Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

20.12.2013 року позивач [PERSON], статут інвалід 2 гр. (праці) звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Керівника Кондитерської компанії, ПРАТ АВК (власник ПАТ Кондитерська фабрика АВК м. Дніпропетровськ) в особі [PERSON] про поновлення на роботі, визнання запису в трудовій книжки з 25.12.2008 г. по п. 2 ст. 40 КЗОТ недійсним, скасувати, стягнення с/з за вимушені прогули з 25.12.2008 року, моральну шкоду. В подальшому 30.01.2014 року, 25.04.2014 року, 10.06.2014 року, 16.06.2014 року та 21.08.2014 року представником позивача подавалися уточнення та доповнення до позовної заяви. Відповідно до останніх уточнень інвалід другої групи праці [PERSON] просив стягнути з [PERSON] власника корпорації АВК та власника кондитерської фабрики АВК м. Дніпропетровськ на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу (з вини власника) за період з 25.12.2008 року по 25.06.2014 року суму 199398.85 грн., стягнути з Кондитерської фабрики АВК м. Дніпропетровськ середньомісячний заробіток (борг) за використання відпустки за період з 24.11.2008 року по 23.12.2008 року у сумі 4.303.20 грн., витребувати з відповідачів табель робочого часу з 24.11.08 по 25.12.08, табель робочого часу вантажника служби логістики [PERSON] за період 25.12.2008 року по 25.06.2014 року, графік відпусток за 2008 рік та викликати свідком керівником служби логістики з ПАТ Кондитерська фабрика АВК м. Дніпропетровська. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він влаштувався на роботу вантажником в службу логістики на власність відповідача кондитерську компанію - ПРАТ «АВК» м. Донецьк, ПАТ Кондитерська фабрика м. Дніпропетровськ. 24.03.06 він отримав виробничу травму, у зв'язку із чим перебував на лікарняному. 01.07.2006 року подав заяву про розірвання трудових відносин на підставі ст. 39 КЗпП. 24.11.08 року на особисту заяву про поновлення на роботу на посаду вантажника він отримав наказ про поновлення від 21.11.2008 року. Вважає, що з 25.12.2008 рок до 25.06.2014 року відповідачем грубо порушується його трудове право на отримання середнього заробітку (належної суми) за вимушені прогули (з вини власника) з 25.12.2008 року. Так з 25.12.2008 року у нього немає наказу про звільнення тому і просить стягнути середній заробіток з 25.12.2008 року по 25.06.2014 року в сумі 199.393.85 грн. із розрахунку 143.44 грн. за робочий день. Також на теперішній час йому не сплачений середній заробіток за використану відпустку по особовій заяві, тому просить стягнути суму за період з 24.11.2008 року по 23.12.08 року, а саме 4303.20 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надавши письмові заперечення та пояснивши, що декількома рішеннями, як першої, так і апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із ЗАТ Кондитерська фабрика «А.В.К» м. Дніпропетровська, яке на даний час має назву ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ», тому посилання, що [PERSON] влаштувався вантажником в службу логістики на кондитерську компанію - ПРАТ «АВК» м. Донецьк, ПАТ Кондитерська фабрика м. Дніпропетровськ є безпідставними, так само безпідставні і вимоги до [PERSON] - власника корпорації АВК та власника кондитерської фабрики АВК м. Дніпропетровськ, адже відповідно до норм чинного законодавства власник не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, крім того, згідно з реєстру такої юридичної особи як корпорація АВК не існує, тому позов пред'явлений до неналежного відповідача. Що стосується самих вимог, то повторного звільнення 25.12.2008 року не було, адже [PERSON] було звільнено у 2006 році за станом здоров'я. Рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровськ від 2008 року його було поновлено на роботі, а рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області того ж року було скасовано рішення Індустріального суду, тому Наказ від 2006 року про звільнення вважається чинним. Ці факти також були встановлені судовими рішеннями. Самі позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за вимушені прогули також є безпідставними, адже прогулів з вини власника не було, тому що не було повторного звільнення. Щодо стягнення середнього заробітку за відпустку, то посилання позивача щодо перебування його у відпустці з 24.11.2008 по 23.12.2008 року спростовується складеним актами в цей період про відсутність [PERSON] на робочому місці. Крім того, розрахунок середнього заробітку представника відповідача є необґрунтованим, відповідно до довідки, яку надавало підприємство, середній заробіток вантажника на 2014 рік складає біля 14 грн., а раніше цей тариф був ще менший, звідки позивач взяв суму 17 грн. за годину не відомо. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із ЗАТ Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ (а.с.15-17 т.1). Цей факт також встановлений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 04.03.2010 року, яке набрало законної сили 09.08.2010 року ( а.с. 69-72 т.1). Крім того, факт наявності таких правовідносин встановлений на підставі наказу прийому на роботу, заяви позивача від 07.11.2005 року, наказу про поновлення на роботі від 21.11.2008 року, наказу про скасування наказу про поновлення на роботі рішенням Апеляційного суду Запорізької області (а.с.74-75, 159 т1). На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляд інших спав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На даний час Товариство має правильну назву Публічне акціонерне товариство «Кондитерська фабрика А.В.К м. Дніпропетровськ, що підтверджується статутом та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців та довідкою ЄДРПОУ (а.с. 63-65 т.1, а.с. 61-62 т. 2). На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України у статуті товариства вказується найменування юридичної особи та інші відомості. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру відкритого для загального ознайомлення. Тому, всі посилання представника позивача на Інтернет ресурси, де зазначені вірні, з точки зору позивача, назви Товариства є безпідставними, ці Інтернет ресурси не є офіційними, тому інформація, яка до них вноситься не перевіряється і не може вважатися достовірною. Єдина достовірна інформація щодо назви підприємства міститься в Єдиному державному реєстрі, як це передбачено законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, крім випадків, встановлених установчими документами та законом. У зв'язку із зазначеним позовні вимоги, пред'явлені до [PERSON] - власника корпорації АВК та власника кондитерської фабрики АВК м. Дніпропетровськ є неправомірними, адже пред'явлені до неналежного відповідача, через що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з 1 відповідача на користь [PERSON] інваліда 2 групи (праці) середньомісячний заробіток за вимушений прогул ( з вини власника) за період з 25.12.08 року по 25.06.14 року суму 199393.85 грн. Що стосується позовних вимог до Кондитерської фабрики АВК м. Дніпропетровськ, то хоча позивачем і невірно вказана назва Товариства в частині позову, де зазначається найменування відповідача, проте в тексті самої позовної заяви є посилання на правильну назву, тому в цій частині суду розглядає пред'явлені позовні вимоги, як до належного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В своїх позовних вимогах позивач посилається на невиплату (належної суми) середнього заробітку за використану відпустку за період з 24.11.2008 року по 23.12.2008 року. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2010 року позивач [PERSON] звернувся із позовними вимогами до ЗАТ «АВК», в якому просив, серед іншого, стягнути з відповідача за вимушені прогули з 06.11.2008 року по даний час та визнати акти про прогули від 21.11.2008 року по 23.12.2008 року філії АВК нелегітимними. Далі по тексту рішення зазначено, що телеграмою за № 01/4970 від 21.11.2008 року [PERSON] був повідомлений про необхідність з'явитися на підприємство з трудовою книжкою та приступити до виконання трудових обов'язків. З вказаним наказом [PERSON] був ознайомлений 24.11.2008 року. Однак до роботи [PERSON] не приступив. В зв'язку з чим на підприємстві за період з 21.11.2008 року по 23.12.2008 року складалися акти про відсутність на робочому місці вантажника служби логістики [PERSON]. Невихід на роботу підтверджується табелями робочого часу за листопад-грудень. Вирішуючи дану справу суд прийшов до висновку, що ніякого повторного звільнення не було, поновлення на роботі судом не проводиться, через що позовні вимоги позивача незаконні і не підлягають задоволенню (а.с. 71-72 т.1). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2010 року рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 04.03.2010 року залишено без змін (а.с. 69-70 т.1). Тобто рішення є чинним і вищезазначені факти, які встановлені судом, на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Що стосується посилань представника позивача на телеграму (а.с. 165 т. 1), де зазначено: «згідно Вашої заяви від 24/11-2008 року ви включені до графіку відпусток, Вам необхідно з'явитися до відділу кадрів підприємства для ознайомлення з вказаним графіком», то копія цієї телеграми не підтверджує сам факт прибуття [PERSON] на підприємство і той факт, що він дійсно перебував у відпустці з 24.11.2008 року по 23.12.2008 року. Посилання позивача у позовній заяві на те, що він 24.11.08 року по 23.12.08 року в присутності довіреної особи [PERSON] написав заяву про відпустку за період 2006-2007 року в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджується належними та допустимими доказами. Тим більше, як вже зазначалося, що судовим рішенням від 04.03.2010 року встановлено, що за період з 21.11.2008 року по 23.12.2008 року підприємством складалися акти про відсутність на робочому місці вантажника служби логістики [PERSON], саме в той період, коли нібито позивач перебував у відпустці. Також із рішення - невихід на роботу підтверджується табелями робочого часу за листопад-грудень. Вище викладене дає підстави вважати, що [PERSON] в період часу з 24.11.2008 року по 23.12.2008 року не перебував у відпустці, а тому позовні вимоги про стягнення з 2 відповідача середнього заробітку (борг) за використання відпустки не підлягають задоволенню. Що стосується інших вимог позивача, то це є вимоги про забезпечення доказів. Протягом розгляду цивільної справи подібні клопотання заявлялись представником позивача і по ним були винесені ухвали. Крім того, що стосується цих вимог, то в позовній заяві не аргументовано і не доведено належними і допустимими доказами, які саме права позивача були порушені і ким, а тому ці вимоги також не підлягають задоволенню. Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог відмовлено, то суд вважає за можливе віднести витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed