Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

21 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в період з 1999 по 2001 роки перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають повнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. На даний час остання навчається на контрактній основі на медичному факультеті Сумського державного університету на денній формі навчання та потребує коштів на навчання, проїзд, одяг, харчування. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до закінчення дитиною навчання чи досягнення двадцяти трьох років, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. Заочним рішенням Білопільського районного суду від 13 лютого 2018 року позов [PERSON] задоволено (а. с. 34-36). 14 березня 2018 року до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд зазначеного вище рішення, яка ухвалою від 15 березня 2018 року була залишена без руху у звязку з несплатою заявником судового збору (а. с. 41-42, 52). Ухвалою від 10 квітня 2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення призначено до судового розгляду, а ухвалою від 24 квітня 2018 року задоволено, заочне рішення Білопільського районного суду від 13 лютого 2018 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 59, 67-68). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Представник останнього відповідно до ордеру адвокат [PERSON] позов не визнав. Суду зазначив, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, так як на даний час ніде не працює та має на утриманні неповнолітню дитину від другого шлюбу, яка на платній основі навчається у Глухівській загальноосвітній школі-інтернаті ім. І. М. Жужоми. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 71). Заслухавши позивача та представника відповідача, повно, всебічно і обєктивно та безпосередньо дослідивши докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] (а. с. 18-19). Остання є інвалідом з дитинства другої групи з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА №913883 від 30 січня 2018 року (а. с. 75). Згідно з матеріалами справи [PERSON] є студенткою першого курсу медичного факультету Сумського державного університету, денної форми навчання за контрактом. Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2022 року. Остання зареєстрована у [INFO] разом із матірю - [PERSON], вітчимом - [PERSON] та малолітнім братом - [PERSON], [INFO] (а. с. 23-24). Відповідно до банківської квитанції від 07 серпня 2018 року позивач [PERSON] сплатила на рахунок Сумського державного університету 24 800 грн. за навчання доньки, [PERSON] у 2017-2018 навчальних роках (а. с. 77). З договору про надання освітньої послуги з підготовки фахівця з вищою освітою №143 від 14 серпня 2017 року вбачається, що загальна вартість навчання [PERSON] у Сумському державному університеті протягом 2017-2022 складає 151 000 грн., у тому числі за періодами навчання: 2017/2018 24 800 грн., 2018/2018 26 500 грн., 2019/2020 29 400 грн., 2020/2021 32 800 грн. та 2021/2022 37 600 грн. За умовами договору, університет має право змінювати розмір плати за навчання не більше одного разу на рік і не більш як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік (а. с. 76). Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] є приватними підприємцями та за минулий рік прозвітували про отримані доходи у розмірі 325 759 грн. та 620 000 грн. відповідно (а. с. 78-82). У свою чергу сума отриманого відповідачем [PERSON] доходу за роботу охоронником 1 р. у ТОВ «УКРПРОМФІНАНС-БЕЗПЕКА ЛТД» за 2017 рік склала 33 067 грн. 69 коп. (а. с. 49). Відповідно до запису у трудовій книжці відповідача, останній звільнений із роботи за власним бажанням з 01 травня 2018 року та на даний час ніде не працює (а. с. 83). До складу сімї [PERSON] входять дружина [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO] (а. с. 47). Остання є ученицею 2 класу Глухівської загальноосвітньої школи-інтернату ім. І. М. Жужоми. За її утримання в інтернатному закладі за період із вересня 2017 року по січень 2018 року сплачено 1 344 грн. 41 коп. (а. с. 48). Дружина відповідача працює лаборантом у Глухівській ЦРЛ та за 2017 рік отримала дохід у розмірі 20 412 грн. 87 коп. (а. с. 84-85). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. У ч. 1 та ч. 2 ст. 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При вирішенні спору та визначенні розміру аліментів суд враховує, що повнолітня донька відповідача, [PERSON], яка до того ж є інвалідом другої групи з дитинства з ураження опорно-рухового апарату, здобуває освіту на платній основі, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги та фактично перебуває на утриманні матері, рівень доходів як позивача так і відповідача та їх рівні обовязки щодо надання матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання, а також те, що на утримані кожного із сторін перебуває неповнолітня дитина. При цьому суд зазначає, що обовязок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатись після досягнення повноліття незалежно від форми навчання покладається на обох із батьків. У даному випадку відповідач фактично переклав свій обовязок піклуватись та матеріально забезпечувати її виключно на позивача, що є порушенням норм чинного сімейного законодавства України. Суд також враховує, що відповідач має задовільний стан здоровя, є працездатною особою, будь-які обєктивні та поважні причини, які б перешкоджали йому працевлаштуватись відсутні, а доказів протилежного суду не надано. Сам по собі факт не працевлаштування та відсутності доходів не є причиною звільнення відповідача від обовязку утримувати повнолітню доньку на період навчання, яка потребує такої допомоги. Заперечення представника відповідача про те, що на утриманні у [PERSON] перебуває неповнолітньої дитини від другого шлюбу також не є підставою для звільнення останнього від обовязку сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Виходячи з наведеного, враховуючи майновий стан відповідача, перебування на його утриманні малолітньої дитини, вважає, що є правові підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2022 року, починаючи стягнення з 21 грудня 2017 року. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial