Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

20.03.2014р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 8520,72грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до укладеної між ним та відповідачкою Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 02.11.2012р. [PERSON] отримала кредит в сумі 6464,35грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання відповідачка не виконує, внаслідок чого станом на 09.02.2014р. виникла вказана прострочена заборгованість по сплаті кредиту, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5720,70грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 788,80грн., штрафу за п.п.2.2 Генеральної угоди в сумі 1129,28грн., а також штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у вигляді фіксованої частини в сумі 500,00грн. і процентної складової в сумі 381,94грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки на його користь (а.с.2-3). В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, згоден на ухвалення заочного рішення, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с.44). На підставі положень ч.3 ст.122 ЦПК України судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки [PERSON] (фізичної особи, що не є суб'єктом підприємницької діяльності) є [ADDRESS] (а.с.39). Проте, всі поштові судові відправлення разом з судовими повістками, надіслані на зазначену адресу були повернуті до суду з поштовою відміткою про те, що [PERSON] за зазначеною адресою не проживає (а.с.42, 47). Як зазначено у ч.5 ст.74 ЦПК України, судові повістки про виклик у суд надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи наведене, відповідачці двічі надсилалися поштою судові повістки за її зареєстрованим місцем проживання (а.с.42, 47), що відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання [PERSON] не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не надала. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього Кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи повторну неявку відповідачки, повідомленої належним чином, згоду позивача на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути кредитору кредит (у сумі рівної сумі кредиту) у строк та в порядку, встановленим договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Встановлено, що 02.11.2012р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої позивач (за Генеральною угодою - банк) надав відповідачки (за Генеральною угодою - позичальник) кредит в сумі 6464,35грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 24 місяці з 02.11.2012р. по 30.11.2014р. (п.2.1 Генеральної угоди, а.с.6). Зазначена угода складається із анкети-заяви клієнта про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.5), Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.6) і Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-30). За цією угодою відповідачка зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості за кредитом щомісячними платежами в сумі 323,48грн. шляхом внесення грошових коштів на платіжну картку з 1 по 25 число кожного місяця (п.2.1 Генеральної угоди, а.с.6). Свої зобов'язання за договором відповідачка не виконує, внаслідок чого станом на 09.02.2014р. виникла заборгованість в сумі 8520,72грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5720,70грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 788,80грн., штрафу в сумі 1129,28грн. за п.п.2.2 Генеральної угоди, а також штрафів згідно п.п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у вигляді фіксованої частини в сумі 500,00грн. і процентної складової в сумі 381,94грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за вказаною Генеральною угодою від 02.11.2012р. станом на 09.02.2014р. (а.с.4). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, та в строк встановлений договором. Згідно зі ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Так, відповідно до положень п.2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у цій угоді більше ніж на 31 день, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1129,28грн. (а.с.6). Крім того, відповідальність за порушення строків повернення платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Генеральною угодою, встановлена п.п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого при порушенні клієнтом (позичальником) строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.26). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за вказаною Генеральною угодою в сумі 8520,72грн.. Також згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 243,60грн. (а.с.1), який в силу ч.1 ст.88 ЦПК України також слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved