Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

20 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 03 вересня 2011 року Виконкомом Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] у розмірі 5072 грн. 00 коп. щомісячно з урахуванням індексації до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути 50 % вартості ліків та витрат на лікування у разі захворювання [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття або до встановленого законодавством терміну - до закінчення навчання, на підставі наданих копій виписок з лікарняних закладів та копій документів, що підтверджують вартість ліків, наданих послуг, проведених обстежень та добровільних внесків до лікувальних закладів. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 03 вересня 2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося. Ведення між ними спільного господарства припинено та подальше збереження сімейних відносин є неможливим. Відповідач проживає окремо, дитина проживає разом з нею. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає, хоча за законом зобов'язаний його утримувати. Крім того, спільна дитина часто хворіє на ОРВІ, що потребує додаткових витрат на її лікування. Враховуючи що [PERSON] працевлаштований та має можливість надавати допомогу на утримання дитини, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач просить про задоволення позову. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи, заяв з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, або заперечень проти позову суду не надано. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб, зареєстрований Виконкомом Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Від даного шлюбу позивач і відповідач мають спільного сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 31 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). За даними довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 8-9). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач впевнена, що сім'я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що збереження сім'ї сторін є неможливим, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до довідки виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 15.06.2016 року №74 спільна дитина сторін проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON] (а.с. 10). За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Сприяючи всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, судом витребовувались відомості щодо встановлення розміру доходу відповідача. Із листа Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 13.07.2017 року №02-21-171 та листа Могилів-Подільської об'єднаної ДПІ ГУДФС у Вінницькій області відомості про доходи [PERSON], в тому числі із земельного паю - відсутні (а.с. 20). Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положенням ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ст.ст. 10,60 ЦПК України, саме на сторони покладено оюов»язок по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не спростовано доводи позивача, щодо можливості надання ним матеріальної допомоги на утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], суд виходить з того, що [PERSON] за своїм майновим станом та станом здоров'я може надавати матеріальну допомогу. Крім спільної дитини із позивачем, інших дітей, а також непрацездатних осіб, які б перебували на його утриманні судом не встановлено. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безсторонньому їх дослідженні суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 20 березня 2017 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача 50 % вартості ліків та витрат на лікування у разі захворювання [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття або до встановленого законодавством терміну - до закінчення навчання, на підставі наданих копій виписок з лікарняних закладів та копій документів, що підтверджують вартість ліків, наданих послуг, проведених обстежень та добровільних внесків до лікувальних закладів, до суд виходить з наступного. За положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як було встановлено у судовому засіданні, позивач понесла додаткові витрати на лікування сина починаючи із травня місяця 2017 року, пов»язаного із його захворюванням на ОРВІ в сумі 6000,00 грн., на підтвердження чого надані відповідні фіскальні чеки (а.с. 63-78). Іншими захворюваннями дитина не хворіє. А відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 50 % додаткових витрат на лікування [PERSON], [INFO], та присуджує стягнути разово з [PERSON] 3000,00 грн. фактично понесених позивачем додаткових витрат. Згідно із ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів в розмірі 640,00 грн. Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. за позовною вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: partial