Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування зазначив, що у 2008 році він разом з [PERSON] став засновником та учасником ТОВ «Селевана». Його було призначено на посаду директора. Фактично, з моменту реєстрації господарська діяльність не ведеться, і [PERSON] вже тривалий час має намір припинити трудові відносини з відповідачем. Однак, інший засновник, [PERSON] висловила своє небажання брати участь в загальних зборах товариства. Оскільки, повноважними Загальні збори, вищий орган відповідача, будуть лише за участі обох засновників, позивач ніяк не може звільнитись з посади директора. Він подав заяву про звільнення відповідачу, та направив повідомлення іншому учаснику про проведення з Загальних зборів на 21 серпня 2020 року. У зв`язку з неявкою учасників ТОВ «Селевана» на загальні збори позивач позбавлений можливості реалізувати своє право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк за власним бажанням. Тому, [PERSON] просить суд визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «Селевана» та ним, директором, на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 21 серпня 2020 року із внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 2. Процесуальні дії по справі. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2020 (суддя Журавський В.В.) було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.55-56). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2020 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.68). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2021 було закрито провадження по справі, роз`яснено право [PERSON] на звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства (а.с.75-76). Постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2021 (а.с.105-108) було скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2021, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2021 (суддя Семенюта О.Ю.) було прийнято справу до розгляду та призначено до судового засідання (а.с.121). 07 липня 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача - Дибки Ю.В. про визнання позову (а.с.132). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просив задовольнити. Представник відповідача Дибка Ю.В. підтримав заяву про визнання позову, просив позов задовольнити. Третя особа, [PERSON] , не з`явилася, заяв та клопотань суду не направляла, була повідомлена належним чином, що підтверджується зворотніми поштовими повідомленнями (а.с.130,131). 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 27 березня 2008 року на підставі протоколу №1 установчих зборів ТОВ «Селевана», було прийнято рішення про створення ТОВ «Селевана», засновниками якого стали [PERSON] та [PERSON] , позивача було призначено директором ТОВ «Селевана» (а.с. 13-14). Також на цих установчих зборах було прийнято рішення про затвердження статутного фонду товариства у розмірі 52500 грн, з яких по 50 % фонду, а саме 26250 грн., вносить кожний із учасників - [PERSON] та [PERSON] 31 березня 2008 року було проведено державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Селевана», що підтверджуються витягом з ЄДР (а.с.7-12). Керівником та особою, яка має право вчиняти дії від імені ТОВ «Селевана» без довіреності, у тому числі підписувати договори є [PERSON] . У відповідності до п. 3.1 Статуту відповідача (надалі за текстом - Статут), що затверджений протоколом 1 від 27.03.2008 та зареєстрований в єдиному державному реєстрі 31.03.2008 засновниками (учасниками) Товариства є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-30). Відповідно до п.10.2 Статуту Загальні збори учасників товариства є вищим органом товариства. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у Статутному капіталі. Згідно з п.10.2.5.3) до виключної компетенції Загальних зборів належить призначення та звільнення директора товариства. Відповідно до п.10.2.6 Загальні збори вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Про проведення Загальних зборів учасники повідомляються із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання Загальних зборів. 12 червня 2020 року позивач подав заяву про звільнення з займаної посади директора ТОВ «Селевана» за власним бажанням з 21 серпня 2020 року (а.с.31). Відповідна заява, а також повідомлення про скликання Загальних зборів учасників товариства на 21 серпня 2020 року та проект нової редакції статуту, були направлені учаснику (засновнику) відповідача [PERSON] 12.06.2020 та 07.07.2020. Факт направлення листів [PERSON] підтверджується поштовими описами вкладення до цінних листів та поштовими чеками (а.с.33,34,37,38). Однак документи так і не були отримані [PERSON] та конверти були повернуті позивачу за закінченням терміну зберігання (а.с.35,39). Станом на момент розгляду справи загальні збори учасників ТОВ «Селевана» щодо прийняття рішення про звільнення позивача з посади директора за його власним бажанням на підставі його заяви, не проведено. В ЄДРПОУ досі містяться відомості про позивача як директора відповідача. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Статтею 22 КЗпП України передбачено заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. У постанові від 03 липня 2019 року в справі №61-11768св 18 Верховний Суд виклав позицію з цього питання та зазначив,що недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France» (заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine» (заява № 20372/11, § 65). Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Зі змісту позову [PERSON] убачається, що він просить суд припинити трудові відносини між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селевана», як з директором цього товариства. Втім вирішення питання про звільнення керівника товариства відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства. Разом з тим відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та, виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між сторонами, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Селевана» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. У частині першій статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. Вимоги в частині зобов`язання внести до ЄДРПОУ відомості про припинення повноважень позивача як директора товариства та його представника є похідними і пов`язаними з його звільненням, а тому такі вимоги також підлягають задоволенню. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок, що підтверджується квитанцією №75156 від 04 вересня 2020 року (а.с. 6). Пред`явлений ним позов задоволений. З огляду на це, суд вважає, що з ТОВ «Селевана» на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved