Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

19 січня 2017 р. до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], за участі третьої особи Камянка-Бузької державної нотаріальної контори, в якому просить визнати недійсним договір дарування гаражу, укладений 10 червня 2005 року між нею та [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на підставі договору дарування від 10 червня 2005 року вона подарувала своєму онукові [PERSON], який на той час був неповнолітнім, цегляний гараж № 3, що знаходиться в м. Камянка-Бузька, вул. С.Бандери, будинок № 10. Укладаючи спірний договір вона не мала наміру передавати у власність гараж відповідачу, вважаючи, що такий має належати йому після її смерті. Оскільки відповідач ніколи не користувався подарованим майном, таке перебуває у її користуванні та утриманні, вважає, що договір дарування є фіктивним, так як не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивачка, укладаючи спірний договір думала, що відповідач буде користуватись подарованим гаражем, але він проживає в м. Стрий, гараж не використовує. Вважає, що гараж обтяжує відповідача, так як він є військовослужбовцем і зобовязаний декларувати своє майно. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що відповідач є її сином і на на момент укладення спірного договору він був неповнолітнім. Вона діючи в його інтересах та даючи згоду на укладення договору дарування на той час не думала, що можуть виникнути якість непорозуміння щодо гаража. Зазначила, що в даний час син є військовослужбовцем та проживає в м. Стрий, де перебуває на квартирному обліку, має намір отримати квартиру і гараж. Не заперечила, що він не користується подарованим йому гаражем, а такий використовує її мати, а позивач у справі [PERSON] Представник третьої особи Камянка-Бузької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, причини неявки по повідомив. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 10 червня 2005 року між [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], що діє за згодою матері [PERSON] укладено договір дарування, згідно з умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] цегляний гараж № 3, що знаходиться в м. Камянка-Бузька, вул. С.Бандери, будинок № 10. Договір посвідчений державним нотаріусом Камянка-Бузької державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 1204 (а.с.4). Державна реєстрація права власності [PERSON] на вказаний гараж проведена 10.06.2005 року за реєстраційним номером 648016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.5 зворотній бік). Звертаючись до суду з даним позовом позивач як на підставу заявлених вимог вказує на фіктивність спірного правочину, тобто вчиненого без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з частиною 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що є однією з вимог, щодо чинності правочину. У відповідності до положення статті 234 ЦК України фіктивний правочин це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Як встановлено судом, укладаючи спірний договір дарування сторони досягли згоди відносно усіх істотних умов договору, після укладення договору сторонами були виконані його умови, а саме, позивач передала, а відповідач прийняв дарунок, після чого було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як зазначив представник позивача під час укладення договору дарування позивач вважала, що відповідач буде користуватись дарунком, а отже її дії були свідомі, а волевиявлення відповідало внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором. Крім того, проживання відповідача в іншому місті та те, що у звязку з цим він не користується належним йому гаражем, як і та обставина, що наявність нерухомого майна (гаража) обтяжує його матеріальний стан як військовослужбовця, який декларує своє майно, чи те, що позивач користується та утримує гараж, не повязуються з підставами, визначеними законом для визнання недійсним спірного договору як фіктивного. Відтак, беручи до уваги, що позивачем не доведено, що під час укладення спірного договору його сторони не мали наміру створити обумовлені договором правові наслідки як підстави фіктивності такого правочину, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Суд також відзначає, що хоча представник відповідача і визнала позов, проте таке визнання суперечить закону, а тому не може бути прийняте судом.

Outcome: dismissed