Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

19 лютого 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, кадастровий номер 7422755100:01:007:0213, площею 0,0913 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; поділити спільне сумісне майно та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності кожному на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 7422755100:01:007:0213, площею 0,0913 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позов мотивує тим, що 18 листопада 2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який розірвано рішенням Куликівського районного суду від 19 березня 2020 року. За час перебування сторін в шлюбі ними було набуто житловий будинок з господарським будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку за вищевказаною адресою, кадастровий номер 7422755100:01:007:0213 площею 0,0913, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, право власності на які на даний час в цілому зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2017 року. В подальшому, з метою проведення капітального ремонту спірного житлового будинку сторонами було отримано в Чернігівському обласному Фонді підтримки індивідуального житлового будівництва на селі кредит в сумі 100000 грн., зобов`язання за яким виконувалося за рахунок коштів позивача. Позовна заява надійшла до суду 19.02.2021. Після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача -фізичної особи, ухвалою суду від 02.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 05.04.2021 року. 05.04.2021 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 21.04.2021 в підготовчому судовому засіданні оголошувалась перерва у зв`язку із невиконанням третьою особою ухвали суду про витребування доказів. 23.03.2021 відповідач надав відзив, вважає позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Вказує, що кредит на суму 100 тис. грн., був взятий для ремонту спірного буднику, оскільки придбані будинок та земельна ділянка перебували в занедбаному стані. Станом на день розірвання шлюбу з усієї суми тіла кредиту було сплачено лише 3350,00 грн, а решту коштів відповідач має сплачувати до 10 серпня 2028 року самостійно. Зазначає, що після розірвання шлюбу в період з квітня по серпень 2020 року, ним за особисті кошти було здійснено прибудову кухні, ванну кімнату та туалет, чим поліпшив нерухоме майно і дані поліпшення в силу закону є його особистим майном та не підлягоють розподілу. Також вказує, що позивачем не доведено, що за час спільного проживання та перебування у шлюбі, позивачкою за спільні кошти купувалися будь-які будівельні матеріали або спільною працею був збудований новий житловий будинок, який може бути об`єктом спільної сумісної власності. Не надано жодного доказу на підтвердження джерел придбання будинку. Враховуючи, що кредит, який був взятий ним на ремонт будинку, на даний час не виплачений, та обов`язок по сплаті грошових коштів, отриманих в кредит, залишається на ньому, вважає, що за позивачем може бути визнано право власності лише на 1/4 частину спірних будинку та земельної ділянки. Крім того, позивачем було подано заперечення на вимогу про стягнення коштів на правничу допомогу, в якій просить зменшити розмір даних витрат, що підлягають стягненню з відповідача до 2000 грн. Вважає вартість витрат на правову допомогу, заявлену позивачем, завищеною і такою що не відповідає складності справи. 13 травня 2021 ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 03.06.2021. 03.06.2021 судове засідання було відкладено за заявою представника позивача. 13.07.2021 представником позивача подано заяву про уточнення підстав заявленого позову, розгляд справи відкладено до 05.08.2021. В судове засідання позивач, відповідач та представник третьої особи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача заявив про часткове визнання позову відповідачем. Зазначив, що враховуючи поліпшення будинку, які були самостійно зроблені відповідачем, внаслідок чого вартість будинку збільшилась, відповідач визнає за позивачем право лише на 1/4 частину домоволодіння та земельної ділянки. Крім того, не погодився із заявленим позивачем розміром судових витрат на правову допомогу, вважаючи його завищеним та таким, що не відповідає складності справи. Крім того вважає, що з урахуванням часткового визнання позову відповідачем, сума судового збору, яка належить відшкодуванню з відповідача має бути зменшена на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Як було встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2015 по 21.04.2020 року, що підтверджено рішенням Куликівського районного суду від 19 березня 2020 року про його розірвання (а.с.22). Згідно Договору купівлі-продажу від 18 липня 2017 року, посвідченим нотаріально, [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,0913 га, кадастровй номер 7422755100:01:007:0213, продаж житлового будинку вчинена за ціною 23602 грн. (а.с. 82 - 84). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що за [PERSON] зареєстровано 18.07.2017 право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] (а.с.24). Згідно Договору купівлі-продажу від 18 липня 2017 року, посвідченим нотаріально, [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0913 га, кадастровй номер 7422755100:01:007:0213, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , продаж земельної ділянки вчинена за ціною 7094 грн. (а.с. 86-87 ). З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що 18.07.2017 зареєстровано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7422755100:01:007:0213, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.30-32). Позивач 18.07.2017 року, як дружина покупця, надала свою згоду на укладення відповідачем договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 7422755100:01:007:0213, яка розташована за цією ж адресою, що підтверджується її заявами посвідченими нотаріально (а.с.85, 88). 11.08.2017 між Чернігівським обласним Фондом підтримки житлового будівництва на селі та [PERSON] було укладено кредитний договір № 710К згідно якого Фонд надав Позичальнику кредит сумі 100 000 грн. з внесенням плати за користування грошовими коштами в розмірі трьох відсотків річних, терміном на десять років для капітального ремонту житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Кінцевий термін погашення кредиту 10.08.2027 (а.с.111). Відповідно до договору поруки №3109 від 11.08.2017 року позивач [PERSON] , взяла на себе зобов`язання відповідати в повному обсязі перед Чернігівським обласним Фондом підтримки житлового будівництва на селі за своєчасне і повне виконання всіх зобов`язань [PERSON] за договором кредиту № 710К від 11.08.2017 (а.с.115). Крім того, між [PERSON] та Чернігівським Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та 18.08.2017 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого передано в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, кадастровий номер 7422755100:01:007:0213, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (116-118) . Станом на 05.02.2021 року заборгованість за кредитним договором становила 78231,06 коп. (а.с. 110) Надані докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, ВС відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Як було встановлено судом та не заперечується позивачем, спірні житловий будинок та земельна ділянка були придбані сторонами під час шлюбу, а тому дане майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про наявність підстав для відступу від засади рівності часток під час поділу майна подружжя через наявні зобов`язання у відповідача за кредитним договором та самостійного поліпшення майна, внаслідок чого істотно змінилась вартість та об`єм цього майна виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем документально не підтверджено, що після розірвання шлюбу з позивачем ним було за особисті кошти здійснені поліпшення нерухомого майна, про які вказує відповідач, а саме здійснено прибудову кухні, ванної кімнати та туалеут, а також не надано доказів наявності інших обставин, які мають істотне значення для визначення часток у спільному майні подружжя. Наявність зобов`язань за кредитним договором не може бути підставою для зміни рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки кошти за кредитним договором були отримані сторонами під час шлюбу і в інтересах сім`ї , а саме для ремонту нерухомого майна, яке належало сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже відповідач міг звернутись з зустрічною позовною заявою до [PERSON] або самостійним позовом до суду про розподіл зобов`язань за кредитним договором. Перехід права власності на предмет іпотеки від відповідача до позивача не є відчуженням і поділом заставного майна до погашення кредитної заборгованості перед Банком, в тому числі і визнання права власності за позивачем на майно без згоди Банку, не порушує його права як іпотекодержателя, оскільки це відбувається внаслідок спільного сумісного майна подружжя. Згідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з тим, положеннями ЗУ «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. Отже, поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Перебування спірного житлового будинку та земельної ділянки в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії Чернігівського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, як іпотекодержателя , щодо спірного майна визначені ч.2 ст.23 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих же умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки. За вказаних обставин, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 7422755100:01:007:0213 площею 0,0913 га, розташована за адресою: [ADDRESS] були придбані сторонами в період перебування в шлюбі, за спільні сумісні кошти, а отже являються об`єктом спільної сумісної власності та підлягають поділу в рівних частинах. Оскільки жоден з колишнього подружжя не вчинив дій, спрямованих на поділ майна в натурі, або на отримання грошової компенсації вартості своєї частки у спільному майні, питання про можливість поділу будинку в натурі перед судом не ставилось, суд вважає за можливе визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрати, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до частини 3 ст. 133 ЦПК України, відносяться до витрат пов`язаних із розглядом справи. З матеріалів справи вбачається, що сплачений позивачкою судовий збір склав 908,00 грн. Окрім того, між позивачем [PERSON] та адвокатом Кравченком В.В. був укладений договір про надання правової допомоги від 23 січня 2021 року (а.с.13) Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 13 липня 2021 року адвокату Кравченку В.В. позивачем проведено оплату за надання правничої допомоги у розмірі 11200 грн. 00 коп.. Надаючи оцінку співмірності розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт суд враховує наступне. 23.01.2021 року між адвокатом Кравченко В.В. та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат взяв на себе зобов`язнання надавати [PERSON] правову допомогу, захищати та представляти її інтереси в будь-яких органах державної влади, в т.ч. судах всіх інстанцій. За умовами договору адвокат зобов`язався збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, формувати правову позицію складати та підписувати процесуальні документи. На підтвердження надання правової допомоги адвокатом, позивачем наданий акт-розрахунок судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за договором) відповідно до якого адвокатом надані наступні послуги: консультація позивача, виготовлення правової позиції, збір доказів в тому числі шляхом подання відповідних адвокатських запитів, складання позову, заяви про уточнення позовних вимог, представництво інтересів позивача в суді. Загальна кількість годин, витрачена адвокатом на надання послуг становить 14 годин. Вартість робіт 11200 грн. Позивачем доведений об`єм наданої адвокатом правової домоги. На думку суду, характер наданої правової та домоги та її об`єм є співмірним зі складністю справи, був необхідним та доцільним для надання належної правової допомоги, а вартість наданих послуг є пропорційним складності справи та характеру послуг наданих адвокатом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач позов визнав частково, відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування відповідачем судового збору сплаченого позивачем при поданні позовної заяви.

Outcome: approved