Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

21 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати в сумі 32 620,00 грн. понесені на лікування і реабілітацію ті підготовку до школи дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що у сторін в період шлюбу народились діти: [INFO] - [PERSON] та [INFO] - [PERSON], які знаходиться на утриманні позивача. На придбання дітям необхідних речей та одягу для школи позивач витратила 12620,00 грн. На протязі 2017 року діти хворіли, після перенесених захворювань потребують санаторно-курортного лікування, на яке необхідно 20.000,00 грн. Відповідач добровільно допомогу не надає, в зв'язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддею [PERSON] ) від 10 січня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. 14.03.2018 року через канцелярію суду відповідач надав заперечення, відповідно до якого вимоги позивача визнав частково. Посилаючись на те, що відповідач сплачує аліменти на утримання вищезазначених дітей, тому несе обов'язок щодо їх утримання. Вимоги, які заявлені позивачем не відносяться до додаткових витрат. Визнає позов частково, а саме у розмірі 435,00 грн. на придбання окулярів і додаткових речей до них, посилається на рівність обов'язку батьків щодо утримання дітей. Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.08.2018 року звільнено [PERSON] з посади судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. За результатами повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Зінченко А.С. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити частково в зв'язку з тим, що не вистачає грошей на утримання дітей, надала пояснення відповідно до позову. Зазначила, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньок в розмірі 1860 грн. щомісяця, вона працює не офіційно отримує заробітну плату в розмірі до 5000 грн. в місяць, в неї на утриманні є ще син, якому 17 років, 12620 грн. - це сума, яка вона витратила на збирання обох доньок до школи: речі, канцелярія, окуляри. Окрім іншого, вона купувала донькам мобільні телефони, які необхідні їм для навчання, але вартість цих телефонів не входить до суми позову. На санаторно-курортне лікування доньок вона не возила, кошти на витрачала, до лікарні за путівкою не зверталась, місце та вартість санаторно-курортного лікування визначила з мережі Інтернет на власний розсуд. Відповідач в судовому засіданні надав пояснення відповідно до своїх заперечень, позов визнає частково, а саме у розмірі 435,00 грн., що є половиною коштів, витрачених на придбання окулярів і додаткових речей до них. Вважає, що інші витрати які просить стягнути позивач відносяться до аліментів, які він регулярно сплачує, він хворіє на астму, потребує постійного лікування, в нього на утриманні є ще дитина - донька [PERSON], яка також потребує лікування та санаторно-курортного лікування, підтверджує, що в позивача на утриманні є ще син, якому 17 років. З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як було встановлено при розгляді справи позивач та відповідач перебували у шлюбі з 17.06.2006 року по 26.10.2010 року, що підтверджується копією рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.10.2010 року. В період шлюбу у сторін народились діти - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER]. [PERSON] сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/5 частини доходу щомісячно з 17.09.2012 року, що підтверджується копією рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року, копією ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.11.2012 року. На зараз [PERSON] сплачує аліменти на утримання вищезазначених дітей, відповідно до рішення Павлоградського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 року у твердій грошовій сумі 888,50 грн. на кожну дитину окремо, які сплачує щомісяця, що підтверджується копіями квитанцій та довідкою № 1/08-06 від 08.06.2018 (а.с. 60,72-73). 22.07.2011 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER]. У [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER]. Згідно довідки КЗ «ЦПМСД м. Павлоград» амбулаторія ЗПСМ №4, від 29.03.2018 року, [PERSON], [INFO], перебуває на Д обліку та за станом здоров'я потребує оздоровлення та санітарно-курортному лікуванні на протязі року, діагноз - аденоїдні вегетації (а.с. 62-63). [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 20.04.2018 року за основним місцем роботи слюсарем-ремонтником металоконструкцій. Посадовий оклад становить - 3750,00 грн. відповідно до довідки № 1/08-06 від 08.06.2018 року (а.с. 60). [PERSON] має діагноз бронхіальна астма, потребує постійного лікування та оздоровлення, що підтверджується медичною документацією (а.с. 61,64-65), та встановленно рішеннями судів (а.с. 37,38). [PERSON], має діагноз складний гіперметронічний астигматизм обох очей, відповідно до довідки КЗ «Павлоградської міської лікарні № 4» ДОР від 15.03.2017 року. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. СК України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Окрім того, п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред'явила такий позов. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, позивачем надані довідки КЗ «ЦПМСД м. Павлоград» амбулаторія ЗПСМ №5, від 16.02.2018 року за № 65, 66, відповідно до яких, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за станом здоров'я потребують санаторно-курортного оздоровлення, діагноз - часто хворіють на простудні захворювання, в яких не зазначено напрямку та місця оздоровлення. Роздруківки з сайту «Море туров» з вартістю путівок в ДОЛ «Атек-Карпати», с. Поляниця, обрані позивачем не за рекомендацією або призначенням лікаря, а на власний розсуд, що вона підтвердила в судовому засіданні. Тому витрати на санаторне-курортне лікування, які позивач оцінила в 20000,00 грн. є витратами на майбутнє, не є необхідними та передбачуваними в розумінні ст. 185 СК України витратами, та позивачем не надано належних та допустимих доказів розрахунку та обґрунтування необхідності майбутніх витрат та їх розміру. Надані позивачем квитанції (а.с. 10-11, 13-16) на придбання канцтоварів на суму 2000,00 грн., від 25.07.2017 року, сумки спортивної від 20.06.2017 року на суму 140 грн., одягу на 1295 грн. від 08.08.2017 року, одягу на 2880 грн. від 12.08.2017 року, рюкзак, щоденник на суму 1935 грн., від 08.08.2017 року, одягу та взуття на 3500,00 грн. від 30.07.2017 року, відносяться до повсякденних витрат. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що такі витрати не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України та не можуть бути стягнуті з відповідача, а повинні покриватися за рахунок стягуваних з нього аліментів. Однак, суд вважає, що позивач понесла додаткові витрати на пов'язані з хворобою дитини - доньки [PERSON], відповідно до рецепту на окуляри та чеку, придбано оправу, лінзи, футляр, салфетку, сплачено вартість роботи на виготовлення окулярів, на загальну суму 870 грн. (а.с. 12, 18,19). СК України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки витрати які понесла позивач зумовлені хворобою дитини - доньки [PERSON], що вимагає додаткових матеріальних витрат на утримання доньки [PERSON] на суму - 870 грн.: 2 = 435 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду. Тобто, стягненню з відповідача підлягають витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 8 (вісім ) грн. 32 копійок.

Outcome: partial