Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

20 жовтня 2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позову вбачається, що 30.07.2011 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є різниця в поглядах та оцінці різних життєвих ситуацій, у зв`язку з чим вони втратили почуття любові один до одного. З липня 2020 року сторони не підтримують подружніх стосунків та поновлювати їх позивачка не збирається. Вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, у зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та наполягає на розірванні шлюбу. Судові витрати, які складаються з судового збору, позивачка просить покласти на неї. Ухвалою судді від 29.10.2020 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 08 год. 20 хв. 24.11.2020 року. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, до позову додала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 10). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 27). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зокрема судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30.07.2011 року відділом ДРАЦС Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки № 11-12/5863, виданої 05.10.2020 року виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області, [PERSON] з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, на примирення сторони не згодні. Шлюб розпався через різницю в поглядах на сімейне життя та оцінці різних життєвих ситуацій, у зв`язку з чим сторони втратили одне до одного відповідні почуття, які характерні для подружніх стосунків. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та спільній неповнолітній дитині сторін, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З дублікату квитанції про сплату судового збору № 0.0.1874948153.1 від 19.10.2020 року вбачається, що позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн (а.с. 1). У позовній заяві позивачка просила судові витрати, понесені нею у виді судового збору, покласти на неї. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що клопотання позивачки [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки дане право є виключним правом позивача. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подано до початку розгляду справи по суті. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 420,40 грн на користь позивачки [PERSON] . На підставі викладеного та,

Outcome: approved