Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

20 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 55 294,87 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.11.2019 року по день ухвалення судового рішення, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 230,56 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 24 грудня 2007 року по 25 листопада 2019 року він працював на різних посадах у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». Під час його знаходження у трудових відносинах з відповідачем позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 55 294,87 грн., а саме за період з травня 2019 року по листопад 2019 року. Такі дії відповідача є незаконними. 25 листопада 2019 року він був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу № 1555-вк від 25.11.2019 року. Але, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, вважає також, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а також компенсація за невчасно виплачену заробітну плату. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. 04 лютого 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до Довідки № 326 від 27.01.2020 року сума невиплаченої [PERSON] заробітної плати та остаточного розрахунку становить 49 506,00 грн., за червень (залишок 30%) - листопад 2019 року. Також, [PERSON] була нарахована та виплачена сума компенсації заробітної плати в розмірі 152,40 грн., у зв`язку з чим вважає вимоги [PERSON] в цій частині неправомірними та такими, що підлягають відхиленню. Просить не стягувати середній заробіток за час затримки. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що відповідач перебував та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірванням контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, що стало наслідком, серед іншого, затримки виплати заробітної плати з травня 2019 року. У зв`язку з цим відповідач не мав можливості своєчасно сплатити позивачу суму остаточного розрахунку. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги щодо компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 230,56 грн. не підтримує і просить залишити без розгляду. Також зазначив, що станом на 04 лютого 2020 року йому виплачена сума у розмірі 5 789,00 грн. та залишок заборгованості по заробітній платі становить 49 506,00 грн. В іншій частині позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає частково, на суму 49 506,00 грн. В іншій частині позовних вимог просить відмовити та не стягувати середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 24 грудня 2007 року працював у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 7). 25 листопада 2019 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 1555 вк від 25.11.2019 року. Звернувшись до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 55 294,87 грн., зазначивши, що під час звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, починаючи з травня 2019 року відповідач не виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату, заборгованість по якій за період з червня 2019 року по листопад 2019 року становить станом на 27.01.2020 року 49 506,00 грн., що підтверджується довідкою № 326 від 27.01.2020 року, виданою ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив їй нараховану заробітну плату. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з червня 2019 року по листопад 2019 року у розмірі 49 506,00 грн., тобто за вирахуванням тієї суми, яка була виплачена відповідачем позивачу після відкриття провадження у справі, а саме за вирахуванням 5 788,87 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці згідно наданої довідки (а.с. 15), становить: вересень 2019 року - 6500,00 грн., жовтень 2019 року - 6 499,00 грн., що разом складає (6 500,00 грн. + 6 499,00 грн. = 12 999,00 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (21 + 22 = 43 дні) = 302,30 грн. Судом встановлено, що згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 491 від 16.07.2019 року «Про режим роботи на 4 квартал 2019 року» на підприємстві було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (крім 14.10.2019 року) (а.с. 22). Крім того, згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 710 від 29.10.2019 року «Про режим роботи на 1 квартал 2020 року» на підприємстві було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (крім 06.01.2020 року) також було встановлено робочий день у вівторок - 14.01.2020 року (а.с. 19). Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 26.11.2019 року і по день розгляду справи судом, оскільки розрахунок з позивачем на день розгляду справи судом не проведено. Кількість робочих днів згідно встановленого одноденного режиму роботи на підприємстві за період з 26.11.2019 року по 04.02.2020 року складає 10 днів, (а саме: 02.12.2019, 09.12.2019, 16.12.2019, 23.12.2019, 30.12.2019, 13.01.2020, 14.01.2020, 20.01.2020, 27.01.2020, 03.02.2020). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 26.11.2019 року по 04.02.2020 року складає: 10 днів х 302,30 грн. = 3 023,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 023,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial