Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

21 вересня 2006 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, визнання права власності на майно. 13 червня 2007 року року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування удаваним, визнання договору договором купівлі-продажу, визнання права власності. Ухвалою суду від 13 квітня 2009 року до участі у справі в якості третьої особи була залучена приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] 20 листопада 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користування майном. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 22 квітня 2000 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. 05 березня 2002 року вона та відповідач за 9000 доларів США купили двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В деталі угоди вона не втручалася, оскільки на той час доглядала дитину, якій виповнилося тільки 1 рік 3 місяці, чоловік повідомив їй, що правовстановлюючі документи на квартиру були оформлені на його ім'я. У квітня 2003 року її чоловік пішов із сім'ї, утворив нову родину, вона та дитина залишилися проживати в спірній квартирі, нею за власні кошти був зроблений ремонт, замінені комунікації, сантехніка. Весною 2006 року відповідач [PERSON] став виганяти її з квартири, повідомив про те, що колишній власник квартири [PERSON] подарував йому спірне нерухоме майно, тому, квартира є його власністю. Вона вважає, що договір дарування є удаваним, оскільки між сторонами був фактично укладений договір купівлі-продажу. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, яке придбане в шлюбі, є спільною сумісною власність подружжя, в разі поділу майна, у відповідності до ст. 70 СК України, частки чоловіка та дружини є рівними. В зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 235 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 70 СК України, [PERSON] просила суд: -визнати удаваним договір дарування квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений 05 березня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] ; -встановити, що 05 березня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу; -визнати за нею, [PERSON] право власності на 12 частину спірної квартири; В зустрічному позові [PERSON] посилався на те, що у відповідності до ст. 24 КпШС України, ст. 57 СК України, майно, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування, є особистою власністю та не підлягає поділу. Згідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. [PERSON] не звільняє житлове приміщення, яке належить йому на праві власності, в зв'язку з чим, він та його сімя не має можливості користуватися зазначеним житловим приміщенням. Оскільки майно є його особистою власністю, він, як власник, має право вимагати усунення перешкод в користування майном. В зв'язку з наведеним, в зустрічному позові [PERSON] просив суд зобов'язати [PERSON] звільнити квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги, зустрічний позов не визнали. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилалися на те, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, тому, майно є його особистою власністю, зустрічний позов підтримали, просив суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений. Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено,що 22 квітня 2000 року у Виконавчому комітеті Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 07, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. 05 березня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар квартиру загальною площею 37,5 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Оскільки оспорюваний договір був укладений у 2002 році, до правовідносин повинні застосовуватися норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на зазначений період часу. У відповідності до ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Судом встановлено, що 05 березня 2002 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 9000 доларів США за продану ним квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується розпискою [PERSON] В своїй заяві на адресу суду, яка посвідчена секретарем виконавчого комітету Меліоративненської селищної ради 15.09.2006 року, [PERSON] зазначив, що він продав [PERSON] квартиру за 900 доларів США, на пропозицію [PERSON] був оформлений договір дарування, оскільки це було дешевше, він не міг подарувати квартиру стороннім особам. У відповідності до ст. 41 ЦК України (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав або обов'язків. Згідно до ч.2 ст. 58 ЦК України ( в редакції 1963 року) якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Оскільки [PERSON] передав майно у власність [PERSON] не безоплатно, отримав за квартиру грошові кошти, суд приходить до переконання, що договір дарування є удаваним. У відповідності до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки, як зазначалося вище, [PERSON] передав майно у власність [PERSON], а останній, в свою чергу передав [PERSON] за майно грошові кошти, суд приходить до переконання, що між ними був укладений договір купівлі-продажу, а тому, до правовідносин повинні застосовуватися правила, які регулюють договір купівлі-продажу. В зв'язку з вищенаведеним, позовні вимоги [PERSON]. в частині визнання договору дарування удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Враховуючи те, що спірне нерухоме майно було придбане подружжям [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними., якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом не встановлено наявності між подружжям домовленості щодо спірного майна та шлюбного договору. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що частки майна подружжя є рівними, тому, за кожним з них необхідно визнати право власності по 12 частці спірного нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] В зв'язку з задоволенням позовних вимог [PERSON], в задоволенні зустрічного позову [PERSON] належить відмовити, оскільки [PERSON], як власник нерухомого майна. має право, у відповідності до ст.ст. 316, 317, 319 321 ЦК України, користуватися зазначеним майном. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданих квитанцій, позивач поніс судові витрати в сумі 231грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Враховуючи викладене,

Outcome: approved