Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

21 листопада 2019 року [PERSON] , звернулась з позовом до [PERSON] , про поділ спільно нажитого майна подружжя. Позов мотивує тим, що під час перебування у шлюбі 29 січня 2014 року вони з відповідачем придбали квартиру у [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу покупцем зазначено відповідача, [PERSON] . Також під час шлюбу було придбано автомобіль ВАЗ 21121060398655, реєстраційний номер [NUMBER] , договір купівлі-продажу було оформлено у вигляді нотаріально посвідченої довіреності на ім`я позивача та відповідача. Рішенням Славутського міськрайонного суду від 22.08.2018 року шлюб було розірвано. Виходячи з цього, позивач своїй позовній заяві просила визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, а також визнати спільним сумісним майном квартиру та автомобіль. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги, на його думку, підлягають задоволенню частково. В обґрунтування своєї позиції вказує, що квартира [ADDRESS] є спільною власністю у відповідності до законодавства. Щодо інших вимог відповідач зазначає, що у спільній власності не було ніяких транспортних засобів та договори щодо купівлі-продажу транспортних засобів не укладалися. У сторін лише був у користуванні автомобіль ВАЗ-21121 2006 р., реєстраційний номер [NUMBER] , який був наданий йому та позивачу у користування згідно довіреності. Автомобіль, згідно відзиву, був реалізований сторонами ще під час подружнього життя, а тому спору про поділ майна подружжя, а саме автомобіля, бути не може. 28.01.2020 позивачем у підготовчому судовому засіданні подано заяву про зменшення позовних вимог в якій просить визнати за нею право власності на в порядку поділу спільного сумісного майна право власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] та визначити за [PERSON] Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Враховуючи уточнення позовних вимог відповідач заявив, що позов визнає. За таких обставин розгляд справи проводиться на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 2010 року перебували у шлюбі, який рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року між ними був розірваний. (а.с. 10, 11) Під час подружнього життя, відповідно до договору купівлі-продажу від 29 січня 2014 року, [PERSON] прийняв у власність двокімнатну квартиру за номером [ADDRESS] . (а.с. 12, 13, 14). Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 65 С України, до складу майна, що підлягає розподілу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту п.п. 23,24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірне майно ними набуте у шлюбі відноситься до спільної сумісної власності та підлягає поділу у рівних частках

Outcome: approved