Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

21 лютого 2018 року адвокат [PERSON], який діє на підставі договору № 06/07 про надання правової допомоги від 10.01.2018 року в інтересах заявника [PERSON], звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті батька заявниці [PERSON]. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що 29 серпня 2017 року в с. Широке міста Харцизька Донецької області від ішемічної хвороби серця помер батько [PERSON] [PERSON] у віці 86 років. Заявниця [PERSON] для реєстрації смерті батька звернулась до адміністрації міста Зугреса міста Харцизька, надавши їм паспорт померлого батька та лікарське свідоцтво про смерть. Оригінал паспорта та лікарське свідоцтво не повернули, взамін видали свідоцтво про смерть серії ДНР № 080242 від 29.08.2017 року, яке є недійсним та створює правових наслідків, оскільки видано органом, який розташований на тимчасово окупованій території, тому при звернення до Добропільського районного ВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області було відмовлено в державній реєстрації смерті [PERSON]. Заявниця вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті свого батька. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилась, як вбачається з заяви, яка долучена до матеріалів справи, викладене в заяві підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справи у її відсутність. Представник заявника, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору № 06/07 про надання правової допомоги від 10.01.2018 року, в судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просить заяву [PERSON] задовольнити та слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений. Начальник відділу надала заяву про розгляд справи без присутності представника відділу ДРАЦС, рішення просить винести на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 13\~Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розяснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], уродженка с. Широкий м. Харцизька Донецької області зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується долученою до матеріалів справи копією паспорта серії АЕ № 348152 виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 16 липня 1996 року. Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 79-р) смт Широке м. Харцизька Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-АГ № 137007 від 10.01.1968 року, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] (померлий) є рідним батьком [PERSON], [INFO] (заявниці). Згідно дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 140 від 29.08.2017 року виданого Центральною міською лікарнею м. Харцизька, яке долучено до матеріалів справи, [PERSON], [INFO] помер 29 серпня 2017 року у смт Широке м. Харцизька Донецької області. З долученої довідки про причину смерті від 29.08.2017 року виданої Центральною міською лікарнею м. Харцизька, [PERSON] помер 29 серпня 2017 року у виці 86 років, причина смерті хронічна серцева недостатність, ішемічна хвороба серця. До матеріалів справи заявником була надана копія паспорта померлого серії ВЕ № 691671 виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 20.02.2002 р., згідно якої [PERSON] на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.02.2018 року № 15.32-414, адвокату [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 29.08.2017 року в селищі Широке м. Харцизька Донецької області, так як ним для реєстрації смерті подано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024. Також на підтвердження факту смерті [PERSON] до матеріалів справи долучені такі копії: свідоцтво про смерть ДНР № 080242 від 29.08.2017 року, свідоцтво про поховання серії АААА № 011609 [PERSON], фотознімки з місця поховання. Листом начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.02.2018 року № 15.32-5/521 повідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян за період з 29.08.2017 року по 22.02.2018 року, актовий запис про смерть [PERSON], [INFO] не виявлено. Вказані лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті, свідоцтво про смерть видані цивільними закладами м. Харцизька Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть та свідоцтву про смерть, які видані органом та установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності\~ підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 29.08.2017 року в с. Широке м. Харцизька Донецької області та дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті державним органом влади на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для забезпечення безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Outcome: approved