Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

20.05.2014р. до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа - ВДВС Докучаєвського МУЮ, де посилаючись на вимоги ст.ст. 180, 195-196 СК України просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментах на утримання повнолітнього сина у розмірі 3 454,06грн. та неустойку за прострочення їх сплати за період з 19.06.2007р. по 19.03.2014р. у розмірі 87 042,31грн. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що згідно рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 14.09.2006р. з [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжував навчання, були стягнуті аліменти, на підставі якого був виданий та пред'явлений 14.09.2006р. виконавчий лист до ВДВС Докучаєвського МУЮ. В результаті ухилення від сплати аліментів, станом на 19.06.2007р. виникла заборгованість з їх сплати у розмірі 3 454,06грн., яка на теперішній час не ліквідована. Виходячи з положень ст.196 СК України, за період з 19.06.2007р. по 19.05.2014р. вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яку вираховує за наступною формулою: 1% від суми заборгованості у розмірі 3 454,06грн. складає 34,54грн., яку помножує на кількість днів несплати аліментів 2520грн., що становить 87 042,31грн. /а.с. 1/. Ухвалою суду від 27.06.2014р., до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши письмову заяву датовану 27.06.2014р. за вх. № 3046/14-Вх, де просить справу розглянути за її відсутності, уточнює позовні вимоги в частині періоду стягнення пені з 14.08.2006р. по 19.05.2014р. у розмірі 87 042,31грн., які просить стягнути з відповідача на користь безпосередньо повнолітньої дитини [PERSON], на позовних вимогах з відповідними уточненнями наполягає. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у поданому позові. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення поданого позову заперечував, оскільки за його словами про наявність рішення про стягнення аліментів та перебування виконавчого листа на виконанні в органі державної виконавчої служби він не знав, окрім того, повнолітній син на той період часу знаходився на його утриманні. Під час поновленого судового розгляду, відповідач самовільно, без поважних причин, видалився із залу суду, в результаті чого, згідно ухвали від 08.07.2014р., розгляд справи було продовжено за його відсутності. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цієї справи та справи № 2-535/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 27.06.1987р. по 23.11.2006р. перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія Свідоцтва про укладення шлюбу за серією [NUMBER], виданого 27.06.1987р. виконкомом Докучаєвської міськради Волноваського району Донецької області /а.с. 5 справи № 2-535/06/, та сторінка 10 паспорту громадянки України за серією [NUMBER], виданого 20.09.1999р. Докучаєвським МВ УМВС України в Донецькій області /а.с. 4-5/. [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження за серією [NUMBER], виданого повторно 20.08.1999р. Докучаєвським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області /а.с. 6 справи № 2-535/06/. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 14.09.2006р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON], [INFO] народження у розмірі ? частини заробітку (доходу), але неменшим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2006р. і до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років, або до зміни матеріального положення сторін /а.с. 2/. 18.09.2006р. головним державним виконавцем ВДВС Докучаєвського МУЮ Ярочкіною Т.І. було відкрите виконавче провадження за виконавчим документом № 2/535-06 від 14.09.2006р. про стягнення аліментів з [PERSON] 09.07.2007р. головним державним виконавцем ВДВС Докучаєвського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку із закінченням навчання повнолітньої дитини. Як вбачається з Довідки за вих. № 4593 від 28.10.2013р. за підписом старшого державного виконавця ВДВС Докучаєвського МУЮ Гусакової Л.О., борг зі сплати аліментів за період з 14.08.2006р. по 19.06.2007р. складає 3 454,06грн. Відповідно до частини 4 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Обчислений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами в сумі 3 454,06грн. відповідачем не оспорювався. Заборгованість по аліментам сталася з вини відповідача, який не сплачував аліменти на користь позивачки, внаслідок чого сталося порушення законних прав позивачки та інтересів повнолітньої дитини, що продовжувало навчання. Так, відповідач [PERSON] в ході розгляду справи № 2-535/06 за позовом [PERSON] про стягнення з нього аліментів, визнав вказані позовні вимоги у повному обсязі та погодився на сплату аліментів у розмірі ? частки заробітку на утримання повнолітнього сина, у підтвердження чого надав письмову заяву /а.с. 10а справи № 2-535/06/, яку підтримав під час судового засідання, що зафіксовано у протоколі від 14.09.2006р. /а.с. 11 справи № 2-535/06/. Відповідно до цього ж протоколу, у його присутності було проголошено судове рішення, за яким він зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу) починаючи з 14.08.2006р. і до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років, або до зміни матеріального положення сторін. Отже, про наявність судового рішення та покладеного зобов'язання щодо сплати аліментів, відповідач знав. Як вбачається з наданої копії трудової книжки за серією [NUMBER], відповідач [PERSON] у період обов'язку щодо сплати аліментів, а саме з 14.08.2006р. по 30.09.2006р., та з 01.03.2007р. по 19.06.2007р. працював відповідно в ТОВ «Зроби Меблі Сам» та ТОВ «Дизайн та обладнання». Згідно частини 1 статті 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Ухиляючись від сплати аліментів, відповідач [PERSON] за місцем своєї роботи заяв щодо відрахування з його заробітної плати аліментів на повнолітню дитину не подавав, та адміністрації про аліментні зобов'язання не повідомляв. Орган державної виконавчої служби про своє місце роботи до відома не поставив. Слід також зазначити, що відповідно до частин 3, 4 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини 1 статті 58 та частини 1 статті 64 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. … Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Твердження відповідача [PERSON] про те, що він про наявність рішення про стягнення аліментів та перебування виконавчого листа на виконанні в органі державної виконавчої служби не знав, окрім того, повнолітній син на той період часу знаходився на його утриманні, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, окрім того вони спростовуються наявними у справі доказами. Відповідно до листа за вих. № 3228 від 04.07.2014р. за підписом начальника ВДВС Докучаєвського МУЮ Антонюк К.І., Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 11.04.2014р. та Договору № 1 про разове знищення справ від 11.04.2014р., виконавче провадження за виконавчим листом № 2/535-06 від 14.09.2006р. про стягнення аліментів з [PERSON], за закінченням терміну зберігання, було знищене шляхом спалення, а тому самостійно перевірити доводи відповідача суд позбавлений можливості. Таким чином, наявна на момент закриття виконавчого провадження заборгованість відповідача по аліментах у розмірі 3 454,06грн., підлягає стягненню з останнього. Сімейним законодавством України передбачено призначення і виплату аліментів проводити щомісячно, тому за правилами статті 196 СК України нарахування пені проводиться не на всю суму заборгованості, а лише на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому стягнення аліментів не відбулося. Таким чином, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до суми за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Пеня нараховується на всю суму помісячної заборгованості за кожен день прострочення її сплати і її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не було сплачено повний розмір аліментів. Отже, неустойка (пеня) у розмірі 1% обчислюється за кожен день прострочення сплати аліментів за місяць, а не із загальної суми заборгованості по аліментах, як ставить вимогу позивачка. Так, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за період з 14.08.2006р. по 19.06.2007р. у розмірі 1110,33грн., виходячи з наступних розрахунків: з 14.08.2006р. по 31.08.2006р. 163,08грн. х 17 х 1% = 27,72грн. з 01.09.2006р. по 30.09.2006р. 309,31грн. х 30 х 1% = 92,79грн. з 01.10.2006р. по 31.10.2006р. 314,94грн. х 31 х 1% = 97,63грн. з 01.11.2006р. по 30.11.2006р. 310,10грн. х 30 х 1% = 93,03грн. з 01.12.2006р. по 31.12.2006р. 357,79грн. х 31 х 1% = 110,91грн. з 01.01.2007р. по 31.01.2007р. 357,29грн. х 31 х 1% = 110,75грн. з 01.02.2007р. по 28.02.2007р. 322,21грн. х 28 х 1% = 90,21грн. з 01.03.2007р. по 31.03.2007р. 342,26грн. х 31 х 1% = 106,10грн. з 01.04.2007р. по 30.04.2007р. 356,92грн. х 30 х 1% = 107,07грн. з 01.05.2007р. по 31.05.2007р. 732,53грн. х 31 х 1% = 227,08грн. з 01.06.2007р. по 19.06.2007р. 247,63грн. х 19 х 1% = 47,04грн. В частині 4 статті 194 СК України визначено час, протягом якого стягується заборгованість за аліментами, якщо виконавчий лист пред'явлено до виконання вчасно з додержанням правил, встановлених законодавством. Відповідно до вказаної норми заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а за аліментами на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, - до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, щодо дітей і повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, в законі встановлено різні правила. Заборгованість за аліментами на дітей стягується незалежно від закінчення строку існування права на утримання, а за аліментами на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, - тільки в межах строку існування права на утримання. У стягненні неустойки (пені) за період з 20.06.2007р. по 19.05.2014р. позивачу необхідно відмовити, оскільки обов'язок відповідача сплачувати аліменти припинився 19.06.2007р. у зв'язку із закінченням навчання [PERSON], нарахування аліментів за цей період часу не проводився, державним виконавцем або судом строк для сплати заборгованості по аліментам не встановлювався. Відповідно до частини 1 статті 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Після поновлення судового розгляду для з'ясування деяких обставин, а саме 08.07.2014р. за вх. № 3105/14-Вх до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, де заявник просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 500грн. та витрати по наданню правової допомоги у розмірі 500грн., яка була залишена судом без розгляду виходячи зокрема з вимог частини 8 статті 193 ЦПК України, згідно якої під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, та частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 45,64грн. Суд погоджується із вимогою позивача з приводу стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення їх сплати безпосередньо на користь повнолітньої дитини [PERSON], оскільки як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти, а отже і заборгованість по них та неустойка (пеня).

Outcome: partial