Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

21.09.2020 позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просило стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2014 року у розмірі 27231,48 грн., яка складається з 5841,02 грн. заборгованості за кредитом; 6568,22 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 14822,24 грн. заборгованості за пенею та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилався на те, що 11.02.2014 року між ним та Відповідачем укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н, за умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 5841,02 грн. у вигляді встновленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердила, що підписана нею Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають договір про надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 06.08.2020 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 27231,48 грн., яка складається з 5841,02 грн. заборгованості за кредитом; 6568,22 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 14822,24 грн. заборгованості за пенею. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.02.2014 року. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.10.2020 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, в якій позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Ураховуючи те, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України . За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 11.02.2014 року між відповідачем у справі [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» а особі голови правління Дубілета А.В. було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н (далі - Генеральна угода), відповідно до п. 2 якої банк надає позичальнику строковий кредит в розмірі 5841,02 грн. на строк 24 місяці з 11.02.2014 по 29.02.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби в розмірі 5841,02 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5% на місяць на суму залишка заборгованості за кредитом у вказані в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банкугрошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 292,28 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 29.02.2016 року. Відповідно до п.п. 2.8. Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки. В Генеральній угоді також зазначено, що відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг. В обгрунтування позовних вимог Банк надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 06.08.2020 року становить 27231,48 грн., яка складається з 5841,02 грн. заборгованості за кредитом; 6568,22 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 14822,24 грн. заборгованості за пенею. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В Генеральній угоді, укладеній між стороанами справи зазначена сума отриманих позичальником кредитних коштів та процентна ставка за користування кредитними коштами, проте відсутнє зазначення розміру штрафних санкцій - пені. Визначено лише, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 11.02.2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем Генеральної угоди взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафних санкцій, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка умов та Правил надання банківських послуг із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Виходячи з наведеного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відповідальності у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, в якій зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З наданого позовачем розрахунку заборгованості вбачається, ним нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку, на який було надано кредит - 29.02.2016 року. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків, нарахованих після спливу строку кредитування задоволенню не підлягають. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5841,02 грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 11.02.2014 по 29.02.2016, яка згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 29.02.2016 становила 2187,45 грн. Пеня у розмірі 14822,24 грн. позивачем нарахована безпідставно. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625 ЦК України позивач не пред`явив. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено на 29,48%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 619,67 грн. на відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволених відносно неї позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial