Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

20.07.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено договором дарування, посвідченим 05.05.1993 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І. У вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON] , який з липня 2015 року фактично не проживає в цій квартирі, не вносить плату за житлово-комунальні послуги, власні речі відповідача у квартирі відсутні, проте добровільно знятися з реєстрації не бажає. [PERSON] змушена нести додаткові витрати на утримання квартири, не має можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки для її призначення в рахунок сукупного доходу домогосподарства включається середньомісячний дохід всіх зареєстрованих осіб. За таких обставин [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх майнових прав. [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте [PERSON] не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією договору дарування, посвідченого 05.05.1993 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Литвиненко Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2072. Відповідно до даних Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 29.07.2021 року №8178/01-27, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно акту про не проживання, підписаного [PERSON] , [PERSON] та фахівцем ТОВ «Добробит» [PERSON] від 18.08.2016 року, [PERSON] не проживає з 2015 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає. Такими діями він порушує право позивача щодо користування та розпорядження належним йому майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред`явивши разом із тим вимогу щодо позбавлення права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення особи померлою. Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Між тим, згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає більше року, обов`язків щодо утримання житла не виконує, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявляє. На підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати на судовий збір в розмірі 908,00грн.

Outcome: approved