Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 02\~серпня 2019\~року наказом №106/05-02 від 01.08.2019 року позивача було прийнято на роботу в Хмельницьке бюро технічної інвентаризації на посаду адміністратор системи. 15 вересня 2020 року наказом № 80/05-02 його звільнено з роботи з посади за ч.4 ст. 40 Кодексу Законів про працю, - за прогул без поважних причин. В день звільнення з роботи 2.09.2013 року йому було видано копії наказу та трудову книжку. Як вбачається з наказу, підставою звільнення з роботи з посади системного адміністратора, на думку начальника БТІ стала відсутність позивача на роботі з 25.08.2020 року по 10.09.2020 року. В наказі також зазначено, що при службовому розслідувані комісією було встановлено, що з 2 вересня 2020 року по 4 вересня 2020 року, з 7 вересня по 10 вересня 2020 року (7 робочих днів) позивач не вийшов на роботу без поважних причин. Документів які б підтверджували поважність відсутності на роботі не надав. Копію наказу позивачу було вручено в день його виготовлення 15.09.2020 року. Своє звільнення з роботи позивач вважає незаконним, а тому змушений звернутись з позовом до суду про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. А оскільки звільненням з роботи йому було заподіяно моральну шкоду, то додатковою позовною вимогою стало стягнення з відповідача моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та представник позов підтримали, просять його задовольнити, надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просить в його задоволенні відмовити. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного провадження на 12 листопада 2020 року. 08.12.2020 року позивачем подано уточнення позовних вимог. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 02\~серпня 2019\~року наказом ХБТІ №106/05-02 від 1.08.2019 року [PERSON] прийнято на роботу до Хмельницького бюро технічної інвентаризації на посаду адміністратор системи. 15 вересня 2020 року наказом ХБТІ № 80/05-02 останнього звільнено з роботи з посади за ч.4 ст. 40 Кодексу Законів про працю, за прогул без поважних причин. В день звільнення з роботи 2.09.2013 року йому було видано копії наказу та трудову книжку. Згідно даних лікарняного листа серії АДЦ №531639 підтверджується, що [PERSON] з 25 серпня 2020 року по 02 вересня 2020 року перебував на лікарняному, лист непрацездатності був зданий 11 вересня 2020 року секретарю ХБТІ. Даними довідки військово медичної служби Управління СБУ в Хмельницькій області від 14.09.2020 року підтверджується, що [PERSON] знаходився на самоізоляції з 02 вересня 2020 року до 10 вересня 2020 року у зв`язку з контактом з хворим на COVID 19. До роботи 11.09.2020 року. З даних акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю Управління Держпраці у Хмельницькій області №ХМ15055/517/АВ від 07.10.2020 року вбачається, що 11.09.2020 року [PERSON] 11 вересня 2020 року подано заяву від 01 вересня 2020 року до керівництва ХБТІ про відпустку за власний рахунок на 9 календарних днів з 02.09.2020 року по 10.09.2020 року у зв`язку з перебуванням на самоізоляції, яка зареєстрована ХБТІ 11.09.2020 року за вх.№185/01-17. Крім того, позивачем 11.09.20 року написана пояснювальна записка про відсутність на роботі з 02.09 по 10.09.2020 року у зв`язку з перебуванням на самоізоляції, оскільки контактував з людиною хворою на короно вірус, здав аналіз 09 вересня 2020 року, результат негативний. Наказом ХБТІ №78/05-02 від 11.09.2020 року створено комісію про проведення службового розслідування щодо відсутності на робочому місці системного адміністратора [PERSON] з 11.09.2020 року на підставі доповідної [PERSON] . Зазначеною комісією складено акт №1 від 14.09.2020 року про відмову [PERSON] з ознайомленням вище зазначеного наказу. Актом №2 від 14.09.2020 року комісією відображено відсутність позивача на робочому місці з 02.09.2020 року по 04.09.2020 року та з 07.09 по 10.09.2020 року, без поважних причин а також зазначено, що останній не надав документів які підтверджують поважність причин відсутності на робочому місці. Також, актом №3 підтверджується відмова останнього від надання пояснень щодо ознайомлення з наказом про проведення службової перевірки. 4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Суд вважає, що відповідачем безпідставно не взято до уваги відсутність на робочому місці [PERSON] з поважних причин з 02 вересня до 10 вересня 2020 року а також факт перебування останнього на ізоляції через хворобу близьких людей на COVID 19 у період карантину. Дії позивача щодо подання заяви на відпустку з 02 вересня по 10 вересня (хоча зареєстрована 11.09.2020 року) свідчать ні про що інше, як про намір позивача повідомити керівника про відсутність на робочому місці з поважних причин. Послідовність дій відповідача щодо звільнення позивача свідчить про цілеспрямованість його дій, які на думку суду носять підготовчий характер для звільнення [PERSON] з роботи в особливий період. Наведені позивачем та представником аргументи поважності відсутності позивача на робочому місці з 02 вересня по 04 вересня 2020 року, з 07 вересня по 10 вересня 2020 року знайшли підтвердження у судовому засіданні та беруться судом до уваги. Тому суд вважає, що винесений наказ про звільнення №80/05-02 від 15.09.2020 року є незаконним та порушує законні права та інтереси позивача. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги до Хмельницького бюро\~технічної інвентаризації\~Хмельницької міської\~ради про визнання незаконними та\~скасування \~наказу №80/05-02\~від 15.09.2020\~року про\~звільнення [PERSON] \~з роботи\~за ч.4\~ст.40\~КЗпП України\~за прогул\~без поважних\~причин є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Крім цього суд вважає, що позивача слід поновити на роботі з 15 вересня 2020 року на посаді системного адміністратора із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, включно по 08 грудня 2020 року. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Кодекс законів про працю в Україні зокрема, стаття 40 визначає прогул як підставу для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розкривається зміст поняття «прогул» як відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Трудове законодавство не містить вичерпного переліку причин, що вважаються поважними. Оцінку поважності причини відсутності працівника на роботі в кожному конкретному випадку надає роботодавець, а при виникненні трудового спору суд. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України). Прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. 27.08.2020 р. Верховний Суд розглянув справу № 161/14225/19 (провадження № 61-8917св20), у якій зробив правовий висновок, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число \~календарних днів за цей період. Відповідно\~до довідки\~ про\~індивідуальні відомості\~про дохід підтверджується\~розмір,\~виплаченої заробітної\~плати позивачу\~у липні\~2020\~року 7000\~грн.,\~серпні \~2020\~року \~2417,19\~грн.Отже, середньоденна заробітна плата складає: (7000+2417,19) / 30 робочих днів = 505,23 грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 15 вересня 2020 року по 08 грудня 2020 року складає 59 робочих днів. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період \~складає 30314,38 грн. (59 роб.дні х 505,23 грн.)., який підлягає до стягнення з відповідача. Враховуючи\~вище викладене,\~беручи до\~уваги,\~що дійсно\~мало місце\~незаконне звільнення\~позивача тому\~позовні вимоги\~в частині\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу підлягають\~задоволенню,\~з Хмельницького\~бюро технічної\~інвентаризації Хмельницької\~міської ради підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 30314,38 грн. з нарахуванням і утриманням з суми середнього заробітку податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових плати при виплаті цих коштів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до\~уваги Постанову\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№4\~від 31.03.1995\~року \~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди підлягають\~до часткового\~задоволення вимоги\~позивача щодо\~стягнення моральної\~шкоди так,\~як розмір\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди суд\~визначає залежно\~від характеру\~та обсягу\~страждань (фізичних,\~душевних,\~психологічних),\~яких зазнав\~позивач,\~ \~характер немайнових\~втрат (їх\~тривалості),\~беручи до\~уваги тяжкість\~вимушених змін\~у його\~життєвих і\~виробничих стосунках,\~виходячи із\~засад розумності,\~виваженості та\~справедливості.\~Тому,\~суд вважає,\~визначити позивачу\~моральну шкоду,\~що підлягає\~до стягнення\~з відповідача\~ у розмірі 1500 грн. Суд вважає, що позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні тому до стягнення на користь позивача підлягає оплата за\~вимушений прогул\~з 15\~вересня2020\~року по\~08\~грудня 2020\~року у розмірі 30314,38 грн. та моральна шкода у розмірі 1500 грн. Позовні вимоги в частині в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який включає розмір заробітної плати за серпень у виді матеріальної допомоги у розмірі 3250 грн., та відпускних у розмірі 3305 грн., не беруться судом до уваги тому не підлягають включенню у розрахунок середнього заробітку за серпень місяць. 6.Судові витрати. Відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про поновлення на роботі проте, сплатив судовий збір за вимогу про скасування наказу про звільнення та стягнення моральної шкоди тому судовий збір за дві вимоги у розмірі 1681,60 грн., підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, а судовий збір за одну вимогу у розмірі 840,80 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: dismissed