Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] в її інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], в якому, посилаючись на те, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] просили визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування означеною квартирою. В обґрунтування позовних вимог вказують на те, що відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] у вказаному приміщенні не мешкають з 2007 року, особистих їхніх речей в будинку не має. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору міни квартир від 22 листопада 1955 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1208 /а.с. 16/. У відповідності до копії технічного паспорту, виготовленого станом на 13 вересня 1995 року, власниками квартири [ADDRESS] зазначені [PERSON] та [PERSON] /а.с. 13-15/. Даний факт підтверджується певною відміткою в технічному паспорті, що власниками вищезазначеної квартири являються позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 вересня 1995 року за № 89-1 /а.с. 15/. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05 грудня 1995 року, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті /а.с. 6/. Позивач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05 грудня 1995 року по 1998 рік, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті /а.с. 8/. В квартирі за вказаною адресою також зареєстровані [PERSON] - чоловік позивача [PERSON], [PERSON]- син позивача [PERSON] та [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] - відповідач по справі, яка на момент реєстрації в квартирі була дружиною сина позивача. Шлюб між якими розірвано /10,11/. Відповідач та її малолітній син зареєстровані за даною адресою з 24 липня 2006 року, що підтверджується відміткою в паспорті. Як вбачається з акту від 15 січня 2015 року, складеного техніком ЖЕК та підписаний сусідами ([PERSON], [PERSON].), [PERSON] та її малолітній син [PERSON] з грудня 2007 року по даний час фактично не проживає за адресою місця реєстрації /а.с 17/. Даний факт також підтверджується актом від 16 січня 2015 року, складеного інспектором ВАТ «КомЕнерго-Новомосковськ» щодо не проживання відповідача та її дитини за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] з 2007 року /а.с 18/. Отже, позивачі, відповідно до ст.10 ЦПК України, довели за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі [ADDRESS] відповідач та її малолітній син не проживають більше року, а лише зареєстрована в ній. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved