Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

21 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить у порядку спадкування визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] помер [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинської Тетяни Віталіївни із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а 07 вересня 2017 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 375/02-31 від 07 вересня 2017 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності за спадкодавцем на вказану квартиру, що унеможливлює оформлення права на спадщину. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позивач позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судове засідання подала клопотання про розгляд справи без її участі, вказавши, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинська Т.В. у судове засідання не з'явилася, надіслала клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя, а саме 11 серпня 2016 року [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповів [PERSON] (а/с 6). У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинської Тетяни Віталіївни із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а 07 вересня 2017 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 375/02-31 від 07 вересня 2017 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності за спадкодавцем на вказану квартиру (а/с 9). При цьому, при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом встановлено, що квартира, яка є спадковим майном, була передана у приватну власність [PERSON] та [PERSON], в порядку реалізації права на безоплатну приватизацію. Право власності на квартиру підлягало обов'язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації, проте останні не зареєстрували його в установленому порядку. Крім того, після смерті [PERSON] (померла [INFO]), спадкова справа до належного їй майна не заводилася, свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно не видавалось. Єдиним спадкоємцем [PERSON], який на час відкриття спадщини постійно проживав з нею, а отже, на підставі положень ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, вважається таким, що прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, є її чоловік - [PERSON]. З довідок № 456/п та № 457/п Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради, що наявні в матеріалах спадкової справи, вбачається, що в квартирі з 24 листопада 1970 року була зареєстрована до дня смерті дружина заповідача - [PERSON] та з 01.12.1970 в цій квартирі був зареєстрований [PERSON] після смерті дружини один. Згідно вказаних довідок Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради інших осіб в даній квартирі не було зареєстровано. Згідно інформації приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Крайчинської Тетяни Віталіївни спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] заведена за заявою [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, вимоги позивача є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved