Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

21.05.2019 позивач [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить суд розірвати їх шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області- 19.08.2013, актовий запис за №6. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. 19.08.2013 позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , від якого в них дітей немає. Сімейне життя з відповідачкою не склалось. З 2018 не проживають разом як подружжя, так як погіршилися відносини після того як отримав поранення та став інвалідом другої групи, внаслідок чого не міг ходити і відповідач не хотіла йому допомагати. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими, що є підставою для розірвання їх шлюбу. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 17.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 07.09.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала. 07.09.2020 електронним повідомленням до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, у якій вказала, що позов визнає. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З урахуванням заяв сторін у справі про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 19.08.2013 виконавчим комітетом Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 6, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.12.2019. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (арк. справи 6). У шлюбі сторони дітей не мають. Позивач, вказуючи, що спільне життя і збереження його шлюбу з відповідачем є неможливим і суперечить його інтересам, на підставі ст. 110 СК України звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вирішуючи цей сімейний спір між сторонами, суд виходить з наступних мотивів та норм права. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема відсутність між ними взаємного розуміння, поваги, любові, припинення між ними шлюбних відносин, тривале проживання окремо, відсутність спільного побуту, що дітей від шлюбу не мають, те, що сторони не виявили бажання примиритись, зберегти сім`ю, натомість наполягали на розірванні шлюбу, про що подали відповідні заяви, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення ст. 113 СК України, а також заяву відповідача, в якій вона просила залишити їй прізвище отримане в шлюбі, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище [PERSON] . Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved