Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

21 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . За місцем реєстрації [PERSON] без поважних причин не проживає понад рік, а [PERSON] - з моменту реєстрації. У добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] знятися з реєстрації не бажають, тим самим створюючи їй перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні власністю. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування її будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, повідомленням сторін та викликом свідків Тимченко Т. О., Гудиліна Г. М., Гулюк Н. Г., Бойко Л. О. (а. с. 23-24). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Оскорбін А. Г., який діє на підставі ордеру, позов підтримали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення у зв`язку з тим, що за місцем реєстрації останні не проживають. На підставі ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд розглядає справу у відсутність відповідачів (а. с. 32, 33). Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, відзив на позов не подали, а також, що позивач та її представник проти заочного вирішення справи не заперечують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача [PERSON] , її представника - адвоката Оскорбіна А. Г., свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Аналогічні положення закріплені і в ст. 150 ЖК України. Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності з положеннями ст. 167 ЖК України - у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва, виданого на підставі рішення Білопільської районної ради №159 від 24 жовтня 1989 року, зареєстрованого в Сумському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації та записаного 30 березня 1998 року в реєстрову книгу №2 за реєстровим номером 470, стор. 290, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок під [ADDRESS] (а. с. 7-9). За вказаною адресою окрім позивача зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Останні за місцем реєстрації не проживають, їх місцеперебування не відоме (а. с. 10, 20). Згідно з актами, складеними мешканцями с. Верхосулка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченими в. о. старости Верхосульського старостату [PERSON] , відповідачі зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] . Особисті речі останніх у будинку відсутні (а. с.11-14). Позивач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] та [PERSON] були цивільними дружинами її синів та зареєстровані в її домоволодінні на прохання останніх з 21 березня 2005 року та 21 серпня 2018 року відповідно, але за вказаною адресою ніколи не проживали. Відповідачі розійшлися з її синами. Де вони мешкають на даний час їй не відомо. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] ніколи не проживали. Їх місцезнаходження не відоме. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не є співвласниками або наймачами житлового будинку [ADDRESS] , який на праві власності належить позивачу [PERSON] , не є членами сім`ї останньої, понад встановлені законом строки без поважних причин не проживають у вказаному будинку, а лише зареєстровані, не приймають участі в його утриманні та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. Суд вважає, що реєстрація відповідачів у житловому будинку, що належить [PERSON] , порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів у дольовому порядку на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі по 768 грн 40 коп. з кожного (а. с. 1, 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved