Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

20 грудня 2013 року, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», яке згідно Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. та засідання загальних зборів акціонерів банку було перейменовано з ВАТ КБ «Надра» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» і відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01№794080 від 04.02.2011 р. та є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ КБ «Надра», звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що відповідно до кредитного договору «Автопакет» № ОД10/08/2007/840-К/124 від від 15.08.2007 р., банк надав, а [PERSON] отримав кредит у розмірі 9492,08 дол. США для придбання автомобілю, з терміном повернення до 14.08.2014 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4% річних на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредиту. При чому, за умовами вказаного договору, позичальник [PERSON] в забезпечення своїх кредитних зобов'язань передав банку в заставу транспортний засіб : автомобіль марки автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14 серпня 2007 р. Факт отримання [PERSON] суми вказаного вище кредиту, підтверджується заявою на видачу готівки № NL-103 від 15.08.2007 р. Банку стало відомо, що [INFO], позичальник [PERSON] помер. 16.10.2013 р., банком до Овідіопольської ДНК було надіслано письмову вимогу до спадкоємців (відповідачів), якою просив нотаріуса довести до відома спадкоємців про непогашену заборгованість померлого [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, роз'яснивши спадкоємцям їх зобов'язання перед банком. 18.11.2013 р., банк направив спадкоємцям (відповідачам) письмові вимоги про погашення заборгованості перед банком, на які не отримав жодної відповіді від відповідачів, в той час, як заставлений транспортний засіб перебуває на площадці банку. Станом на дату подачі позову до суду, загальний розмір заборгованості відповідачів перед банком за невиконані кредитні зобов'язання померлого [PERSON] становить 8314,43 дол. США, що за курсом НБУ на день звернення з позовом до суду складає - 66457,24 грн., з яких : заборгованість по тілу кредиту 8087,41 дол. США, заборгованість по відсоткам 222,02 дол. США, у зв'язку з чим, позивачі просили суд, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Надра» за вищевказаним кредитним договором «Автопакет» № ОД10/08/2007/840-К/124 від 15.08.2007 р., у розмірі 8314,43 дол. США, що за курсом НБУ, на день звернення до суду, становить 66457,24 грн. - звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14 серпня 2007 р., шляхом продажу вищевказаного предмета застави ПАТ КБ «Надра», шляхом укладення договору купівлі-продажу автомобілю з іншою особою-покупцем та стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представниця відповідачів за нотаріально-посвідченими довіреностями позов не визнала, пославшись на його безпідставність і необґрунтованість. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 617 ЦК України зазначає, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Як наголошує ст. 1281 ЦК України - спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Одночасно, згідно із приписами ст. 1282 ЦК України - спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцями у натурі. Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні - але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій - має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). У відповідно до п.п. 11,21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів та таким кредитом - не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодній зі сторін кредитного договору. Статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно, здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави (ч. 6 ст. 20 цього Закону). Згідно із ст. 24, ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувала негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави, в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж предмета застави, шляхом укладення обтяжувачем договору купівлі-продажу з іншою особою. Суд встановив, що відповідно до кредитного договору «Автопакет» № ОД10/08/2007/840-К/124 від від 15.08.2007 р., банк надав, а [PERSON] отримав кредит у розмірі 9492,08 дол. США для придбання автомобілю, з терміном повернення до 14.08.2014 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4% річних на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредиту, плата за користування яким передбачена п.п. 2.2.1,2.2.2,2.2.3,2.2.4 кредитного договору. При чому, за умовами вказаного договору, позичальник [PERSON] в забезпечення своїх кредитних зобов'язань передав банку в заставу транспортний засіб : автомобіль марки автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14 серпня 2007 р (а.