Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

21.01.2020 року Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» в особі лікаря - психіатра [PERSON] звернулось до суду з даною заявою, яка передана до провадження 22.01.2020 року, мотивуючи тим, що гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , 17.01.2020 року о 23 годині 15 хвилин була направлена на госпіталізацію лікарем - психіатром станції екстреної медичної допомоги м. Біла Церква, [PERSON] в КНП БМР «БМЛ №4», де була оглянута черговим лікарем-психіатром [PERSON] , яка після особистого огляду зробила висновок про необхідність госпіталізації у зв`язку з наявністю у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. 17.01.2020 року о 23 годині 15 хвилин [PERSON] була госпіталізована до психіатричного відділення КНП БМР «БМЛ №4», з діагнозом: Шизофренія, параноідна форма, безперервно-прогрендіетичний перебіг, афективно-параноїдний синдром. 20.01.2019 року була оглянута лікарем-психіатром [PERSON]. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку громадянки [PERSON] , які надійшли від її сина-опікуна [PERSON] . На підставі цих відомостей гр. [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП БМР «БМЛ №4» 21.01.2020 року, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію вказаної особи згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що лікування громадянки [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. [PERSON] , як опікун надав згоду на госпіталізацію [PERSON] , а остання такої згоди не надала. Тому, просив винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги КНП БМР «БМЛ №4». В судовому засіданні лікар-психіатр Усенков Валерій Вікторович заяву підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа: опікун гр. [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Заінтересована особа: недієздатна особа, стосовно якої вирішується питання, [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Прокурор Шлапацький О. В . в судовому засіданні зазначив про доведеність обставин, що гр. [PERSON] страждає на тяжке психічне захворювання, не усвідомлює свій стан, що створює небезпеку для неї та оточуючих, тому заяву підтримує. Заслухавши учасників справи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин. Так, з висновку психіатричного обстеження вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , 17.01.2020 року о 23 год. 15 хв. поступила в психіатричне відділення КНП БМР «БМЛ №4» за направленням лікаря екстренної медичної допомоги. Відповідно до висновку комісії від 21.01.2020 року ( а.с. 3), у складі: голови комісії: Надточія І.І., Наумець В.І., Усенкова В.В., встановлено, що хвора страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді шизофренії, виявляє психотичні порушення у вигляді маячних ідей відносин, переоцінки особистості, переслідування, зниження критики до свого стану та поведінки, може вчинити дії, що призведуть до безпосередньої небезпеки для неї, потребує госпіталізації до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2016 року визнана недієздатною та передана під опіку сину [PERSON] (а.с.3,16-17). Із заяви [PERSON] від 21.01.2020 року (а.с. 4), вбачається, що він, як опікун [PERSON] , [INFO] , просить надати його матері лікування та госпіталізувати її, оскільки вона страждає на психічне захворювання, яке на даний час в стадії загострення. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов`язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім`ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім`ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. (Частина п`ята статті 16 із змінами, внесеними згідно із Законом N 901-VIII ( 901-19 ) від 23.12.2015). Згідно ст. 13 даного Закону, особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. (Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 ). Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні № 2-рп/2016 від 01.06.2016 року дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] , [INFO] , до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування, оскільки вона страждає на психічний розлад, може вчинити дії, що призведуть до безпосередньої небезпеки для її здоров`я та оточуючих, в разі ненадання їй психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved