Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

20.04.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. 21.04.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного провадження. 20.05.2021 та 08.06.2021 відповідач у судове засідання не з`явився. 08.06.2021 у судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, з наступних підстав. У своїй позовній заяві позивач просила суд розірвати шлюб із відповідачем у зв`язку з тим, що спочатку їх сімейне життя проходило нормально, вони проживали разом, налагоджували сумісний побут та виховували дітей. Однак, за останні роки стосунки між ними вкрай погіршилися, відповідач втратив роботу через карантин в Україні, тому між ними постійно виникають сварки. Станом на сьогодні він не працює, постійно зловживає спиртними напоями, безвідповідально ставиться до виконання свої сімейних обов`язків та самоусунувся від виконання будь-яких обов`язків. Фактично, позивач утримує дитину одна, займається її вихованням та домашнім господарством. Вона неодноразово намагалась владнати їх стосунки, однак всі ці спроби виявились невдалими, відповідач не бажає йти на компроміси щоб зберегти родину. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Статтею 21\~СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами зареєстрований 30 грудня 1994 року відділом рагсу виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №\~466.У сторін від шлюбу народилося двоє дітей, старший з яких є повнолітнім, а неповнолітній [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. \~Одеси, актовий запис № 317, проживає разом з мамою. Судом встановлено, що спору між сторонами щодо проживання неповнолітньої дитини та щодо спільного майна немає, сімейні відносини припинені остаточно. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини, і збереження родини стали неможливими, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, що у відповідності зі ст.\~112\~СК\~України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст.\~115\~СК України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладе, суд на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи положення ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved