Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

20.01.2020\~р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить щомісячно стягувати з нього на користь відповідачки для утримання їх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей. Відповідно до виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області №129/2222/18 від 27.11.2018р. з нього щомісячно на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 2000грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29.08.2018р. і до повноліття дітей. Позовні вимоги обґрунтував тим, що на момент винесення попереднього рішення він був фізичною особою-підприємцем, та отримував дохід від підприємницької діяльності і мав змогу сплачувати аліменти у визначений судом сумі, з 28 травня 2019р. він припинив свою підприємницьку діяльність, в центрі зайнятості, як безробітний не перебуває, а тому має нерегулярний мінливий дохід, що порушує його право на отримання належного доходу, крім цього вони проживають разом в [ADDRESS] , та бере участь і в інших витратах на утримання сім`ї, оплачує комунальні послуги, купує продукти харчування, одяг, тощо. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідачка в судовому заперечила проти задоволення позову, оскільки позивачем не доведено погіршення його матеріального стану, яке суттєво впливає на здатність сплачувати аліменти у попередньому розмірі, посилання позивача про сплату комунальних послуг, витрат на продукти харчування, одягу, тощо заперечила, та пояснила, що позивач цього не виконує, а тому просила відмовити у задоволенні позову. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області №129/2222/18 від 27.11.2018р. з нього щомісячно на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 2000грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29.08.2018р. і до повноліття дітей. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 192 Сімейного кодексу України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192\~СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.182\~СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу(ч. 2ст. 182\~СК України). Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, та в поданих до суду документах не надав до суду доказів, які б свідчили про суттєве погіршення його матеріального стану, стану здоров`я, чи виникнення інших непереборних обставин. Враховуючи те, що позивач доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже його посилання про погіршення матеріального стану та забезпечення дітей, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого\~Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно дост.8\~Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналізуючи наведене, та враховуючи, що [PERSON] є працездатною особою, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed