Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог, посилається на те, що він є власником нежитлової будівлі № 90 по вул. Шишацька в м. Миргороді Полтавської області. У серпні 2017 року йому стало відомо про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна запису про арешт всього, належного йому майно. Позивач звернувся до відповідача з проханням про зняття арешту з майна, однак, ним була отримана відмова у знятті арешту з майна у звязку із знищенням виконавчих проваджень на підставі яких було накладено арешт, інші виконавчі провадження про стягнення з позивача заборгованості у відділі відсутні. В позасудовому порядку зняти обтяження з майна не є можливим, а існування арешту позбавляє можливості розпоряджатися своїми правами, за таких обставин позивач змушений звернутися до суду. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не зявився, установа направила до суду заяву, в якій викладено прохання розгляд справи проводити у відсутність їхнього представника, рішення прийняти згідно з чинним законодавством. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі № 90 по вул. Шишацька в м. Миргороді Полтавської області, що підтверджується дублікатом свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серії ВАС № 633530 від 07.05.2001 (а.с.10) та власником траспортного засобу тип кузову: паливоцистерна -с, № кузова 0526805 (а.с. 14). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.09.2017, виявлено обтяження відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВДВС у Миргородському районі за №073963 від 05.12.2005, реєстраційний номер обтяження 2673841, якою накладено арешт на все майно (а.с.12). Картка арешту транспортного засобу, належного [PERSON] також підтверджує накладення арешту на все майно, в тому числі і рухоме (а.с.14). Згідно з листом Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 21.08.2017 №12759, за 2008-2015 роки у відділі перебувало виконавче провадження № 38011212 з примусового виконання постанови АН № 241533, виданої 30.04.2013 ВДАІ Миргородського МВ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 510 грн. 31.05.2013 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Розпорядженням начальника ВДВС Миргородського МРУЮ від 11.01.2016 виконавчі провадження, що не підлягають зберіганню та втратили своє практичне значення знищено. Враховуючи викладене, ВДВС вилучити обтяження та скасувати арешт не має можливості. Станом на 19.08.2017 на виконанні у Миргородському МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області відсутні інші виконавчі провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] Крім того, у відділі відсутні відомості щодо накладення арешту на майно [PERSON] (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки, накладена заборона на відчуження майна порушує права позивача, як власника, то він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, володіння та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ст. 391 ЦК України. Іншого способу зняти наявну заборону немає. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved