Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

19 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] Л про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування реєстрації права власності на земельні ділянки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26 жовтня 2012 року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 3,6947 га та 0,4809 га, розташовані на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Рішенням Білопільського районного суду від 27 грудня 2018 року їй визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері тривалістю в два місяці. Проте, у подальшому нотаріус відмовив їй видачі свідоцтва про право на спадщину за законом внаслідок того, що таке свідоцтво видане відповідачу [PERSON] Посилаючись на викладені вище обставини, на підставі ст. 1301 ЦК України позивач просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області [PERSON] 14 серпня 2013 року на імя [PERSON], відповідно до яких останній успадкував після померлої 26 жовтня 2012 року матері, [PERSON], земельні ділянки з кадастровими номерами 5920686600:03:005:0459 та 5920686600:05:008:0526, площею 3,6947 га та 0,4809 га відповідно, розташовані на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, а також скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на вказані земельні ділянки. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2019 року матеріали цивільно справи №591/1073/19 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Реєстраційна служба Білопільського районного управління юстиції, приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання незаконними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування реєстрації права власності на земельні ділянки передані за підсудністю до Білопільського районного суду (а. с. 22-23). Ухвалою від 18 березня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Одночасно до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Службу з державної реєстрації прав Білопільської міської ради, так як залучена позивачем в якості третьої особи Реєстраційна служба Білопільського районного управління юстиції припинила своє існування, а заміна неналежної третьої особи на належну чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачена (а. с. 28-29). У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Представник останньої за договором про надання правової допомоги [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує, просить ухвалити рішення у підготовчому засіданні (а. с. 55). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справим без його участі, позов визнає, наслідки визнання позову відомі та зрозумілі, не заперечує проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні (а. с. 56). Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Сумській області [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без її участі (а. с. 49). Представник третьої особи - Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 31). Представник третьої особи - Реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у судове засідання не зявився, оскільки вказаний територіальний орган юстиції ліквідований на підставі наказу Міністерства юстиції України від 01 березня 2016 року №572/5. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 жовтня 2012 року у с. Марківка Білопільського району Сумської області померла мати позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON] (а. с. 10-14). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка з кадастровим номером 5920686600:03:005:0459 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6947 га в межах згідно з планом, розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії СМ №087706, виданим відділом Держкомзему у Білопільському районі 19 лютого 2009 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010962600375 та земельна ділянка з кадастровим номером 5920686600:05:008:0526 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4809 га в межах згідно з планом, розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії СМ №087705, виданим відділом Держкомзему у Білопільському районі 19 лютого 2009 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010962600374 (а. с. 44 зворотній бік 46). За заявою [PERSON] державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори 27 березня 2013 року заведена спадкова справа №73/2013 після смерті [PERSON]. 14 серпня 2013 року відповідачу видані свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки, зареєстровані в реєстрі за №849 та №851 (а. с. 36-47). Рішенням Білопільського районного суду від 27 грудня 2018 року, яке набрало законної сили 29 січня 2019 року, [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON], яка померла 26 жовтня 2012 року тривалістю в шість місяців з дня набрання чинності рішення суду (а. с. 16-17). 11 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 26 жовтня 2012 року (а. с. 53-54). Постановою приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу від 11 лютого 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Павлівської сільської ради, які належали померлій 26 жовтня 2012 року [PERSON], внаслідок того, що син спадкодавця, [PERSON], вже отримав свідоцтва про право на спадщину на ці земельні ділянки та за останнім зареєстровано право власності на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 18). За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1261, ч. 1 ст. 1267 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1268, 1269 ЦК України). Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно зі ст. 1301 ЦК України та п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Передбачено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (ст. 1300 ЦК України). Як встановлено судом, 14 серпня 2013 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району на імя відповідача видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920686600:03:005:0459, площею 3,6947 га та 5920686600:05:008:0526, площею 0,4809 га, розташовані на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали померлій 26 жовтня 2012 року [PERSON] на підставі державних актів серії І-СМ №087706 та І-СМ №087705. Тим самим було порушено право позивача на спадщину, яка залишилася після смерті матері. У подальшому, вказана обставина стала підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення прав позивача при видачі відповідачу свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 5920686600:03:005:0459 та 5920686600:05:008:0526, площею 3,6947 га та 0,4809 га відповідно, розташовані на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними виданих [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом підлягають задоволенню. Зважаючи на вищевикладене, на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на вищевказані земельні ділянки за [PERSON] Судові витрати, повязані з розглядом даної справи, позивач просить покласти на неї. На підставі викладеного

Outcome: approved