Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року цивільний позов представника потерпілого [PERSON] адвоката [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] суму завданої моральної шкоди в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 25 листопада 2016 року до суду надійшов уточнений позов [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог\~ ПрАТ «СК Україна», третя особа\~ на стороні відповідача, яка\~ не заявляє самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 23 лютого 2015 року близько 20:00 години в Ленінському районі м. Дніпропетровська по вул. Набережна Заводська з боку вул. [PERSON] в напрямку Кайдакського мосту водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON], скоїв наїзд на позивача, внаслідок чого останній були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок скоєння [PERSON] злочину позивачу була завдана матеріальна шкода в загальному розмірі 106044,71 грн., а саме: придбання ліків, обстеження на суму 73177,51 грн.; сторонній догляд 4383,30 грн.; розмір відшкодування фізичній особі, яка в момент завдання шкоди не працювала 28483,90 грн. 26 лютого 2015 року відповідач передав позивачу в якості відшкодування ним матеріальної шкоди 30000 грн. Таким чином, остаточна загальна сума матеріальної шкоди складає 76044,71 грн. = 106044,71 грн. 30000 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «СК «Україна»». Позивач неодноразово зверталась до страхової компанії з заявою про отримання страхового відшкодування. Однак ПрАТ «СК «Україна»» та МТСБУ ніяких відшкодувань на користь позивача не здійснили. Крім того, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в фізичних та душевних стражданнях, хвилюваннях. Позивач внаслідок ДТП стала інвалідом ІІ групи, змушена постійно приймати ліки. Моральну шкоду оцінює в 500000 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 500000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП; стягнути з відповідача на користь позивача 76044,71 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог\~ ПрАТ «СК Україна», Моторне (транспортне) страхове бюро України та [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] 23 лютого 2015 року близько 20.00 години, керуючи технічно справним автомобілем[NUMBER], який належить [PERSON], рухався в Ленінському районі міста Дніпропетровська по вулиці Набережній Заводській з боку вулиці [PERSON] в напрямку Кайдакського мосту. Під час руху [PERSON], грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода [PERSON], яка перетинала проїжджу частину зліва направо за напрямком руху автомобіля, заходів до своєчасного зменшення швидкості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, та в районі електроопори № 429 скоїв на неї наїзд. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, геморагічних вогнищ забиття в скроневої долі праворуч, лінійного перелому лівої скроневої кістки, гемосинусу основної пазухи, забійної рани в лівій потиличній області, стану після носової кровотечі, з явищами в посттравматичному періоді недостатності функції 7-го черепного нерву праворуч по периферичному типу, психоорганічного синдрому помірного ступеню, двобічної пірамідної недостатності, закритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків та гематоми правої гомілки, забою лівого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк два роки. На підставі ст. 76 КК України, покласти на [PERSON] обов'язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця роботи та мешкання, періодично являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи. Речовий доказ, яким визнано автомобіль [NUMBER], який передано на відповідальне зберігання [PERSON] вважати повернутим за належністю. Цивільний позов представника потерпілого [PERSON] адвоката [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] суму завданої моральної шкоди в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «Україна»» на підставі полісу № АІ/4130053 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Потерпілий вправі відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутись до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2808цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 73177,51 грн., яка підтверджується відповідними фіскальними чеками на придбання лікарських засобів, виписками із медичної карти стаціонарного хворого, випискою із амбулаторної картки (а.с. 34-42, 47, 69-100, 102-104, 108, 114-117).\~ Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зауважує, що вимоги позивача на підставі ч. 2 ст. 1195 ЦК України про стягнення відшкодування в розмірі 28483,90 грн. не підтверджено належними доказами, зокрема, в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, чи працювала потерпіла на момент дорожньо-транспортної пригоди. Також не підтверджено належними та допустимими докази витрати на сторонній догляд у розмірі 4383,30 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підставі ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Позивач внаслідок травм, отриманих в результаті ДТП, стала інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 496791. Також позивачу була завдана моральна шкода, що виразилася в фізичних та душевних стражданнях. Суд вважає, що моральна шкода, оцінена [PERSON] у 500000 грн. необґрунтовано завищена. Моральна шкода у розмірі 100000 грн. реально відображає ступінь і глибину моральних страждань позивача. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на те, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 732 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial