Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

\~\~\~\~21 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 30000 грн., посилаючись на те, що 20.11.2017 року він дав у борг [PERSON] кошти у сумі 30000 грн., які останній зобов'язувався повернути частинами до 01.03.2018, що підтверджується пунктом у трудовому договорі, підписаним власноручно [PERSON], однак сума позики так і не повернута, а відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобовязання, в звязку з чим просить стягнути дані кошти. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги за їх обґрунтування та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти стягнення з нього вказаних в позовній заяві коштів, які він позичив у позивача на життєві потреби та які не повернув через матеріальні труднощі. Вказав на відсутність будь-яких матеріальних та моральних претензій до позивача. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 20 листопада 2017 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у сумі 30000 грн., які зобов'язувалася повернути частинами до 01 березня 2018 року, тобто між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, про що був записаний пункт 2/1 в трудовому договорі між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, договір складено та підписано сторонами 20.11.2017 року. Станом на день подачі позову відповідач не повернув позивачу кошти в сумі 30000,00 грн., що у відповідності до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, підтверджується оригіналом трудового договору від 20 листопада 2017 року. Даний письмовий договір, а саме пункт 2/1 від 20.11.2017 року, наданий позивачем на підтвердження зобовязань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобовязання; цей договір позики\~сторони уклали відповідно до вимог\~статті 1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналу договору згідно з положенням частини третьої\~статті 545 цього Кодексу\~свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми позики за вказаним пунктом договору. Відповідач визнав факт одержання грошових коштів від позикодавця за вказаним договором, а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обовязки згідно закону України. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Стаття 526 Цивільного Кодексу України\~визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями\~глави 71 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець)\~\~передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч.1\~ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1ст. 207 ЦК України). Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми боргу згідно договору від 20.11.2017 р. в розмірі 30000 грн. Судовий збір розподіляється згідно\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved