Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, [PERSON] , Фермерського господарства «СВ-Агро» про визнання недійсними наказу, договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що під час вивчення питання законності надання земельних ділянок державної власності встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.03.2018 року №8-361/15-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером: 2320982200:01:011:0029, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області ( за межами населеного пункту). Відповідно до п.2 наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.03.2018 року №8-361/15-18-СГ [PERSON] передано у власність земельну ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером: 2320982200:01:011:0029 для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу, 26.03.2018 року за №25505809 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Держаному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (надалі - Державний реєстр речових прав) за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Разом з тим, встановлено, що згідно із відомостями Державного реєстру речових прав, [PERSON] отримав на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 25.09.2017 року №14-13229/14-17-СГ у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером 4823381000:01:000:0072, що розташована в межах Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (право власності зареєстровано відповідно до Державного реєстру речових прав 28.09.2017). Отже, на час отримання спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2320982200:01:011:0029 (наказ від 14.03.2018 року №8-361/15-18-СГ) [PERSON] вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (попередньо отримавши у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 4823381000:01:000:0072). При цьому, всупереч вимогам ст.ст.116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області із заявою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області не повідомив, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ним вже використано. Земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 2320982200:01:011:0029, що знаходиться на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населеного пункту вибула з державної власності внаслідок протиправного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання понад норму встановлену законом. Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.03.2018 року №8-361/15-18-СГ прийнятий з порушенням норм ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, та підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Крім цього, встановлено, що 10.05.2018 року між [PERSON] та фермерським господарством «СВ-Агро» терміном на 10 років укладено договір оренди земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 2320982200:01:011:0029, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 23.05.2018 року №263795586. ФГ «СВ-Агро» отримало право користування вказаною земельною ділянкою від особи, яка не мала права її отримувати та розпоряджатися нею. Отже, договір оренди землі укладений з порушеннями вимог ст.ст. 116, 121 ЗК України, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст.152 ЗК України. У зв`язку із неправомірністю наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та недійсністю договору оренди землі, у [PERSON] та ФГ «СВ-Агро» відсутні підстави користування землею, тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню від ФГ «СВ-Агро» у державну власність. У позові прокурор посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного суду України від 02.03.2016 року у справі №6-3090цс15 та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 року у справі №278/3862/14-ц. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області просило відмовити у задоволенні позову прокурора, посилаючись на те, що приймаючи рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його подальшого затвердження, Головне управління керувалося вимогами ЗК України та діяло відповідно до своїх повноважень. Головне управління визнає обставини, викладені у позовній заяві, проте не погоджується з правовою оцінкою, наданою цим обставинам позивачем. Так, 05 квітня 2017 року до Головного управління звернувся представник за довіреністю [PERSON] з клопотанням про надання дозволу на надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. У клопотанні заявником було вказано, що ним не було використано права на безоплатну приватизацію земельної ділянки за відповідним цільовим використанням. За результатами розгляду вищезазначеного клопотання, Головним управлінням виданий наказ від 29.05.2017 року №8-2593/15-17-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Крім того, наказ Головного управління від 29.05.2017 року №8-2593/15-17-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» був виданий раніше ніж наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 25.09.2017 року №14-13229/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення». Отже, розглядаючи подане представником [PERSON] клопотання у Головного управління були відсутні підстави для відмови у задоволенні зазначеного клопотання. Відповідачі [PERSON] , Фермерське господарство «СВ-Агро» правом надання відзиву на позов в порядку ст.178 ЦПК України не скористалися. Прокурор Задорожко С.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви. Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судовому засіданні заперечувало проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у письмовому відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Фермерського господарства «СВ-Агро» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представників. 2. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 18 листопада 2019 року задоволено заяву заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області Кузьміної А. про забезпечення позову. Накладений арешт на земельну ділянку на земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, з кадастровим номером 2320982200:01:011:029, що розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1519938423209, власником якої відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є [PERSON] ; заборонено [PERSON] та іншим особам вчиняти із земельною ділянкою загальною площею 2,0000 га, з кадастровим номером 2320982200:01:011:029, що розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1519938423209, дії щодо забудови земельної ділянки. Ухвалою від 06 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права. Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (далі ЗК), громадяни юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За положеннями ч.3 цієї ж статті, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.116 ЗК передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Вказані норми, визначені ст.121 ЗК, та норма земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить не більше 2,0 гектара. Зі змісту досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 25.09.2017 року №14-13229/14-17-СГ [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером 4823381000:01:000:0072, що розташована в межах Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (право власності зареєстровано відповідно до Державного реєстру речових прав 28.09.2017 року). Отже, з отриманням вищевказаної земельної ділянки у власність [PERSON] використав в повному обсязі, тобто в граничних нормах (ст.121 ЗК), своє право на безоплатне отримання земельної ділянки з земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства. Одночасно з цим, наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.03.2018 року №8-361/15-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером: 2320982200:01:011:0029, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області (за межами населеного пункту). Відповідно до п.2 наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.03.2018 року №8-361/15-18-СГ [PERSON] передано у власність земельну ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером: 2320982200:01:011:0029 для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу, 26.03.2018 року за №25505809 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Держаному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (надалі - Державний реєстр речових прав) за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. При цьому, [PERSON] при зверненні до відповідного органу влади не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до п.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Відповідно до постанови КМУ від 07 червня 2017 року №413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», визначено стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Суть даної постанови зводиться до того, що обласні органи Держгеокадастру при розпорядженні земельними ділянками державної власності зобов`язані враховувати пріоритет їх передачі учасникам антитерористичної операції, тобто особам, які визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно даної постанови, Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність у межах норм безоплатної приватизації повинні: визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області (крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 (що стосується прав осіб з інвалідністю внаслідок війни) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Тобто учасники АТО мають пріоритетне (першочергове), а не додаткове право на отримання земельної ділянки. Згідно ст.15-1 ЗК України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частиною 4 ст.122 ЗК передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333, вказаний орган розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Виходячи з положень, наведених вище норм матеріального права, прийняте відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області рішення, зокрема наказ від 14.03.2018 року №8-361/15-18-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, не ґрунтується на нормах закону, адже суперечить вимогам ст.121 Земельного кодексу України та рівності прав громадян в отриманні державного чи комунального майна у власність, а тому, відповідно до положень ст.155 ЗК України, ст.ст.21, 393 ЦК України, має бути визнаний незаконним та скасований. Окрім того, без витребування спірного майна, не може бути досягнуто захисту і відновлення порушеного права. Судом встановлено, що 10.05.2018 року між [PERSON] та фермерським господарством «СВ-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 2320982200:01:011:0029, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 23.05.2018 року №263795586. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Оскільки встановлено, що на підставі незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області за [PERSON] 26.03.2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, яку у подальшому останнім передано на підставі договору оренди землі від 10.05.2018 року у користування ФГ «СВ-Агро», суд приходить до висновку, що ФГ «СВ-Агро» отримало право користування вказаною земельною ділянкою від особи, яка, з огляду на вищезазначені обставини, не мала права її отримувати та розпоряджатися нею. Отже, договір оренди землі укладений з порушеннями вимог ст.ст. 116, 121 ЗК України, у зв`язку з чим, підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст. 152 ЗК України. У зв`язку із визнанням незаконним і скасуванням наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та визнання недійсним договору оренди землі, у [PERSON] та фермерського господарства «СВ-Агро» відсутнє право користування землею, тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню від фермерського господарства «СВ-Агро» до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України. Таким чином, земельна ділянка площею 2,0000 га (кадастровий номер 2320982200:01:011:0029), що знаходиться за межами населеного пункту території на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області підлягає поверненню у державну власність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.03.2016 року у справі №6-3090цс15 та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 року у справі №278/3862/14-ц. Щодо правомірності представництва прокурором інтересів держави в суді. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України). Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз.1 і 2 ч.3 ст.23 Закону). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз.1-3 ч.4 ст.23 Закону). Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема абз.2 ч.5 ст.56 ЦПК України. Системне тлумачення абз.2 ч.5 ст.56 ЦПК України й абз.1 ч.3 ст.23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. За змістом усталеної практики Верховного Суду прокурор не може замінювати лише належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №806/1000/17, від 10.05.2018 року у справі №918/323/17, ухвали Верховного Суду від 07.05.2018 року у справі №910/18283/17, від 16.05.2018 року у справі №826/13768/16). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц не виключила, що у разі нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави відповідний суб`єкт владних повноважень може виступати відповідачем у справі, а прокурор, у такому випадку, набуває процесуального статусу позивача. Прокурор обґрунтував своє звернення до суду тим, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави внаслідок порушення закону не лише набувачем земельної ділянки, а й органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження цією земельною ділянкою - ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, яке реалізує повноваження розпорядника землями державної власності на території Запорізької області. При здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема, здійснюючи розгляд заяви [PERSON] про передачу спірної земельної ділянки у власність, копія якої додана до позовної заяви, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області відповідно до вимог ч.8 ст.118, ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 6 Закону України «Про землеустрій» мало не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, відмовити [PERSON] у передачі спірної земельної ділянки у власність. Маючи відповідно до ст.32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.6 ст.9, ч.2 ст.15, ст.ст. 30, 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» доступ до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру службові особи ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області мали можливість перевірити наявність у [PERSON] у власності земельної ділянки даного виду цільового призначення та площі, раніше набутої в порядку безоплатної приватизації. У спірних правовідносинах порушені вимоги ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України при передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , а відтак інтереси держави, порушені саме ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, яке реалізує повноваження Держгеокадастру. Тому захист інтересу держави в суді, який полягає у скасуванні оспорюваного наказу, не узгоджується із інтересами зазначених органів. Фактично у даному випадку в особі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області поєднується і розпорядник земельної ділянки, і орган контролю, який одночасно не може виступати і позивачем, і відповідачем. У даному випадку, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області є відповідачем за основною вимогою про визнання недійсним спірного наказу, а тому не може бути позивачем, оскільки чинним законодавством не допускається збіг в одній особі позивача і відповідача (правова позиція Верховного Суду України, ухвала від 02.03.2011 у справі № 6-58303св10). Звернення прокурора до суду з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання безоплатної передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності. Окрім того, суспільний інтерес полягає у поверненні земельної ділянки у розпорядження держави, що є умовою реалізації функцій держави з забезпеченням громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей усіх громадян використати своє право на приватизацію землі. На думку суду, враховуючи характер і суспільну значущість спірних правовідносин, прокурор в даному провадженні належним чином обґрунтував підстави для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави. Докази порушення прокурором порядку звернення до суду, передбаченого ст. 23 Закону №1697-VII, у справі відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави є обгрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в частині визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14 березня 2018 року №8-361/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 2320982200:01:011:0029, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, за межами населеного пункту; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером: 2320982200:01:011:0029 площею 2 га, що розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області (за межами населеного пункту), укладеного 10.05.2018 року між [PERSON] та ФГ «СВ-Агро», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №26379586 від 23.05.2018 року та зобов`язання ФГ «СВ-Агро» повернути на користь Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером 2320982200:01:011:0029, що розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області (за межами населеного пункту). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. При зверненні до суду, прокурором за 2 вимоги немайнового характеру та 1 вимогу немайнового характеру сплачено судовий збір по 1921 грн. з кожної вимоги, всього 5 763 грн. Отже, з відповідачів в рівних частках належить стягнути судові витрати по справі на користь прокуратури Запорізької області в особі Енергодарської місцевої прокуратури.

Outcome: approved