Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

20.08.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення порушеного права та вселення. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На теперішній час шлюб розірвано рішенням суду. У шлюбі у них народилась дитина [PERSON],[INFO]. На теперішній час з відповідача на утримання дитини стягнуто аліменти, рішенням суду. З 21.05.2005 вона, позивач, зареєстрована разом з відповідачем у квартирі [ADDRESS], з 22.08.2006 за цією ж адресою зареєстрована їх дитина. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік вигнав її та дитину з квартири та перешкоджає проживати у ній. Позивач вважає, що відповідач порушує її право та право їх спільної дитини на житло, яке встановлене Конституцією України. У зв'язку з чим позивач просить поновити її порушене право та вселити її та дитину за місцем її реєстрації. Розподілити судові витрати. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Третя особа у судове засідання не з'явились, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, окрім того зазначили, що на їх думку, позовні вимоги [PERSON] в частині поновлення порушеного права на користування [ADDRESS] малолітнього [PERSON] за місцем реєстрації відповідають інтересам дитини. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. На теперішній час шлюб розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 19.06.2013 (а.с.7,8). Від шлюбу у сторін [PERSON] та [PERSON], народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], видане 11.08.2006 (а.с.6). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] Як випливає з позовної заяви, після розірвання шлюбу [PERSON] перешкоджає [PERSON] та їх спільній дитині [PERSON] проживати у [ADDRESS] З цього приводу позивач [PERSON] зверталась до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, але листом начальника Шевченківського ВП їй було повідомлено, що факт неправомірних дій по відношенню [PERSON] виявлений не був (а.с.40). Окрім того, [PERSON] було пред'явлено позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, ухвалою суду від 16.11.2018 відкрито провадження у справі №638/10983/18 (а.с.32). Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згода власника не потрібна (частина друга статті 156, частина перша статті 161 ЖК). Також суд бере до уваги позицію Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР щодо врахування прав та інтересів малолітнього [PERSON] під час ухвалення рішення у справі та з цього приводу зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, суд вважає, що не вселення [PERSON] та малолітнього [PERSON] до спірного житлового приміщення буде суперечити забезпеченню вищезазначених прав дитини. У відповідності до ст. 141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: approved