Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

20.08.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом при цьому вказавши, що має у власності земельну ділянку, яка належить йому на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 3,36 га, що розташована на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області. У 2007 році між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років, який було зареєстровано 20.02.2008 року. Оскільки договір закінчував свою дію у 2012 році, то позивач повідомив відповідача про не бажання укладати новий договір. У подальшому позивачеві стало відомом, що відповідач не поврнувши з користування земельну ділянку виготовив додаткову угоду від 30.05.2012 року з терміном дії 10 років. У односторонньому порядку відповідачем було визначено форму та розмір річної орендної плати. Оскільки жодних підписів на додатковій угоді не ставив, то вважає, що таку угоду слід визнати недійсною. Вказана додаткова угода була зерєстрована у відділі Держземагентства, але на вказані дії позивач нікого не уповноважував. При укладенні угоди було відсутнє вільне волевиявлення учасника правочину, що суперечить положенням ст. 203 ЦК України, а такий договір має бути визнаний судом недійсним. Враховуючи вищезазначені обставини, позивач також прохає зобов'язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку після збору врожаю 2014 року у належному стані та стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали з мотивів, що вказані у позові. Вважає, що угоду слід визнати недійсною, оскільки позивач додаткову угоду від 30.05.2012 року не підписував, отже не висловлював свого вільного волевиявлення, жодних осіб на її підписання не уповноважував. Вказане підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи документів за змістом якої встановлено, що при дослідженні спірної угоди виявлено, що договір підписано не позивачем. Вказане слугує підставою для визнання договору недійсним. Представники відповідача Юхимович С.А. та Юхимович В.Ф. позовні вимоги заперечили, вважають, що висновок експерта має оцінюватись у сукупності з іншими доказами, якими є матеріали справи, що свідчать, що позивач на протязі тривалого періоду отримував орендну плату від відповідача, не мав претензій з приводу існування договірних правовідносин. Документально не доведено, що позивач звертався до відповідача з.приводу повернення земельної ділянки. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в особі відділу Держземагенства в Оржицькому районі не направила свого представника, хоча була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до змісту договору оренди землі від 09.02.2007 року позивач [PERSON] та відповідач СТОВ «Лукім'я» уклали договір про оренду земельної ділянки розміром 3,36 га на території Лукімськоїсільської ради Оржицького району Полтавської області. Пунктом 8 встановлено, що договір укладено на 5 років. Договір зареєстрований у центрі ДЗК у Оржицькому районі Полтавської області за №040855900119 від 20.02.2008 року. Згідно змісту додаткової угоди до вказаного договору оренди землі від 30.05.2012 року сторони узгодили строк дії договору до 31.12.2017 року та розмір орендної плати, який становить 3176,87 грн. Вказаний договір зареєстровано у вдділі Держкомзему у Оржицькому районі 27.09.2012 року №532368364004031. [PERSON] є власником земельної ділянки, що підтверджено Державним актом про право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого Лукімською сільською радою Оржицького району Полтавської області площею 3,36 га, що розташована на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах цивільної справи складеного 27.02.2015 року Полтавським відділенням Харківського НДІСЕ ім. Бокаріуса №100 встановлено, що підпис у графі «Від орендодавця [PERSON].» у додатковій угоді від 30.05.2012 року до договору оренди землі №040855900119 від 20.02.2008 року виконаний не [PERSON] (іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису). Крім того, матеріали справи містять дані про отримання позивачем орендної плати за 2012-2014 роки, спору з приводу вказаного між сторонами немає. Свідки, що були допитані у ході розгляду справи у суді вказали. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача зазначила, що чоловік придбав техніку, якою мав намір обробляти земельну частку (пай). Їй відомо, що він звертався з приводу повернення земельної ділянки до директора СТОВ Шингарія, але він на вказані звернення не реагував. Їй відомо, що спірну угоду чоловік не підписував, хто зробив вказане вона не знає. Розмір орендної плати, що виплачується чоловікові, його не влаштовує. Свідок [PERSON] являється касиром у СТОВ «Лукім'я», видавала кошти за оренду паю дружині позивача. З 2012 року по 2014 рік позивач отримував кошти самостійно. Свідок [PERSON] являється бухгалтером СТОВ «Лукім'я» і їй відомом, що [PERSON] самостійно укладав додаткову угоду, оскільки саме вона займалась укладенням договорів. Не пам'ятає чи давала екземпляр договору [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді зазначили, що їм відомо про наміри обробляти земельну ділянку самостійно позивачем, який має для вказаного техніку. Взаємовідносини, що склались, урегульовані слідуючими нормами законодавства. Згідно ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч 1. ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ч. 2 ст. 297 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною / сторонами /.Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу частини першої ст. 210 ЦК України та частини першої статті 20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає державній реєстрації і виходячи із змісту статтей 210, 640 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі», є укладеним з моменту його державної реєстрації. Укладений договір визнається недійсним на підставі ст. 215 ЦК України при недодержанні сторонами вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України - нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 30.05.2012 року підлягають до задоволення. До такого висновку прийшов суд з урахуванням того, що власник земельної ділянки не висловлював свого вільного волевиявлення стосовно даного правочину, так як спірний договір ним не був підписаний. Позовні вимоги про повернення земельної ділянки позивачеві після збору врожаю 2014 року у належному стані задоволенню не підлягають, оскільки їх зміст не узгоджується з нормами ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі». На момент прийняття рішення по справі - 2014 рік закінчився, а поняття у належному стані не розкрито позивачем та не узгоджується з нормами діючого законодавства. Суд позбавлений можливості за наявності доказів, що містяться у справі переконатися у тому у якому стані земельна ділянка була передана відповідачеві та якими доказами доводиться «належний» її стан. Суд відхиляє заперечення відповідача стосовно того, що позивач отримував орендну плату, а отже договір є дійсним та не може бути спростований у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved