у будинку № 16 (нині будинок № 1) по вул.Леніна (нині вул.[PERSON]) у м.Олевську Житомирської області на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON], (а.с.7). 09 травня 2004 року [PERSON] померла, (а.с.10), після її смерті спадщину у виді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], її спадкоємець брат [PERSON], у встановлений законом строк не прийняв, оскільки відповідно до рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 04.03.2005 року (а.с.12), визнаний недієздатним, і на час відкриття спадщини знаходився на лікуванні в психіатричній лікарні м.Прилуки, а тому ним не було реалізоване право на спадкування за померлою [PERSON] Рішенням [PERSON] міської ради Житомирської області № 34 від 13.06.2006 року «Про встановлення опіки над майном померлої [PERSON]Б.» (оригінал якого оглянуто судом у судовому засіданні) призначено піклувальником над майном (квартирою № 7 у будинку № 1 по вул.Княгині Ольги в м.Олевську) [PERSON], (а.с.30,32). 08 квітня 2012 року [PERSON] помер, (а.с.53,59,62), після його смерті спадщину у виді його 1/2 частини квартири [ADDRESS], у встановлений законом строк не прийнято, (а.с.53). Із заперечення третьої особи [PERSON], (а.с.56-63) слідує, що спадкоємцем спірного майна після померлого [PERSON], є його племінниця [PERSON], жителька США. Згідно заяви [PERSON], (а.с.62), слідує, що остання 01 вересня 2012 року зверталася до [PERSON] державної нотаріальної контори із даною заявою про прийняття спадщини після померлого її дядька [PERSON], однак у спадковому реєстрі щодо прийняття спадщини заявником, інформація відсутня, (а.с.53,62). Таким чином, судом встановлено, що спадщина після померлих [PERSON], та [PERSON], на спадкове нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] не прийнята. Відповідно до вимог\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч.1\~ст.11\~ЦПК України\~встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі\~\~доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. \~\~ Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Тобто, обєктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі\~ст. 344 ЦК України\~є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст.397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах. З аналізу\~ст.344 ЦК України\~вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. У п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~розяснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном\~протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (ч.3\~ст.344 ЦК). Виходячи зі змісту 344\~ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч.1\~ст.60 ЦПК України\~\~повинен довести позивач є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Між тим, в обґрунтування добросовісності володіння квартирою № 7, у будинку № 1 по вул.Княгині Ольги в м.Олевську Житомирської області позивач посилається лише на те, що за домовленістю і зі згоди опікуна над майном померлої [PERSON], - [PERSON], остання у травні 2004 року дозволила їй користуватися вказаною квартирою, проживати там, уклавши з [PERSON], договір найму житлового приміщення, який було підписано між ними 30.09.2004 року, (а.с.17). Крім того після смерті власника 1/2 частини спірної квартири [PERSON], залишався другий власник 1/2 частини цієї ж квартири [PERSON], який помер 08 квітня 2012 року. Отже зазначені обставини свідчать, про тимчасовий характер володіння чужою річчю позивачем [PERSON], при цьому остання весь цей час була обізнана про те, що вона перебуває у спірній квартирі на правах квартиронаймача, протилежне у судовому засіданні як позивачкою так і її представником не доведено. Дана обставина також стверджується: - довідкою [PERSON] міської ради Житомирської області № 1137 від 03.11.2016 року, із якої слідує, що [PERSON], проживає у [INFO], без реєстрації, як квартиронаймач, (а.с.55); - наданими суду показами свідків: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], які ствердили про те, що позивачка вселилася до спірної квартири як квартиронаймач, та які (свідчення), не свідчать про відкрите, безперервне володіння позивачем спірним нерухомим майном протягом десяти років. Із повідомлення ТОВ «[PERSON] орендне підприємство теплових мереж» № 268 від 03.11.2016 року слідує, що особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] рахується за [PERSON] Оплату по даному рахунку здійснює [PERSON], (а.с.66). Згідно повідомлення [PERSON] РЕМ № 1223 від 27.10.2016 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] користувачем особового рахунку № 006075 та електричної енергії в базах даних [PERSON] РЕМ рахується [PERSON], розрахунки проводяться вчасно, (а.с.68). Відповідно до матеріалів справи, позивач зареєстрована з 01.02.1996 року за адресою: с.Камянка Олевського району Житомирської області, (а.с.6, 67). Разом із тим, слід зазначити і наступне, що судом не може бути взято до уваги як належний доказ прийняття спадщини [PERSON], після померлої [PERSON], спадкового майна квартири [ADDRESS], оскільки [PERSON], відповідно до спадкової справи № 140 подала заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON], на житловий будинок, що знаходиться по вул.Свято-Миколаївська, 20 у м.Олевську Житомирської області (спадкова справа № 140), оскільки прийняття у спадщину зазначеного нерухомого майна не відноситься до предмету спору у даній справі, (а.с.46-53). Крім того, суд також не вважає належним доказом і Рішення [PERSON] міської ради Житомирської області № 34 від 13.06.2006 року «Про встановлення опіки над майном померлої [PERSON], та [PERSON]Б.» (а.с.11), згідно до якого призначено піклувальником над майном (квартирою № 7 у будинку № 1 по вул.Княгині Ольги в м.Олевську) померлої [PERSON], та [PERSON], який знаходиться на лікуванні в психіатричній лікарні м.Прилуки [PERSON], оскільки відповідачем на вимогу суду, до суду не надано для огляду його оригіналу, а у судовому засіданні представником відповідача [PERSON], було лише стверджено, що таке рішення у міськраді відсутнє, а є в наявності Рішення [PERSON] міської ради Житомирської області № 34 від 13.06.2006 року «Про встановлення опіки над майном померлої [PERSON]Б.» (а.с.32), оригінал якого оглянуто судом. За таких обставин, і враховуючи обставини справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], до [PERSON] міської ради Житомирської області про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки нею не доведено факту добросовісного володіння чужим майном, тобто, що вона при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на вказане майно, незважаючи на повне визнання представником відповідача [PERSON] міської ради Житомирської області [PERSON], заявлених позивачкою позовних вимог, оскільки законні підстави для задоволення позову відсутні, а визнання відповідачем позову суперечить закону. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі вищевикладеного і

Outcome: dismissed