Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

21.09.2015 [PERSON] звернувся в суд з уточненим в подальшому позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (далі ТОВ «Епіцентр К») про поновлення строку звернення до суду, зміну формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку заробітної плати та виплати моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, поскільки згідно наказу ТОВ «Епіцентр К» від 17.10.2011 за № 524/к1-п був прийнятий на посаду водія міжнародних перевезень транспортного відділу. У звязку з погіршенням стану здоровя не міг продовжувати працювати водієм, а тому 07.04.2015 звернувся до безпосереднього керівника директора з транспорту [PERSON] із письмовою заявою про звільнення за власним бажанням, у звязку з чим за його вказівкою здав транспортний засіб, ключі та відповідні документи в логістичний центр відповідача в с. Калинівка Васильківського району Київської області. Після чого, вважаючи себе звільненим з роботи продовжував обстеження хвороби серця та лікування і 20.08.2015 із позовної заяви ТОВ «Епіцентр К» до нього про відшкодування шкоди (справа №697/1589/15-ц) та додатків до неї, які надійшли поштою, дізнався про звільнення з роботи з 15.06.2015 за порушення трудової дисципліни ( прогул без поважних причин 10.06.2015) з яким не згоден, поскільки прогулів не здійснював, трудової дисципліни не порушував. Зрозумівши, що відповідачем грубо порушуються його конституційні права, з урахуванням тривалого лікування (амбулаторного та стаціонарного), звернувся до суду з даним позовом в якому просить суд поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, визнати незаконним формулювання причини звільнення за прогул без поважних причин згідно з п.4 ст.40 КЗпП України та зобовязати відповідача змінити формулювання причини звільнення в наказі № 54/Тд-п від 12.06.2015 та трудовій книжці, вказавши «звільнений з 12.06.2015 за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням». Зобовязати відповідача виплатити на його користь заробітну плату в розмірі 8177,76 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з моменту звільнення з 15.06.2015 по 12.11.2015 в розмірі 27524,52 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати на оплату правової допомоги в сумі 1705,20 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов та просили задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав в частині виплати позивачу нарахованої компенсації за невикористану відпустку в сумі 8177,76 грн. за відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету та фондів, в задоволенні інших позовних вимог просив відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що позивач не довів поважності причин відсутності на роботі, процедура звільнення за прогул товариством була дотримана, так як позивач був відсутній на роботі з 08.04.2015 до 11.06.2015, під час перевірки працівниками товариства позивач по телефону відмовився від надання пояснень щодо причин відсутності на роботі, про що складено відповідні акти від 18.05.2015, 05.06.2015, 10.06.2015, 11.06.2015. Вважає, що надані позивачем медичні довідки про перебування на лікуванні не є належним доказом поважності причини відсутності на роботі, поскільки має бути відповідний листок непрацездатності. У звязку з відсутністю позивача на роботі в останній робочий день, відповідач повідомив листом з повідомленням про вручення на адресу його проживання про звільнення за прогул, направив копію наказу про звільнення та зазначив про компенсацію за невикористану відпустку, але позивач не зявлявся до відповідача за отриманням трудової книжки та нарахованих коштів розрахунку при звільненні. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Так, згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно наказу ТОВ «Епіцентр К» від 17.10.2011 за № 524/к1-п позивач [PERSON] був прийнятий на посаду водія міжнародних перевезень транспортного відділу (а.с.61). Згідно наказу ТОВ «Епіцентр К» від 30.04.2012 № 152/К1-п [PERSON] переведено за його згодою постійно на посаду водія міжнародних перевезень за суміщенням професій експедитора департаменту транспорту ТОВ «Епіцентр К» з 01.05.2012 (а.с.64-65). 30.04.2012 між ТОВ «Епіцентр К» та [PERSON] укладений договір про повну матеріальну відповідальність з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать ТОВ «Епіцентр К» (а.с.66). Згідно актів про невихід на роботу, складених відповідачем №1 від 18.05.2015, №2 від 05.06.2015, №3 від 10.06.2015, вбачається відсутність на роботі позивача відповідно 18.05.2015, 05.06.2015, 10.06.2015 (а.с.84,88,92). Згідно акту про невихід на роботу №4 вбачається відсутність на роботі позивача в період з 08.04.2015 до 11.06.2015 (а.с.93). Згідно наказу генерального директора ТОВ «Епіцентр К» № 54/Тд-п від 12.06.2015 «за порушення трудової дисципліни (прогул без поважних причин 10 червня 2015 року) [PERSON], водія автотранспортних засобів міжнародних перевезень департаменту транспорту «Епіцентр К» звільнити з 15 червня 2015 року за прогули без поважних причин згідно з п.4 п.4 ст.40 КЗпП України, виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 54 календарних дні, на підставі доповідної записки директора з транспорту [PERSON], менеджера з персоналу [PERSON]» (а.с.98). Відповідно до вимог ст.147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. За ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. За ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку встановленому чинним законодавством (глава 15 цього кодексу). Так, відповідно до п.4 ст. 40 КЗПП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Відсутність працівника має бути зафіксована при веденні щоденного (щозмінного) обліку використання робочого часу. Якщо облік використання робочого часу ведеться вручну за допомогою табеля, то табельник (або інша особа, відповідальна за ведення табелю) повинен зробити відповідну відмітку, наприклад «НЗ» неявки з незясованих причин. Судом встановлено, що акти відсутності позивача на роботі складені роботодавцем періодично, а не кожного дня -18.05.2015,05.06.2015,10.06.2015, а тому останній акт про невихід на роботу за період з 08.04.2015 до 11.06.2015 суд оцінює критично, поскільки він не підтверджений іншими додатковими документальними доказами відсутності працівника, зокрема табелем обліку використання робочого часу, що ведеться на підставі зданих пропусків або інших документів; копіями журналів, у яких працівники ставлять свій підпис при приході на роботу тощо. Згідно даних амбулаторної картки хворого (а.с. 107-115) оригінал якої оглянутий у суді, відповідних медичних довідок, виданих лікарем Комунального закладу Канівського центру первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради (а.с. 131-134) вбачається, що позивач [PERSON] 07.04.2015 звертався до лікаря і йому з діагнозом «ІХС, стенокардія напруги ІІ ФК, а/склеротичний кардіосклероз, пароксизм шлуночкової тахікардії» було призначено амбулаторне обстеження та лікування, 29.04.2015 та 15.05.2015 [PERSON] звертався до лікаря і йому знову призначено амбулаторне лікування. Згідно оригіналу медичної довідки, виданої 29.05.2015 КЗ Канівського центру первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради (а.с.29) [PERSON] звертався до лікаря 29.05.2015 і йому призначено амбулаторне лікування та обстеження. Згідно оригіналу медичної довідки від 15.06.2015 Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Степанці Канівського району Черкаської області (а.с.30) вбачається, що позивач [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в АЗПСМ с. Степанці в період з 11.06.2015 до 15.06.2015 з діагнозом «ІХС, стенокардія напруги ІІ ФК, а/склеротичний кардіосклероз, пароксизм шлуночкової тахікардії». Згідно журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2015 рік Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Степанці Канівського району Черкаської області (а.с.138-141), оригінал якого оглянутий у суді, вбачається, що позивач [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в АЗПСМ с. Степанці в період з 11.06.2015 до 15.06.2015. Згідно журналу обліку видачі довідок за 2015 рік Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Степанці Канівського району Черкаської області (а.с.142-145), оригінал якого оглянутий у суді, вбачається, що позивачу [PERSON] дійсно була видана медична довідка 15.06.2015. Допитана в суді свідок [PERSON] (дошлюбне прізвище Друзяка), яка працює лікарем Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Степанці Канівського району Черкаської області підтвердила факт амбулаторного лікування [PERSON] в період з 11.06.2015 до 15.06.2015 та видачу нею медичної довідки. При цьому пояснила, що [PERSON] не вказував, що він працює, тому йому видано не листок непрацездатності, а медичну довідку. Допитаний у суді свідок [PERSON], який працює директором транспортного департаменту ТОВ «Епіцентр К», пояснив, що він є безпосереднім керівником позивача, підтвердив, на початку квітня 2015 року позивач звертався до нього з тим, що стан його здоровя погіршився і він не може продовжувати працювати, на що він особисто дозволив позивачу поставити транспортний засіб на території Логістичного центру «Калинівка, що є структурним підрозділом ТОВ «Епіцентр К» та розташований в с. Калинівка Васильківського району Київської області, що і було зроблено останнім. При цьому пояснив, що письмову заяву про звільнення за власним бажанням він не візував. Після цього позивач не зявлявся на роботі, по телефонній розмові позивач повідомив, що продовжує лікування та не зможе зявитись у звязку з станом здоровя за трудовою книжкою. Допитана у суді свідок [PERSON], яка працює менеджером по персоналу транспортного департаменту ТОВ «Епіцентр К», пояснила, що в кінці квітня та в травні 2015 року вона в телефонній розмові з позивачем зясувала, що він хворіє, за отриманням трудової книжки приїхати не зможе. При цьому підтвердила, що листи на адресу позивача підписувала вона від імені товариства, в яких повідомила про звільнення, але після цього позивач не звертався за отриманням копії наказу про звільнення та трудовою книжкою. Допитана в суді свідок [PERSON], яка працює адміністратором транспортного департаменту ТОВ «Епіцентр К», пояснила, що зазвичай менеджер по персоналу приносить їй листи на відправку і вона вкладає їх у поштовий конверт та у звязку з відсутністю курєра передає водіям для відправки через поштові відділення звязку, які потім повертають їй повідомлення про вручення адресату. Памятає, що оформляла поштові конверти на адресу позивача. Допитана в суді свідок [PERSON], яка працює начальником Степанецького відділення звязку Канівського району, пояснила, що поштова кореспонденція на адресу позивача надходила у 2015 році, яка була доставлена листоношею [PERSON] за місцем проживання [PERSON]. При цьому пояснила, що підпис на зворотньому повідомленні у звичайному рекомендованому листі про вручення не позивача, а її як представника відділу звязку, поскільки це не був цінний лист з описом вкладенння, в якому підпис про одержання обовязково ставить одержувач. Допитана в суді свідок [PERSON], яка працює листоношею Степанецького відділення звязку Канівського району, пояснила, що в 2015 році на адресу позивача надходили поштові листи, які вона вручала комусь з дорослих членів сімї [PERSON], кому саме не памятає, про що є відповідні підписи в журналі вручення поштової кореспонденції за 2015 рік ( витяг з якого в матеріалах справи (а.с.157-159). Посилання в наказі про звільнення позивача на «доповідну записку директора з транспорту [PERSON] та менеджера з персоналу [PERSON]» (а.с.98), як на підставу звільнення є необґрунтованим, поскільки їх наявність не підтверджена у суді відповідачем, а тому посилання представника відповідача на доповідну записку начальника департаменту транспорту [PERSON] на імя [PERSON], ( а.с.97) є безпідставним, поскільки вона не була підставою звільнення позивача та на якій відсутня резолюція як безпосереднього керівника позивача [PERSON], так і керівника ТОВ «Епіцентр К». Отже судом встановлено, що відповідач в особі безпосереднього керівника позивача - [PERSON] після отримання інформації про хворобу працівника не вжив заходів для зясування причин відсутності на роботі, не організував відвідання працівника за адресою проживання, не звернувся з доповідною запискою на імя керівника ТОВ «Епіцентр К» з викладенням усіх обставин, який в свою чергу не наклав резолюцію на доповідній записці та не визначив особу, якій доручено подальше розслідування та складання актів про відсутність на роботі. Посилання представника відповідача на відправлення листів на адресу проживання позивача від 15.05.2015 №17814, від 19.05.2015 №17904, від 02.06.2015 №18024 з попередженнями про можливе звільнення та необхідності надати пояснення причини відсутності на роботі, а також листа про необхідність зявитись за трудовою книжкою у звязку із звільненням за прогул від 16.06.2015 №18179 (а.с.94) є необґрунтованим, поскільки вони були відправлені простим рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але без опису вкладення в лист та спростовуються показами свідка [PERSON], який був безпосереднім керівником позивача та був цілком обізнаний про хворобу [PERSON] та продовження лікування. При цьому посилання представника відповідача на описи вкладення у цінні листи (а.с. 87,91,96) вище вказаних повідомлень позивачу з додатками актів про невихід на роботу та копії наказу про звільнення є необґрунтованим, поскільки судом встановлено, що позивачу не відправлялись цінні листи з описом вкладення, а надані відповідачем описи складені не установою пошти безпосередньо в момент відправлення, а представником відповідача вже після відправки поштових листів на адресу позивача 19.05.2015, 03.06.2015,17.06.2015, а тому не є належним доказом повідомлень позивача про звільнення. Суд критично оцінює покази допитаного в суді свідка [PERSON], менеджера по персоналу ТОВ «Епіцентр К» щодо відправки за її підписом позивачу вказаних вище листів та повідомлення про звільнення, поскільки вона не є керівником адміністрації товариства та не є відповідною уповноваженою особою від ТОВ «Епіцентр К», якій доручено проведено розслідування причин неявки на роботі позивача, також вони спростовуються змістом листа на адресу позивача (а.с.94), в якому відсутній додаток до листа у вигляді копії наказу. Твердження представника відповідача про попередження звільнення позивача шляхом телефонних розмов з посиланням на інформацію ПрАТ «Київстар» про тривалість розмов представників ТОВ «Епіцентр К» з позивачем 20.04.2015, 21.04.2015,15.05.2015, 11.06.2015 (а.с.67-81) суд оцінює критично, поскільки сам факт телефонних зєднань не може бути доказом змісту цих розмов. Судом встановлено, що позивач дізнався про звільнення з роботи 20.08.2015 після отримання копії позовної заяви до Канівського міськрайонного суду від відповідача до нього про відшкодування шкоди, але з урахуванням того, що [PERSON] хворів та перебував на лікуванні Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Степанці Канівського району Черкаської області (а.с.30) в період з 11.06.2015 до 15.06.2015, в Канівській ЦРЛ з 09.07.2015, після чого проходив обстеження та лікування у Черкаському обласному кардіологічному центрі з 23.07.2015 до 30.07.2015 (а.с.31-33), суд відповідно до вимог ст. 234 КЗпП України вважає, що пропуск строку звернення позивача до суду з даним позовом, установленого ст. 233 КЗпП України, відбувся з поважних причин, а тому цей строк підлягає поновленню судом. З огляду на вище викладене, судом встановлено, що в порушення вимог ст.149 КЗпП України відповідачем при звільненні за прогул 10.06.2015 наказом ТОВ «Епіцентр К» № 54/Тд-п від 12.06.2015 не враховано ту обставину, що позивач хворів з 07.04.2015 року, проходив обстеження та лікування, зокрема в період з 29.05.2015, з 11.06.2015 до 15.06.2015, що підтверджено даними амбулаторної картки хворого (а.с. 107-115), медичними довідками, виданими КЗ Канівського центру первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради (а.с. 131-134), Амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Степанці Канівського району від 29.05.2015 та 15.06.2015 (а.с.29-30), а тому причина відсутності на роботі позивача в період з 08.04.2015 до 11.06.2015, зокрема 10.06.2015, є поважною та не може вважатись прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення позивача з цієї підстави є незаконним. Згідно ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на статтю (пункт) закону. Таким чином наявними у справі доказами підтверджується порушення вимог ст. 149 КЗпП України при звільненні позивача, а тому формулювання причини звільнення [PERSON] з 15.06.2015 з посади водія автотранспортних міжнародних перевезень в наказі Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» № 54/Тд-п від 12.06.2015 «звільнити за прогули без поважних причин згідно з п.4 ст.40 КЗпП України» є незаконним та підлягає зміні на «звільнити на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням». Підстав для зміни дати звільнення 15.06.2015 на 12.06.2015 судом не встановлено, а тому дата звільнення зміні не підлягає. Відповідно до ст..47 КЗпП України у день звільнення власник зобов'язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи, а також провести з ним розрахунок у строки, зазначені в cm. 116 КЗпП. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно письмової розписки позивача (а.с.162) вбачається, що у ході судового розгляду 09.11.2015 представник відповідача [PERSON], яка працює менеджером по персоналу видала трудову книжку [PERSON]. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], (форма ОК-5), виданих Пенсійним фондом України, відповідачем у червні 2015 року нарахована сума заробітку позивача в розмірі 8177,76 грн. (а.с.11). Згідно довідок ТОВ «Епіцентр К» від 05.10.2015 № 02/10-ТВ та № 04/10-ТВ (а.с.101,103) вбачається, що водію міжнародних перевезень [PERSON] у червні 2015 нарахована компенсація за невикористану відпустку при звільненні в сумі 8177,76 грн. без вирахування податків та зборів. Згідно даних роздруківки відомостей про нарахування заробітної плати та видачі коштів позивача через Київське відділення ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.12-28) вбачається, що відповідач не перерахував кошти в сумі 8177,76 грн. на картковий рахунок [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного договору. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Отже, судом встановлено, що в порушення ст.116 КЗпП України виплата компенсації за невикористані дні відпустки не проведена, про нараховану суму компенсації в розмірі 8177,76 грн. відповідач письмово працівника не повідомив, на картковий рахунок позивача нараховану суму заробітку не перерахував. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що спору про розмір належних звільненому працівникові сум між сторонами не має, що підтверджено у судовому засіданні. Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено постановою КМУ від 8.02.1995 року № 100. Середньоденний заробіток розраховується відповідно до даної постанови та даних довідки відповідача про розмір заробітної плати позивача за останні повністю відпрацьовані два місяці лютий 2015 року - 5594,23 грн., березень 2015 року - 5579.32 грн.:41 робочі дні = 272,52 грн.. (а.с. 101). Отриманий середньоденний заробіток слід помножити на кількість робочих днів за розрахунковий період з 15.06.2015 до 12.11.2015, всього 101 робочих днів х 272,52 грн. = 25524,52 грн., що і складає середній заробіток за час затримки виплати заробітку. Із нарахованої суми компенсації бухгалтерії відповідача слід відрахувати всі передбачені податки і обов'язкові платежі до бюджету та різних фондів, решту суми виплатити позивачу. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При задоволенні позову про внесення виправлень до причини звільнення підлягає частковому задоволенню і вимога про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що позивач продовжував лікування і після звільнення з роботи в період з 15.06.2015 фактично не мав засобів до існування, розмір морального відшкодування у 1000 грн. буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Витрати позивача у сумі 1705,20 грн. на правову допомогу підтверджені наявними у справі розрахунками оплати праці адвоката підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 1534,68 грн.. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді пропорційно задоволеній частині позову.

Outcome: partial