Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

21.09.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЮУ АЕС» про стягнення грошової компенсації за недодані дні щорічної відпустки. В обґрунтування позову зазначила, що з березня 1995 року працює охоронцем в загоні відомчої воєнізованої охорони ВП «ЮУ АЕС». На підприємстві діють Правила внутрішнього трудового розпорядку, якими встановлено, що промислово-виробничому персоналу ВП ЮУАЕС надається щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні зі збільшенням за кожні відпрацьовані два роки на два календарних дні, але не більше 28 календарних днів. Вона працювала у складі промислово-виробничого персоналу з 1999 по 2002 рік, а тому їй повинні до щорічної відпустки додатково нараховувати чотири календарних дні. Вважає, що її чергова відпустка повинна складати 32 календарних дні, з яких 24 дні основна відпустка, 4 календарних дні додаткова відпустка за особливий характер праці та 4 календарних дні відпустка за роботу в промислово-виробничому персоналі. З 1999 по 2003 рік їй надавалась щорічна чергова відпустка тривалістю 32 календарних дні, а з 2003 року лише 28 днів. Оскільки з 2003 року недоотримувала по 4 календарних дні чергової відпустки, кількість недоданих днів склала 40 днів. Вважає, що право на додаткову відпустку не обмежено терміном давності, а тому просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за недодані дні відпустки за період з 2002 року по 2016 рік. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив про їх задоволення з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнав позов, підтвердив обставини викладені у запереченні на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову. 04.10.2017 року відповідач надав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що питання про надання позивачці додаткових чотирьох днів відпустки вже вирішувалось судом у справі № 486/1190/14-ц. Рішенням суду від 06.11.2014 року у задоволенні позову було відмовлено. А у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також вказує, що позивач має право та отримує відпустку у кількості 28 календарних днів, у відповідності до вимог діючого законодавства України. А тому вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за недодані 40 днів щорічної оплачуваної відпустки за період з 2002 по 2016 роки вважає необґрунтованими та безпідставними (а.с. 25-27). З письмових матеріалі справи вбачається, що згідно особової карточки [PERSON], з 13.03.1995 року вона працювала в ВОХР ВП ЮУ АЕС на посаді стрілка, а з 01.01.2003 року переведена до непромислового персоналу ВОХР ВП ЮУ АЕС (а.с. 54-55). На підставі наказу №1845-Лс від 29.12.2002 року, який виданий у звязку з наказом по ВП ЮУ АЕС №649 від 22.08.2002 року про переведення персоналу із промислового персоналу в непромисловий персонал, [PERSON] з 01.01.2003 року переведена в непромисловий персонал без зміни найменувань посад, окладів, умов праці, пенсійного списку (а.с. 42-45). Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВП ЮУ АЕС №153 від 10.09.2002 року Про порядок оплати праці персоналу непромислової групи підрозділів ЦВКГіТМ, АТГ, ВОХР, у звязку з п.3 Наказу генерального директора ВП ЮУ АЕС №649 від 22.08.2002 року, вирішили зберегти за персоналом, що переведений в непромислову групу, посадові оклади, місячні тарифні ставки, місячні премії. Визначення тривалості щорічної основної відпустки персоналу з 2003 року здійснювати у відповідності з Законом України «Про відпустки» для непромислового персоналу (а.с. 46). На відповідні звернення, [PERSON] отримувала повідомлення від Департаменту соціальних програм та роботи з громадськими і політичними організаціями НАЕК «Енергоатом» №152-1/07 від 31.01.2003 року, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Територіальної державної інспекції праці в Миколаївській області № В-229-25 від 12.12.2008 року, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Територіальної державної інспекції праці в Миколаївській області № В-2319-25 від 11.11.2010 року (а.с. 11-17). У відповідності до наказів про надання відпустки №246 від 09.01.2008 року, №7294 від 10.06.2009 року, №3740 від 07.04.2010 року, №12407 від 22.08.2013, №7683 від 03.06.2014 року, №6468 від 13.05.2015 року, №12378 від 04.08.2016 року [PERSON] отримувала відпустки у кількості 28 календарних днів, з яких 24 дні основна відпустка та 4 дні додаткова відпустка за особливий характер праці без радіаційної шкідливості (а.с. 47-53). Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про відпустки» передбачено, що промислово-виробничому персоналу вугільної, сланцевої, металургійної, електроенергетичної промисловості, а також зайнятому на відкритих гірничих роботах, на роботах на поверхні шахт, розрізів, кар'єрів і рудників, на будівельно-монтажних роботах у шахтному будівництві, на транспортуванні та збагаченні корисних копалин надається щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні із збільшенням за кожних два відпрацьованих роки на 2 календарних дні, але не більше 28 календарних днів. Щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах, що визначено ст. 8 Закону України «Про відпустки». Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 6, 8 Закону України «Про відпустки», позивачці з 01.01.2003 року, у звязку з переведенням до непромислового персоналу (Наказ №1845-Лс від 29.12.2002), надається щорічна відпустка тривалістю 24 календарних дні та додаткова відпустка за особливий характер роботи 4 календарних дні. При цьому суд звертає увагу позивача, що Закон України «Про відпустки» не передбачає надання додаткової відпустки працівникам непромислового персоналу. 01.07.2014 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЮУ АЕС» про порушення законодавства про працю та законних прав працівника. В судовому засіданні збільшила позовні вимоги та просила визнати незаконними дії відповідача по наданню їй щорічної відпустки за період з 2003 по 2013 роки у кількості 28 календарних днів незаконними та зобовязати надати недодані дні відпустки у кількості 39 календарних днів до кінця 2014 року та в подальшому зобовязати відповідача надавати щорічну відпустку тривалістю 32 календарних дні. 06.11.2014 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області у справі було постановлено судове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову (а.с. 35-36). 04.12.2014 року Апеляційним судом Миколаївської області було частково задоволено апеляцію [PERSON] на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.11.2014 року та постановлено рішення, яким частково задоволена апеляційна скарга. Проте в частині позовних вимог про надання 39 днів невикористаної відпустки та зобовязання відповідача з 2015 року надавати [PERSON] відпустку у кількості 32 днів, вищезазначене рішення місцевого суду залишено без змін (а.с. 38-40). Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка просить стягнути грошову компенсацію за недодані дні щорічної оплачуваної відпустки у кількості 40 календарних днів. У відповідності до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Частиною 3 ст. 61 ЦК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2014 року підтверджено, що [PERSON] не має права на отримання відпустки тривалістю 32 дні, оскільки Законом України «Про відпустки» не передбачено збереження за працівником, якого переведено з промислового персоналу до непромислового, такого ж порядку надання відпусток як і для промислового. В судовому засіданні позивачкою не надано інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому зважаючи на те, що, [PERSON] не має права на отримання додаткової щорічної відпустки, як промислово-виробничому персоналу, то не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошової компенсації за 40 календарних днів такої відпустки за період з 2002 по 2016 роки. На підставі викладеного, позов [PERSON], задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed