Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

21.04.2020 р. позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить поділити спільне майно їхнього подружжя, що є об`єктом сумісної власності, визнавши за відповідачем в цілому право власності на легковий автомобіль марки «HYUNDAI VERACRUZ», державний номерний знак [NUMBER] , стягнувши з останнього грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у сумі 6000,00 дол. США, що становить 159828,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що даний транспортний засіб був придбаний за час їхнього шлюбу, а у судовому порядку за нею було визнано право власності на 1/2 ідеальну частку цього автомобіля. Вказала, що з часу фактичного припинення шлюбу вона позбавлена можливості користуватися цим майном, оскільки таке перебуває у постійному користуванні відповідача і через конфліктні взаємовідносини спільне користування даним транспортним засобом є неможливими. Також зазначила, що у поза судовому порядку сторони не досягли згоди щодо вирішення цього спору. Вказала, що попередньо визначила орієнтовну суму компенсації на підставі даних з Інтернет-мережі, оцінивши автомобіль у 12000,00 дол. США за курсом НБУ 26,638 грн. за 1 дол. США. Посилаючись на приписи ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України та ст.ст. 364, 365, 370 ЦК України просить позов задовольнити. 17.06.2020 р. відповідач подав відзив, у якому просив відмовити у позові. Вказав, що запропонований позивачкою варіант вирішення спору його не влаштовує. Зазначив, що у поза судовому порядку пропонував їй альтернативні, більш вигідні для обох сторін, шляхи врегулювання спору, однак позивачка їх відкинула. 01.06.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 16.07.2020 р. суд постановив ухвалу про призначення у справі судової товарознавчої експертизи та зупинення провадження у справі. 22.09.2020 р. суд постановив ухвалу про відновлення провадження у справі. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що має неприязні відносини з відповідачем. Представник позивачки додав, що постійно автомобілем користується саме виключно відповідач, спільне володіння та користування цим майном не можливе, сторони разом не проживають. Відповідач та його представник позов заперечили. Відповідач пояснив, що не згідний здійснити компенсацію позиваці в рахунок її частки у праві власності на автомобіль, оскільки у нього відсутні для цього кошти. Представник відповідача додала, що автомобіль перебуває на майданчику для продажу. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Автомобіль марки «HYUNDAI VERACRUZ», державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на ім`я відповідача, що підтверджується листом Територіального сервісного центру 4646 від 04.04.2018 р. та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 5, 52). 20.01.2020 р. Червоноградський міський суд Львівської області ухвалив рішення у цивільній справі № 459/204/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя з визнанням за позивачем права власності на 1/2 ідеальну частку майна, яким позов задоволено частково. З-поміж іншого, суд визнав за позивачкою 1/2 ідеальну частку у праві власності на автомобіль марки «Hyndai Veracruz» д.н.з. [NUMBER] . Вказане судове рішення набрало законної сили 29.02.2020 р. (а.с. 6-9, 46-50). 05.03.2020 р. позивачка надіслала відповідачеві претензію від 04.03.2020 р. з пропозицією розподілу автомобіля марки «HYUNDAI VERACRUZ», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 10). 27.08.2020 р. судовий експерт товарознавець ТОВ «Експертиза» Галамай Я.І. склав висновок № 124, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки «HYUNDAI VERACRUZ», державний номерний знак [NUMBER] , станом на час його огляду 21.08.2020 р. становить 259153,19 грн. (а.с. 62-85). 13.10.2020 р. позивач подала заяву по суті у справи, у якій просила стягнути з відповідача суму компенсації на основі експертного висновку у розмірі 129576,59 грн., а також половину вартості послуг експерта. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Подільною є річ. яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ст. 183 ЦК України). Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі за № 6-2925цс15 та у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 361/1789/16-ц (провадження № 61-35051св18). З огляду на встановлені судом обставини справи та в силу приписів ст.ст. 355-356 ЦК України, автомобіль марки «HYUNDAI VERACRUZ», державний номерний знак [NUMBER] , є спільною частковою власністю сторін. Виходячи з норм ч. 2 ст. 183 ЦК України, таке майно є неподільним, виділ частки в натурі не можливий. Як вбачається з пояснень і позицій сторін, між ними є конфліктні неприязні відносини, обопільної згоди щодо здійснення права спільної часткової власності не досягнуто, що є очевидним свідченням неможливості спільного володіння і користування цим автомобілем. Позивачка бажає виділити свою частку автомобіля відповідачеві з одержанням від нього грошової компенсації. Таким майном користується відповідач, останній не сплачує матеріальну компенсацію позивачці за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України. Відсутні докази й підстави для висновку, що відповідач не спроможний виплатити позивачці компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно, а також того, що це становитиме для нього надмірний тягар. При цьому, суд не приймає до уваги заяву позивачки від 13.10.2020 р., що спрямована на зміну розміру позовних вимог, оскільки всупереч п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України дана заява подана після першого судового засідання. Крім цього, вимога про стягнення половину вартості послуг експерта суперечить приписам ст. 141 ЦПК України щодо порядку розподілу судових витрат. За таких обставин і міркувань суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача 129576,59 грн., що становить Ѕ вартості спірного автомобіля, з припиненням права позивачки на Ѕ ідеальної частки у праві власності на цей автомобіль та визнанням за відповідачем права власності на автомобіль в цілому. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, судом ураховано наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір задоволених позовних вимог становить 81,07% від ціни позову. 05.03.2020 р. позивачка сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с. 1). 26.08.2020 р. позивачка сплатила 2500,00 грн. за проведення експертизи (а.с. 88). Витрати позивачки на професійну правничу допомогу становлять 10000,00 грн. та підтверджені договором про надання юридичних послуг від 02.04.2020 р., квитанцією до прибуткового касового ордеру від 22.09.2020 р. № 34, актом виконаних робіт від 22.09.2020 р. (а.с. 89-92). Враховуючи часткове задоволення позову,

Outcome: partial