Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

20.12.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору дарування квартири від 31.10.2003 року, вона є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстровано в КП БТІ м. Краматорська Донецької області 18.12.2003 року за № 285-Д. У зазначеній квартирі значиться зареєстрованою відповідачка по справі [PERSON], яка доводиться позивачці донькою. Також у цій квартирі зареєстрована малолітня онука позивачки, [PERSON], [INFO], яка доводиться відповідачці донькою. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.09.2014 року, [PERSON] було позбавлено батьківських прав у відношенні її малолітньої доньки [PERSON]. Також заочним рішенням Краматорського міського суду від 02.12.2014 року з відповідачки на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON]. З січня 2013 року відповідачка за вказаною адресою не мешкає, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, речей, належних [PERSON] у квартирі немає. Донька відповідачки мешкає разом з позивачкою, яка повністю займається утриманням та вихованням онуки. Враховуючи зазначене, просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 70 у будинку № 11 по вул. Остапа Вишні у м. Краматорську Донецької області. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд розглянути справу у її відсутність за участю представника [PERSON] Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив суд їх задовольнити. Був не проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 31.10.2003 року, позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки з місця проживання, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] (а.с.19). Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.4 ч. 1 ст.406 ЦК сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відтак, враховуючи, що відповідачка не є власником квартири [ADDRESS], суд вважає, що обставини, які були підставою для надання відповідачці права користування квартирою на цей час припинені. Окрім того, статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідач по справі є членом сімї позивачки за кровним спорідненням. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України, у відповідачки по справі виникло право користування квартирою № 70 у будинку № 11 по вул. Остапа Вишні у м. Краматорську, яка належить на праві власності позивачці, з тих підстав, що вона є членом її сімї і яка постійно мешкала разом з нею. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сімї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати [PERSON] права на проживання у квартирі позивачки, аніж її відсутність без поважних причин понад один рік. Як вбачається з акту про не проживання від 07.12.2016 року, [PERSON] з січня 2013 року не проживає за адресою [INFO] (а.с.21). Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 70 у будинку № 11 по вул. Остапа Вишні у м. Краматорську Донецької області, підлягає задоволенню.

Outcome: approved