Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

21 жовтня 2013 року Позивач звернулася до суду і з позовною заявою про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, 19 листопада 2013 року надала доповнення до позовної заяви про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, в обґрунтування позову зазначила: 21 червня 2011 року [PERSON] склав заповіт, за яким заповідав все своє майно [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], та на земельну ділянку площею 0,1149 га, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться по [ADDRESS]. [PERSON], у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок і земельну ділянку, через те, що нею не було надано правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. Відмовлено було з причин того, що договір купівлі житлового будинку та земельної ділянки не було нотаріально посвідчено. Договір купівлі-продажу від 30.06.2001 року було укладено на Українській товарній біржі і [PERSON] у судовому порядку за життя не визнав його дійсним. Тому позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Позивач надала суду заяву про слухання справи без її участі, в заяві зазначила, що на позові наполягає. Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи. Заяв чи клопотань не надходило. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, яка в наданій заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено доказами, що 30 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомості, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] і земельну ділянку площею 1149 м2 . Договір купівлі-продажу було зареєстровано Марганецькою філією Товарна Біржа «Українська». На підставі договору купівлі - продажу [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю та план земельної ділянки, виданих Марганецькою міською радою народних депутатів 24 квітня 2001 року і зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7996. 24.04.2001 року [PERSON] зареєстрував право власності, на зазначений в договорі житловий будинок, в Марганецькому БТІ за № 433. 21.06.2011 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів всі майнові права та обов'язки, які належать йому на день складення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті - [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], та на земельну ділянку площею 0,1149 га, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться по [ADDRESS]. Позивач, як особа, яка має право на спадкування за заповітом, у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок і земельну ділянку, через те, що нею не було надано правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. Державний акт на право приватної власності на землю, не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, так як виданий на підставі договору, який оформлений з порушенням вимог законодавства: недодержання нотаріальної форми договору купівлі - продажу нерухомості. В нотаріальному порядку, згідно до ч.1 ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу нерухомості посвідчено не було. Однак, сторони умови договору виконали. Про те, що договір не вважається дійсним позивач дізналася при вирішенні питання при оформлені спадщини; вирішення питання про нотаріальне посвідчення договору в теперішній час є неможливим. Згідно вимог ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року), недодержання в установлених законом випадках нотаріальної форми договору тягне за собою недійсність угоди, але, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно діючого на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу, державна реєстрація правочину, в тому числі, і договору купівлі-продажу нерухомого майна, законом передбачена не була. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Із вищевикладеного видно, що набувач при укладені договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] в повному обсязі не набув права власності на житловий будинок і земельну ділянку. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших споруд та будівель переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. Оскільки на день своєї смерті [PERSON] належало право на житловий будинок і земельну ділянку, але він в повному обсязі не набув права власності в силу закону, при цьому ніким це його право не оспорюється, тому його право переходить до спадкоємця, позивача по справі [PERSON], яка користується житловим будинком і земельною ділянкою правомірно. Тому суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо визнанням за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на вищезазначені житловий будинок і земельну ділянку є правомірними. На підставі ст.ст. 377, 657, 1218, 1225 ЦК України та

Outcome: approved