Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

21.09.2017 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 23.04.2004. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 205. В шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що подружнє життя не склалося через різні погляди на сім'ю, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, втрату почуття любові та взаємоповаги один до одного. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім'я існує формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Діти перебувають на утриманні позивача, відповідач участі в утриманні дітей не приймає. Оскільки, примирення між сторонами не можливе, просить шлюб розірвати, стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнав частково. В частині вимоги про розірвання шлюбу клопотав про надання строку для примирення. Вимогу про стягнення аліментів визнав частково. Вказував, що має постійне місце роботи, а тому не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Із свідоцтва про одруження [NUMBER] вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 23 квітня 2004 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 205 (а.с. 4). Сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження (а.с. 5,6). З пояснень сторін вбачається, що сторони фактичних шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач настоює на розірванні шлюбу. Вжитті судом заходи для збереження шлюбу позитивного результату не дали, примирення між сторонами не відбулося. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Судом встановлено, що неповнолітні діти перебувають на утриманні позивача, яка самостійно в достатній мірі не може їх забезпечувати. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, той з батьків, який проживає дитина наділяється правом самостійно ставити перед судовими органами питання щодо обрання форми стягнення аліментів: у твердій грошовій сумі або у вигляді від конкретної частки від доходу іншого з подружжя. А тому, незалежно від характеру доходів відповідача, аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, працює водієм ПрАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10701», його дохід з липня по грудень 2017 року становить 20954,51 грн., що підтверджується довідкою про доходи №01/Б від 04.01.2018. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого у Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» для дітей віком від 6 до 18 років - 1860 грн., а також, враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача на утримання кожного з двох неповнолітніх синів аліменти в твердій грошовій сумі по 930 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення кожною дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. Крім того, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, а в користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору при зверненні з позовом про розірвання шлюбу.

Outcome: partial