overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

20 травня 2015 року позивач звернулась до Дніпровського районного суд м. Херсона з позовом, де вказує, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований Антонівською селищною радою Дніпровського району міста Херсона за актовим записом №31 від 18.08.2006 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини з відповідачем припинені. Син проживає зі Позивачем і знаходиться на її утриманні. Подальше збереження сімї Позивач вважає неможливим. Спільного господарства не ведуть. Спору відносно спільного майна та проживання дитини в них не має. Просила розірвати шлюб та залишити їй прізвище «Лісевич». У судове засідання позивач не зявилась, до суду надала заяву, якою заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України\~\~у разі неявки\~\~у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання\~\~за допомогою звукозаписувального технічного запису\~не здійснюється. В матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Як встановлено судом сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Антонівською селищною радою Дніпровського району міста Херсона за актовим записом №31 від 18.08.2006 року, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-КГ №015204. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ №040369. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони спільного господарства не ведуть, фактичних шлюбних відносин не підтримують. Враховуючи той факт, що сторони, спільного господарства не ведуть, фактичних шлюбних відносин не підтримують, суд вважає можливим задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України\~ з відповідача слід стягнути на користь Позивача понесені нею судові витрати у виді судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

20 травня 2015 року позивач звернулась до Комсомольського районного суду м. Херсона з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 11 грудня 2010 року шлюбу, в якому вони мають малолітню дитину сина [PERSON], який народився 06 лютого 2011 року, мотивуючи тим, що сімейні відносини між ними припинені з 2012 року через відсутність взаєморозуміння, довіри, втрати почуття любові. Вважає, що подальшого сумісного проживання і збереження сімї неможливе, тому, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримавїла в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

20 травня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. від заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що з кінця 2011 року по серпень\~2014\~року вона проживала однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу, від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і повністю знаходиться на її утриманні. З серпня 2014 року сімейні відносини з відповідачем остаточно припинені, проживають окремо. Відповідач понад шість місяців не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання. Просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі до досягнення [PERSON] повноліття і вважає, що 700,00 грн. щомісяця буде достатньо для задоволення потреб дитини. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх. Зазначила, що вона не працює та вказала, що відповідач останні три місяці жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання його малолітнього сина у розмірі 500,00 грн. щомісяця. Зазначив, що він офіційно не працює. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з кінця 2011 року по серпень\~2014\~року [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, але підлягають частковому задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182\~СК України, з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина, повинні бути стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

20 травня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 05 жовтня 1994 року у відділі РАГС Костянтинівського міськвиконкому, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. У 2015 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 05 жовтня 1994 року у відділі РАГС Костянтинівського міськвиконкому, актовий запис № 515 (а.с.3). Від спільного проживання сторони неповнолітніх дітей не мають. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. У 2015 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~20 травня 2015 року позивач звернулася до суду з цим позовом\~ та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: с. Українка, вул. Гуменюка, 69 Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказувала, що вона є власником вищевказаного житлового будинку. Відповідач [PERSON] її син, не проживає у її будинку з 2009 році, не приймає участі в його утриманні, але з реєстраційного обліку за цією адресою не знявся та її неодноразові вимоги з цього приводу проігнорував, що змушує її нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, позбавляє її можливості оформити державні субсидії, тому вона, як власник вказаного будинку, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.21), у звязку із чим судом допустив заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності від 03 квітня 2006 року, [PERSON] є власником житлового будинку № 69 по вул. Гуменюка в с.Українка Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 7). Право власності за нею на вказане нерухоме майно було зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с. 8). За даними Українківської сільської ради та даних по будинкової книги, відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за цією адресою, але у будинку позивача не проживає (а.с. 9-13,19). Вказане також підтверджується актом про непроживання від 19.05.2015 року, згідно якого [PERSON] не проживає у [INFO] з 2009 року, а фактично мешкає в цьому ж селі по вул. Леніна, 42 (а.с. 20). Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Проте відповідач не має права власності на вказаний житловий будинок або на його частку, у будинку не проживає більше року, не приймає участі в його утриманні чи сплаті комунальних послуг, проте його реєстрація за цією адресую змушує позивачку нести додаткові витрати зі сплати цих послуг, та перешкоджає їй в отримання державних пільг та субсидії з оплати комунальних послуг, тому вимоги останньої законні та обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

20 травня 2015 року позивач звернулася до суду із позовною заявою та зазначила, що 2 січня 2013 року помер її чоловік, [PERSON]. Діти спадкоємця, [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, подавши заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки. Проте вчасно вона не змогла звернутись до нотаріальної контори, так як проживає в іншій місцевості та не має змоги часто приїжджати за місцем відкриття спадщини. Крім того, вона не знала де знаходяться правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому строк для прийняття спадщини був нею пропущений, в звязку з чим просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачами спадщини не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 02.01.2013 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серія І-БВ № 257068 від 19 травня 2015 року), який був чоловіком [PERSON] (свідоцтво про шлюб I-ФМ № 262910 від 8 травня 1971 року). [PERSON] належить до спадкоємців першої черги, так як є дружиною спадкодавця. Остання, як встановлено під час судового розгляду, на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON]. Позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори та не подала заяву про прийняття спадщини, так як останній не було відомо про наявність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивачка слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини терміном на три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

20 травня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вони з відповідачем 09 лютого 2013 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносити між нею та відповідачем припинені з 2014 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також вказав, що на розірвання шлюбу згодний. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 371633, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 32. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

20 травня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вони з відповідачем 18 грудня 2013 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносити між нею та відповідачем припинені з лютого 2015 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також вказав, що на розірвання шлюбу згоден. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 339578, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 543. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

20 травня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Свої вимоги вона мотивує тим, що відповідач зловживає спиртними напоями, б'є її та дітей, шлюбні відносини не підтримують, мешкають окремо. В шлюбі мають семеро малолітніх дітей. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач, якого належним чином сповістили про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, не повідомив про поважні причини неявки та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів та постановив заочне рішення. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 07 серпня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с.6). Згідно копій свідоцтв про народження, сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с.7-13). Діти в даний час проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Сторони шлюбні відносини не підтримують з вересня 2014 року, проживають окремо, за цей час примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

20 травня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги вона мотивує тим, що відповідач створив з іншою жінкою нову сім'ю без реєстрації шлюбу, тому з 13 березня 2010 року шлюбні відносини вони не підтримують, мешкають окремо. В шлюбі мають малолітнього сина. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач позов визнав. Заслухавши позивачку та відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частина 1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 14 лютого 2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого виконкомом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області (а.с.5). Як видно з копії свідоцтва про народження, сторони є батьками [PERSON], який народився [INFO] (а.с.6). Дитина в даний час проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Сторони шлюбні відносини не підтримують з 13 березня 2010 року, проживають окремо, відповідач створив з іншою жінкою нову сім'ю без реєстрації шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON] .

Outcome: approved