Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

21 березня 2019 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON] з вимогою солідарного стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 липня 2016 року позивач [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США про що останнім було складено розписку та сторонами укладено договір позики. Сторонами узгоджено остаточну дату повернення позики - 27 липня 2017 року. Відповідач [PERSON] умови договору не виконав, борг не повернув в згоджений строк, тому станом на 15 лютого 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 217 800 грн. - загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі у загальному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 23 травня 2019 року. Через неявку відповідача підготовче судове засідання відкладено на 14 червня 2019 року. Ухвалою суду від 14 червня 2019 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 14 червня 2019 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду повторно не з`явились, про час та дату судового засідання були належним чином повідомлялись про дату та час слухання справи, відзиву на позов у встановлений судом строк не надали, клопотань щодо відкладення розгляду справи через поважні причини не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, та матеріалами справи доведено, що 27 липня 2016 року сторони уклали договір грошової позики, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у якості позики в узгодженому сторонами розмірі - 7 000 доларів США строком на 1 рік . Пунктом 3.2. розділу 3 Договору сторонами узгоджено остаточну дату повернення позики - 27 липня 2017 року. Згідно розписки, що надана до позовної заяви у якості доказу від 27 липня 2019 року відповідач [PERSON] підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 7000 доларів США на умовах договору від 27 липня 2016 року та зобов`язався повернути кошти в узгоджений договором строк - до 27 липня 2017 року сплативши 4 % від залишку заборгованості за кожний місяць користування грошовими коштами. Розрахунок заборгованості здійснено позивачем із розрахунку курсу долару станом на 15 лютого 2019 року який за курсом НБУ становив 2720,05 гривень за 100 доларів США. Відповідно до пункту 4.9. Договору грошової позики від 27 липня 2016 року, позичальник зобов`язується сплачувати Позикодавцю 4% від залишку заборгованості за кожний місяць користування позикою. Враховуючи пункт 4.9. Договору грошової позики від 27 липня 2016 року, суд приходить до висновку, що за кожен місяць користування грошовими коштами, позичальник повинен сплачувати позикодавцю 280 доларів США при сумі позики 7000 доларів США. Отже, згідно розрахунку, здійсненому позивачем, та враховуючи розмір позики, що становить 7000 доларів США, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, що становить 280 доларів США на місяць, та розмір позовних вимог, що заявлений позивачем [PERSON] , що з відповідачів повинно бути стягнуто 217 800 гривень. Відповідно до частини 4 статті 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до ч.1ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами дійсно 27 липня 2017 року був укладений договір позики, оскільки до моменту звернення [PERSON] до суду жодна із сторін не оскаржила цей факт. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти. У відповідності до ч.1ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вимог ст.ст. 625, 1050 ЦК України в разі допущення Позичальником прострочення виконання грошових зобов`язань перед Позикодавцем, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу та три проценти річних від простроченої суми. Окрім того, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку суми грошових коштів в розмірі 217800 гривень 00 копійок, що заявлений позивачем у позовній заяві, підлягають задоволенню, як такі, що знайшли підтвердження в судовому засіданні та ґрунтуються на законі та майно, одержане за договором, що укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , можливо було використано в інтересах сім`ї відповідачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 178,00 грн. у рівних частинах .

Outcome: approved