Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Представник адвокат Гринчишин І.Я. в інтересах довірителя [PERSON] звернувся з позовом в Галицький районний суд Івано-Франківської області до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), органу місцевого самоврядування: Служби у справах дітей Бурштинської міської ради та просить суд: - визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] ; - внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши [PERSON] батьком дитини; - стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2017 року [PERSON] мешкав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . За час спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . Зважаючи, на те, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі на момент народження дитини, у свідоцтві про її народження відомості про батька вказано « [PERSON] », що підтверджує факт наявної кровної спорідненості. З моменту народження дитини [PERSON] постійно спілкувався з сином та проводив з ним час, цікавився його особистим життям, брав участь у його вихованні, надавав матеріальну допомогу. Відносини між сторонами розірвано, дитина потягом шести місяців проживає з [PERSON] в м.Бурштині, який її виховує та утримує, одночасно як мати ухилилася від утримання сина, добровільної допомоги не надає, не бере участі у вихованні сина. Посилаючись на дані обставини та стверджуючи, що біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка, в судове засідання призначене 22 грудня 2021 року не з`явилася, відзиву не подала. У відповідності зі статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Направлена на адресу реєстрації відповідача судова кореспонденція невручена адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Також відповідачка повідомляласть про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. А тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи, суд у вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник третьої особи, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув. Орган місцевого самоврядування: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради в судове засідання представника не скерувала, такою надано суду рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради про доцільність визнання батьківства за [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно свідоцтва, виданого 13 вересня 2018 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про народження [PERSON] , який народився [INFO] , актовий запис №318 від 13 вересня 2018 року, його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України [PERSON] , [INFO] , батьком дитини записаний [PERSON] (а. с. 8). [PERSON] , [INFO] проживає разом [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується актом обстеження житлово-побутових умов(а.с.10). Зі змісту розписки складеної [PERSON] встановлено, що [PERSON] , є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Виконавчий комітет Бурштинської міської ради вважає за доцільне визнання батьківства за [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.43). Дитина [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивача. Доказів участі матері [PERSON] у вихованні та утриманні дитини судом не здобуто. 3. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За умовами частини 3 статті 12, частини 1 статті 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) - п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про визнання батьківства. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення аліментів аліментів, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов`язку. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи положення частини 1 статті 183 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам надані роз`яснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. У відповідності до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено з матеріалів справи відповідачка є працездатного віку, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини. Враховуючи у сукупності досліджені докази та, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, те що відповідачка є працездатного віку, із врахуванням наведеного вище, суд вважає що відповідачка спроможна та зобов`язана сплачувати аліменти у мінімально рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину встановленому законом - наближеному до розміру прожиткового мінімуму. Відповідно до частини 2 статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону… Відтак, суд вважає за необхідне присудити відповідачці аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі по 1 500 грн. щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідачки підлягає стягненню на користь держави 1 816 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial