Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення розрахунку при звільненні та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що він працював дорожнім робітником у ТОВ «Миколаївбудцентр». Наказом №19-К від 08 липня 2019 року його звільнено з роботи за згодою сторін. В день його звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена йому заробітна плата з березня по липень 2019 року в сумі 23590 грн 65 коп. Тому просив стягнути на його користь указану заборгованість з виплати заробітної плати, а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 09 липня 2019 року по день постановлення рішення у справі. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, пояснивши, що він не працює, не має доходів, станом на день розгляду справи у суді відповідач не виплатив йому заборгованість з виплати заробітної плати. Представник ТОВ «Миколаївбудцентр» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, подав відзив на позов. У відзиві представник відповідача зазначив, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не є складовою заробітної плати, а тому до цих правовідносин застосовується строк позовної давності, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. З позовною заявою про стягнення розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач повинен був звернутися 09.10.2019, але він звернувся до суду лише 28.02.2020, у зв`язку чим позивачем було пропущено тримісячний строк на звернення до суду. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову повністю. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06 березня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01 квітня 2020 року. Цією ж ухвалою витребувано ряд доказів у відповідача. Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року судове засідання відкладено на 29 квітня 2020 року та повторно витребувано докази у відповідача. 21 квітня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та докази, які витребовувалися судом. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли трудові правовідносини щодо оплати праці позивача, які регулюються нормами Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до нього. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.07.2018 працював дорожнім робітником у ТОВ «Миколаївбудцентр». Наказом №19-К від 08 липня 2019 року його звільнено з роботи за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення позивача йому нарахована, але не виплачена заробітна плата (в т.ч. компенсація за невикористану відпустку) з березня по липень 2019 року в сумі 23590 грн 65 коп. Указана сума заборгованості з виплати заробітної плати не виплачена й на час розгляду справи в суді. Вказані обставини визнаються сторонами та підтверджуються письмовими доказами: копією трудової книжки позивача, довідкою ТОВ «Миколаївбудцентр» про заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] , індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] 4.Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 5.Оцінка суду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши відзив та письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У статті 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, а також те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вимога позивача про стягнення суми заробітної плати не обмежена будь-яким строком, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі за період з березня 2019 року до 09 липня 2019 року в сумі 23 590 грн 65 коп., з яких слід здійснити всі обов`язкові відрахування до бюджету. З огляду на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, вимога про його стягнення може бути пред`явлена до суду у тримісячний строк з дня, кола особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей116,117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Отже невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належали йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, яке припиняється в день фактичного (остаточного) розрахунку, коли такий працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог. Відповідач не врахував, що перебіг передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві сум при звільненні. Як встановлено судом, остаточний розрахунок з позивачем не проведений, порушення трудових прав позивача триває. Таким чином, доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку, визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України є безпідставними. Середня заробітна плата обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Постанова №100). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постанови №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, в нашому випадку звільнення. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Постанови № 100). Наданий відповідачем розрахунок середньоденної заробітної плати позивача не відповідає Постанові №100, а тому судом відхиляється. Так, [PERSON] мав наступний режим роботи: п`ятиденний робочий тиждень з восьмигодинним робочим днем. Час затримки з виплати заробітної плати становить 205 робочих днів, 2019 рік (з 09.07. ) - 123 р.д., 2020 рік (до 29.04.) - 82 р.д. Заробітна плата позивача за два повні відпрацьовані місяці перед звільненням (травень, червень 2019) становить 9360 грн. (4680+4680). Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 240 грн. (9360/39 роб.днів (травень 2019 - 21 р.д., червень 2019 - 18). Враховуючи викладене, на користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 09.07.2019р. до 29.04.2020р. у сумі 49 200 грн. (240 грн.х205 р.д.), з яких слід здійснити всі обов`язкові відрахування до бюджету. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. 6.Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 840,80 грн. та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840, 80 грн.

Outcome: approved