Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

21 листопада 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2017 року надійшла вказана позовна заява, згідно якої позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.06.2009 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, з 2014 року сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, у зв'язку з чим просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась налженим чином. Подала до суду заяву, відповідно до якої просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд шлюб розірвати. З приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подавав, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 06 червня 2009 сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 52 , (а.с.8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони сімейні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства, спільних дітей не мають. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved