Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

19 лютого 2020 року позивачка звернулась до Южноукраїнського міського суду в Миколаївській області з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 22.12.1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано Южноукраїнським відділом ЗАГС м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, актовий запис №447. Від шлюбу вони мають двох дітей, повнолітню доньку [PERSON] [INFO], та неповнолітнього [PERSON] [INFO], які проживають разом з позивачкою. Підставами для розірвання шлюбу є, відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства разом не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. З відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв`язку з чим наполягає на розірванні шлюбу, примирення між ними не можливе, тому просить суд не надавати строку для примирення. В судовому засіданні позивачка, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд, їх з відповідачем розлучити, на пимирення з відповідачем було категорично не згодна. Після розірвання шлюбу, просила суд залишити їй прізвище - [PERSON] . В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив суду, що проходивши військову службу, перебував у відрядженні де познайомився з жінкою, з якою він створив сім`ю та співмешкає до теперішнього часу. На примирення з позивачкою був не згоден. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 22 грудня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданим Южноукраїнським міським відділом ЗАГС м. Южноукраїнськ Миколаївської області за актовим записом № 447 (а.с. 2-а). Від спільного життя сторони мають повнолітню доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується відміткою в паспорті позивачки (а.с.5) та неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується ксерокопією його свідоцтва про народження (а.с. 3). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, та разом не проживають, а їх шлюб носить формальне значення та не відповідає своєму призначенню, тому суд, вважає що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя не можливе і їхній шлюб має бути розірвано. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище.

Outcome: approved