Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

20.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2009 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від подружнього життя дітей не мають. Вказує, що спільне життя не склалось, шлюб існує формально, спільного господарства не ведуть з січня 2017 року, а тому просить розірвати шлюб. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка направила до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Вказала, що підтримує позовні вимоги та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] (а.с. 11). Відповідач причину неявки суду не повідомив. Судові повістки були надіслані йому рекомендованим листом з повідомленням, однак останній не виявив бажання отримати їх у поштовому відділення, у зв'язку з чим вони повернулися на адресу суду (а.с. 15, 17). За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 04 вересня 2009 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1140, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 04.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, зазначає, що шлюб існує формально, можливості зберегти сім'ю не має, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сім'ї є недоцільним. У відповідності до ст. 113 СК України, позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved