Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

19 серпня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява, яка була розподілена судді Кондратенко О.О. На підставі розпорядження керівника апарату суду та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020 року, справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь позивача вартість матеріального збитку в сумі 14 194,82 грн.; стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача суму збитків в розмірі 11 803,21 грн., витрати за проведення товарознавчого дослідження в розмірі 500,00 грн.; стягнути з АТ СГ «ТАС» на користь позивача суму збитків в розмірі 11 803,21 грн., витрати за проведення товарознавчого дослідження в розмірі 500,00 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 24.01.2019 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Форд», державний номер [NUMBER] по вулиці Набережна, 32 в с.Петрівка Бобровицького району Чернігівської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номер [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності під керуванням [PERSON] . Постановою суду від 20.02.2019 року (справа №761/5403/19) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Автомобіль, яким керував відповідач був застрахований ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом №АМ 5896173. В цей же день, [PERSON] , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номер [NUMBER] на вулиці Набережна, 32 в с.Петрівка Бобровицького району Чернігівської області під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та інтервал та здійснив наїзд на автомобіль «Хюндай», державний номер [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності під керуванням [PERSON] . Постановою Згурівського районного суду Київської області від 21.02.2019 року (справа №365/45/16) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Автомобіль яким керував [PERSON] був застрахований в АТ СГ «ТАС» згідно полісу №АМ5512655. Як зазначає позивач, представниками страхових компаній було оглянуто пошкоджений автомобіль позивача та позивач подала заяви про відшкодування збитків, спричинених ДТП. В той же час, листом від 07.06.2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомила позивача про виплату страхового відшкодування в сумі 256,78 грн., а АТ СГ «ТАС» запропонувало до виплати страхове відшкодування в сумі 10 597,00 грн. Страхові компанії, як зазначила позивач в позові, на день звернення до суду з позовом, не сплатили страхове відшкодування та відмовилися надати позивачу копію звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності. А тому позивач з метою належної оцінки вартості спричиненої шкоди звернулась з відповідною заявою до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] та згідно із звітом який він склав, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 23 606,42 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 37 801,24 грн. За складання звіту позивач сплатила 1000,00 грн. А тому позивач вважає, що [PERSON] має відшкодувати 14 194,82 грн., що є різницею між вартістю матеріального збитку (37 801,24 грн.) та сумою страхового відшкодування, яка має бути виплачена страховими компаніями (23 606,42 грн.); а страхові компанії повинні відшкодувати по 50% від суми 23 606,42 грн., що становить 11 803,21 грн. з кожної та по 50% сплачені за складання звіту. 15.04.2020 року до суду надійшов відзив АТ СГ «ТАС» на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що листом від 03.09.2019 року позивач погодилась із страховою сумою 11 475,38 грн. та просила її виплатити. 04.09.2019 року вказана сума була перерахована на рахунок позивача, зазначений у заяві. А тому у відповідності до положень п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування та страховиком в повному обсязі виконані власні зобов`язання. Крім того, згідно із вимогами діючого законодавства підлягають виплаті витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством; сума оціненої шкоди зменшується на суму податку на додану вартість; якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Згідно Звіту, наданого позивачем, вартість цін збільшена на 20% ПДВ. Оскільки у ДТП винні двоє водіїв та позивач не надала доказів оплати проведеного ремонту, тому згідно з ст.ст.29, 36.2, 36.3 Закону сума відшкодування на підставі Звіту становить 9 442,57 грн. (23 606,42 грн. - 20% :2). А тому позивач повинна повернути відповідачу 2 032,82 грн. безпідставно отриманих коштів. Також представник зазначає, що відсутні підстави для стягнення витрат за складання Звіту, так як на 5-й день після ДТП представником страховика було оглянуто пошкоджений автомобіль позивача. 23.07.2020 року до суду надійшов відзив представника ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на заявлені вимоги в яких він просить відмовити позивачу у заявлених вимогах на тій підставі, що за Звітом, складеним на замовлення страхової компанії, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Хюндай», державний номер [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності з урахуванням зносу складає 261,94 грн. На підставі Звіту здійснено розрахунок страхового відшкодування та за вирахуванням ПДВ розмір страхового відшкодування становить 256,78 грн. Вказана сума виплачена позивачу. А тому страховиком виконано власні зобов`язання в повному обсязі. Представником страховика 01.02.2019 року в присутності [PERSON] було оглянуто пошкоджений автомобіль позивача, а тому відсутні підстави для стягнення із страхової компанії витрат за складання Звіту на замовлення позивача. Крім того представник відповідача зазначає, що Звіт складено з порушенням вимог чинного законодавства, так як вартість відновлювального ремонту розраховано без вирахування податку на додану вартість на запчастини та встановлення які пошкодження яким транспортним засобом були спричинені. Вказані порушення суттєво збільшують вартість відновлювального ремонту та відповідно розмір страхового відшкодування. Звіт складено не на виконання ухвали суду, а тому він має оцінюватись як письмовий доказ, а не як висновок експерта. Позивач не надала суду доказів що вона провела відновлювальний ремонт автомобіля. Так само позивач в будь-який спосіб не спростовує висновки Звіту, складеного на замовлення страхової компанії. Та не доведено необхідність взяття судом до уваги висновку, складеного на замовлення позивача. Отже, позивачем не дотримано процедури визначення фактично понесених нею витрат на ремонт транспортного засобу, що виключає можливість встановлення обгрунтованості заявлених до стягнення з відповідача зазначеної у позові суми і позовних вимог в цілому. 02.09.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в якій представник позивача просить задовольнити вимоги позивача до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в повному обсязі на тій підставі, що в ремонтній калькуляції, що є додатком до Звіту №208988 відсутні пошкодження автомобіля, зазначені в протоколі технічного огляду від 01.02.2019 року. Діюче законодавство не передбачає заборони позивачу звертатись самостійно до оцінювача для визначення реального розміру матеріальної шкоди. Представник зазначає, що методикою не передбачено обов`язку оцінювача враховувати податок на додану вартість на запчастини та матеріали фарбування, це є правом саме страхової компанії. Так само Методика не передбачає, що в Звіті має бути зазначено які пошкодження спричинені яким транспортним засобом, якщо автомобіль пошкоджено декількома транспортними засобами. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не направив. Представник АТ СГ «ТАС» в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» просила відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що страхова компанія виконала свої зобов`язання та сплатила страхове відшкодування за спричинені збитки застрахованим транспортним засобом. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, вислухавши представника ПрАТ СК «ПЗУ Україна», оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 988 ч.1 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п.3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В той же час, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують транспортним засобом. На підставі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування - виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує: страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, в межах суми страхового відшкодування. Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль «Хюндай», державний номер [NUMBER] належить [PERSON] на праві власності. 24.01.2019 року на [ADDRESS] відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Хюндай», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності та під керуванням [PERSON] , «Форд», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Фольцваген», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 20.02.2019 року (справа №761/5403/19) [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як встановлено судом та зазначено в постанові, [PERSON] 24.01.2019 року по [ADDRESS] , керуючи автомобілем «Форд», державний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, порушив п.12.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номер [NUMBER] . Як зазначено в постанові, [PERSON] свою вину в порушенні ПДР України визнав. Постанова набрала законної сили. Цивільна відповідальність власника автомобіля «Форд», державний номер [NUMBER] на день дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом №АМ5896173, яким встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну в сумі 100 000,00 грн., франшиза не встановлена. Позивач повідомила страхову компанію про настання страхового випадку та надала всі необхідні для здійснення виплати документи. Представником компанії 01.02.2019 року було проведено огляд автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] в присутності [PERSON] та складено протокол технічного огляду згідно з яким встановлено, що автомобіль має пошкодження не пов`язані з ДТП (а.с.90). Вказаний протокол [PERSON] підписала без будь яких зауважень. Згідно із Звітом №208988, складеним 04.06.2019 року ФОП « [PERSON] », вартість відновлювального ремонту (матеріального збитку) автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] складає 261,94 грн. Звітом розрахована втрата товарної вартості. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» визнала випадок який стався 24.01.2019 року страховим та прийняла рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 256,78 грн. про що повідомила позивача листом від 07.06.2019 року. Позивач, звертаючись до суду з позовом не обгрунтувала в чому вона не погоджується з прийнятим рішенням. Крім того, постановою Згурівського районного суду Київської області від 21.02.2019 року (справа №365/45/19) [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як встановлено судом та зазначено в постанові, [PERSON] 24.01.2019 року о 10 год. 45 хв. по [ADDRESS] , керуючи автомобілем «Фольцваген», державний номер [NUMBER] , під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та інтервал, порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номер [NUMBER] . Постанова набрала законної