Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

21 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу за договором позики 23077 гривень 36 копійок та 243 гривень 60 копійок судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06 та 07 вересня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договори позики, що підтверджується відповідними розписками. Так, згідно угоди від 06 вересня 2012 року відповідач позичив у позивача 9000 гривень, а 07 вересня того ж року позичив 8000 гривень, обидві суми зобовязався повернути 06 січня 2013 року. Проте [PERSON] прийняті на себе зобовязання не виконав, в результаті чого загалом в нього виник борг перед позивачем у сумі 23077 гривень 36 копійок, з яких 17000 гривень - сума боргу по двох договорах, 4994,48 гривень - інфляційні втрати, 1082,88 гривень - 3% річних від простроченої суми. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання року не зявився. До суду повернулося поштове повідомлення про неможливість вручення судової повістки через не проживання адресату за вказаною адресою. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена інформацією Золочівського районного сектору ГУ ДМС України в Харківській області, суд вважає його таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи, що відповідачем не було надано заяви про розгляд справи за його відсутності, судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази,встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З доданих до позову розписок убачається, що 06 та 07 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори позики. Згідно угоди від 06 вересня 2012 року відповідач позичив строком до 06 січня 2013 року 9000 гривень. Згідно угоди від 07 вересня 2012 року відповідач позичив на той же строк 8000 гривень. Позивачем надано до суду розрахунок суми штрафу, що станом на 19.02.2015 року складає 23077 гривень 36 копійок, з яких 17000 гривень - сума боргу по двох договорах, 4994,48 гривень - інфляційні втрати, 1082,88 гривень - 3% річних від простроченої суми. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ст. 15 ЦК України, Параграфом 1 Глави 71 ЦК України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтями 1048 ЦК України обумовлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняв на себе зобов`язання в порядку ст. 1049 ЦК України по поверненню грошових коштів, проте в порушення ст. 625 ЦК України зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем у загальній сумі 23077 гривень 36 копійок. Добровільно позичені кошти відповідач на вимогу позивача не повернув, у зв`язку з чим останній змушений був звернутися до суду з позовом, сплативши судовий збір. Суд погоджується з твердженнями [PERSON] щодо можливості нарахування в порядку ст.1048 ЦК України процентів за користування грошовими коштами та відповідно до положень ст.625 ЦК України застосування заходів відповідальності за порушення грошового зобовязання у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відтак, беручи до уваги суму основного боргу 9000 та 8000 гривень, суд погоджується з приведеними позивачем розрахунками та встановлює, що по обох договорах 4994,48 гривень становлять інфляційні втрати, 1082,88 гривням дорівнюють 3% річних від прострочених сум. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено. що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України та наявність в матеріалах справи квитанцій про сплату судового збору, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору на суму 243,60 гривень

Outcome: approved