Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

1. Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що на підставі заяви та направлення МОЗ України відповідач, яка закінчила у 2012р. ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України», була зарахована з 01.08.2012р. для проходження інтернатури за спеціальністю «епідеміологія» з подальшим працевлаштуванням на посаду «лікаря-епідеміолога» ДЗ «Херсонська міська санітарно-епідеміологічна станція». Відповідно до позовної заяви, 02.01.2013р. відповідач була прийнята на роботу в порядку переведення до Херсонського міського відділу лабораторних досліджень на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «епідеміологія», а 30.01.2014р. була звільнена з посади лікаря епідеміолога згідно поданої заяви за власним бажанням. Позивач зазначає, що 15.01.2013р. відповідача, як лікаря-інтерна за спеціальністю «епідеміологія» було відряджено до м.Харкова для проходження очного циклу інтернатури на базі Харківської медичної академії післядипломної освіти з 31.01.2013р. по 28.06.2013р. Крім того, за відповідачем відповідно до наказу, зберігалася заробітна плата по основній посаді та було відшкодовано кошти на відрядження у сумі 2816,17грн., а також було виплачено середній заробіток у розмірі 7612,23грн. Позивач вказує, що відповідач навчалась в ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» на бюджетній основі та вважає, що договірні відносини між сторонами відбулися, оскільки відповідачем було отримано освітні послуги в повному обсязі. Однак, на теперішній час зобов'язання відповідача перед позивачем не виконано, у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на користь ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» середній заробіток в розмірі 7612,23грн., витрати, пов'язані з перебуванням у відрядженні в розмірі 2816,17грн., а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. 2. Представник позивача за довіреністю Дзяткевич Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. 2.1. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю, пояснивши, що позивач обрав спосіб захисту свого права - стягнення заборгованості, проте позовні вимоги виникли із трудових правовідносин, а не зобов'язальних. Також зазначив, що позивачем не надано типової угоди, яка передбачена Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. Вказав, що норми Закону України «Про освіту» від 23.05.1991р., Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, який затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25.12.1997р. №367 прийнято до набрання чинності Законом України «Про вищу освіту» від 17.01.2002р., який є спеціальним законом і суперечить його нормам, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того зазначив, що законодавством передбачена можливість відшкодування витрат понесених стороною угоди у зв'язку з безпосереднім навчанням спеціаліста, але до цих витрат не відноситься оплата праці самого спеціаліста, оскільки під час навчання в інтернатурі, інтерн виконує і обов'язки, покладені на нього трудовим договором, а службові відрядження входять в склад заробітної плати, тобто грошові компенсаційні виплати у вигляді добових віднесено до додаткової заробітної плати. 2.2. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. 3. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини: - відповідач у 2012р. закінчила Державний заклад «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Медико-профілактична справа» та здобула кваліфікацію лікар, що підтверджується дипломом серії [NUMBER] від 29.05.2012р.; - 27.06.2013р. відповідач атестувалась на визначення знань та практичних навиків і наказом по Харківській медичній академії післядипломної освіти від 27.06.2013р. за №266-у їй присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «епідеміологія», про що отримала сертифікат №9067 лікаря спеціаліста; - на підставі направлення на роботу МОЗ України №22 та наказу №47-ОСГ від 18.06.2012р. ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» відповідача [PERSON], як випускницю 2012р. ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» було зараховано з 01.08.2012р. для проходження інтернатури за спеціальністю «епідеміологія» з подальшим працевлаштуванням на посаду «лікаря-епідеміолога» ДЗ «Херсонська міська санепідемстанція», з місячним окладом згідно штатного розпису та без надання житла; - відповідач подала заяву головному лікарю Херсонської обласної санітарно-епідеміологічної станції про зарахування її для проходження інтернатури на базі ДЗ «Херсонська облсанепідеміологічна станція» за спеціальність «епідеміологія» з подальшим працевлаштуванням та зобов'язався після проходження інтернатури продовж трьох років відпрацювати у ДЗ «Херсонська санепідемстанція», а при звільненні за власним бажанням без поважних причин відшкодувати в установленому порядку вартість навчання у медичній академії та компенсувати ДЗ «Херсонська міська санепідемстанція» витрати за період інтернатури; - відповідача на підставі заяви було прийнято на роботу в порядку переведення із державних закладів облміськрайсанепідстанцій області працівників до Херсонського міського відділу лабораторних досліджень на посаду лікаря-інтерна з епідеміології відділення організації епідеміологічних досліджень, що підтверджується витягом із наказу №2-ос від 02.01.2013р. по ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України». Термін проходження інтернатури - три роки; - на підставі наказу №4-ВД від 15.01.2013р. «Херсонського обласного лабораторного центру держсанепідслужби України» відряджено відповідача - лікаря-інтерна за спеціальністю «Епідеміологія» Херсонського міського відділу лабораторних досліджень ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 31.01.2013р. по 28.06.2013р. до м.