Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

21 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, якуу подальшому 17 жовтня 2017 року було уточнено представником позивача -[PERSON] В обґрунтування позовних вимог вказано, що у [PERSON], від спільного життя з [PERSON] є малолітня дитина - [PERSON], [INFO]. В даний час донька сторін проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], вона повністю матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за нею не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На даний час позивачка має можливість вивезти дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення. Але відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для її відпочинку та оздоровлення. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, а також покращить її стан здоров'я. Але не зважаючи на це, батько дитини - [PERSON], безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Така позиція відповідача шкодить інтересам малолітньої [PERSON] та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. У зв'язку з неможливістю отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон, позивачка вимушена звернутись до суду. У зв'язку з цим, після уточненняпозовних вимог, позивач просить суд надати [PERSON] дозвіл на періодичні тимчасові виїзди з обов'язковим поверненням до України [PERSON], [INFO] за кордон до: різних країн, які перелічені в позову без згоди (дозволу) та супроводу батька, [PERSON] до досягнення [PERSON] шістнадцяти років. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі покладаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України. В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у [PERSON], від спільного життя з [PERSON] є малолітня дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 7 ). В даний час донька сторін проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS](а.с.8 ), вона повністю матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На даний час позивачка має можливість вивезти дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення. Але відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для її відпочинку та оздоровлення. Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], кожний окремо у судовому засіданні пояснили, що відповідач чинить перешкоди у виїзді дочки за кордон на відпочинок, а позивач має можливість оздоровити дитину за кордоном. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 12 зазначає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в'їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у ч. 1 цієї статті, для виїзду з України і в'їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Згідно п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). З огляду на вищезазначене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved