Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

21.05. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ПАТ «АСК «Дністер» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача в користь позивача 2\~590, 00 грн. в порядку регресу; судові витрати покласти на відповідача. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: 09.12.2008 року о 18 год. 00 хв. під час руху застрахованого автомобіля [NUMBER] по вул. Комарова, 1, що у м. Львові, яким керував [PERSON], невстановлений автомобіль, який рухався позаду, здійснив зіткнення із застрахованим автомобілем та залишив місце ДТП. Застрахований автомобіль у наслідок такого ДТП отримав технічні пошкодження. Пошкоджений автомобіль застрахований у АСК «Дністер». Факт ДТП належним чином зафіксовано у Відділі Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території м. Львова та АТІ при ГУМВСУ у Л/о. ВДАІ. Згодом ВДАІ м. Львова розшукано водія, що скоїв ДТП та залишив його місце й складено щодо нього протокол Серія АВ № 966955 про адміністративне правопорушення за ознака ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП за наслідками порушення п. п. 2.10 та 13.1 ПДР України. В протоколі також зазначено, що місце розгляду справи Пустомитівський районний суд Львівської області, однак із довідки останнього від 04.11.2009 року № 6749 вбачається, що матеріали справи по факту ДТП 09.12.2009 року щодо порушника [PERSON] на розгляд суду не надходили. Вартість страхового відшкодування виплаченого позивачем внаслідок заподіяння шкоди відповідачем складає 2\~590,00 грн. Таким чином, позивач в порядку регресу змушений звертатися до суду. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON]Я у судове засідання не зявився, проте його представник [PERSON] подала суду письмову заяву у якій вказує, що відповідач заявлені позивачем позовні вимоги не визнає, позов просить розглядати без участі відповідача та його представника. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: із договору про страхування наземного транспорту № 074-3202/088-08 від 29.01. 2008 року (а.с. 13-19) та додатку № 1 до зазначеного договору (а.с. 20) слідує, що транспортний засіб марки ЗАЗ ТF699Р, д.н. [NUMBER] застрахований позивачем. Строк дії договору страхування - до 29.01. 2009 року. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ № 966955 від 24.03. 2009 року (а.с. 8) водій [PERSON] 09.12. 2008 року о 18:00 год. в м. Львові по вул. Комарова [PERSON], керуючи автомобілем Мерседес Бенз 1824 н.з. 205 01 КМ не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу в результаті чого здійснив зіткнення а а/д. Део Ланос н.з. ВС 65 77 ВН, чим завдав матеріальну шкоду. Місце ДТП залишив. Із платіжного доручення № 2937 від 24.12. 2008 року (а.с. 34) вбачається, що ВАТ АСК «Дністер» в якості оплати за запчастини та матеріали зг. рах. 01 від 12.12. 2008 р. в рах. страх. відшкод. [PERSON] по а/д. днз. ВС 6577 ВН, зг. розпор. б/н. від 23.12. 2008 р. без ПДВ здійснено перерахування коштів у розмірі 2590, 00 грн. За змістом ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Принцип презумпції невинуватості закріплений у ст. 62 Конституції України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В супереч зазначених норм процесуального закону позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів того, що відповідач вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122- 4, 124 КУпАП внаслідок чого автомобілю [NUMBER] заподіяні технічні пошкодження, а його власнику матеріальна шкода. В силу вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України протокол про адміністративне правопорушення серії АВ № 966955 від 24.03. 2009 року (а.с. 8) є недопустимим доказом вчинення відповідачем зазначених адміністративних правопорушень, такий висновок суду слідує із наступного: відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення. З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що представлений позивачем протокол про адміністративне правопорушення серії АВ № 966955 від 24.03. 2009 року (а.с. 8) є доказом в справі про адміністративне правопорушення, проте не є належним доказом вини особи в межах цивільної справи, оскільки законом чітко визначено засоби, яким стверджується винуватість особи. Такими засобами, у свою чергу, є постанова суду за результатами розгляду справи про вчинення відповідачем адміністративних правопорушень про які позивач вказує у позовній заяві, постановлена у відповідності до вимог до вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП. Згідно ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи, що позивачем не доведеного перед судом, того що відповідач відповідальний за збитки заподіяні внаслідок пошкодження т/з. ЗАЗ ТF699Р, д.н. [NUMBER], суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Документально підтверджені понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed