Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

21 липня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) І.М. про стягнення аліментів на його утримання в розмірі по 500 грн. щомісячно довічно, починаючи з дня подачі заяви. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 19 січня 1983 року по 11 листопада 2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу з якою в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. З 12 січня 2012 року він є пенсіонером по інвалідності І групи загального захворювання, інвалідність встановлена довічно. Його єдиним доходом є пенсія по інвалідності близько 2500 грн., яку він повністю витрачає на харчування, придбання ліків та сплату комунальних послуг, а інших джерел доходу не має. Його дочка, відповідач по справі, працює в м.Києві та має регулярні доходи. Вважає, що за станом свого матеріального становища дочка має змогу сплачувати на його утримання аліменти, оскільки у свій час він сплачував аліменти на утримання останньої. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, зазначених в заяві, підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, надавши суду письмове заперечення. Крім того, пояснила, що батько залишив її з матірю ще в 1997 році, на даний час вона із сімєю проживає в м.Києві, однак ні вона, ні її чоловік офіційно не працевлаштовані, на їхньому утриманні перебуває малолітня дочка, а тому значні кошти сімї, які інколи надходять від її матері та матері її чоловіка, в більшості витрачаються на утримання та виховання дитини, сплату комунальних послуг та придбання продуктів харчування. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) І.М. Позивач [PERSON] проживає в житловому будинку по вул.Підгоранській, 35 смт.Білогіря з іншими співмешканцями, а саме [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Білогірської селищної ради Хмельницької області від 12 липня 2016 року № 2430. При цьому, встановлено, що позивач є інвалідом І групи загального захворювання, отримує пенсію, розмір якої станом на липень 2016 року становить 2505,49 грн., що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 792272 та довідкою Білогірського обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 21 липня 2016 року № 842. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син, зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За змістом ст. 205 цього ж кодексу, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право у батьків виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби в матеріальній допомозі. Необхідність матеріальної допомоги визначається в залежності від отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявності майна, що може приносити дохід, тощо. При цьому, сам по собі факт непрацездатності не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги, а стан непрацездатності має супроводжуватись необхідністю в матеріальній допомозі і свідченням такої потреби є отримання позивачем доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 травня 2016 року складає 1130 грн. Отже, розмір пенсії, яку отримує позивач є більшим від прожиткового мінімуму, який встановлено державою, і останнім не надано належних доказів на підтвердження того, що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування та проживання. При цьому, той факт, що позивач не працює в звязку з встановленням йому І групи інвалідності, саме по собі ще не свідчить про його потребу в матеріальній допомозі зі сторони відповідача. До того ж, із довідки Білогірської селищної ради Хмельницької області від 12 вересня 2016 року № 3150, записів трудової книжки БТ-1 № 9441770 та свідоцтва про народження серії 1-БК № 099469 вбачається, що відповідач [PERSON] з 30 березня 2012 року не працевлаштована, на її утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON], [INFO], а відтак не спроможна матеріально утримувати батька. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема потребу в отриманні матеріальної допомоги від своєї дочки, яка до того ж не спроможна матеріально утримувати батька, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У відповідності до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed