Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. 1.1. [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 20 травня 2006 року сторони уклали договір позики, за яким [PERSON] позичив позивачу грошові кошти в розмірі 600000 гривень, а [PERSON] зобов`язалась повернути відповідачу грошові кошти у вказаному розмірі до 1 червня 2015 року. З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання 25 травня 2006 року сторони уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким позивач відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1183 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0326 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в СТ «Старз» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Відповідач зобов`язався не реєструвати вказаний договір в Державному реєстрі правочинів та після повернення позики відчужити земельну ділянку у власність позивача. 1 червня 2015 року [PERSON] повернула відповідачу грошові кошти в розмірі 600000 гривень та дізналась про те, що всупереч домовленості [PERSON] зареєстрував договір купівлі-продажу земельної ділянки в Державному реєстрі правочинів та 8 вересня 2006 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №663109. Крім того, на земельній ділянці розташовувався садовий будинок, який був зведений позивачем. Однак 2 жовтня 2007 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] . У такий спосіб він набув право власності на садовий будинок [ADDRESS] . 1.2. Водночас, договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений з метою приховання іпотечного договору. Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний договір є удаваним. Спірні правовідносини повинні регулюватись Законом України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотека припиняється у разі припинення основного забезпечуваного зобов`язання. У зв`язку з тим, що позика була повернута, правовідносини іпотеки спірної земельної ділянки припинились. Тому [PERSON] просить суд визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 25 травня 2006 року між позивачем та [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію цього договору в Державному реєстрі правочинів; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №663109 від 8 вересня 2006 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 2 жовтня 2007 року; а також визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок [ADDRESS] 2 . Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. 2.1. У судовому засіданні представник позивача Ярошенко Р.В. підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 2.2. [PERSON] визнає позов та не заперечує проти його задоволення. 2.3. Представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Савісько Н.В. категорично заперечує проти задоволення позову та посилається на те, що 16 жовтня 2007 року [PERSON] уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк»» кредитний договір №2706/1007/88-411, за яким АКБ «ТАС-Комерцбанк» надав відповідачу кредит в розмірі 100000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався щомісячно до 16 жовтня 2017 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 11,9% річних. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов`язань відповідач зобов`язався додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. В той же день [PERSON] уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк» іпотечний договір №2706/1007/88-411-z-1, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором відповідач передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,1183 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0567 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в СТ «Старз» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, а також садовий будинок [ADDRESS]. ПАТ «Сведбанк», який був правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», уклав з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договір факторингу №45, за яким ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2706/1007/88-411 від 16 жовтня 2007 року. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 травня 2014 року з відповідача на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» стягнутий борг за кредитним договором в розмірі 2127005 гривень 7 копійок, пеня в розмірі 319082 гривень 91 копійки та витрати на оплату судового збору в розмірі 3219 гривень. [PERSON] є племінницею [PERSON] . Пред`являючи позов, вона має на меті не захист порушеного права, а перешкоджання погашенню боргу за кредитним договором за рахунок вартості іпотечного майна. Такі дії містять ознаки зловживання правом на звернення до суду. Крім того, [PERSON] пред`явила позов після закінчення строку позовної давності. Тому представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Савісько Н.В. просить суд відмовити у задоволенні пред`явленого позову. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 3.1. 25 травня 2006 року [PERSON] , яка на той час мала прізвище « [PERSON] », уклала з відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.10-11 т.1), за яким позивач відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1183 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0326 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в СТ «Старз» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. В той же день вказаний договір був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів. Ця обставина підтверджується копією відповідного витягу №2426057 від 25 травня 2006 року (а.с.13 т.1). 8 вересня 2006 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №663109 (а.с.15-16 т.1, а.с.37 т.2). 3.2. Зі змісту характеристики будинків і споруд, що є складовою технічного паспорту на садовий будинок, оформленого на ім`я відповідача (а.с.17-21 т.1), вбачається, що у 2006 році [PERSON] збудував садовий будинок [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Гнідинської сільської ради №143 від 28 серпня 2007 року (а.с.34 т.2) на ім`я відповідача було оформлено право власності на вказаний садовий будинок. 2 жовтня 2007 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] (а.с.12 т.1). 3.3. 16 жовтня 2007 року [PERSON] уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк»» кредитний договір №2706/1007/88-411 (а.с.101-107 т.1), за яким АКБ «ТАС-Комерцбанк» надав відповідачу кредит в розмірі 100000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався щомісячно до 16 жовтня 2017 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 11,9% річних. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов`язань відповідач зобов`язався додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. 3.4. В той же день [PERSON] уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк» іпотечний договір №2706/1007/88-411-z-1 (а.с.108-110 т.1), за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором відповідач передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,1183 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0567 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в СТ «Старз» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, а також садовий будинок [ADDRESS] . 3.5. 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який був правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», уклав з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договір факторингу №45, за яким ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2706/1007/88-411 від 16 жовтня 2007 року. В той же день ПАТ «Сведбанк» уклав з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, за яким ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги до [PERSON] за іпотечним договором №2706/1007/88-411-z-1 від 16 жовтня 2007 року. 3.6. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 травня 2014 року (а.с.61-65 т.1) з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був стягнутий борг за кредитним договором в розмірі 2127005 гривень 7 копійок, пеня в розмірі 319082 гривень 91 копійки та витрати на оплату судового збору в розмірі 3219 гривень. 3.7. 28 січня 2015 року державний виконавець ВДВС Бориспільського МРУЮ Мариненко О.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №46215733 (а.с.66 т.1) з виконання виконавчого листа №2-1108/12, виданого на підставі вказаного рішення суду. 3.8. 20 липня 2015 року державний виконавець ВДВС Бориспільського МРУЮ Мариненко О.В. склав акт опису й арешту (а.с.67 т.1), на підставі якого він наклав арешт на земельну ділянку площею 0,1183 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0567 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в СТ «Старз» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, та садовий будинок [ADDRESS] . 3.9. Спірні правовідносини регулюються главою 3 «Захист цивільних прав та інтересів», главою 16 «Правочини», главою 19 «Позовна давність» та главою 29 «Захист права власності» ЦК України. 4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. 4.1. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. 4.2. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (ст.235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. 4.3. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 4.4. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. 4.5. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються зловживання правом в будь-яких формах. 4.6. Згідно з ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 цього Кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 4.7. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 4.8. Згідно з ч.4, ч.5 ст.267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 4.9. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. б. норми процесуального права. 4.10. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4.11. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 4.12. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 4.13. Згідно з ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. Зі змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.10-11 т.1) вбачається, що він був посвідчений 25 травня 2006 року державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Кукіною А.О. В той же день державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори Кукіна А.О. зареєструвала оспорюваний договір в Державному реєстрі правочинів. Ця обставина підтверджується відповідним витягом №2426057 від 25 травня 2006 року (а.с.13 т.1). Крім того, на другому аркуші договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.11 т.1) міститься штамп Гнідинської сільської ради про реєстрацію оспорюваного договору 25 травня 2006 року, тобто в день його укладення. 5.2. Аналіз вказаних обставин переконливо свідчить про те, що, укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки, у [PERSON] був умисел, спрямований виключно на придбання спірної земельної ділянки, а не на укладення іпотечного договору з метою забезпечення належного виконання договору позики. Намір відповідача придбати спірну земельну ділянку підтверджується навіть тим, що він оформив за собою право власності на садовий будинок, зведений на цій земельній ділянці, та передав ці об`єкти нерухомого майна в іпотеку. Вказані обставини виключають можливість визнання оспорюваного договору удаваним, оскільки удаваність правочину зумовлюється умислом лише обох сторін. 5.3. Дійсно, в матеріалах цивільної справи міститься копія договору позики (а.с.22-23 т.1), з якого вбачається, що [PERSON] позичив позивачу грошові кошти в розмірі 600000 гривень, а [PERSON] зобов`язалась повернути вказані грошові кошти до 1 червня 2015 року. Крім того, з копій двох розписок (а.с.24, 25 т.1) вбачається, що позивач отримав грошові кошти в розмірі 600000 гривень, а [PERSON] отримав спірну земельну ділянку в якості забезпечення договору позики та зобов`язався не реєструвати договір купівлі-продажу земельної ділянки. З копії іншої розписки (а.с.26 т.1) вбачається, що 1 червня 2015 року [PERSON] повернула відповідачу грошові кошти в розмірі 600000 гривень. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також повідомили про те, що [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 600000 гривень. 5.4. Однак достовірність розписки (а.с.25 т.1), згідно з якою відповідач отримав земельну ділянку в якості забезпечення договору позики та зобов`язався не реєструвати договір купівлі-продажу земельної ділянки, спростовується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.10-11 т.1) та копією витягу №2426057 від 25 травня 2006 року (а.с.13 т.1), з яких вбачається, що оспорюваний договір був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів та в Гнідинській сільській раді в день його укладення. Крім того, обставини щодо укладення сторонами договору позики, отримання [PERSON] грошових коштів в розмірі 600000 гривень та повернення їх відповідачу взагалі не стосуються предмета доказування. Тому копія договору позики (а.с.22-23 т.1), копії розписок (а.с.24, 26 т.1), а також показання свідків [PERSON] та [PERSON] не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. Зокрема, вказані свідки повідомили про те, що їм навіть не відомі умови договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки вони взагалі не були присутні при його укладенні. 5.5. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання удаваним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 25 травня 2006 року між позивачем та [PERSON] , а також для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №663109 від 8 вересня 2006 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 2 жовтня 2007 року відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог [PERSON] належить відмовити. 5.6. [PERSON] не є власницею садового будинку [ADDRESS] . За правилом ст.392 ЦК України позивач не має права вимагати визнання за ним права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] слід відмовити також. 5.7. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] є племінницею [PERSON] . Ця обставина також підтверджується копією довідки ТОВ «ЖЕК-108» №149 від 26 вересня 2007 року (а.с.30 т.1). Зі штампу, розміщеному на першій сторінці позову (а.с.2 т.1), вбачається, що [PERSON] звернулась до суду з позовом лише після того, як рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 травня 2014 року (а.с.61-65 т.1) з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був стягнути борг за кредитним договором, а також було звернуто стягнення на спірний садовий будинок та земельну ділянку. Ці обставини переконливо свідчать про те, що, пред`являючи позов, [PERSON] має на меті не захист порушеного права, а перешкоджання погашенню боргу за кредитним договором за рахунок вартості іпотечного майна. Безумовно, такі дії позивача містять ознаки зловживання правом, що згідно з ч.2 ст.16 ЦК України є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. 5.8. Крім того, про відчуження земельної ділянки та реєстрацію договору купівлі-продажу цього об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі правочинів [PERSON] знала ще 25 травня 2006 року, коли перебувала в приміщенні Бориспільської районної державної нотаріальної контори. Вона пред`явила позов лише 14 липня 2015 року, тобто через 9 років. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] звернулась до суду вже після закінчення трирічного строку позовної давності. Обставини, які перешкодили позивачу вчасно пред`явити позов, не встановлені. Тому підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності відсутні. Однак у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог. В такому випадку наслідки спливу строку позовної давності не застосовуються. 6. Розподіл судових витрат. 6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.2. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 3654 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією №15 від 14 липня 2015 року (а.с.1 т.1). У задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено в повному обсязі. 6.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування [PERSON] витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed