Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

21.11.2016 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із даним позовом, який обґрунтовує тим, що він є власником 1/2 житлового будинку № 65 по вул. Першотравнева, в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області , а іншим співвласником 1/2 частки - [PERSON]. Вказує, що право власності на вказане будинковолодіння набуте ним у відповідності до вимог Закону України «Про власність», ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР як члена господарського двору , а [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] його матері. Згідно записів в земельно-шнуровій книзі колгоспу ім. Сталіна села Сокирині; 1950-1956 роки за [PERSON] (дідом) рахувалась присадибна земельна ділянка площею 0,8100 га. В 1952 році внесено зміни в земельно-шнурову книгу про переведення земельної ділянки на сина (батька позивача) [PERSON]. Будинковолодіння № 65 по вул. Першотравневій в с. Сокиринцях належало до колгоспного двору. Згідно записів в погосподарській книзі по особовому рахунку № 357 по вул. Першотравневій, 65 в с. Сокиринці до 1993 року рахувалась земельна ділянка площею 0,57 га, з 1993 року 0,87 га. В 2015 році ним разом з іншим співвласником замовлялась проведення поточної інвентаризації земельної ділянки та будинковолодіння. Згідно технічного паспорта, виготовленого КП ВООБТІ 21.01.2015 року, за будинковолодінням проінвентаризована земельна ділянка площею 0,8970 га. В 2015 році йому стало відомо, що належна йому на праві користування земельна ділянка , як члена колгоспного двору , оскільки він як на час смерті [PERSON] так і на даний час проживає та зареєстрований [INFO] , - була передана у власність відповідачу [PERSON] Звернувшись на адресу Сокиринецької сільської ради, йому було повідомлено відповіддю від 21.08.2015 р. № 34-В, що оскільки земельна ділянка не оброблялась та плата не сплачувалась, тому рішенням 34 сесії 6 скликання від 30.09.2014 р. земельну ділянку площею 0,2500 га по вул. 1 Травня, 65, яка перебувала в користуванні померлої [PERSON], переведено у землі запасу та згідно рішення 35 сесії 6 скликання від 02.12.2014 р. виділено учаснику АТО- відповідача [PERSON]. Вказує, що він і інший власник будинковолодіння, не надавали жодних погоджень на вилучення частини земельної ділянки, а тому рішення про надання земельної ділянки [PERSON] прийняте без вилучення її із користування. Тому позивач вимушений звернутися до суду та просить суд визнати недійсним та скасувати : - п.п. 1.1. рішення 34 сесії 06 скликання Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30.09.2014 р. «Про переведення присадибної земельної ділянки в землі запасу сільської ради»;- рішення 35 сесії 06 скликання Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02.12.2014 р. в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведенні земельної ділянки орієнтовною площею 0.2500 га для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по вул. 1 Травня, 110/1 в с. Сокиринці Болтаку [PERSON]; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав їх обмежень, індексний номер 20948066 від 27.04.2015 р.; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності серії СТА 70467, видане 27.04.2015 р. [PERSON]; визнати незаконним та скасувати рішення Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області щодо затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по вул. 1 Травня, 110/1 в с. Сокиринці, кадастровий номер №0520686300:02:002:0149, [PERSON] та стягнути з відповідачів судові витрати. В судове засідання 22.11.2017 року позивач [PERSON] не зявився по невідомим для суду причинам. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому. Суду доповнив, що право позивача порушено тим та потребує судового захисту, оскільки відповідач [PERSON] сільська рада прийняла рішення про відділення земельної ділянки [PERSON] без вилучення її із користування власників будинку № 65 , по вул. 1 Травня, с. Сокиренці , яке належало до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] Зазначив, що право землекористування громадян , які проживають в сільській місцевості , засвідчується записами в земельно-шнурових книгах. З таких записів в земельно-шнуровій книзі колгоспу ім. Сталіна села Сокиринці, видно що 1950-1956 роки за [PERSON] (дідом позивача ) рахувалась земельна ділянка площею 0,8100 га. В 1952 році внесено зміни в земельно-шнурову книгу про переведення земельної ділянки на сина (батька позивача) [PERSON]. Згідно записів в погосподарській книзі по особовому рахунку № 357 по вул. Першотравневій, 65 в с. Сокиринці до 1993 року рахувалась присадибна земельна ділянка площею 0,57 га, а з 1993 року 0,87 га. Хоча відповідачу [PERSON] виділена лише частина земельної ділянки в розмірі 0,2500 га, він вважає рішення органу місцевого самоврядування підлягає визнанню незаконним та скасуванню, оскільки позивач має право претендувати на отримання земельної ділянки площею 0,8700 га, яка рахувалася за колгоспним двором. Просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] та представника третьої особи на боці позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому та пояснень представника [PERSON] В судовому засіданні представник Хижинецької сільської ради Сокиринецької обєднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області [PERSON], заперечував проти задоволення позову , суду пояснив, спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності відповідно до пп. «б» п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 р. № 5245-Л/[PERSON] на 2004 рік розмір цієї земельної ділянки становив 0,87 га та на ній було розташоване майно колгоспного двору (будинковолодіння), що перебувало у володінні і користуванні [PERSON]. Ні право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, ні право постійного користування землею [PERSON] оформлені не були. 13 грудня 2004 року [PERSON] померла. Право на спадкування отримали її діти позивач [PERSON] та [PERSON] ( мати третьої особи- Харевської Ж.В.) Згідно до спадкової справи, звбачається, що [PERSON] у 2005 році відмовився від прийняття спадщини на користь сестри-Харевської [PERSON]. Тому єдиною спадкоємницею [PERSON] стала [PERSON], котра отримала у 2008 році свідоцтво про право на спадщину за законом. До складу спадщини увійшла лише земельна частка (пай) розміром 1,57 умовних га. У 2009 році [PERSON] померла, не оформивши спадщини на житловий будинок. Оскільки з того часу ні позивач, ні інші зацікавлені особи не заявляли про свої претензії, законних землекористувачів на даній земельній ділянці не було, вона не оброблялася, з неї не сплачувався земельний податок, а також з огляду на те, що в межах населеного пункту відсутні землі запасу, які могли б надаватися під будівництво житлових будинків, - 30 вересня 2014 року було прийняте оскаржуване рішення про вилучення до земель запасу земельної ділянки площею 0,25 га, яка раніше перебувала у померлої [PERSON]. У безпосереднє обґрунтування такого рішення був покладений акт від 17.07.2014 р., складений землевпорядником і двома депутатами сільської ради. Вказує, що у той же час, позивач продовжував користуватися рештою земельної ділянки площею 0,62 га, на якій знаходиться власне житловий будинок з площею для його обслуговування. В подальшому, рішенням 35 сесії 6 скликання Сокиринецької сільської ради від 2 грудня 2014 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність зазначеної земельної ділянки площею 0,25 га [PERSON] Він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на сході України і є учасником бойових дій. Його право на першочергове відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва передбачене ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому земельній ділянці площею 0,25 га була присвоєна нова адреса: с. Сокиринці, вул. 1 Травня, 110/1. В подальшому відповідач [PERSON] здійснив усі необхідні юридичні дії та набув право приватної власності на виділену йому земельну ділянку. Суду зазначив, що протягом 2016 року були прийняті судові рішення у справах № 128/816/15-ц та 128/106/16-ц, які є в матеріалах справи, згідно яких: визначено, що частка позивача [PERSON] в майні колгоспного двору за адресою с. Сокиринці, вул. 1 Травня, 65, становить 1/2; визнано за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за тією ж адресою; визнано за [PERSON] (дочка померлої [PERSON] спадкоємиці [PERSON]) право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за тією ж адресою. Таким чином, вважає , що зазначені судові рішення не надають позивачу будь-яких майнових прав, пов'язаних зі спірною земельною ділянкою, а з іншої сторони оскаржувані рішення відповідача не зачіпають прав позивача на житловий будинок. Вказує, що станом на день відкриття спадщини- 13 грудня 2004 року, діяв Земельний кодекс України від 25.10.2001 р. № 2768-111 у відповідній редакції. Він передбачав, крім права власності на землю, право користування земельною ділянкою набуваються після одержання власником або користувачем документа, що посвідчує відповідне право, та його державної реєстрації (ст. 125). Право власності на земельну ділянку чи право користування нею можуть посвідчуватися наступними документами: державним актом; витягом про реєстрацію права на ділянку; свідоцтвом про право власності; договором оренди; договором суперфіцію. Спадкодавець не мала жодного з цих документів на спірну земельну ділянку, відповідно остання і не увійшла до спадкової маси. Не будучи виділеною в натурі (на місцевості), земельна ділянка не набула ознак об'єкта земельних прав, як наслідок, права щодо неї і не виникли. Крім того, позивач відмовився від прийняття спадщини померлої [PERSON] Отже , позивач, подавши заяву про відмову від прийняття спадщини, позбавив себе будь-яких майнових прав на користь іншої особи, яка не є позивачем у даній справі. Також позивач не є землекористувачем на відповідній правовій підставі. Позивачем не вчинено будь-яких юридичних дій з метою оформлення свого правового зв'язку із земельною ділянкою площею 0,87 га. Просить суд відмовити позивачу у позові, оскільки , вважає, що позивач не володіє тим правом або законним інтересом, на захист якого спрямований позов, так як позивач не набув майнових прав на землю в порядку спадкування, оскільки спадкодавець сама не володіла такими правами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволенні позову, з підстав зазначених представником [PERSON], вважає , що дії сільської ради були законні , в межах та у спосіб наданих повноважень сільській раді діючим законодавством. Суду доповнила, що [PERSON] лише як рік звільнений від сплати земельного податку , а до цього він жодного платежу не проводив. Відповідач [PERSON] подав суду заяву в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, заперечував проти задоволення позову.( Т.1а.с.128) Третя особа на боці позивача [PERSON] до судового засіданні не зявилася по невідомим для суду причинам. Представник третьої особи на стороні відповідача- Державного реєстратора [PERSON], подав суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності, при вирішенні питання покладається на розсуд суду ( Т.1 а.с 117) Суд, з урахуванням міркування присутніх учасників судового процесу, які не заперечували, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з*явившихся осіб. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов безпідставним та таким, що підлягає відмові у задоволенні, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач являється власником 1/2 житлового будинку по вул. Першотравнева, 65 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, як члена колишнього колгоспного двору, що підтверджується копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.07.2016 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2016 року (т.1 а.с.22-23, 24-25). Іншим співвласником 1/2 частки вищевказаного будинковолодінння являється [PERSON], що підтверджується копією рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2016 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2016 року (т.1 а.с.24-25, 26-27). Відповідно до архівного витягу від 07.09.2015 року № 231 з протоколу № 6 загальних зборів Сокиринецького колгоспу ім. Сталіна (перейменовано на «Дніпро») Вінницького району Вінницької області, що відбулися 10 квітня 1952 року, задоволено заяву [PERSON] про переведення номеру і присадибної ділянки 0,81 з його батька [PERSON] на [PERSON] . (т.1 а.с.30). Архівним витягом від 07.09.2015 року № 232 із земельно-шнурової книги колгоспу ім. Сталіна («Дніпро») села Сокиринці, Вінницького району Вінницької області 1950-1956 роки підтверджується, що за [PERSON] рахувалась присадибна ділянка площею 0,81 га; 12.04.1952 року внесено зміни в земельно-шнурову книгу про переведення земельної ділянки на сина [PERSON] у звязку із смертю [PERSON] (т.1 а.с.31). Згідно з копією довідки Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 18.12.2015 року № 611, будинковолодіння № 65 по вул. 1 Травня, с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області належало до колгоспного двору (т.1 а.с.32). Згідно записів в погосподарській книзі по особовому рахунку № 357 по вул. 1 Травня, 65, с. Сокиринці до 1993 року рахувалась земельна ділянка площею 0,57 га, з 1993 року 0,87 га (т.1 а.с.33-49). Відповідно до копії довідки, виданої Сокиринецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 07.11.2016 року № 775, на момент смерті [PERSON], яка померла 13 грудня 2004 року, рахувалася земельна ділянка орієнтовною площею 0,8700 га. Дана земельна ділянка не була приватизована (т.1 а.с.51). Також судом встановлено, що рішенням Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 34 сесії 06 скликання від 30.09.2014 року переведено присадибну земельну ділянку орієнтовною площею 0,25 га, яка знаходиться по вул. 1 Травня, 65, яка раніше перебувала в користуванні померлої [PERSON], у землі запасу сільської ради (т.1 а.с.13). В подальшому рішенням Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 35 сесії 06 скликання від 02.12.2014 року надано [PERSON], яка приймає участь у антитерористичній операції, визначеної Законом України «Про боротьбу з тероризмом», дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність присадибної земельної ділянки з земель запасу, громадської та житлової забудови орієнтовною площею 0,25 га для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: с. Сокиринці, вул. 1 Травня, 110/1 в межах населеного пункту (т.1 а.с.12). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного. Згідно ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень , викладених в ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі;6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином , конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи ч.1 ст. 15, ст.16 ЦК України, якою визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, до суду в порядку цивільного судочинства вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, не визнано чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка має право вимоги, а відповідачем особа, яка повинна виконати зобов'язання, тобто відповідач має бути такою особою, за рахунок якої можливо було б задовольнити позовні вимоги. Як зазначалося вище, способи захисту прав цивільних прав визначені статтею 16 Цивільного Кодексу України. Підставою для звернення з даним позовом позивача стало прийняття рішення органу місцевого самоврядування від 30.09.2014 р. «Про переведення присадибної земельної ділянки в землі запасу сільської ради» і як похідні наступні дії : прийняття рішень , видача свідоцтва про право власності на земельну ділянку та реєстрація такого права за [PERSON] Позивач вважає , що його про користування присадибною земельною ділянкою площею 0,8700 га, яка рахувалася за колгоспним двором , порушено , оскільки ні він, ні інший співвласник будинковолодіння № 65 в с. Сокиринці, вул. 1 Травня, Вінницького району Вінницької області, не надавали жодних погоджень на вилучення частини земельної ділянки. При цьому посилається на ст. 20 ЗК УРСР (в редакції 1970 р.), який був чинним при реєстрації земельної ділянки за будинковолодінням, яка визначала, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книга виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. В зв'язку з веденням в дію ЗК УРСР (в редакції 1970 р.) Указом Президії Верховної Ради УРСР від 25 грудня 1970 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР», визначено, що надані громадянам до 1 січня 1971 року присадибні земельні, а також земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва і для городи зберігаються в розмірах, передбачених раніше діючим законодавством. Згідно п. 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР», громадяни підприємства, установи організації, які мають у користуванні земельні ділянки надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому у порядку права власності на землю або землекористування. В звязку з вищезазначеним, позивач вважає, що незалежно від розмірів земельних ділянок отриманих за раніше діючим законодавством за ним зберігається право на дану земельну ділянку. Таким чином вважає, що Сокиринецькою сільською радою Вінницького району при прийнятті оскаржуваних рішень були порушені вимог ст.ст.141, 142 ЗК України, оскільки відсутні правові підстави, встановлені законом для припинення права користування земельною ділянкою. Однак, всі вищеперераховані доводи позивача [PERSON] суд вважає помилковими з огляду на таке. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими у п. 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. [PERSON] на день відкриття спадщини після смерті 13 грудня 2004 року [PERSON] матері позивача діяв Земельний кодекс України від 25.10.2001 р. № 2768-111 у відповідній редакції , який передбачав, що право власності на землю та право користування земельною ділянкою, набуваються після одержання власником або користувачем документа, що посвідчує відповідне право, та його державної реєстрації (ст. 125 Земельного Кодексу України ). Право власності на земельну ділянку чи право користування нею можуть посвідчуватися наступними документами: державним актом; витягом про реєстрацію права на ділянку; свідоцтвом про право власності; договором оренди; договором суперфіцію. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Посилання позивача на п. 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» який передбачав , що громадяни підприємства, установи організації, які мають у користуванні земельні ділянки надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому у порядку права власності на землю або землекористування, суд також вважає хибним , оскільки [PERSON] за життя не оформила к законному порядку право користування земельною ділянкою з визначенням її меж у натурі, на яку претендує в даний час позивач, а фактично при житті користувалася присадибною земельною ділянкою орієнтованою площею 0,8700 га. Тому судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] при житті не оформлювала та не отримала правовстановлюючого документу, які б підтверджували її право власності чи право користування земельною ділянкою, а тому спірна земельна ділянка не увійшла до спадкової маси після смерті [PERSON] Відповідно до копії спадкової справи № 379/2005 р. до майна померлої 13.12.2004 року [PERSON], яка міститься в матеріалах даної цивільної справи (т.1 а.с.143-154), позивач відмовився від прийняття спадщини померлої [PERSON], подавши відповідну заяву до Вінницької районної державної нотаріальної контори (т.1 а.с.146). Тому , позивач, подавши заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, позбавив себе будь-яких майнових прав на користь іншої особи, а саме: [PERSON] Також суд вважає хибними твердження позивача, що він як власник ідеальної 1\\2 частки житлового будинку має право користування присадибною земельною ділянкою у первісному розмірі фактично відділеною за домоволодінням як колгоспним двором який складає 0,8700 га. Оскільки власником такої частки він став лише після прийняття судом відповідного рішення від 15.07.2016 року. В судовому засіданні представник відповідача голова сільської ради [PERSON] пояснила, та представниками позивачів не заперечувалося , що білля будинковолодіння позивача наявна вільна земельна ділянка достатня для обслуговування даного житлового будинку, оскільки з присадибної земельної ділянки розміром 0,8700га , частка 0,2500 га виділена відповідачу [PERSON] для обслуговування його житлового будинку . Фактично на даний час позивач продовжував користуватися рештою земельної ділянки площею 0,62 га. Тому ставши власником майна він має право у відповідності до положень Земельного Кодексу України звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про надання йому у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд, чого до ним зроблено не було. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не є землекористувачем спірної земельної ділянки на відповідній правовій підставі, оскільки ним не вчинено будь-яких юридичних дій з метою оформлення права користування чи права власності земельною ділянкою площею 0,87 га, тому суд вважає що позов є безпідставним, оскільки ніяких прав позивача відповідачами не порушено. Також суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про надання йому у власність земельної ділянки у розмірі достатньому для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року були вжиті заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. 1 Травня, буд. 110/1 в с. Сокиринці Вінницького району, кадастровий номер 0520686300:02:002:0149, яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії СТА 70467, виданого 27.04.2015 року. ( Т. 1 а.с.74-75) Оскільки у позові позивачу судом відмовлено, суд вважає за необхідне , в порядку ч.6 ст. 154 ЦПК України - скасувати цей захід забезпечення позову.

Outcome: dismissed