с. 12-18,20). Факт отримання [PERSON] суми вказаного вище кредиту, підтверджується заявою на видачу готівки № NL-103 від 15.08.2007 р. (а.с. 19). Банку стало відомо, що [INFO], позичальник [PERSON] помер. 16.10.2013 р., банком до Овідіопольської ДНК було надіслано письмову вимогу до спадкоємців (відповідачів), якою просив нотаріуса довести до відома спадкоємців про непогашену заборгованість померлого [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, роз'яснивши спадкоємцям їх зобов'язання перед банком (а.с. 21,22). 18.11.2013 р., банк направив спадкоємцям (відповідачам) письмові вимоги про погашення заборгованості перед банком, на які не отримав жодної відповіді від відповідачів, в той час, як заставлений транспортний засіб перебуває на площадці банку (а.с. 23-25). Суд встановив, що відповідачка (спадкоємиця) [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], уклавши шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.01.2013 р. (а.с. 41-42). Також, з`ясував, що відповідачі (діти спадкодавця) [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори після смерті свого батька - отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по ? частці на спадкову квартиру [ADDRESS], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 330/2010, заведеної [INFO] після смерті [PERSON] (а.с. 56-124). Як було встановлено в судовому засіданні і підтверджується вищевказаними матеріалами спадкової справи - спірний автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14 серпня 2007 р. і під який був отриманий кредит [PERSON] - до спадкової маси не входить і відповідачі (спадкоємці) не отримали на нього свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька, тобто вказаний автомобіль не є спадковим і на нього не поширюються вимоги ст. 1282 ЦК України. Згідно із положеннями п.п. 3.1.5, 3.1.6 вищевказаного кредитного договору «Автопакет» - при порушенні позичальником умов цього договору щодо строків виконання зобов'язання у банку виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою - за рахунок предмету застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно з чинним законодавством. Станом на дату подачі позову до суду, загальний розмір заборгованості відповідачів перед банком за невиконані кредитні зобов'язання померлого [PERSON] становить 8314,43 дол. США, що за курсом НБУ на день звернення з позовом до суду складає - 66457,24 грн., з яких : заборгованість по тілу кредиту 8087,41 дол. США, заборгованість по відсоткам 222,02 дол. США., обґрунтований розрахунок якої був наданий представником позивачів в обґрунтованому розрахунку, доданого до позову та зробленого позивачами у відповідності з діючим законодавством України та перевіреного судом (а.с. 11). З огляду з вищевказані норми Законів України «Про заставу» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - судом не приймаються до уваги заперечення представниці відповідачів щодо відсутності вартості заставленого автомобілю і її побоювання, що у випадку недостачі грошових коштів при оцінці рухомого майна, банк зможе знову звернутися до суду для стягнення з відповідачів недостатньої суми - як безпідставні, необґрунтовані і не підтверджені належними та допустимими доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 57-60 ЦПК України і по суті є припущеннями представниці відповідачів на майбутнє. Таким чином, в даному випадку склалася ситуація, коли заставлений автомобіль - не належить відповідачам і не був ними прийнятий у спадщину після смерті свого батька - однак представниця відповідачів безпідставно заперечує проти задоволення позову банку з законною вимогою щодо погашення кредитного боргу за рахунок заставленого майна. Також, суд не приймає до уваги твердження представниці відповідачів, що банк нібито мав в першу чергу звернутися за стягненням боргу з поручителя за кредитним договором - так як звернення до суду з вимогами про погашення боргу за рахунок заставленого майна - є безперечним правом банку на його вибір, що передбачено умовами самого кредитного договору, під яким стоїть підпис позичальниками [PERSON], який за життя, погодився з умовами кредитного договору та відповідальністю, яку він повинен був ести у випадку невиконання чи порушення умов кредитного договору. Суд дійшов висновку, що правила ст. 1281 ЦК України - не застосовуються до зобов'язань, забезпечених заставою, на чому наполягала представниця відповідачів в судовому засіданні. На момент розгляду даної справи, кредитний борг відповідачем погашений не був. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідачів в рівних частках з кожного підлягають стягненню витрати по сплаті позивачами судового збору у сумі 664,57 грн., які були підтверджені банком документально (а.с. 1).

Outcome: approved