Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

20.07.2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визначити, що частка у житловому приміщенні розташованому за адресою [ADDRESS] , яка залишилася як спадок після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] становить 1/2 частину даного житлового приміщення набутого у спільну сумісну власність на підставі Договору купівлі-продажу від 09.12.2013 року, серія та номер: 2598, зареєстрованого в реєстрі за номером №35646674244 приватним нотаріусом Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області, Мишко М.А. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від 22.04.1983 року, придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала їй та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності без визначення часток власності на підставі Договору Куплі-Продажу нерумого майна від 09.12.2013 року, серія та номер: 2598, зареєстрованого реєстрі за номером №35646674244, приватним нотаріусом Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області, Мишко М.А. [INFO] помер її чоловік та батько її дітей [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 грудня 2019 року, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину однокімнатної квартири загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вона, [PERSON] , звернулася до Славутицької міської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва права власності на 1/2 частину нерухомого майна після смерті [INFO] , її чоловіка [PERSON] , яке було оформлено в період шлюбу на її ім`я. Нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво права власності на 1/2 частину належного їй майна, оскільки частки/долі кожного із співвласників під час придбання даної квартири у спільну сумісну власність нерухомого майна за договором Куплі-Продажу нерумого майна від від 09.12.2013 року, серія та номер: 2598, зареєстрованого реєстрі за номером №35646674244 приватним нотаріусом Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області Мишко М.А., були не визначені. У зв`язку з чим 13.01.2021 року Державним нотаріусом Славутицької міської нотаріальної контори була винесена постанова № 10/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право власності. За таких обставин для визначення з померлим [PERSON] , часток права власності на вказану квартиру, яку вони придбали на праві сумісної власності, вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. У підготовче засідання позивач не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутністю з підтримкою позовних вимог і розглядом даного питання у підготовчому засіданні. Відповідачі подали до суду письмові заяви про проведення підготовчого засідання без їх участі, позовні вимоги визнали, просили прийняти рішення по суті у підготовчому засіданні та задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно Жигулівським управлінням ЗАГСу Самарської області Російської Федерації, [PERSON] та [PERSON] уклали 22 квітня 1983 року шлюб, про що було складено запис акту про укладення шлюбу № 123. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Під час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , батьком яких є [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи. Згідно Договору куплі-продажу нерумого майна від 09.12.2013 року, серія та номер: 2598, зареєстрованого реєстрі за №35646674244 приватним нотаріусом Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області Мишко М.А., [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 грудня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого знаходиться в матеріалах справи. 13.01.2021 року Державним нотаріусом Славутицької міської нотаріальної контори була винесена постанова №10/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право власності, так як не визначені частки. Оформити належним чином спадщину позивач не має можливості, оскільки під час набуття жилого приміщення у приватну власність за Договором купівлі-продажу [PERSON] , не був зазначений у правовстановлюючому документі як співвласник квартири і, відповідно, у договорі не було визначено розмір часток кожного з подружжя як співвласників цього майна. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як зазначено у ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. З ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено у ч. 2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилом ч.1 ст. 61 цього Кодексу, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як вбачається з ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визначити, що розмір частки у жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] яка залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , складає 1/2 частку даного жилого приміщення, набутого [PERSON] під час шлюбу на підставі Договору купівлі - продажу, нерумого майна від 09.12.2013 року, серія та номер: 2598, зареєстрованого реєстрі за номером №35646674244, посвідченого приватним нотаріусом Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області Мишко М.А. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 908 гривень. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали заяви про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454 гривні. Позивач [PERSON] , в надісланій до суду заяві просила не стягувати з відповідачів на її користь судові витрати по оплаті судового збору. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідачів на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved