Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

21 серпня 2015 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд зняти арешт та заборону відчуження з квартири [ADDRESS] та з будинку № 41/2 по пр. Ілліча в м. Харкові, що належать йому на праві власності. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при оформленні спадщини йому стало відомо про наявність арешту на все його майно, який накладений постановою державного виконавця від 14.03.2005 р., серія АА № 741345. Однак, постанова про накладення арешту винесена державним виконавцем помилково, оскільки як в 2005 р., так і на сьогоднішній день у нього відсутня заборгованість із сплати податків, зборів та платежів. Представник позивача до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без участі представника. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] позивач по справі, є співвласником квартири №31 розташованої у м. Харкові по вул. Артема, 24 та частини будинку №41/2 по пр. Ілліча в м. Харкові. При оформленні спадщини позивачу стало відомо, що постановою державного виконавця від 14.03.2005 р., серія АА № 741345, на все його майно накладено арешт. Підставою для накладення арешту є постанова № 569639 від 07.11.2003 р., що видана ДПІ Ленінського району м. Харкова про стягнення суми штрафу та виконавчого збору з позивача на користь держави. У 2005 р. позивачем повністю погашено існуючу заборгованість. Відповідно до довідки ДПІ Київського району м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 15.07.2015 р. № 10754/10/10-31-25-18, у позивача відсутня заборгованість із сплати податків, зборів та платежів. Згідно до відповіді Київського ВДВС ХМУЮ від 03.06.2015 р. № 12277, виконавчі документи, за якими стороною виконавчого провадження є позивач, на виконанні у відділі не перебувають. Крім того, виконавче провадження про стягнення з позивача суми боргу, в межах якого було накладено арешт на все його майно, відповідно до постанови державного виконавця від 14.03.2005 р., серія АА № 741345, на виконанні у відділі не перебуває. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, у суду є підстави вважати, що державний виконавець при накладенні арешту на майно позивача припустився помилки. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Верховий суд України зазначив, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення з під арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задовольняє його в повному обсязі.

Outcome: approved