сили. Цивільна відповідальність власника автомобіля «Фольцваген», державний номер [NUMBER] на день дорожньо-транспортної пригоди була застрахована АТ СГ «ТАС» згідно з полісом №АМ5512655. Представник компанії 29.01.2019 року оглянув автомобіль та склав Акт огляду транспортного засобу. Від імені власника була присутня [PERSON] , яка без будь-яких зауважень його підписала. Позивач повідомила АТ СГ «ТАС» про настання події, яка має ознаки страхового випадку та надала документи. Необхідні для прийняття відповідного рішення. Заявою від 18.07.2019 року позивач просила виплатити їй розмір страхового відшкодування в сумі 11 475,38 грн. 04.09.2019 року на рахунок позивача було перераховане страхове відшкодування в сумі 11 475,39 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №46110 від 04.09.2019 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що страхові компанії на підставі положень ст.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають нести відповідальність в рівних частинах. Статтею 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Водій автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] надала пояснення (а.с.116, 171) з яких вбачається, що 24.01.2019 року о 10.45 год. із зазначеним автомобілем здійснив зіткнення автомобіль «Фольцваген», державний номер [NUMBER] внаслідок чого були пошкоджені: ліве дзеркало, ліві передні та задні двері, заднє ліве крило (на цей момент автомобіль «Хюндай», державний номер [NUMBER] потребував покраски лівої частини). Поки водій чекав поліцію для оформлення дорожньо-транспортної пригоди, з автомобілем «Хюндай», державний номер [NUMBER] приблизно о 12.00 год. здійснив зіткнення автомобіль «Форд», державний номер [NUMBER] , чим заподіяв ще більшої шкоди лівій частині автомобіля, а саме: стійці передніх дверей, лівій передній за задній двері (двері потребують заміни). Представник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судовому засіданні пояснила, що водій автомобіля «Форд», державний номер [NUMBER] , цивільна відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» спричинив пошкодження лише порогу автомобіля. В той же час представник не надала суду доказів, зокрема висновків експертів чи спеціалістів, які б розмежовували пошкодження спричинені кожним автомобілем окремо - «Форд», державний номер [NUMBER] та «Фольцваген», державний номер [NUMBER] . А тому суд вважає, що зазначене представником ПрАТ СК «ПЗУ Україна» є лише припущенням. Таким чином, оскільки відповідачі не надали суду доказів, на підтвердження тієї обставини що в даному випадку шкоду можна поділити, тому суд приходить до висновку, що на підставі положень ст.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Крім того, згідно з положеннями статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У постанові від 28 лютого 2018 року, справа № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. Позивач не надав суду доказів що він здійснив ремонт автомобіля, хоча представник позивача у власних поясненнях від 29.03.2021 року вказав про проведений ремонт автомобіля. Крім того, суду не надано доказів, що виконавець робіт з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Отже, оскільки Звітом, який наданий позивачем визначено розмір матеріального збитку в сумі 23 606,42 грн., то відповідальність кожної страхової компанії становить 50% вказаної суми, тобто по 11 803,21 грн. В той же час, так як суду не надано доказів здійснення ремонтних робіт та чи є виконавець робіт платником ПДВ, суд вважає що із зазначених сум має бути відраховане ПДВ (20%) що становить 4 721,28 грн., тому кожен страховик має сплатити 9 442,57 грн. (23 606,42 - 4 721,28 грн. : 2). Таким чином, судом встановлено, що АТ СГ «ТАС» виконала власні зобов`язання в повному обсязі, а з ПрАТ СК «ПЗУ» підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 9 185,79 грн. (9 442,57 грн. - 256,78 грн.). Також позивач просила стягнути з страхових компаній витрати за складання Звіту в загальному розмірі 1 000,00 грн.. Позивач звертаючись до суду з позовом зазначала, що відповідачі відмовились надавати копії звітів на підставі яких було визначено розмір матеріального збитку, тому вона була вимушена звернутись до фахівця щодо складання такого звіту та оцінки вартості збитків. Проте як вбачається з матеріалів справи, позивач 25.02.2019 року, тобто через місяць після дорожньо-транспортної пригоди звернулась до ФОП [PERSON] щодо проведення оцінки, а АТ СГ «ТАС» листом від 03.09.2019 року повідомив позивача про можливість ознайомитись із звітом в приміщенні компанії. Стаття 34.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). В той же час стаття 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Як вбачається з матеріалів справи, уповноважені представники страховика в межах десятиденного строку з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду прибули для визначення розміру шкоди. А тому відсутні Законом передбачені підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за складання Звіту. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача [PERSON] матеріальний збиток в сумі 14 194,82 грн., що є різницею між визначеним Звітом збитком та сумами, які мають сплатити страхові компанії. Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так як позивач не надала суду належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення пошкодженого автомобіля, суд позбавлений можливості встановити, що страхової виплати (страхового відшкодування) не достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, тому позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial