Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

20 квітня 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи тим, що філія «Полтавське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та [PERSON] (далі - відповідачі) не надали відповіді на її звернення від 19.01.2015 року щодо надання керуючим «Полтавського головного регіонального управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Орлову Олександру Анатолійовичу права вимоги погашення кредитної заборгованості та надання оцінки документам, що додані до звернення, а також скарги від 13.03.2015 року щодо ненадання відповіді на заяву від 19.01.2015 року. З огляду на вказане, просила суд визнати неправомірною бездіяльність відповідачів щодо ненадання повної та об'єктивної відповіді на вказані заяву та скаргу, зобов'язати відповідачів надати позивачу повну та об'єктивно інформацію на вказані заяву та скаргу, відшкодувати солідарно з відповідачів позивачу заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою суду від 05 травня 2015 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, уповноважену особу у справах захисту прав споживачів Гребінківської міської ради та публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Ухвалою суду від 27.07.2015 року було замінено первісного співвідповідача - філію «Полтавське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на належного співвідповідача публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». У судовому засіданні 06.08.2015 року зважаючи на думку учасників провадження ухвалено проводити розгляд справи без участі представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, уповноваженої особи у справах захисту прав споживачів Гребінківської міської ради. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у судовому засіданні 27.07.2015 року заперечив проти задоволення позову, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповіді на звернення позивача відповідно до вимог чинного законодавства, співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позову заперечує /а.с. 102/. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Суд не знаходить підстав для застосування до спірних відносин Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року з наступними змінами та доповненнями, як того просить позивач та її представник, оскільки вказаний Закон згідно преамбули до нього регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Однак відповідачі є надавачами банківських послуг. Предмет позову стосується надання ними інформації з приводу їх діяльності з надання послуг з метою поліпшення їх роботи. А тому спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року. Оскільки згідно преамбули Закону він забезпечує громадянам України можливості, зокрема, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року громадянин має право на звернення, зокрема, до підприємств у формі заяви чи скарги. Відповідно до ст. 20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Судом встановлено, що позивач зверталась до керуючого Полтавським головним регіональним управлінням ЗАТ КБ «ПриватБанк» 19.01.2015 року із заявою та 13.03.2015 року із скаргою. На заяву від 19.01.2015 року позивач отримала відповідь від ПАТ КБ «ПриватБанк» 24.01.2015 року, скаргу від 13.03.2015 року - 23.03.2015 року, що підтвердив представник позивача у судовому засіданні 27.07.2015 року, а таким чином, вказані обставини відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року розглянуло у встановлені строки заяву та скаргу позивача та повідомило про результати розгляду. Водночас, слід зазначити, що вказаний Закон не визначає конкретних засобів зв'язку, через які повинні повідомлятись заявники про результати розгляду їх звернень. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало позивачу відповідь на її звернення. Представник позивача у судовому засіданні 27.07.2015 року, при наданні пояснень вказав, що порушення права на звернення полягало у тому, що позивач зверталась до філії «Полтавське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», а відповідь дало ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому відповіді були абстрактні. Однак, як вбачається, із змісту відповідей, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповіді на поставлені питання заявником /а.с. 79, 81/, тому доводи представника позивача, що відповіді відповідача є абстрактними, суд вважає необґрунтованими. Окрім того, філія «Полтавське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк». Як визначає ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року … керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, … до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Таким чином, Закон не покладає обов'язку давати відповідь на звернення до філії підприємства виключно філії, саме підприємство не обмежене у праві давати відповіді на звернення громадян до філії. Водночас, в силу абз. 9 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року громадянин має право вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Однак, з огляду на те, що судом не встановлено порушень порядку розгляду звернень позивача, про які заявлено у даному провадженні, суд відповідно до ст. 1167 ЦК України не знаходить підстав для відповідальності відповідачів перед позивачем за заподіяну моральну шкоду. В той же час, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що дії працівників відповідача з приводу, яких позивач зверталась із заявою та скаргою до відповідача є незаконними. Оскільки вказані обставини виходять за межі предмета розгляду. На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином відсутні підстави для стягнення судових витрат, понесених позивачем, із відповідачів. З огляду на вищевикладене, на підставі ст. 1167 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року, Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року,

Outcome: dismissed