Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

21.10.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Будилівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], яка померла 21.05.2007 року право власності на житловий будинок загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., побудований із каменю, літню кухню загальною площею 29,2\~кв.м., побудовану із каменю, сарай загальною площею 30,8\~м.кв., побудований із глини, сарай загальною площею 39,7\~м.кв., побудований із каменя, що знаходиться в с.Будилів по вул. Матусівка 14, Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 09.07.1990 року її матері [PERSON] як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, що в с.Будилів Козівського району Тернопільської області, який складався з двох членів. Інший член колгоспного двору [PERSON] проживав з матір'ю до 11.11.1989 року та знявся з реєстрації. 21.05.2007 року [PERSON] померла. На даний час позивач бажає оформити право власності на житловий будинок після смерті спадкодавця, тому просить у судовому порядку визнати її власником житлового будинку в с. Будилів по вул. Матусівка 14, Козівського району Тернопільської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та просить справу розглядати без його участі (а.с.24). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11\~та ст. 60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 09.07.1990 року [PERSON] як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, що в с.Будилів по вул.Матусівка 14, Козівського району. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 2 (двох) членів (а.с.8). Згідно довідки Будилівської сільської ради Козівського району від 25.08.2016 року №639 та виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 16.08.2016 року №623, [PERSON] була єдиним членом колгоспного двору (а.с.13,18). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членом колгоспного двору була [PERSON], то їй фактично належав цілий колгоспний двір. 21.05.2007 року померла [PERSON] у віці 78 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД\~№044184 від 23.05.2007 року (а.с.9). 04.10.2016 року державний нотаріус Козівської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на колгоспний двір, оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.19). Після смерті голови колишнього колгоспного двору [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок вс.Будилів по вул.Матусівка 14, Козівського району Тернопільської області та належав спадкодавцю на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 09.07.1990 року (а.с.10, 30). Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи, що позивач прийняла спадщину в належному порядку, а також те, що ніхто не оскаржує її право на спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок по вул.Матусівка 14 в с.Будилів Козівського району. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому такі підлягають до задоволення.

Outcome: approved