Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

21 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що згідно рішення виконкому Кіровської районної ради депутатів трудящих № 224 від 13.03.1962 року бабуся позивачки [PERSON] отримала дозвіл на переобладнання сараю під гараж у дворі будинку № 19 по вул. Московській у м. Дніпропетровську. На підставі цього рішення їй було видано реєстраційне посвідчення від 20.11.1996 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № Г-29 за реєстровим № 126. [PERSON] померла 09.10.1988 року, після її смерті право власності на вказаний гараж отримав батько позивачки [PERSON]. [PERSON] помер 25.09.1993 року, після смерті батька позивачка отримала право власності на гараж № 247 у дворі будинку № 19 по вул. Московській у м. Дніпропетровську. Право власності підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 30.12.2014 року. Родина позивачки відкрито користується гаражем з 1962 року, не створюючи перешкод нікому із сусідів. Після заселення у їхньому дворі родини Таран у них виникли труднощі в користуванні гаражем. Протягом останніх трьох років ведеться будівництво у їхньому дворі. Впритул до стіни гаража відповідачами зведено новий житловий будинок № 19 Д. Відповідач [PERSON] спочатку пропонував позивачці викупити гараж за мізерну ціну. В подальшому виманив у мами позивачки копії документів на цей гараж. Позивачка зверталась за захистом своїх прав до правоохоронних органів. Із відповіді ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 17.02.2015 року вона дізналась, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2014 року право власності на вказаний гараж визнано за [PERSON] В цей же час за фінансової підтримки відповідачів невідомими особами були зняті двері з їхнього гаражу, в якому знаходились особисті речі родини позивачки. Будівельниками відповідачів було закладено дверний отвір до гаражу і потрапити до нього на даний момент неможливо. За апеляційною скаргою позивачки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2015 року було скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2014 року, та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Одна перешкоди в користуванні родинною власністю з боку відповідачів не усунуто. На підставі чого позивач просить суд усунути перешкоди з боку відповідачів [PERSON] і [PERSON] в користуванні гаражем № 247 у дворі будинку № 19 по вул. Московській у м. Дніпропетровську шляхом звільнення доступу до нього у будь-який час. Відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що ним подана касаційна скарга на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2015 року, а також подано до ГУМВС України в Дніпропетровській області заяву про вчинення дій, що містять ознаки злочину, за фактом виготовлення завідомо підроблених офіційних документів. Також відповідач оскаржує дії нотаріуса. Зазначає, що з того часу як померла [PERSON], гаражем користувалися її син та онука без правовстановлюючих документів. Потім позивач продав квартиру у будинку № 19 по вул. Московській у м. Дніпропетровську і гаражем перестали користуватися. Гараж знаходиться на земельній ділянці, яка не була приватизована, плата за користування земельною ділянкою не здійснювалась. Вважає, що позивачем здійснено оформлення прав власності на гараж без наявності правових підстав для цього. Законність виготовлення свідоцтва про право на спадщину є обєктом кримінального провадження. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Третя особа в судове засідання не зявилась, представник третьої особи надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступне. Рішенням виконкому Кіровської районної ради депутатів трудящих № 224 від 13.03.1962 року [PERSON] дозволено переобладнати займаний нею сарай під гараж по вул. Московській, 19 у м. Дніпропетровську. Згідно реєстраційного посвідчення від 20.11.1996 року, виданого КП «ДМБТІ», гараж № 247 по вул. Московській, 19 зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності. [PERSON] померла 09.10.1988 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] є батьком позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). [PERSON] помер 26.09.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2014 року, посвідченим завідуючою Сьомої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON], Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належить на праві приватної власності гараж № 247 по вулиці Московській буд. 19 у м. Дніпропетровську (а.с. 12,13). З відповідей органів прокуратури, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, органів МВС України в Дніпропетровській області (а.с. 20, 21, 22, 23, 24) вбачається, що позивачка неодноразово зверталася до органів державної влади зі скаргами на дії відповідачів, які перешкоджають їй у користуванні гаражем. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2014 року у справі № 200/19646/14-ц право власності на вказаний гараж визнано за [PERSON] (а.с. 26). Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2015 року було скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2014 року, та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. (а.с. 27-28). Згідно з ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, виходячи із презумпції правомірності набуття права власності і враховуючи те, що відповідачами не було доведено протилежне, зокрема, не надано рішень у цивільних, адміністративних або кримінальних справах, що набули законної сили, суд вважає, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено, що спірний гараж належить йому на праві приватної власності, та що відповідачі перешкоджають у вільному користуванні та розпорядженні позивачем своїм майном. \~\~\~\~ За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved