Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

21 вересня 2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Сумської області, про визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] вона 01 вересня 1993 року була прийнята на роботу у Велико-Октябрський цукрокомбінат робітницею Шевченківського відділку до її звільнення 22 травня 1998 року. В подальшому, 21 травня 2000 року її було знову прийнято на роботу в реорганізоване ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» робітницею Шевченківського відділку. В період роботи, рішенням загальних зборів працівників радгоспу від 28 травня 2002 року її було включно до списку працівників і пенсіонерів даного товариства, які мають право на земельну частку (пай). 20 січня 2004 року її було звільнено з роботи за власним бажанням. Після включення її до списку працівників та пенсіонерів, які мають право на земельну частку (пай) та видачі даному товариству Державного акту на право колективної власності на землю, їй не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), на відміну від інших працівників, які отримали сертифікат та оформили Державний акт. Наданою відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Сумської області повідомлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не виготовлявся, оскільки відсутня у списку громадян-членів ВАТ «Великооктябрський бурякорадгосп», а сертифікати на право на земельну частку (пай) на даний час не виготовляються. Зазначає, що у списку громадян-членів ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп», який є додатком № 1 до Державного акту, відсутнє її ім`я, але при цьому у списку присутній її чоловік, який також був членом вказаного товариства. Вказує, що була впевнена, що в будь-який може оформити свої майнові права на земельну частку (пай) згідно наявного у неї списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) згідно рішення загальних зборів працівників ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» від 28 травня 2002 року. В той же час, надана ГУ Держгеокадастру копія списку членів товариства не містить дати складання та посилання на рішення загальних зборів працівників, згідно з яким даний список було складено. За яких обставин її прізвище не було включено до списків їй не відомо, але вважає, що її право на земельну частку (пай) порушено та підлягає відновленню. Позивач зазначає, що відповідно до Указу Президента\~України «Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям»\~від 08.08.1995\~року №720/95 вона має право на земельну частку (пай) у вказаному товаристві, оскільки працювала там на момент проведення розпаювання земель, проте до списків включена не була, сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не видавався, в зв`язку з чим не має змоги підтвердити своє право на земельну частку (пай), виділити земельну частку (пай) в натурі та зареєструвати за собою речове право в позасудовому порядку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за\~нею право\~на земельну\~частку (пай), орієнтованим розміром 4,68 в умовних кадастрових гектарах та виділити земельну частку (пай) із земель резервного фонду Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області. Ухвалою від 22 вересня 2021 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду справу за вказаним вище позовом (а. с. 43-44). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи (а. с. 106 ). Представник відповідача Миколаївської селищної ради Сумської області у судове засідання не з`явився. До суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відзив мотивований тим, що відповідно до ст. ст. 22, 23 ЗК України та Указу Президента від 08.08.1995 № 720/95, особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до Державного акут на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акту. При цьому, право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю були чи залишались членами цього підприємства. Сам по собі факт перебування особи в трудових відносинах із таким підприємством не є підставою для отримання нею земельної частки (паю). Відомостей щодо моменту передачі земель на підставі державного акту про право колективної власності на землю конкретному товариству позивачем не надано, хоча ця обставина має значення в контексті розгляду цього спору. Разом з тим, з копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] не працювала у Велико-Октябрському цукрокомбінаті ( надалі - ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп») в період часу з 22.05.1998 по 21.05.2000 року, тому існує ймовірність того, що передача землі відбулась саме в період, коли позивач не працювала, що свідчить про те, що до списку її не включено правомірно. Посилаючись на викладене вище, селищний голова просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) у повному обсязі (а. с. 58-59). Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Сумської області у судове засідання також не з`явились, будучи належним чином сповіщеним про час, день та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив (а. с. 45, 49, 65). Згідно ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Законодавець у ч. 1 ст.\~16\~ЦК України та ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 ст. 16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. ст.\~76-78,\~ст.\~81\~ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та розгляду заявлених заяв і клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявленої позовної вимоги та на підставі тих доказів, які надані сторонами спору. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Стосовно визнання права на земельну частку (пай), суд враховує наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст.\~14\~Конституції України та ч. 2 ст.\~1\~Земельного Кодексу\~України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Частиною 3 статті 2 ЗК України передбачено, що об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Згідно з ч. 11 ст. 25 ЗК України резервний\~фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. В силу ст.\~125\~ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акту на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. У відповідності до п. 1 ст.\~1\~ЗУ «Про\~порядок виділення\~в натурі\~(на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» право\~на земельну\~частку (пай)\~мають,\~зокрема,\~колишні члени\~колективних сільськогосподарських\~підприємств,\~сільськогосподарських кооперативів,\~сільськогосподарських акціонерних\~товариств,\~у тому\~числі створених\~на базі\~радгоспів та\~інших державних\~сільськогосподарських підприємств,\~а також\~пенсіонери з\~їх числа,\~які отримали\~сертифікати на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~у встановленому\~законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Крім того, п.\~2\~Указу Президента\~України «Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п. 1 ст. 1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Пункт 17 Перехідних положень\~ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента\~України від\~08.08.1995\~р.\~№ 720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Аналіз викладених вище норм законодавства свідчить про те, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Крім того, слід враховувати, що строк позовної давності для вимог про визнання права на майно учасника спільної власності обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися, що її право на це майно оспорюється. У відповідності до ч. 9 ст. 5 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на час виникнення правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] на підставі наказу № 491 від 08 вересня 1993 була прийнята на роботу у Велико-Октябрський цукрокомбінат робітницею Шевченківського відділку з 01 вересня 1993 до звільнення 22\~травня 1998\~року.\~В подальшому,\~на підставі\~наказу №\~59\~від 22\~травня 2000\~року її було прийнято на роботу з 17 травня 2000 в реорганізоване товариство - ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» робітницею Шевченківського відділку. 20 січня 2004 року її було звільнено з товариства за власним бажанням відповідно до наказу № 16 від 23 січня 2004 (а. с. 11-12, 61-63). Рішенням загальних зборів працівників ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» від 28 травня 2002 року, затвердженого головою правління Зарудну Ольгу Миколаївну було включно за № 50 до додаткового списку працівників і пенсіонерів даного товариства, які мають право на земельну частку (пай) ( а. с. 13-14). Із долученої копії Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ № 00031, виданого 24 липня 2000 року Жовтневою селищною радою народних депутатів Білопільського району Сумської області на підставі рішення Жовтневої селищної ради від 23 травня 2000 року, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за № 31, Відкритому акціонерному товариству «Велико-Октябрський бурякорадгосп» передано в колективну власність 3449,1 га землі в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 19-22). З змісту додатку № 1 до Державного акту (без номеру) вбачається, що [PERSON] не включена до списку громадян-членів Відкритого акціонерного товариства «Велико-Октябрський бурякорадгосп» Білопільського району Сумської області (а. с. 25-38). Після видачі Відкритому акціонерному товариству «Велико-Октябрський бурякорадгосп» Державного акту на право колективної власності на землю, [PERSON] не включено до списку громадян-членів, та відповідно не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), на відміну від інших працівників, які отримали сертифікат та оформили Державний акт. Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Сумської області повідомлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не виготовлявся, оскільки остання відсутня у списку громадян-членів ВАТ «Велико- Октябрський бурякорадгосп», а сертифікати на право на земельну частку (пай) на даний час не виготовляються. При розпаюванні земель колективної власності ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» у середньому на одну особу розмір земельної частки (паю) складав 4,68 умовних кадастрових гектарів (а. с. 17-18). Позивач зазначає, вона була членом ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області на період розпаювання, а отже має право на земельну частку (пай) на території Жовтневої селищної ради, проте вказані обставини не підтверджується доданими до матеріалів справи відповідними доказами. Також встановлено, що Відкрите акціонерне товариство «Велико-Октябрський бурякорадгосп» засновано відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області від 07.06.1995 № 401 шляхом перетворення з державного підприємства бурякорадгоспу Велико-Октябрського цукрокомбінату, який розташований на території Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, що підтверджується оновленим Статутом ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» (а. с. 78-101). Із долученого позивачем листа відділу Головного управління Держгеокадастру у Сумської області встановлено, що відомості про видачу державного акту на право колективної власності ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» у відділі відсутні, а лише зберігається копія списків громадян-членів, які були подані для видачі Державного акту серії СМ № 00031 від 24.07.2000 року, в яких позивач [PERSON] відсутня (а. с. 24-38). Разом з цим, заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначає про те, що інформації щодо моменту передачі земельна підставі державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП позивачем не надано, хоча ця обставина має значення в контексті розгляду цього спору. Із копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] не працювала в період часу з 22.05.1998 по 21.05.2000, тому існує ймовірність, що передача землі могла відбутись саме в період, коли позивач не працювала, що свідчить про те, що до списку її не включено правомірно. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, суд вважає не доведеним той факт, що позивач [PERSON] під час розпаювання АТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп», у період часу, який судом у ході розгляду справи не вдалось встановити, була його членом, та мала право на земельну частку (пай). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, а також враховуючи недоведеність\~факту того, що на момент розпаювання, який залишається не підтвердженим, земель АТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп», [PERSON] була членом даного товариства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed