Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

19 січня 2015 року від [PERSON] до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням : визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], який отримала в спадщину після смерті чоловіка [PERSON] Разом з нею в будинку зареєстрований син [PERSON], який тривалий час не проживає за зазначеною адресою. Так, після свого дня народження у червні 2007 року і чергової сварки з батьками, він забрав свої речі і добровільно залишив будинок. Два роки назад позивач зустріла його в м. Київ в районі станції «Лівобережна», але він відмовився навіть розмовляти з нею. Будинок належить їй на праві приватної власності, відповідач не має до нього ніякого відношення, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. Більш як сім років не проживає в ньому без поважних причин. Будь-які особисті речі, майно відповідача в будинку відсутні. В судове засіданні позивач та її представник, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з'явились. Натомість через канцелярію суду подали заяву, якою просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], який отримала в спадщину після смерті чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.12.2013 року (а.с. 4), свідоцтвом про право власності від 26.12.2013 року (а.с. 5) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6). Згідно довідки за № 28 від 16.01.2015 року, виданої виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, разом з [PERSON] в будинку [ADDRESS] зареєстрований її син - [PERSON], 1979 року народження (а.с. 9). Родинні відносини між позивачем та відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 29 травня 2001 року виконкомом Товстолісь-сільської ради Чорнобильського району Київської області (а.с.7). З акту опитування свідків від 12 січня 2015 року вбачається, що [PERSON], 1979 року народження за місцем реєстрації в [ADDRESS] не проживає з 2007 року по даний час (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, що проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав. Із положень ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме : будинком [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності. Судові витрати по даній справі складають сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок (а.с.1), який відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved