Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

20 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом до Розівської селищної ради, в якому вказала, що 23 лютого 2010 року померла її бабця [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт Розівка, вул. Герцена, 10. За життя [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла [PERSON] зазначений будинок, та про існування якого позивач дізналась лише у 2015 році, у звязку з чим вона не зверталась до нотаріальної контори у встановлений законом строк для прийняття спадщини за заповітом. За таких обставин [PERSON] вимушена була звернутися до суду з вимогою визначити їй додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки строк для подачі такої заяви вона пропустила з поважної причини. Позивач [PERSON] була повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином (а.с.25-27), однак в судове засідання не зявилась. Разом з тим, справа судом розглянута з участю представника позивача [PERSON], який надав відповідні пояснення і повідомив про те, що позивач [PERSON] підтримує доводи поданої заяви, прохає її задовольнити на підставі наявних у справі доказів (а.с.34-35). Додатково представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач не є спадкоємцем першої черги, у звязку з чим у встановлений законом строк для прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не зверталась. Тільки після відшукання заповіту [PERSON] вирішила скористатись своїм правом на отримання спадщини після померлої [PERSON]. Відповідач Розівська селищна рада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача [PERSON] не оспорював, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.28-29). Представник третьої особи без самостійних вимог завідувач нотаріальної контори [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.30). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача, а також представників відповідача та третьої особи. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом\~\~встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] померла 23 лютого 2010 року у віці 90 років в смт Розівка Розівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії I-ЖС №164034, яке видане 23 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с.6,8). Спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], складається, зокрема, з належного зазначеній особі житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт Розівка, вул. Герцена, 10. Вказане домоволодіння зареєстроване за спадкодавцем у Розівській селищній раді на підставі договору забудови від 07 квітня 1960 року за №309 (а.с.7). За правилами стст.1216,1217,1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника позивача [PERSON] та з матеріалів справи, чоловік [PERSON] [PERSON], який на час смерті дружини проживав разом із нею та фактично прийняв спадщину, після її смерті продовжував проживати у вищезазначеному будинку до дня своєї смерті, тобто до 04 грудня 2014 року, проте документально спадщину за життя на себе не оформив (а.с.8,9). Відповідно до стст.1269,1270,1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З пояснень представника позивача [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] у визначений шестимісячний строк через те, що є онукою померлої та, відповідно, не являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої. За наявності спадкоємців першої черги, якими є чоловік та дочка померлої [PERSON] та [PERSON] відповідно, позивач [PERSON] не мала права на спадкування за законом після [PERSON] за життя вказаних осіб, а про наявність заповіту позивачу стало відомо лише у 2015 році. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру встановлено, що померла 23 лютого 2010 року [PERSON] за життя залишила заповіт, посвідчений 10 травня 2000 року (а.с.12,33). Із заповіту, який підписано заповідачем особисто та посвідчено 10 травня 2000 року секретарем Комиш-Зорянської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт Розівка, вул. Герцена, 10, позивачу [PERSON] (а.с.10). Проте, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлої 23 лютого 2010 року [PERSON] спадкова справа не заводилась. Будь-яка інформація щодо наявності спадкоємців, випадків усунення спадкоємців померлої від права на спадкування в нотаріальній конторі відсутня (а.с.31,32). Тобто, чоловік та дочка померлої [PERSON], як і позивач [PERSON], не звертались до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом. Разом з тим, позивач не зверталась до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Таким чином встановлено, що спадщина за рішенням суду відумерлою не визнавалася та ніким не прийнята. Однак, як вбачається з матеріалів справи, строк для подачі заяви про прийняття спадщини позивачем [PERSON] пропущений з поважної причини, оскільки остання не мала права на спадкування за законом після померлої [PERSON], а про наявність заповідального розпорядження на її користь позивачу стало відомо лише у 2015 році тільки після смерті чоловіка [PERSON] [PERSON] та відшувакання в його особистих речах вищевказаного заповіту. \~\~\~\~\~ Особи, які беруть участь у справі, зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, судом враховується відсутність інших спадкоємців, які прийняли та оформили спадщину після померлої [PERSON], а також те, що спадщина за рішенням суду відумерлою не визнавалася. За таких обставин суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та визначення їй додаткового строку для подачі заяви для прийняття спадщини, який вона пропустила з поважної причини. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved