Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом згідно якого сторони перебували з 21 вересня 1997 року по 14 червня 1999 року в шлюбі і мають сина [PERSON], [INFO]. За рішенням суду від 11 серпня 2009 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 200 грн. в місяць. Рішенням суду від 11 липня 2011 року розмір аліментів збільшено до 400 грн. на місяць. За період з 09 липня 2009 року по 27 квітня 2016 року відповідач [PERSON] на утримання спільної дитини не сплатив жодної копійки та згідно довідки державного виконавця має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 27811,68 грн. Їх спільний син навчається на стаціонарній формі навчання у вищому навчальному закладі у м. Вінниця, термін його навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року, вартість навчання 5600 грн. в рік. Позивач за навчання сина за 2015-2016 навчальний рік сплатила 5600 грн., по 1400 грн. щоквартально. В звязку з тим, що навчальний заклад не забезпечує студентів гуртожитком, тому винаймає для сина житло вартістю 600 грн. в місяць. Син не має ніякого джерела доходів, а знаходиться на утриманні позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не працює, тому постійно потребує матеріальної допомоги, адже стипендія йому не нараховується, однак батько не надає йому матеріальної допомоги. Відповідач не є інвалідом, знаходиться в працездатному віці, працює, має великий дохід, у нього є у власності квартира, у якій проживає з новою дружиною, автомобіль, тому він має можливість та зобовязаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оскільки відповідач відмовляється повернути позивачу половину сплачених нею коштів, позивач просить стягнути з нього на її користь: аліменти на утримання повнолітнього сина в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви на період навчання по 30 червня 2019 року (входять плата за житло, харчування, проїзд транспортом тощо); половину коштів оплати за навчання повнолітнього сина у вищому навчальному закладі по 700 грн. щоквартально (до 01 липня, 01 жовтня, 01 січня, 01 квітня) з дня подачі позовної заяви на період навчання по 30 червня 2019 року; половину коштів оплати за навчання у вищому навчальному закладі за 2015-2016 начальний рік в сумі 2800 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, просять в його задоволенні відмовити, оскільки на даний час немає постійної роботи, заробляє на життя тимчасовими заробітками, у власності нічого немає, одружений, має на утриманні малолітню дитину (7 років), тому немає можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Крім того, доказів того, що позивач несе витрати на утримання сина, не надано, позивач проживає в незареєстрованому шлюбі, веде господарство від чого має дохід. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст. 198 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст. 199 СК України). В ч. 1 ст. 200 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У статті 182 СК України зазначено та у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 означеної Постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В ч. 2 ст. 200 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 червня 1999 року (справа №2-178, 1999 рік) шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 вересня 1997 року Летичівським районним відділом РАГС Хмельницької області, актовий запис №62, свідоцтво про одруження І-БВ №021141, розірвано. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 09 грудня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу присвоєне прізвище для дружини [PERSON]. Згідно копії виконавчого листа такий видано 11 червня 2009 року на виконання рішення Летичівського районного суду від 31 липня 2009 року (справа №2-319/2009), яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 09 липня 2009 року до його повноліття. Відповідно до копії виконавчого листа такий видано 05 жовтня 2011 року на виконання рішення Летичівського районного суду Хмельницької області (справа №2-382/2011), яким збільшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно до його повноліття, починаючи з 11 липня 2011 року. Як вбачається з довідки-розрахунку державного виконавця у [PERSON] станом на 27 квітня 2016 року наявна заборгованість згідно виконавчого листа №2-382/11 від 05 жовтня 2011 року Летичівського районного суду Хмельницької області зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в сумі 27811,68 грн. За період з 09 липня 2009 року по 27 квітня 2016 року [PERSON] не сплатив будь-яких коштів на виконання судового рішення. Із договору про надання освітніх послуг від 01 вересня 2015 року, укладеного між Приватним вищим навчальним закладом «Вінницький інститут конструювання одягу і підприємництва» (Виконавець або Інститут) та [PERSON] (Студент), [PERSON] (мати студента, яка є Замовником) згідно якого Виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів Замовників або Студента здійснити навчання студента за програмами повної загальної середньої освіти в коледжі конструювання одягу Приватного вищого навчального закладу «Вінницький інститут конструювання одягу і підприємництва» з продовженням навчання згідно ступеневої освіти до освітнього-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст напряму швейне виробництво (п. 1). Плата за навчання становить 5600 грн. за один навчальний рік. Оплату за навчання Студент або Замовник вносить кожний навчальний рік, рівними частками, в такі терміни: до 1 липня при зарахуванні на перший курс, до 1 липня, 1 жовтня, 1 січня, 1 квітня поточного навчального року готівкою в касу чи перерахуванням на розрахунковий рахунок Виконавця (п. 2.1). Договір чинний з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року включно (п. 5). Із копій квитанцій вбачається, що за навчання [PERSON] 05 листопада 2015 року сплачено 1400 грн., 17 травня 2016 року сплачено 3007,00 грн., 05 липня 2016 року сплачено 1400 грн. Згідно довідки Приватного вищого навчального закладу Вінницький інститут конструювання одягу і підприємництва від 01 липня 2016 року [PERSON] дійсно навчається у структурному підрозділі «Коледж конструювання одягу» ПВНЗ «Вінницький інститут конструювання одягу і підприємництва» на 1 курсі в групі 1ТМ/15 за спеціальністю 5.05160201 «Швейне виробництво» денної форми навчання, 1 рівень акредитації. Термін навчання - з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року. Навчання платне - на контрактній основі. Платня за навчальний рік становить 5600 грн., стипендія не нараховується. Свідок [PERSON] показала, що є матірю позивача [PERSON], яка виховує повнолітнього сина [PERSON] спільну дитину сторін, які розлучені. На даний час її донька повністю забезпечує усім необхідним свого повнолітнього сина, платить кошти за його навчання у навчальному закладі, дає гроші на проїзд та проживання на найманій квартирі у м. Вінниця, передає продукти харчування. В свою чергу рідний батько для свого сина жодним чином не допомагає, вихованням не займається, його життям не цікавиться. Таким чином, спільна дитина сторін [PERSON] навчається на денній формі навчання, кінець навчання 30 червня 2019 року, навчання платне на контрактній основі, стипендія йому не нараховується, гуртожитком навчальний заклад не забезпечує, тому він потребує матеріальної допомоги. Згідно довідок до складу сімї [PERSON] входить мати, вітчим, брат, на території Нетішинської міської ради він не працює, земельних ділянок немає, зареєстрованих транспортних засобів немає, дохід від підприємницької діяльності відсутній. Однак, вказані письмові докази не дають суду підстави вважати, що ними підтверджується тяжкий матеріальний або сімейний стан відповідача, адже відповідач є працездатного віку і хоча офіційно не працює, однак має тимчасові заробітки, забезпечує свою сімю та малолітню дитину, тому суд вважає, що доводи позивача про спроможність відповідача сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, знайшли своє підтвердження. Суд не приймає до уваги аргументи відповідача та його представника, що позивач не надала належних і допустимих доказів оплати освітніх послуг за спільну дитину сторін саме позивачем, адже безпосередньо у договорі від 01 вересня 2015 року вказано, що замовником є [PERSON], вказану обставину підтвердила й свідок у судовому засіданні. Разом з тим, суд не погоджується з визначеним в позовній заяві розміром аліментів в сумі 1500 грн. на період до закінчення навчання повнолітнім сином сторін 30 червня 2019 року, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, тому такий розмір має бути зменшений та визначений в сумі 500 грн. На думку суду визначений розмір аліментів буде справедливим по відношенню як до позивача, так і до відповідача. Враховуючи те, що позивач сплачує кошти за навчання повнолітнього сина, а відповідач будь-яких коштів для позивача не повернув, тому обґрунтованими є доводи позивача про необхідність стягнення з відповідача половини сплачених коштів за навчання за період з 2015 по 2016 навчальний рік в розмірі 2800 грн., та стягувати з відповідача на користь позивача в подальшому по 700 грн. щоквартально до закінчення навчання їх повнолітнім сином [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь держави необхідно стягнути суму судового збору в розмірі 1653,60 грн. (551,20*3).

Outcome: partial