Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 06 вересня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . В шлюбі мають сина [PERSON] , який є неповнолітнім. Посилаючись на те, що між нею та чоловіком зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, вони різні за характерами, спільного господарства не ведуть, їх шлюб носить формальний характер, спільне проживання є неможливим, просить шлюб розірвати, оскільки він суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні позовну вимогу підтримала з підстав наведених у позовній заяві . Просила позов задовольнити . Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнав повністю. Не заперечував щодо розірвання шлюбу. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 18 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого засідання. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Відповідно до частин 3 та 4 ст.200 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Враховуючи визнання позову відповідачем , суд вважає, що є законні підстави для ухвалення у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено , що 06 вересня 2016 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у Рогатинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зареєстрували шлюб , про що зроблено актовий запис № 70, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Підтвердженням даного факту є копія свідоцтва про народження дитини. 4. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів. Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В частині третій ст.56 СК України також зазначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу . Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства ( ст.111 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд не зобов`язаний призначати сторонам строк для примирення, це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, миритись не бажають. Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України, суд залишає за позивачем, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача половину сплаченого судового збору в розмірі 384 грн 20 коп та зобов`язати управління Державної казначейської служби України в Рогатинському районі Івано-Франківської області на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України повернути позивачу судовий збір в розмірі 384 грн 20 коп, що становить 50 % сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви, згідно квитанції №39.87.1/35342676 виданої 05 грудня 2019 року Івано-Франківською філією «Ощадбанк» м.Рогатин.

Outcome: approved