Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

21.01.2019 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків у розмірі 50000 грн. в порядку регресу, а також просив стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги ФОП [PERSON] мотивував тим, що 19.10.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5684825, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 26.12.2015 року у м. Харкові по вул. Володарського, 52, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тоуоtа Аuris», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», під керуванням [PERSON]. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Тоуоtа Аuris» було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до матеріалів справи та вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2017 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Тоуоtа Аuris» [PERSON] звернулась до Страховика - ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АЕ/5684825. ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту № 11337-24 від 22.12.2017 року було виплачено власнику автомобіля «Тоуоtа Аuris» страхове відшкодування в розмірі 50000 грн. (ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого). 25.10.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Полісом № АЕ/5684825 від 19.10.2015 року. Будь-яких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було, а відтак позивач змушений звернутись до суду за захистом свої прав та законних інтересів. Позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судової кореспонденції. Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що 19.10.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5684825, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с. 11). 26.12.2015 року у м. Харкові по вул. Володарського, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тоуоtа Аuris», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», під керуванням [PERSON]. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Тоуоtа Аuris» було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - [PERSON] - матеріального збитку (а.с. 12). Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у скоєнні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.12.2015 року та яка сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. При цьому, встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», в стані алкогольного сп'яніння (а.с. 13-16). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, той факт, що дорожньо-транспортна пригода від 26.12.2015 року у м. Харкові по вул. Володарського сталася з вини відповідача [PERSON], при розгляді даної цивільної справи окремому доказуванню не підлягає, оскільки вказані обставини встановлені вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2017 року. Також судом встановлено, що власник пошкодженого автомобіля «Тоуоtа Аuris» [PERSON] звернулась до Страховика - ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АЕ/5684825 (а.с. 17, 18, 19). На підставі вказаної заяви ПрАТ «СК «ВУСО» було складено Акт (Протокол) огляду ТЗ, проведено ремонтну калькуляцію від 22.01.2016 року та, на підставі Страхового акту № 11337-24 від 22.12.2017 року було виплачено власнику автомобіля «Тоуоtа Аuris» страхове відшкодування в розмірі 50000 грн. (ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого) (а.с. 20-24, 25). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1188 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинв дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З огляду на викладене, враховуючи відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» власнику автомобіля «Тоуоtа Аuris» матеріальних збитків в розмірі 50000 грн., [PERSON] зобов'язаний виплатити суму страхових виплат в порядку регресу. При цьому, встановлено, що 25.10.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Полісом № АЕ/5684825 від 19.10.2015 року (а.с. 5-7, 8-10). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1080 ЦК України визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Положеннями ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. [PERSON] було направлено ФОП [PERSON] вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, проте відповідач вказаної вимоги не виконав (а.с. 26). Проаналізувавши вищевикладене, судом встановлено, що право вимоги відшкодування збитків має саме ФОП [PERSON] На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved