Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

20.07.2021р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. № 3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.10.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с.№21). Позивач в позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 07.07.2007р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом №490. До укладення шлюбу у сторін народилось два сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння та надмірне захоплення релігією з боку відповідачки. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно, примирення між ними неможливе. Позивач, в заяві до суду від 11.11.2021р. підтримав позов та просив винести рішення за його відсутності. Також зазначив, що подружжя остаточно припинило шлюбні відносини з грудня 2020р. Також в цій заяві, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь 50% сплаченого ним при подачі позову судового збору (а.с. № 25). Відповідачка в заяві до суду від 11.11.2021р. зазначила, що визнає позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Повідомила, що причиною припинення сімейних відносин стали різні погляди на життя. Також підтвердила відомості, щодо періоду остаточного припинення шлюбних відносин з чоловіком, а саме грудень 2020р. (а.с. №27). Таким чином, на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд ухвалив рішення в судовому засіданні 11.11.2021р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін від 11.11.2021р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.07.2007р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом №490 (а.с. №6). До укладення шлюбу у сторін народилось два сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. №7, 8, 9). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди відсутність взаєморозуміння, що фактично і призвело до припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбні відносини з грудня 2020р., та з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з грудня 2020р. (майже рік назад), з того часу не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища відповідачки, відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки остання, в заяві від 11.11.2021р. просила залишити їх прізвище « [PERSON] » (а.с. №27). Обговорюючи питання\~розподілу судових\~витрат на\~підставі ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України,\~у зв`язку\~із визнанням\~відповідачкою позовних\~вимог до\~початку \~розгляду \~справи по\~суті,\~суд \~вважає \~ за\~ можливе\~ повернути\~позивачу \~50%\~від \~сплаченого \~судового \~збору \~при \~подачі \~даного \~позову по\~ квитанції\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ від\~19.07.2021р.\~№ 0.0.2202332205.2\~ \~у \~розмірі 454\~грн. шляхом стягнення з державного бюджету (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачу, а саме в розмірі 454 грн. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved