Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

20.05.2015 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачі є мешканцями кв. №3 в буд. 4 по пр.-ту Гагаріна в м. Києві. У 1985 році позивачка [PERSON] зареєструвала у квартирі відповідачку [PERSON], яка на той час була дружиною її сина - позивача [PERSON] Після народження синів позивача [PERSON] відповідачів [PERSON] і [PERSON], позивачка [PERSON] зареєструвала у квартирі також і вказаних відповідачів, які є її онуками. Квартира була закріплена для проживання за позивачкою [PERSON] з членами її сімї. Оскільки відповідачі не сплачують комунальні послуги, які нараховуються по кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а відповідачка [PERSON] за місцем реєстрації після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] не проживає, позивачка [PERSON] звернулась до відповідачів з проханням звільнити належну позивачам житлову площу та добровільно знятись з реєстрації, на що останні відповіли, що нехай самі позивачі займаються цим питанням. Посилаючись на положення ст. 160 ЖК УРСР, ст. 816 ЦК України позивачі зазначають, що діями відповідачів порушено право позивачів на користування помешканням в частині користування та розпорядження житловою площею. За твердженням позивачів, відповідачка [PERSON] не проживає за місцем реєстрації впродовж трьох років та не являється членом сімї позивачів. Права власності в квартирі, в якій зареєстровані, відповідачі не мають, участі в поточному ремонті не приймають, добровільно знятися з реєстрації не бажають. Підстав, передбачених п.п. 1-7 ст. 71 ЖК УРСР для відмови у виселенні відповідачки [PERSON] немає. Посилаючись на положення ст.ст. 107, 109 ЖК УРСР, ст. 3 СК України, ст.ст. 16, 815 ЦК України позивачі зазначають, що реєстрація відповідачів у квартирі порушує право позивачів на користування та розпорядження нею, тому на думку позивачів, останні мають законне право вимагати виселення відповідачів з житлової площі, яку вони займають. За змістом позовних вимог, позивачі просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №3 в буд. 4 по пр.-ту. Гагаріна в м. Києві та зняти відповідачів з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач [PERSON], який одночасно є представником позивача [PERSON], підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідачі не сплачують за житлово-комунальні послуги та постійно виникають скандали. Відповідачка [PERSON] не дає матері позивача [PERSON] спокійно жити, обливає останню холодною водою та бє. Позивач зазначає, що відповідачі проживають у квартирі, однак не сплачують кошти за її утримання. З питанням про розділення особового рахунку до суду не звертались, оскільки на думку позивача, відповідачі не мають права проживання у квартирі. Позивач вказує, що в усному порядку звертався до відповідачки [PERSON] з питанням про сплату житлово-комунальних послуг і остання, хоча і живе в квартирі, однак житлово-комунальних послуг не сплачує, а позивач витрачає десятки тисяч для утримання помешкання. За твердженням позивача, відповідач [PERSON] нещодавно знову вдарила його матір і він був змушений викликати швидку допомогу. Відповідачка [PERSON] та сина не можуть жити разом з матірю позивача [PERSON] В судовому засіданні, в якому позивача [PERSON] була присутня особисто, вона підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просила позов задовольнити і додатково пояснила суду, що вона не може жити з відповідачкою [PERSON], остання не пускає її до ванної кімнати, три з половиною роки знущається з позивачки, псує їжу в каструлях та бє її. Позивачка вказує, що [PERSON] викрадає її речі, в кухні нічого залишити не можна, оскільки [PERSON] все забирає, а всі заяви [PERSON] до міліції є брехнею. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що вона 33 роки проживає у квартирі, робила там ремонт і іншого житла вона не має. За твердженням відповідачки, саме [PERSON] бє її і палкою, і віником, а саме відповідачка нікого не бє і лише страждає від дій позивачів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що він з самого народження проживає у квартирі, нікуди ніколи не виїжджав, а кошти на оплату житлово-комунальних послуг він передає своїй матері [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи, та додатково пояснив суду, що відсутні підстави для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки відповідачі постійно проживають у квартирі, про що зазначили і самі позивачі в процесі судового розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] управління державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності його представника. Представник третьої особи КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява третьої особи про розгляд справи за відсутності її представника. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведені положення, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. Судом встановлено, що за змістом довідки форми 3 від 17.06.2015 року №1950 у кв. №3 в буд. 4 по пр.-ту. Гагаріна в м. Києві, яка є неприватизованою та особовий рахунок по якій відкрито на [PERSON], зареєстровано пять осіб: [PERSON] з 1958 року; [PERSON] з 1986 року; [PERSON] з 1992 року; [PERSON] з 1981 року; [PERSON] з 1986 року. Шлюб між відповідачкою [PERSON] та позивачем [PERSON] розірвано в листопаді 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі понад строки встановлені законом не проживають у квартирі, сторона позивача не надала, а матеріали справи та надані стороною відповідачів докази свідчать про проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні. При цьому, в судовому засіданні позивачі визнали, що відповідачі в квартирі дійсно проживають, а підставами для звернення до суду з відповідним позовом є насамперед напружені відносини, що склались між мешканцями та відсутність сплати відповідачами житлово-комунальних послуг. Однак, такі обставини не можуть бути підставами для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. За змістом ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] не припиняє її права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є рідними синами позивача [PERSON] та відповідно рідними онуками [PERSON], про що зазначено в позовній заяві та не заперечувалось сторонами, вказані особи є членами сімї позивачки [PERSON] як власниці особового рахунку по спірній квартирі в розумінні положень ст. 64 ЖК УРСР. При цьому, навіть якщо позивачі з якихось причин більше не вважають відповідачів [PERSON] та [PERSON] членами своєї сімї, припинення сімейних відносин з наймачем, не позбавляє відповідачів права користування займаним приміщенням. За наведених обставин, будь-яких законних підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, судом не встановлено. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. При цьому, підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в даному випадку відсутні. Оскільки вимоги про зняття відповідачів в реєстраційного обліку є похідними від вирішення питання про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд звертає агу позивачів на те, що в цілому вимоги про зняття з реєстрації не відповідають вказаному вище закону, адже здійснення зняття з реєстрації місця проживання проводиться на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed