Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

21.05.2019 року позивач, який проживає по [ADDRESS] , звернувся з позовною заявою до [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] , з березня 2012 року. Мотивуючи тим, що він є власником вказаного житлового будинку, відповідач зареєстрована в ньому, однак фактично не проживає. Вважає, що відповідач втратила право користування будинком, не знімаючись з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача в будинку порушує його права, та перешкоджає вільно користуватися власністю. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримала 11.06.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Третя особа - [PERSON] письмові пояснення, щодо позову не надав. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 1996 року та довідкою виконавчого комітету Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області №608 від 29.03.2019 року (а.с.5,10). Згідно довідки виконавчого комітету Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області №606 від 28.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично не проживає з березня 2012 року по даний час, що також підтверджується копіями заяв [PERSON] та [PERSON] від 28.03.2019 року (а.с.7,8, 9). [PERSON] є сином позивача, шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 10 лютого 1996 року, було розірвано рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25 березня 2019 року по справі №286/4518/18 (а.с.4,6). Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За ст.317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку, який належить позивачеві, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Оскільки відповідач не проживає у вказаному будинку понад рік, його необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, які підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місце проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved