Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

21.12.2017 року позивач звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Під час сумісного проживання 12 серпня 2007 року народився син [PERSON]. 19.02.2014 року рішенням апеляційного суду Запорізької області стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], 12.08.2007 у твердій грошовій сумі по 588 грн. щомісяця, до повноліття дитини. Проживаючи разом з дитиною позивач самостійно, власними силами намагається доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання сина. Аліменти в розмірі 588 грн., які позивач отримує від відповідача на утримання сина менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та їх недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В звязку з чим, просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються відповідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2014 року, стягнувши з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], проживаючого за адресою: [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1 500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.01.2018 року). Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів на дитину не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки у позивача не відбулося зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя. Довідку надану позивачем про відвідування сином курсів англійської мови, відповідач вважає лише додатковими витратами. Відповідач також зазначив, що на теперішній час він не працює та не має доходів, що підтверджується копією трудової книжки та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Його доходи складаються з тимчасових одноразових підробіток. Відповідач також зазначив, що він мешкає з [PERSON] та її трьома дітьми однією сімєю без реєстрації шлюбу, діти знаходяться на його утриманні. На теперішній час, його дружина перебуває на 26 тижні вагітності їхньої спільної дитини. Відповідач також, зазначив, що на його утриманні перебувають батьки пенсіонери [PERSON] та [PERSON] Також, останнім часом погіршилося його здоровя, а саме зір, йому було встановлено діагноз «міопія» та рекомендовано проведення операції, яка потребує значних коштів. Виключно в грошовій формі аліменти відповідача не влаштовують, оскільки він не має довіри до позивача, а саме те, що кошти будуть спрямовані на утримання дитини, тому він пропонував позивачу виконувати свої зобовязання щодо утримання дитини в переважній більшості в натуральній формі (їжею, одягом, оплатою навчання, лікування та відпочинку та ін.). Проте, позивача не влаштовує саме такий спосіб утримання ним дитини, вимагаючи встановити виключно грошову форму його забезпечення, що звичайно не влаштовувало його, оскільки його позбавлено можливості навіть спілкуватися з сином. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Сторони по справі перебували у шлюбі, який рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30.06.2011 року розірвано. Дане рішення набуло законної сили 12.07.2011 року (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС, № 069832, виданого 23.08.2007 року Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], актовий запис № 257 (а.с. 4). 03.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видане свідоцтво про шлюб, актовий запис № 1363. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Герасимова» (а.с. 6). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у твердій грошовій сумі у розмірі 588 грн. щомісяця, починаючи з 26.09.2013 року і до повноліття дитини (а.с. 7-8). Дитина проживає з матірю [PERSON] Факт проживання малолітньої дитини з позивачем не заперечує в своєму відзиві на позовну заяву відповідач по справі [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною другою статті 182 СК України (в редакції на час визначення аліментів у твердій грошовій сумі) передбачалося, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При цьому частиною третьою статті 184 СК України (в редакції на час визначення аліментів у твердій грошовій сумі) передбачалося, що у разі якщо розмір аліментів у твердій грошовій сумі менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17 травня 2017 року внесено зміни до Сімейного кодексу України. Так, частиною третьою статті 181 СК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно частини другої статті 182 СК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також змінено положення частини третьої статті 184 СК України та виключено можливість призначення дитині державної допомоги у разі якщо розмір аліментів у твердій грошовій сумі буде меншим мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Як з'ясовано, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої спільної з позивачем дитини [PERSON] визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 588 грн. щомісяця. При цьому статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року 1 689 гривень, з 1 травня 1 777 гривень, з 1 грудня 1 860 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року 1 860 гривень, з 1 липня 1 944 гривні, з 1 грудня 2 027 гривень. Отже, на час звернення позивача до суду з позовом про зміну розміру аліментів 21 грудня 2017 року мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років мав становити не менше ніж 930 грн. 00 коп. (1 860 грн. 00 коп. х 50%), на час розгляду справи дана сума не змінилася, що перевищує розмір аліментів, визначених рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013 року та змінених рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2014 року. Вказане зумовлено зміною чинного законодавства з метою посилення захисту прав дітей на належне утримання та підвищення мінімального розміру аліментів на одну дитину з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в свою чергу є підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної дитини. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що відповідач не працює та не має доходів, що підтверджується копією його трудової книжки та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 29, 30). Суд не приймає до уваги, посилання відповідача про те, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, оскільки відповідно до наданих свідоцтв про народження, батьком неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] записаний [PERSON] (а.с. 33, 34, 35). Крім того, суд не враховує те, що [PERSON], з якою відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах, вагітна (а.с. 36), оскільки відповідно до ст. 182 СК України суд приймає до уваги наявність у платника аліментів інших дітей. Також, посилання відповідача на погіршення стану здоровя суд не бере до уваги, оскільки суду не надано відповідної медичної документації на підтвердження даного факту. Посилання відповідача як на підставу для відмови в позові на можливість витрачання позивачем аліментів на утримання дитини не за призначенням суд не приймає до уваги під час винесення рішення про стягнення аліментів, як не доведене належними доказами. Крім того, законодавцем в ст.186 СК України визначено, що за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, витрачання аліментів не за призначенням, за умови доведення такого витрачання належними доказами, є підставою для їх зменшення або внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини. У звязку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, призначених рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2014 року, і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 930 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який просила стягнути з відповідача на її користь. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент подання позову), ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання заяви не майнового характеру яка подана фізичною особою складає не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.). Тобто, сума судового збору була сплачена позивачем в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 640 грн., оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено, в стягненні іншої частини суми відмовити.

Outcome: partial