Харкова для проходження очного циклу інтернатури на базі Харківської медичної академії післядипломної освіти зі збереженням заробітної плати по основній посаді; - на підставі наказу від 30.01.2014р. №11-ОС ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України» відповідача - лікаря-епідеміолога відділення особливо-небезпечних інфекцій обласного лабораторного центру звільнено з займаної посади 30.01.2014р. за власним бажанням ст.38 КЗпПУ на підставі заяви відповідача; - позивачем понесено витрати на оплату роботи відповідача за час проходження інтернатури у розмірі 10428,40грн.; - відповідачу було виплачено середній заробіток за період знаходження її у м.Харкові для проходження очного циклу інтернатури післядипломної освіти з 31.01.2013р. по 28.06.2013р. в сумі 7612,23грн., що підтверджується довідкою від 24.04.2014р. №05-2/40-420, виданою ДЗ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України»; - відповідачу було відшкодовано витрати для проживання та добові у сумі 2816,17грн. за період проходження очного циклу інтернатури післядипломної освіти у м.Харкові, що підтверджується довідкою від 24.04.2014р. №05-2/40-419, виданою ДЗ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України»; - позивач не є особою, яка надає освітню послугу, а є особою, яка працевлаштувала відповідача та без укладення угоди фінансувала його навчання в інтернатурі; - за весь час навчання в інтернатурі на базі Дніпропетровської медичної академії післядипломної освіти на період 01.08.2012р. по 30.01.2014р. позивач виплачував відповідачу середній заробіток та витрати на відрядження, так як ДЗ «Херсонська міська санепідемстанція» відповідно до п. 8.1. Статуту Центру є відокремленим структурним підрозділом Центру та не є юридичною особою. 4. Відповідно до ст.4 Закону України «Про вищу освіту» від 23.05.1991р., громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі в межах стандартів вищої освіти, якщо певний освітньо-кваліфікаційний рівень громадянин здобуває вперше. Вони вільні у виборі форми здобуття вищої освіти, вищого навчального закладу, напряму підготовки і спеціальності. Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.56 Закону України «Про вищу освіту», випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди. Відповідно до п.14 Постанови КМУ від 22.08.1996р. № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати Замовникові всі витрати. Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25.12.1997р. №367, був розроблений на виконання Указу Президента України від 23.01.1996р. №77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. №992 та Закону України «Про освіту» від 23.05.1991р. Відповідно до вищезазначених нормативних актів, державними замовниками на підготовку фахівців з вищою освітою і відповідно розпорядниками бюджетних коштів є міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Міністерство охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласні, Київська та Севастопольська міські санепідемстанції, обласні, Київська та Севастопольська структурні міські підрозділи Фармація, на яких покладено контроль за виконанням державного замовлення. На Міністерство охорони здоров'я України, Міністерство охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій покладено обов'язок доведення державного замовлення до відому підпорядкованих їм безпосередньо вищих закладів освіти виконавців державного замовлення. Відповідно до п.2 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка який здійснювалась за державним замовленням, підставою для працевлаштування випускника вищого навчального закладу, якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою здійснюється на підставі направлення на роботу, трудовий договір укладається із замовником. Відповідно до п.5 Порядку керівники вищих закладів освіти після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою, уміщеною в додатку 1. Відповідно до ч.1 абзацу 5 Прикінцевих положень Закону України «Про вищу освіту», закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить Закону. Відповідно до п. 7.5. Положення про інтернатуру витрати на відрядження лікарів-інтернів у вищі навчальні заклади здійснюються базовою установою у такому ж порядку, як і при направлені спеціалістів на підвищення кваліфікації. Відповідно до п. 7.3. Положення про інтернатуру заробітна плата лікарям (провізорам) - інтернам протягом всього періоду навчання сплачується за рахунок закладів (установ), в які вони зараховані лікарями (провізорами) - інтернами, або закладом (установою), з яким укладено трудовий договір у розмірі, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробiтна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразi, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працiвниковi за виконану ним роботу. Відповідно до ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Відповідно до ст.25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Забороняються відрахування із заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма сплата працівником роботодавцю чи будь-якому посередникові за одержання або збереження роботи. Відповідно до ст.43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ст.53 Конституції України, держава забезпечує доступність і безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання. 5. Враховуючи вищевикладене, суд на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, у зв'язку з тим, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Так суд приходить до висновку, що між сторонами виникли трудові відносини за взаємною згодою, оскільки наряду з процесом навчання під час проходження інтернатури інтерн виконує і обов'язки, покладені на нього трудовим договором, за що отримує заробітну плату, також службові відрядження входять у склад заробітної плати, а саме грошові компенсаційні витрати у виді добових віднесено до додаткової заробітної плати, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. 6.

Outcome: dismissed