Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

1. Позивач звернулась до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи, що їй, на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до позовної заяви, з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 11.07.1980 року, який рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 14.05.2013 року було розірвано. Крім того, зазначає, що у січні 2013 року відповідач забрав усі свої речі та виїхав з квартири, його місце проживання позивачу не відомо. Витрати по утриманню квартири відповідач не несе. У зв'язку з наведеним просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. 2. Позивач та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. 2.1. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.01.2014р. відмовлено у задоволенні позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Крім того, вказав, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 07.04.2014р. вищевказане рішення Дніпровського районного суду було залишено без змін, але цим же рішенням апеляційний суд визнав за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 3. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: - з 11.07.1980р. сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 11.07.1980р. міським відділом РАГС м.Херсона, актовий запис №519; - 14.05.2013р. шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 14.05.2013р., яке 24.05.2013р. набрало законної сили; - згідно договору купівлі-продажу від 18.08.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №3383 [PERSON] продала, а позивач купила трикімнатну квартиру [ADDRESS]; право власності на вищевказану квартиру зареєстровано в ХДБТІ від 18.08.1999 року, за реєстровим №1769; - відповідач з січня 2013 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, однак залишився зареєстрований за вищевказаною адресою; - відповідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.01.2014р. позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] задоволено частково, визнано договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.08.1999р. та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3383, удаваним щодо предмету договору; визнано, що в дійсності [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання від 18.08.1999р.; розірвано договір довічного утримання від 18.08.199 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1147,00грн. в рівних частках по 573,50грн. з кожного; у задоволенні позовної вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право проживання в квартирі та виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] відмовлено в повному обсязі; - рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 07.04.2014р. рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.01.2014р. в частині задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання його договором довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, визнання за [PERSON] право власності на квартиру та в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя скасовано і ухвалено нове рішення, відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання договором довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], в решті рішення залишено без змін; - право власності відповідача на 1/2 частку квартири [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом, виданим Реєстраційною службою Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні від 27.05.2014р. 4. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 5. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Так, відповідач є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд. Крім того, не проживання відповідача у спірній квартирі, а також відсутність його особистих речей в ній, не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом, оскільки на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 6.

Outcome: dismissed