Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

21 грудня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , 3-тя особа Орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 15.08.2009 року по 08 липня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у подружжя народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин з лютого 2012 року сторони мешкають окремо. Малолітня [PERSON] залишилася проживати з матір*ю. Батько дівчини самоусунувся від виконання будь-яких обов`язків з виховання дитини, утримання дочки. Внутрішній світ дівчинки, її здоров`я, фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення - все це турботи та відповідальність виключно позивача. З відповідача за рішенням суду були стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини. Внаслідок наявності доказів свідомого приховування [PERSON] реального заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, позивачем було складено відповідну заяву про його злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що утворює склад злочину. Інформацію зареєстровано у ЄДРДР, досудове слідство триває. Окрім заперечення гідної допомоги в утриманні доньки, відповідач зловживає батьківськими правами шляхом вчинення перешкод у здійсненні будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення життєдіяльності дитини, і здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку. Так, [PERSON] з народження [PERSON] відмовлявся надавати дозвіл на реєстрацію місця її проживання. Не надавав згоду на виїзд доньки для відпочинку за межі України. Таким чином, на думку позивача, [PERSON] використовує батьківські права щодо неповнолітньої [PERSON] виключно всупереч та у порушення прав дитини. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав Призначено підготовче судове засідання. 15 січня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що дійсно сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Під час шлюбу у подружжя народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] перешкоджає йому та його батькам спілкувати з [PERSON] , заборонила приходити до школи де навчається дівчина, до дому. Оскільки позивач не хоче конфліктів з колишньою дружиною, які можуть травматувати дитину, він і хоче в судовому порядку визначити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею до розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. 17 лютого 2020 року від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого вона просила суд відмовити у задоволені позову [PERSON] в повному обсязі. При цьому [PERSON] зазначає, що [PERSON] не звертався з питанням про визначення режиму участі у вихованні дитини до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. 30 березня 2020 року від представника 3-тьої особи Департаменту служб у справах дітей надійшли письмові пояснення, відповідно до яких вони зазначили, що підтримують позов [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки останній ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні малолітньої доньки, не цікавиться станом її здоров`я. Проти позовних вимог [PERSON] заперечують. Органом опіки та піклування порядок участі [PERSON] на співбесіду до Департаменту служб жодного разу не з явився, ніяких документів, передбачених чинним законодавством, не надав. Справу просять розглянути у відсутність їх представника. Також в цей же день на адресу суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 20.03.2020 року № 223 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , та за недоцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні дитини. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року закрито підготовче провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволені клопотання позивача про доручення до матеріалів справи письмових доказів, оскільки воно заявлено не на тій стадії судового процесу. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про допит в судовому засіданні свідків. 20 липня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшли пояснення, відповідно до яких він просив суд не позбавляти його батьківських прав, а надати можливість збудувати міцні стосунки з його донькою [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Зайцева О.О. заявлений позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представник відповідача - адвокат Гібкіна З.В. в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечувала, пояснив, що відповідач по справі ніколи не ухилявся від утримання дитини та спілкування з нею. Зазначила, що відповідач в добровільному порядку приймає участь у матеріальному забезпеченні доньки. Що стосується його спілкування з дитиною, то мати дівчини творить в цьому перешкоди, у зв`язку з чим батько і звернувся до суду з зустрічним позовом. Представник 3-тьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами, Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 липня 2013 року. ( а.с. 9) Під час шлюбу у подружжя народилася донька, [PERSON] , [INFO] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . ( а.с. 8) Позивач зазначає, що з відповідачем вона не проживає з лютого 2012 року, донька з цього часу проживає з нею. До вересня 2014 року батько спілкувався з [PERSON] . Однак, з того часу з донькою не бачився. Відповідач не цікавиться успіхами [PERSON] , станом її здоров*я. Крім того, позивач зазначила, що поведінка відповідача по відношенню до доньки значно порушує її права, так він не надавав згоду на реєстрацію місця проживання дитини, на її виїзд на кордон для оздоровлення. Вважає, що така поведінка батька не відповідає інтересам дитини. Що стосується матеріального забезпечення батьком дитини, то позивач зазначила, що він в добровільному порядку щомісяця сплачує по 3000 грн., однак даних коштів не достатньо для забезпечення потреб дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Що стосується участі батька у матеріальному забезпеченні малолітньої [PERSON] , то суд зазначає наступне. Постановою апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року було змінено рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року, розмір стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зменшено з ј частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. ( а.с. 10-12) Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментам ВП 57237481 від 08.11.2018р., 04.02.2019р., за [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів відсутня, існує переплата. ( а.с.42-47) Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 13.02.2019 року, за заявою стягувача [PERSON] в особі представника [PERSON] про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, виконавчий лист №639/6026/16-ц виданий 23.08.2018 року було повернуто стягувачу. ( а.с. 47) З копії чеків вбачається, що [PERSON] щомісяця перераховуються грошові перекази в якості аліментів по 3 000 грн. ( а.с. 49-51) Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала той факт, що відповідач в добровільному порядку щомісяця сплачує аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] в розмірі 3000 грн., однак вважає, що даних коштів недостатньо для нормального забезпечення потреб дитини. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] приймає участь у матеріальному забезпеченні своєї малолітньої доньки. Також позивач зазначає, що відповідач не спілкується з донькою, не цікавиться її успіхами в навчанні, станом її здоров`я. Крім того, відповідач зловживає батьківськими правами шляхом вчинення перешкод у здійсненні будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення життєдіяльності дитини, а саме не надавав згоду на реєстрацію місця проживання дитини, на виїзд дитини за кордон для відпочинку. Як вбачається з заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини від 29.01.2018 року дійсно [PERSON] було відмовлено у реєстрації місця проживання дитини, оскільки відсутня письмова згода другого з батьків. ( а.с. 13) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа Служба у справах дітей по Новобаварському району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди батька відмовлено в повному обсязі. ( а.с. 18-21) Як вбачається з відповідей КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №2» від 02.11.2017 року №1678/01-14 та від 18.12.2019 року № 1642/0/535-19/01-14, дитина [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. На прийом до фахівців дитячої поліклініки дитину супроводжують мати та бабуся, які здійснюють догляд за дівчиною та займаються її вихованням. Всі рекомендації лікарів виконують в повному обсязі. Для дитини створені всі належні умови проживання. З 2012 року батько дитини в поліклініку з питань стану здоров`я доньки не звертався. ( а.с. 14, 15) Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №15 від 10.10.2017 року №01-43/106, [PERSON] відвідувала даний комунальний заклад з 02.09.2013р. по 03.07.2017р. Під час відвідування [PERSON] догляд та піклування про дитину здійснювали мама та бабуся. Будь-які інші особи, включаючи і батька дитини, [PERSON] , [PERSON] до ДНЗ не приводили, не забирали, її життям, здоров`ям та освітою не цікавилися ані особисто, ані шляхом спілкування з вихователем або адміністрацією ДНЗ по телефону або через використання мережі інтернет, на батьківських зборах не з`являлися. ( а.с. 16) Відповідно до інформаційної довідки Харківської гімназії №46 ім. М.В. Ломоносова від 12.12.2019 року № 1283, [PERSON] є ученицею даного навчального закладу. Догляд та піклування про дитину здійснює мати. Будь-які інші особи, включаючи і батька дитини, [PERSON] , [PERSON] до навчального закладу Ніколіну не приводили, не забирали, на батьківських зборах не з`являлися, матеріальної та фізичної участі у житті навчального закладу та освітньому процесі щодо [PERSON] не приймали. ( а.с. 17) Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти того, що відповідач не відвідує школу, де навчається його донька та пояснила, що він приходив до школи та цікавився успіхами доньки. При цьому вона не заперечувала проти того, що дійсно батько не відвідував батьківські збори. Також представник зазначила, що мати дівчини перешкоджає у спілкуванні дитини з батьком, у зв`язку з чим останній і звернувся з зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. В свою чергу відповідач [PERSON] надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що кохає свою дитину і бажає проводити час з нею, але позивач в цьому перешкоджає. Відповідач просить не позбавляти його батьківських прав, а надати можливість збудувати міцні стосунки з його донькою [PERSON] . ( а.с. 142) В ст. 18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до Висновку Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей Харківської міської ради від 20.03.2020 року №223 про доцільність позбавлення батьківських прав, вони вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . ( а.с. 89-91) Але суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо можливості позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки на думку суду, висновок є формальним, складеним без з`ясування позиції батька щодо його ставлення до дитини та без врахування того, що батько приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] матеріально забезпечує свою малолітню дитину, любить її, має бажання спілкувати з нею та приймати участь у її вихованні. Таким чином, з урахуванням обставин справи, які викладені у рішенні вище, а також з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, враховуючи те, що поведінку батька щодо його участі у вихованні дитини можливо змінити у кращу сторону, суд приходить до висновку, що підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відсутні, а тому у задоволені позову [PERSON] вважає необхідним відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Частина 2 ст.141 СК України зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст. 157 СК України). Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 3 ст. 157 СК України передбачено, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким поживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до частини 2 цієї статті суд визначає спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] пояснила суду, що вона ніколи не перешкоджала батькові спілкувати з їх донькою. Згідно пояснень представника 3-тьої особи Департаменту служб у справах дітей, органом опіки та піклування порядок участі [PERSON] у вихованні дитини не встановлювався, відповідно, не має документів, які б підтверджували перешкоди у цьому. ( а.с. 87-88) В свою чергу, в супереч вимогам ст. 12 ЦПК України, позивачем [PERSON] не були надані до суду докази на підтвердження його позовних вимог. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON] , про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею за недоведеністю. У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивачів. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed