Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду із вищезазначеною позовною заявою, у якій просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловою квартирою № 39 у буд. 22 по вул. Грушевського в м. Жовті Води Дніпропетровської області. Посилаючись на те, що останній тривалий час у спірному житловому приміщенні не проживає. Позивач, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась. У своїй письмовій заяві просить розглядати справу без її участі. Позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Від третіх осіб по справі також надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують, просять задовольнити позов. Відповідач виклик якого у судове засідання провадився у визначеному законом порядку, з урахуванням положень ч.5,9 ст.74 ЦПК України, у судові засідання не зявляється. Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача [PERSON], в якій він визнає позовні вимоги позивача та просить розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до\~ ст.317 ЦК України\~ власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1\~ ст.321 ЦК України\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. За змістом \~ ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до ч.2\~ст.107 ЖК України\~член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до\~ст.150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися\~\~цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2\~ст.167 ЖК України\~у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як зазначено в п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до\~ст.107 ЖК України\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] та треті особи по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (бувша вул. Будьоного) в м. Жовті Води Дніпропетровської області, відповідно до договору міни житла від 25.12.2004 року та технічного паспорту на придбану квартиру. Розмір часток власності кожного є рівною 1/4. Право власності на квартиру зареєстровано в установленому законом порядку (а.с.9-11). В зазначеній вище квартирі позивач зареєстрована та проживає з 2004 року. Крім ннеї в спірній квартирі, зареєстровані й інші власники квартири [PERSON], [PERSON] та з дозволу позивача, зареєстрований її брат [PERSON] Однак, відповідач в зазначеному житловому приміщенні фактично ніколи не мешкав, його реєтрація у квартирі носила суто формальний характер. На даний час відповідач проживає в м. Липецьк Російської Федерації, там же і зареєстрований проживаючим за адресою: вул. Папіна б. 29 корп. А кв. 44. Його реєстрація в спірній квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою в повному обсязі. Оскільки відповідач, не являючись власником житла, не проживає і не користується житловим приміщенням, а саме, квартирою №39 у будинку 22 по вул. Грушевського в м. Жовті Води Дніпропетровської області, що є приватною власністю позивача та третіх осіб, не виявив наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування \~жилим приміщенням. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачки до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. \~ Згідно ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved