Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

21 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Співвласниками даної квартири є її сини [PERSON] та [PERSON] Крім неї та синів у вищевказаній квартирі в якості члена сім'ї власника житла зареєстрований відповідач - її колишній чоловік [PERSON], 1969 року народження. Відповідач виїхав з спірної квартири у 25 серпня 2016 року, і вже тривалий час не мешкає за зазначеною адресою, і його реєстрація в спірній квартирі унеможливлює здійснення позивачем права користуватися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в зв'язку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти визнання його втративши право користування квартирою. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися налади суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, в наданій суду заяві просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 13.08.1998 (а.с.12). 15 травня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 15.05.2003 (а.с.9). В квартирі [ADDRESS] станом на 17.11.2017 зареєстровані: позивач [PERSON], її сини [PERSON], [PERSON] та відповідач - [PERSON], 1969 року народження, що підтверджується довідкою ПП «Домініум» №167 від 17.11.2017 та довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Жовтневої районної у місіті ради від 30.11.2017 №1132/04 (а.с.13,21). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним представниками ПП «Домініум» з опитуванням сусідів. Зазначений акт підтверджує обставину не проживання відповідача з 25 серпня 2016 року по теперішній час, а саме на час складання акту - 17 листопада 2017 року (а.с. 14). Крім того, факт не проживання [PERSON] в спірній квартирі не оспорюється відповідачем. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частина 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві [PERSON] та третім особам [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сім'ї власника, який є підтвердженим та не оспорюється відповідачем, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved