Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

21.03.2019 [PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.10.2003 позивачу на праві власності належить жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований на [ADDRESS] . В березні 2004 року у даному будинку за згодою позивача була зареєстрована його дружина [PERSON] та її діти від попереднього шлюбу: [PERSON] та [PERSON] . Однак за вказаною адресою відповідачі не проживають з 2009 року до цього часу, так як переїхали працювати та проживати до м. Києва. 11.06.2013 шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний. Відповідачі не приймають участі в утриманні належного позивачу будинку, не сплачують комунальні платежі, їхні особисті речі у даному будинку відсутні. Позивач вважає, що реєстрація відповідачів у належному йому будинку порушує його право власності, гарантоване йому ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. За таких підстав відповідно до вимог ст.ст. 391, 406 ч. 2 ЦК України позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним йому на праві власності будинком. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21.03.2019 позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення її недоліків. 02.04.2019 позивач на виконання вимог ухвали від 21.03.2019 сплатив судовий збір у сумі 1536,80 грн., про що надав відповідні докази. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 17.04.2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У судове засідання відповідачі не з`явились без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористались. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією Договору купівлі продажу жилого будинку від 29.10.2003, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Павлюк Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1705 (а.с. 11), а також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1908917 від 05.11.2003 (а.с. 12). Згідно з довідкою Юрковецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 2-24/97 від 05.02.2019 у вказаному будинку зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Як вбачається з рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2003 [PERSON] з 26.12.2005 була дружиною [PERSON] . Однак з серпня 2009 року сторони проживають окремо і даним рішенням суду шлюб між ними розірваний (а.с. 8). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] вказав, що відповідачі порушують його право власності на належний йому житловий будинок, а тому він відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також позивач вважає, що згідно з ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі відмови від нього, а тому відповідачі втратили право користування належним йому будинком. Посилався на постанову Верховного Суду від 15.05.2018. Визначаючи характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника\~жилого будинку\~(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються\~жилим приміщенням\~нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника\~будинку\~(квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Отже, відповідачі набули право користування належним позивачу будинком як члени його сім`ї. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут,\~то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Кваліфікуючи спірні правовідносини, з урахуванням того, що позивач - власник квартири, а відповідач - його колишня дружина (колишній член сім`ї власника житлового приміщення), яка була зареєстрована у цій квартирі, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 405 ЦК України. Саме така правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 509/1916/16-ц (на яку посилався і позивач, помилково вказавши дату постанови 15.05.2018). При цьому,\~ч.\~2\~ст.\~406\~ЦК України,\~на яку\~посилався позивач\~як на\~обґрунтування своїх\~позовних вимог,\~регулює припинення\~сервітуту (зокрема\~відносини власника\~житла і\~осіб,\~які не\~є членами\~чи колишніми\~членами його сім`ї), а не підстави втрати права користування житлом колишніми членами сім`ї власника житла, які визначені у ст. 405 ЦК України. За таких підстав, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору слід застосовувати саме ст. 405 ЦК України, а ч. 2 ст. 406 ЦК України застосуванню не підлягає. Відповідно до довідки виконкому Юрковецької сільської ради Могилів-Подільського району № 2-24/95 від 05.02.2019 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вже більше трьох років на території с. Юрківці не проживають (а.с. 5). Судом також не встановлена наявність іншої домовленості між сторонами щодо користування відповідачем житлом, що належить позивачу. Зважаючи,\~на те,\~що\~будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , а відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є колишніми членами сім`ї позивача, відсутні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved