Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

21 липня 2015 року, представник заявниці [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю, звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд обмежити цивільну дієздатність [PERSON] у праві самостійного розпорядження належним йому майном та призначити [PERSON] піклувальником над [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом дитинства ІІ групи з діагнозом «помірна розумова відсталість», перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра Овідіопольської райполіклініки і впродовж останнього часу підтримує стосунки з різними жінками та чоловіками, які ведуть аморальний образ життя, схиляючи його до різних протиправних дій, в той час як за [PERSON] зареєстрована частина спільного майна з заявницею (його сестрою), а тому у заявниці виникають занепокоєння, що [PERSON] може стати обєктом нападків шахраїв та інших кримінальних елементів, які можуть використати його психічний стан здоров`я та заволодіти частиною його майна. В судовому засіданні заявниця та її представник повністю підтримали свою заяву. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, зі слів заявниці (його рідної сестри) [PERSON], останній, за станом свого здоров`я немає можливості і не бажає приймати участь в судовому провадженні та не цікавиться вказаної заявою, а тому, остання не забезпечили його присутність в судовому засіданні, у звязку з чим, суд, на підставі ч. 1 ст. 240 ЦПК України здійснює розгляд справи за відсутності [PERSON] Представник органу опіки та піклування Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, але надіслав на адресу суду клопотання, в якому не заперечував проти задоволення заяви та просив суд слухати справу за його відсутності (а.с. 29). Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Пунктом 1 частини 2 статті 234 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно приписів ст. 238 ЦПК України у заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи повинні бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, поставила себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище. Статтею 36 ЦК України передбачено, що суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється ЦПК України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ст. 37 ЦК України - над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини. Правочини щодо розпорядження майном та інші правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника. Відмова піклувальника дати згоду на вчинення правочинів, що виходять за межі дрібних побутових, може бути оскаржена особою, цивільна дієздатність якої обмежена, до органу опіки та піклування або суду. У відповідності до ст.ст. 55,58,60,62 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом свого здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обовязки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування та над фізичними особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно із ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно із осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обовязки опікуна чи піклувальника. Згідно ч. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 28.03.1972 р. «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» - від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. В справах про визнання громадян обмежено дієздатними такими даними можуть бути акти міліції і громадських організацій, рішення товариських судів та інші докази, які підтверджують факти зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також, що громадянин ставить себе і свою сім`ю в тяжке матеріальне становище. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є інвалідом дитинства ІІ групи, непрацездатним, що підтверджується довідкою МСЕК № 026201 від 30.10.1989 р. виданого безстроково та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра Овідіопольської районної поліклініки з діагнозом «помірна розумова відсталість» є інвалідом ІІ групи за психічним захворюванням (а.с. 18-20). Заявниця є рідною сестрою хворого [PERSON], з яким вони разом проживають за адресою : [INFO]. Заявниця у своїй заяві посилається на рішення виконкому Великодолинської с/р № 319 від 29.08.2006 р., яким її було призначено піклувальником над інвалідом дитинства ІІ групи [PERSON] та визначено місце проживання останнього з нею за вищевказаною адресою (а.с. 11). Як встановив суд і це підтвердила заявниця, вищевказане рішення виконкому було винесено самостійно виконкомом Великодолинської с/р без відповідного рішення суду про призначення її піклувальником. Як стверджує заявниця, впродовж останнього року, її брат [PERSON] нібито підтримує стосунки з різними жінками та чоловіками, які ведуть аморальний спосіб життя, схиляючи його до різних протиправних дій, в той час, як за [PERSON] зареєстрована частина спільного майна з нею. У звязку з чим, як стверджує заявниця, у неї та у членів її сім`ї виникли занепокоєння з приводу того, що [PERSON] може стати обєктом нападків шахраїв та інших кримінальних елементів, які можуть використати його психічний стан здоров`я та заволодіти частиною майна, яка за ним зареєстрована. Однак, в порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, заявницею не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вищевказаних безпідставних тверджень щодо підтримання [PERSON] будь-яких стосунків з нібито кримінальними елементами (чоловіками та жінками, які ведуть аморальний спосіб життя), і які начебто схиляють останнього до різних протиправних дій. Також, заявницею не було надано суду жодних підтверджуючих документальних доказів права спільної часткової власності її брата [PERSON], якому вона просить обмежити цивільну дієздатність на будь-яке нерухоме чи рухоме майно. В порушення вимог ст. 238 ЦПК України, заявниця жодним чином не довела суду про обставини, які істотно впливають на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, або обставини, що підтверджують його дії, внаслідок яких він зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, чи поставив себе чи свою сім'ю, а зокрема заявницю у скрутне матеріальне становище, або акти міліції, які б підтверджували б неправомірну поведінку [PERSON] чи його звязки з «кримінальними особами». Заявниця, в порушення вимог ст. 241 ЦПК України, не надала суду відповідне подання органу опіки Великодолинської с/р (виконкому) про необхідність обмеження цивільної дієздатності [PERSON] і призначення її піклувальником (опікуном) над своїм братом. Крім того, заявницею не було надано достатніх даних про стійкий психічний розлад здоров`я [PERSON] для призначення судово-психіатричної експертизи, і таке питання ні заявницею, ні її представником перед судом не ставилося. У звязку з вищевикладеним, а також враховуючи, що заявниця заперечувала проти участі у судовому розгляді даної справи свого брата [PERSON], пославшись на його небажання приймати участь в засіданнях, суд дійшов висновку про надуманість і голослівність заявниці щодо вищевказаних тверджень про стосунки її брата з особами, які ведуть аморальний спосіб життя та її нібито побоювання щодо неправомірного відчуження частини документально непідтвердженого майна [PERSON] на користь третіх осіб, а тому на думку суду, заява є необґрунтованою та безпідставною, в задоволенні якої слід відмовити.

Outcome: dismissed