Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

20.05.2019 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] в якому просив визнати його членом сім`ї наймача будинку [ADDRESS] - [PERSON] та визнати за ним право на проживання в будинку [ADDRESS] , належного [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог вказав, що влітку 2002 року він познайомився з [PERSON] та з липня цього ж року вони стали спільно проживати в належному їй будинку [ADDRESS] . 06 липня 2002 року він зареєструвався (прописався) в будинку відповідача, про що свідчить відмітка в його паспорті. Весь час спільного проживання він та відповідач перебували в фактичних шлюбних відносинах, тобто вони постійно проживали разом та разом вели спільне господарство. Вказані обставини не заперечує і сама відповідач, про що вона зазначила в протоколі її допиту в якості потерпілої по кримінальному провадженню. Він постійно працював, мав стабільний дохід та всі кошти витрачав на потреби їхньої сім`ї. З часу спільного проживання він вважав себе чоловіком відповідача і так само вона вважала його своїм чоловіком. Вони спільно проживали в одному житлі як члени сім`ї, піклувалися один про одного, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як подружжя. З цього часу між ними склались усталені стосунки, які притаманні подружжю: вони разом відмічали родинні свята, проводили дозвілля, спільно відпочивали, займалися веденням домашнього господарства, купували продукти харчування, доглядали за будинком та здійснювали його капітальний ремонт, здійснювали обробіток присадибної земельної ділянки. Ним було обладнано будинок газопостачанням та металопластиковими вікнами. Таким чином, з врахуванням положення ст. ст. 1,3 Сімейного Кодексу України він та відповідач складали фактичну сім`ю, оскільки вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. За декілька місяців до подання позову відносини між ним та відповідачем припинились, між ними почали виникати сварки, відповідач вигнала його з будинку, так як він їй належить. На даний час він вимушений проживати де прийдеться, оскільки будь-якого іншого житла не має. Відповідач добровільно проживати в будинку не дає дозволу, що порушує його конституційні права. 19.08.2019 року відповідач [PERSON] подала відзив на позов із зазначенням заперечень щодо обставин викладених у позові. Вказала, що вимога позивача про визнання його членом сім`ї наймача (тобто членом сім`ї відповідача) є безпідставною, оскільки відносин, які мали місце між ними не існує, незалежно від того чи буде встановлено факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та , що така вимога могла бути заявлена впродовж спільного проживання. Припинивши спільне проживання разом з нею позивач втратив право на вимогу про визнання його членом сім`ї. Зазначені норми, на які посилається в позовній заяві позивач, регулюють відносини користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду та поширюються виключно на коло осіб (членів сім`ї наймача) які проживають, а не проживали разом з наймачем. Тобто, член сім`ї користується певним правами лише якщо проживає разом з наймачем тому, що ці права йому потрібні для проживання.Крім того, позивач не повідомив суд про своє місце проживання станом на день подання позову та не обгрунтував потреби в праві на проживання в її будинку. Вважає, що з боку позивача це є зловживанням процесуальними правами, скільки позивач навмисно замовчує частину фактів з метою переконати суд в обгрунтованості позовних вимог. 22.07.2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку зареєстровані двоє осіб, вона та відповідач (співмешканець) - [PERSON] , [INFO] .. Однак, відповідач, хоча і зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] , однак не проживає вже більше 3 місяців.У добровільному порядку відповідач не має наміру зніматися з реєстрації місця проживання, а також систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим спільне проживання з ним в одному будинку. Щодо [PERSON] відкрито кримінальне провадження у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, де вона є потерпілою особою. Зокрема, реєстрація місця проживання іншої особи впливає на можливість надання їй пільг, зокрема призначення житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. [PERSON] , будучи зареєстрованим в належному їй будинку, порушує її право як власника вільно користуватися і розпоряджатися своїм майном, а тому просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . 11.11.2019 року ухвалою суду цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання членом сім`ї наймача та визнання права на проживання. Об`єднаній цивільній справі присвоєно загальний номер 293/815/19. 13.11.2019 року позивачем [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову, посилаючись на те, що посилання про виселення не є актуальним, оскільки відповідач [PERSON] не проживає у належному їй будинку більше як півроку, свої речі забрав. Підстави позову не змінились.Таким чином, просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] . Позивач-відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали, з викладених в ньому підстав, просили його задовольнити. В позові [PERSON] просили відмовити за безпідставністю вимог. [PERSON] вказав, що під час спільного проживання із [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі , шлюб розірвано в 2018 році. Під час спільного проживання з відповідачем провів до будинку газ, поставив металопластикові вікна, побудував гараж, однак доказів надати не може. Факт побиття відповідача та наявності кримінального провадження щодо даних обставин не заперечує, однак кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою від обвинувачення потерпілою особою. Місце проживання залишив, так як йому погрожувала відповідач, на даний час проживає в знайомих без права наймання. Відповідач-позивач в судовому засіданні заявлений позов [PERSON] не визнала, вважає його необгрунтованим та безпідставним, посилаючись при цьому на зміст відзиву на позов. В позові просила відмовити. Заявлений нею позов з врахуваям заяви про зміну предмету позову до [PERSON] підтримала, просила його задовольнити та визнати останнього таким, що втиратив право користування житловим будинком, з метою зняття останнього з реєстраційного обліку в належному їй житловому будинку. Зазначила, що [PERSON] залишив зареєстроване місце проживання після того як завдав їй тілесних ушкоджень. Представник відповідача-позивача підтримав позицію свого довірителя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою [PERSON] , раніше вони товаришували, а з 2004 року таких відносин не підтримують. Вказала, що їй не відомо з якого саме приводу виник спір, однак по сусідству вона завжди чула як [PERSON] лається на Якименка . Вони проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, придбали худобу, трактора та інше майно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сестрою [PERSON] , та зазначила, що [PERSON] мав іншу сім`ю до знайомства із [PERSON] З 2002 року [PERSON] та [PERSON] проживали спільно як подружжя, вели спільне господарство, тобто обробляли город, доглядали за худобою, робили ремонт в будинку. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги кожного позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та відмови у позові [PERSON] із наступних підстав: Відповідно до ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлені наступні обставини: [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований на правах члена сім`ї позивача - співмешканець. Проживаючи з 2002 року із [PERSON] , [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінко. Шлюб розірвано в 2018 році. З 2019 року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, будинком не користується. Під час спільного проживання сторін [PERSON] порушував правила співжиття, влаштовував конфлікти та суперечки, як наслідок такої поведінки мав місце факт завдання тілесних ушкоджень [PERSON] про що внесено відомості до ЄРДР з ст.125 КК України. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. ч. 1, 3ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За присами ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною 1 ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме - подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] співмешкаючи із [PERSON] , тобто проживаючи у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року, офіційно не розірвав шлюб з іншою жінкою (шлюб зі слів останнього розірвано в 2018 році) та з 2019 року будь-яких відносин з відповідачем [PERSON] не підтримує, проживаючи окремо. За таких обставин, враховуючи при цьому положення ст. 74 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача членом сім`ї наймача не знайшли свого підтвердження належними та допустими доказами. Аналізуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи, положення цивільного та житлового законодавства, наявні у матеріалах справи докази, зокрема покази свідків, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не набув права користування спірним будинком, у зв`язку із чим його право не є порушеним, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу будинку порушує її права як власника на розпорядження майном, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] . Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved