Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

\~21 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,17 га, що розташована по вул. Космонавтів 39 в с.Партизанське Жовтневого району Миколаївської області після смерті 26.02.1996 року [PERSON], в порядку спадкування за законом. В обґрунтування цих вимог вказував, що після смерті його матері залишилася спадщина, в тому числі у виді вищевказаної земельної ділянки. Спадщину він прийняв, як спадкоємець який проживав із матірю на час смерті та, крім того подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте у видачі правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку йому було відмовлено у звязку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу щодо цього майна. За вказаного позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом за захистом своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач Партизанська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій не заперечувала проти позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку та просила справу розглянути за відсутності їх представника. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть 1-ФП № 075805 [PERSON] померла 26 лютого 1996 року, про що Партизанською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було здійснено актовий запис про смерть за №2 від 28.02.1996 року (а.с. 15). Згідно копії виписки з рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2000 року підтверджено родинні відносини [PERSON] [INFO] та [PERSON], яка померла 26 лютого 1996 року, як сина та матері відповідно (а.с. 14). За даними Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області на час смерті [PERSON] із нею був зареєстрований спадкоємець її син [PERSON] (а.с. 16). За даними спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину є її син [PERSON]. 01 лютого 2001 року на його імя було видано свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай) після смерті матері. На інше майно свідоцтва не видавалось. Підстави, з яких заявник був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються письмовими розясненнями нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 13.10.2015 року №1048/01-16, згідно яких позивачу було розяснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку у звязку з ненаданням правовстановлюючого документу щодо цього майна (а.с. 18). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №10018, виданого 10 лютого 1994 року, [PERSON] мала у власності земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку (а.с. 17). Як вказує позивач оригінал вказаного правовстановлюючого документу було втрачено. Крім того, прізвище власниці вказаного майна у цьому документі було помилково зазначено як «Пулковник» замість вірного «Полковник». Проте, належність вказаного правовстановлюючого документу саме спадкодавцю [PERSON] підтверджується співпаданням особистих даних власника майна, зазначеного у вказаному документі та даних спадкодавця у її особистих документах. Більш того, за даними Партизанської сільської ради саме за зазначеною у державному акті адресою: Миколаївська область Жовтневий район с. Партизанське, вул.Космонавтів, 39, з 26 червня 1976 року по день смерті проживала спадкодавець [PERSON] (а.с. 16). Положення ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом фактичного прийняття спадщини, до чого прирівнюється проживання спадкоємця із спадкодавцем на час смерті останнього. До складу спадщини відповідно до ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 548 ЦК 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як слідує з досліджених документів позивачем вчинено належні дії з прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. До складу цієї спадщини в тому числі увійшла вищевказана земельна ділянка, що належала спадкодавиці на момент смерті, натомість із втратою оригіналу правовстановлюючого документу щодо цього майна позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. ст. 541, 549 Цивільного кодексу України 1963 року, [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері та спадщину прийняв, встановивши належність до спадкової маси в тому числі вищевказаної земельної ділянки, і неможливість оформлення щодо неї своїх прав позивачем в нотаріальному порядку за зазначених вище обставин, на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає необхідним захистити спадкові права позивача шляхом визнання за ним права власності щодо вищевказаної земельної ділянки.

Outcome: approved