Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

20 листопада 2020р. в суд надійшла позовна заява Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що на обліку служби у справах дітей Новодністровської міської ради з 10 лютого 2017 року перебуває [PERSON] , [INFO] , яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням від виконання батьківських обов`язків її батьків, [PERSON] та [PERSON] , про що повідомила [PERSON] . Вказують, що [PERSON] та [PERSON] неодноразово запрошувались комісією з питань захисту прав дитини, де отримували попередження щодо неналежного виконання батьківських обов`язків та за систематичне зловживання алкогольними напоями, однак такі свою поведінку не змінювали. Окрім того, [PERSON] та [PERSON] неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків та розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях. При цьому, всі питання щодо утримання і виховання дитини вирішує бабуся дівчинки [PERSON] . За рішенням Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області від 21.09.2020р. було відібрано дитину [PERSON] у батьків та визнано за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав; призначити опікуном [PERSON] . З огляду на зазначене, просять суд позов задоволити, позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхньої малолітньої доньки [PERSON] та встановити над нею опіку, призначивши опікуном її бабусю [PERSON] , стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, проте подала заяву від 23.12.2020р. про розгляд справи у відсутності представника Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області як органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їх малолітньої доньки [PERSON] , не заперечує проти призначення опікуном малолітньої дитини [PERSON] її бабусю [PERSON] (а.с. 93) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується їхніми розписками (а.с. 85-86), в підготовче засідання не з`явилися, проте подали заяви від 23.12.2020р. про розгляд справи у їх відсутності, проти позовних вимог не заперечують, погоджуються щодо позбавлення їх батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та не заперечують щодо призначення опікуном малолітньої дитини [PERSON] , її бабусю [PERSON] ; розуміють наслідки позбавлення їх батьківських прав та погоджуються із такими (а.с. 87, 89). Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується її розпискою (а.с. 84), в підготовче засідання не з`явилася, проте подала заяву від 23.12.2020р. про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав підтримує, просить призначити її опікуном малолітньої [PERSON] , щодо стягнення аліментів із відповідачів - покладається на розсуд суду (а.с. 91). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 197, ч. 2 ст. 198, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення підготовчого засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області від 14.11.2017р. (а.с. 15). На даний час дитина навчається у 1-А класі Новодністровського ОЗЗСО «Новодністровська гімназія»; за місцем навчання характеризується позитивно, зокрема, має хороший фізичний і розумовий розвиток, вміє висловлювати власну думку усно, доводити її при допомозі вчителя, демонструючи достатній словниковий запас, виконує вимоги вчителя, допитлива, спокійна та врівноважена. При цьому, відвідує батьківські збори, підтримує тісний зв`язок з класоводом, цікавиться та контролює навчально-виховний процес бабуся [PERSON] , а батьки дівчинки [PERSON] та [PERSON] навчанням та вихованням своєї доньки не цікавилися. Проблем зі здоров`ям у дівчинки немає (а.с. 40, 43, 106). 21 вересня 2020р. [PERSON] звернулась до секретаря міської ради Цимбалюк Н.О. із заявами про тимчасове відібрання її онуки [PERSON] у її батьків, які перебувають в стані алкогольного сп`яніння та залишили доньку без нагляду; про вирішення питання щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав і призначення опікуном дитини [PERSON] (а.с. 33-35). Згідно довідки № 2977 від 24.09.2020р., виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради, малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , в тому числі із своєю матір`ю [PERSON] (а.с. 16). Проте, за рішенням Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області від 21.09.2020р. № 103/10 «Про відібрання малолітньої дитини у батьків» відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] , у її батьків [PERSON] та [PERSON] та тимчасово влаштовано в сім`ю бабусі [PERSON] (а.с. 8). На даний час малолітня [PERSON] проживає із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження сім`ї від 17.11.2020р. та актами обстеження матеріально-побутових умов від 10.09.2020р, 21.09.2020р, 24.09.2020р. (а.с. 25-30, 36-39). За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини 18 вересня 2020р. вирішили призначити позачергове засідання Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, на якому рішенням від 21.09.2020р. № 104/10 «Про виконання батьківських обов`язків» вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їх малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 6, 10-12). 23 вересня 2020р. Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області надано висновок № 2062 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7), згідно якого [PERSON] та [PERSON] самоусунулись від виконання батьківських обов`язків: не забезпечують дитину матеріально, оскільки не мають самостійного доходу, окрім соціальної допомоги, яку використовують не за призначенням; не беруть участі в її навчанні та вихованні, зловживають алкогольними напоями та залишають дитину без нагляду, чим наражають її життя і здоров`я на небезпеку, за що неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності. Вказаний висновок базується на заявах [PERSON] від 21.09.2020р., листах Новодністровської міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 17.09.2020р., довідках Новодністровського ВП КВП ГУНП в Чернівецькій області від 11.09.2020р., характеристиці Новводністровського ОЗЗСО «Новоднітровська гімназія» № 8 від 16.09.2020р., даних Управління праці та соціального захисту населення Новодністровської міської ради від 18.09.2020р. (а.с. 33-35, 43-45, 47-50). Окрім того, згідно листа Міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новодністровської міської ради № 206 від 11.09.2020р. [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку у Центрі з причин неналежного виконання батьківських обов`язків та зловживання алкогольними напоями; за даними Центру характеризуються негативно (а.с. 46). Як вбачається із актів обстеження матеріально-побутових умов від 20.02.2020р., від 12.03.2020р., від 25.05.2020р., від 04.06.2020р., від 11.06.2020р., від 10.09.2020р. за адресою [ADDRESS] , що є місцем реєстрації та проживання [PERSON] та місцем фактичного проживання [PERSON] , останні двері комісії не відчиняли, в тому числі в дні, коли знаходились вдома; зі слів бабусі [PERSON] у вказані дні дитина перебувала або у школі, або у неї вдома (а.с. 19-24). За поданням Виконавчого комітету Новодністровської міської ради № 2436 від 16.11.2020р. про встановлення опіки [PERSON] , 1956 р.н., над малолітньою дитиною, [PERSON] , 2014 р.н., просять суд призначити опікуном малолітньої дитини [PERSON] її бабусю [PERSON] (а.с.7). Як зазначалось вище [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , в тому числі із чоловіком [PERSON] . На даний час в квартирі створені належні умови для проживання дитини - онуки [PERSON] (а.с. 25-30, 36-39). [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання; за станом здоров`я може бути опікуном, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має постійний дохід у виді пенсії (а.с. 31-32, 41) Враховуючи положення ст.ст.10-13 ЦПК України при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р. суду слід витребовувати від органу опіки та піклування письмовий висновок відповідно до ч. 5 ст. 19 СК, а також суд може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, дійсні обставини справи (зокрема, самоусунення [PERSON] та [PERSON] від виховання та утримання доньки, її шкільного життя, вирішення питань щодо забезпечення належних умов для проживання і розвитку, що має місце протягом тривалого часу), встановлені на підставі досліджених письмових доказів, при негативній характеристиці відповідачів органом соціального супроводу сім`ї, враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також позицію самих відповідачів, які не бажали особисто брати участь в розгляді справи, визнали позов про позбавлення їх батьківських прав із усвідомлення наслідків такого позбавлення, що підтверджується їхніми письмовими заявами, в сукупності свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] байдуже ставляться до подальшої долі своєї доньки та ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , [INFO] , які суд вважає винятковими обставинами в розумінні 6 принципу Декларації прав дитини та дозволяють зробити висновок про наявність реального порушення прав дитини, що є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність встановлення над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , опіки, призначивши опікуном її бабусю [PERSON] , [INFO] , щодо якої не встановлені обставини, передбачені ст. 212 СК України. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 2395,00 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідачів, які не мають постійного стабільного доходу, слід стягувати аліменти на користь малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини та беручи до уваги заявлені позовні вимоги, в розмірі 1159, 00 грн. щомісячно. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за три позовні вимоги (про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів) в загальному розмірі 2522, 40 грн., по 1261, 20 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 3, 9, 18, 20, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 150, 155, 164-167, 180-182, 184, 191, 212, 243-244 Сімейного кодексу України, ст. 60 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved