Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

19 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 08 червня 2001 року №1-242 житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , укладений між нею та [PERSON] , на універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000», зареєстрований в КП «ММБТІ» від 20 липня 2001 року за №394. В обґрунтування позову позивач вказала, що 08 червня 2001 року придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Правочин між сторонами вчинений письмово та укладений на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000. При цьому, договір виконаний в повному обсязі, а саме виплачена грошова сума, нерухоме майно прийнято в користування. 20 липня 2001 року на підставі вказаного договору КП «ММБТІ» за позивачем було зареєстровано право власності на вищезазначений будинок за реєстровим №394. Враховуючі, що спірний договір не посвідчений нотаріально, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, до суду надіслала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000» в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. 08 червня 2001 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.4). Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000». Власність, яка відчужена за спірним договором, зареєстрована за [PERSON] , що підтверджується реєстраційним написом КП «ММБТІ» від 20 липня 2001 року за №394 (зворотна сторона а.с.4). Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужуваний житловий будинок належав попередньому власнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 лютого 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області за №1-198 Бердніковою А. Ю., зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №394 від 14 травня 2001 року. Згідно пункту 6 спірного договору продавець засвідчував, що відчужуваний цілий житловий будинок нікому не проданий, не подарований, не відчуджений іншим способом, не заставлений, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав, що до неї у інших осіб немає. Кошти за купівлю-продаж житлового будинку в розмірі 1000,00 грн отримані продавцем [PERSON] до підписання цього договору (пункт 4 спірного договору). Зі змісту статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК УРСР) вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, позивач, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved