Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

21.06.2019 року на адресу суду від Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява [PERSON] про встановлення факту проживання надіслана за правилами територіальної юрисдикції (підсудності). Заявник у своїй заяві вказує, що він народився [INFO] в селі Первомайське, Первомайського району, Кримської області, УРСР. В 2001 році переїхав на проживання до [ADDRESS] де і постійно проживав та навчався. В даний час відбуває покарання та знаходиться в місцях позбавлення волі. Паспорт громадянина України він не оформляв. На даний час виникла необхідність в оформленні паспорта, тому він, посилаючись на викладені вище обставини та ст. 4 Конституції України, Закону України « Про громадянство України», ст. ст. 293, 315, 316, 318 ЦПК України просить суд встановити юридичний факт - факт постійного проживання його - [PERSON] , [INFO] , в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року і по теперішній час. 24.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 19.07.2019 року представник заявника підтримала позицію заявника про встановлення факту проживання на території України, посилаючись на те що даний факт заявнику необхідно встановити для отримання паспорта громадянина України. В судове засідання 26.07.2019 року представник заявника не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. На адресу суду надіслала заяву якою просить суд задовольнити вимоги заявника та провести розгляд справи за її відсутності. Окрім того надіслала на адресу суд свої письмові пояснення ( а.с.75-82) . 19.07.2019 року представник заінтересованої особи заперечувала проти задоволення заяви про становлення факту проживання заявника на території України. 26.07.2019 року в судове засідання представник заінтересованої особи не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшла заява , якою просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та просить відмовити заявнику у встановлені факту про який він просить (а.с.83). Надала суду свої письмові пояснення ( а.с.70 - 74). Суд, взявши до уваги позиції учасників судового розгляду висловленні під час проведення судового розгляду , письмові пояснення ( а.с. 70-74; 76-77), пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи зі наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в селі Первомайське, Первомайського району, Кримської області, УРСР , про що в книзі реєстрації актів про народження 05.12.1987 року зроблено запис № 151, що стверджено свідоцтвом про його народження (а.с.6). Матір [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Більська Воля Володимирецького району Рівненської області ( а.с.7-9, 11). Встановлені судом обставини справи вказують, що з часу народження і до 21.06.2001 року заявник разом з матір`ю проживав в Кримській області. Згідно записів погосподарської книги з 21 червня 2001 року [PERSON] зареєстрований за місцем проживання матері ( [PERSON] ) за адресою : [ADDRESS] , що стверджено довідкою виданою виконконом Логвинської сільської ради Володарського району Київської області № 435/02-15 від 23.06.2016 року ( а.с.14 ). У 2003 році [PERSON] закінчив Володарську загальноосвітню санаторну школу-інтернат Київської області, на що вказує свідоцтво про базову загальну середню освіту ( а.с.12-13). В даний час [PERSON] відбуває покарання та знаходиться в місцях позбавлення волі про що повідомила Державна установа « Бориспільська виправна колонія № 119». Він засуджений 18.09.2015 року Володарським районним судом Київської області за ст.185 ч.3 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі ( а.с.27-31). Паспорт громадянина України заявник ніколи не оформляв та на даний час виникла така необхідність, але при зверненні до Бориспільського районного відділу УДМС України в Київській області з заявою про видачу йому паспорта громадянина України, отримав відмову, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт його перебування на території України ( а.с. 15). Наведені вище обставини стверджено, як дослідженими судом письмовими доказами так і поясненнями свідків допитаних судом під час судового розгляду. [PERSON] , яка є матір`ю заявника, [PERSON] , який є двоюрідним дядьком заявника, [PERSON] , сільський голова с. Логвин Володарського району Київської області в підпорядкуванні, якої перебуває с. Михайлівка вказували суду, що заявник народився 1987 року на території колишнього Радянського Союзу , зокрема в Кримській області, яка входила до складу УРСР де він і проживав разом з родиною до 2001 року. В 2001 році мати перевезла його на постійне місце проживання в село Михайлівка Володарського району Київської області. В 2003 році він здобув базову зальну середню освіту. Починаючи з 2001 року і до моменту направлення його до відбування покарання, заявник постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . З 21.01.2016 року відбуває покарання в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)». Представник заінтересованої особи просить суд залишити заяву [PERSON] без задоволення оскільки вважає, що заявник не довів факт свого проживання в Україні станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року, про що вказала в своїх письмових поясненнях які містяться в матеріалах цивільної справи ( а.с. 70-74). Суд не погоджується із такою позицією представника заінтересованої особи, оскільки вона не узгоджується із наявними у справі письмовими доказами та обставинами які встановлено судом. А відтак суд не бере їх до уваги і частково задовольняючи вимоги заявника, виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до п.2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. За ст.6 Закону громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Згідно з п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Як встановлено в судовому засіданні, заявник звернувся до суду та просить встановити належність до громадянства України згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», для чого необхідно довести факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до статті 2 Закону України «Про правонаступництво» до ухвалення нової Конституції України на території України діє Конституція (Основний Закон) Української РСР. Відповідно до статті 5 закону України Про правонаступництво державний кордон Союзу РСР, що відмежовує територію України від інших держав, та кордон між Українською РСР і Білоруською РСР, РРФСР, Республікою Молдова за станом на 16 липня 1990 року є державним кордоном України. Відповідно до акту проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року Україна проголошена незалежною демократичною державою. В статті 77 Конституції (Основному Законі) Української Радянської Соціалістичної Республіки (в редакції станом на 24 серпня 1991 року) зазначено, що в Українській Радянській Соціалістичній Республіці є області: Вінницька, Волинська, Ворошиловградська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Кримська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Ровенська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька і Чернігівська. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 3 ч. 1 п.1 Закону України « Про громадянство» вказує , що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до ч.2 Закону України « Про громадянство» особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, чинне законодавство, позиції учасників процесу, покази свідків , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24.08.1991 року, оскільки в даний період він був неповнолітньою особою, та проживав разом з матір`ю, яка в судовому засіданні ствердила факт свого проживання разом з сином в Первомайському районі Кримської області УРСР . Окрім того даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, зокрема дослідженою судом формою № 1 для обміну паспорта, де зазначено , що вона прибула у 2001 році з с.Фрунзе Первомайського району Кримської області ( с. Фрунзе розташоване на території Гришинської сільської ради Первомайського району Кримської області). Особа посилається на паспорт виданий за місцем її прописки (проживання) відділом внутрішніх справ Первомайського району Кримської області у 1986 році , тощо ( а.с.11). Враховуючи вищевикладене, суд сприймає документи, додані заявником до його заяви як достатні докази та носії конкретної інформації факту постійного, проживання заявника, на території України у зв`язку з чим, доводи представника заінтересованої особи про відсутність документів, які б підтверджували б факт постійного проживання [PERSON] на території України та відповідали б нормам цивільного законодавства України спростовуються ними. Крім того, обов`язок щодо оцінки доказів на їх належність та допустимість, покладено на суд, а тому, саме він має їх оцінити в сукупності та прийняти об`єктивне рішення за результатами розгляду справи. Встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України. З огляду на вищевикладене, заява є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що встановлення факту проживання заявника на території України станом на 13.11.1991 року є зайвим та таким що не узгоджується із діючим законодавством виходячи із вищенаведеного. А відтак у частині встановлення факту проживання заявника в Україні 13.11.1991 року слід відмовити за безпідставністю. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. Відтак, сплачений при звернені до суду з заявою про встановлення фактів судовий збір не відшкодовується за рахунок іншої сторони.

Outcome: partial