overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 07.11.2009 року, від шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2009 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 59021 грн. 50 коп. і судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.08.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-17). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 16.10.2013 року становить 21569 грн. 10 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 14991,61 грн., заборгованості за відсотками - 37793,16 грн., заборгованості по комісії - 2949,99 грн., та 3286,73 грн. - штрафу, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 6-8). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 14422,77 грн. та судових витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач просила зменшити розмір нарахованої пені, оскільки на утриманні має неповнолітню дитину та отримує пенсію по втраті годувальника, в зв»язку з чим не має можливості сплатити борг. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № SIXRF907400261 від 03.08.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2213,40 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 14422 грн. 77 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1118,79 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 12140,99 грн., штраф - 500 грн., штраф - 662,99 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 4-5). Відповідач має на утриманні малолітню дитину [PERSON], [INFO], отримує пенсію по втраті годувальника в зв»язку зі смертю чоловіка [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, таким чином суд приходить до висновку про зменшення розміру нарахованої пені, яка значно перевищує розмір боргу по кредиту та вважає необхідним стягнути з відповідача пеню в розмірі що відповідає сумі заборгованості по кредиту, а саме в розмірі 1118,79 грн. Таким чином заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача в розмірі: заборгованості за кредитом - 1118,79 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1118,79 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 662,99 грн., а всього на загальну суму 3400 грн. 57 коп. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 6989,60 грн. за кредитним договором № 001-15240-020708 від 02.07.2008 року, станом на 20.11.2013 року та 229,40 грн. судового збору. В зв»язку з тим, що 02.07.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 001-15240-020708 відповідно до п.1.2 якого банком було відкрито картковий рахунок відповідачу № [NUMBER] в гривні. Відповідач використовував кредитні кошти для рахунків за товари та послуги, зняття готівки. Відповідно до п.2.1 зазначеного договору моментом надання банком кредиту держателю є день здійснення операцій за допомогою картки, або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. Останній зобов'язаний щомісячно в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією таабо Овердрафтом за попередній звітний місць, та всю суму пені, яка нарахована за попередний звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованістю за кредитною лінією таабо Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією. В зв'язку з порушенням умов договору відповідачем на 20.11.2013 року утворилась заборгованість в сумі 6989,60 грн., яка складається з: 3779,04 грн. - тіло кредиту, 1176,74 грн. - заборгованість за відсотками, 2033,82 грн. - заборгованість за комісіями. Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, а в позовній заяві вказано прохання про заочний розгляд справи та у відсутність представника. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як копіями договору кредиту (а.с.5-6), тарифами на обслуговування платіжних карток ( а.с.7), розрахунком заборгованості ( а.с.14-15) відповідно до ст. 60 ЦПК України підтверджені позовні вимоги проти яких відповідач як заперечень так і відповідних доказів не надав, то в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати в сумі 229,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В обґрунтування позову вказує, що відповідач є батьком дитини, проте коштів на її утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює і має постійний заробіток. Під час судового засідання позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якою просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно та просила задоволити змінені позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, також заявив, що наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить його інтересам та інтересам інших осіб. У відповідності із ч.4 ст.174 ЦПК суд може ухвалити рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем якщо визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Оскільки визнання відповідачем позову відповідає вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. У відповідності із п.п.1 п.1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», п. 3 ч.1 ст.80, ч.3 ст. 88 ЦПК, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 20 серпня 1981 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Яворівської районної Ради народних депутатів Львівської області, актовий запис №79. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з 21 листопада 2013 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 20 серпня 1981 року. Шлюб зареєстровано відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Яворівської районної Ради народних депутатів Львівської області, актовий запис №79. (а.с.6). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з 21 листопада 2013 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд (з урахуванням уточнення вимог) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітей повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182, ч.2 ст.183 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. З 31.10.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від [INFO] року. Від шлюбу у сторін [PERSON] року народився син - [PERSON], який повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. На даний час відповідач працює, трудові правовідносини оформлені належним чином, аліменти на утримання інших дітей не сплачує. Вона вважає, що відповідач не тільки зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину, але й має можливість сплачувати аліменти. У зв'язку з цим, вона просила стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1 / 4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд у попередньому судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, а тому є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у попередньому судовому засіданні, а тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони шлюбні стосунки не підтримують з серпня 2013 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - [PERSON] не з'явилась, надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, після розірвання шлюбу просить залишити позивачці прізвище [PERSON]. В судове засідання відповідач не з'явився, надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти проживання доньки - [PERSON] з позивачкою не заперечує. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 13.07.2007 року, від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. На протязі тривалого часу між сторонами виникали конфлікти, шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спору про майно не мають. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернулась з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 24640 грн. та судових витрат. Підставою для позову стало те, що 28.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики згідно якого перша передала, а другий отримав 24640 грн., які зобов'язався повернути в строк до 31.12.2013 року, а так як свої зобов'язання [PERSON] не виконав то [PERSON] просить стягнути борг в повному обсязі. В судове засідання позивач не з'явилась, але надала заяву в якій позов підтримала повністю і просила його задовольнити та згодна на заочний розгляд справи. В судове засідання [PERSON] повторно не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, суд знаходить, що в судовому засіданні доведено те, що 28.12.2013 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 24640 грн. та зобов'язався повернути вказані кошти до 31.12.2013 року. Вказані зобов'язання свідчать про укладення сторонами договору займу, який було оформлено за домовленістю сторін, в простій письмовій формі, шляхом видачі відповідачем розписки ( а.с.22). Форма обрана сторонами для укладення даного договору, відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047 ЦК України і є належним підтвердженням наявності відповідних договірних відносин між сторонами та передачі грошей, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Згідно з загальними умовами виконання зобов'язань, встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовими нормами ст. 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Між тим, в порушення наведених норм відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, оскільки суму займу не повернув позивачу в зазначений в договорі строк. За таких обставин, грошові кошти, отримані відповідачем в наслідок виконання зобов'язань позивачем, за договором займу, в зв'язку із сплином строку їх повернення безпідставно утримуються [PERSON] і відповідно до положень ст. 1212 ч.3 п.3 ЦК України, підлягають поверненню позивачу, а тому на її користь з відповідача необхідно стягнути 24640 грн. боргу, задовольнивши позовні вимоги повністю. На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 246 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

20.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. 20.01.2014 року позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд: - накласти арешт на рухоме майно [PERSON], а саме: автомобіль марки «Хюндай» д.н.з. [NUMBER], що був придбаний за час шлюбу. Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 2 ст. 151 ЦПУ України у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені причини у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заявник не надав до заяви документів та доказів, які б підтверджували необхідність застосування вказаного заходу забезпечення позову, в залежності від можливого утруднення чи не виконання рішення суду по справі, крім того позивачем не було додано жодного доказу, стосовно того, що саме це майно дійсно належить відповідачу та доказ того, що воно було придбане в період перебування сторін у шлюбі. Відповідно до розяснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Оскільки позивачем не надано доказів, що вказане нею майно дійсно належить відповідачу та доказів того що це майно було придбане ним в період шлюбу в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити. За таких обставин та за відсутністю доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених ч. 3 ст. 151 ЦПК України - у задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Outcome: dismissed