Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

21.11.2013 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 10000 грн. та 637,81грн. - 3% річних та судові витрати. Підставою для позову стало те, що 15.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики згідно якого перший передав, а другий отримав 10000грн., які зобов'язався повернути в строк до 01.10.2011 року, а так як свої зобов'язання [PERSON] не виконав то [PERSON] просить стягнути борг в повному обсязі та 3% річних. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з'явились, але останній надав заяву в якій позов підтримав повністю та просив його задовольнити та згоден на заочний розгляд справи. В судове засідання [PERSON] повторно не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, суд знаходить, що в судовому засіданні доведено те, що 15.08.2011 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 10000 грн. та зобов'язався повернути вказані кошти до 01.10.2011 року. Вказані зобов'язання свідчать про укладення сторонами договору займу, який було оформлено за домовленістю сторін, в простій письмовій формі, шляхом видачі відповідачем розписки ( а.с.15). Форма обрана сторонами для укладення даного договору, відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047 ЦК України і є належним підтвердженням наявності відповідних договірних відносин між сторонами та передачі грошей, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Згідно з загальними умовами виконання зобов'язань, встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовими нормами ст. 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Між тим, в порушення наведених норм відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, оскільки суму займу не повернув позивачу в зазначений в договорі строк. За таких обставин, грошові кошти, отримані відповідачем в наслідок виконання зобов'язань позивачем, за договором займу, в зв'язку із сплином строку їх повернення безпідставно утримуються [PERSON] і відповідно до положень ст. 1212ч.3 п.3 ЦК України, підлягають поверненню позивачу, а тому на його користь з відповідача необхідно стягнути 10000 грн. боргу, задовольнивши позовні вимоги в цій частині повністю. Згідно з положенням ст. 1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір процентів не встановлено договором (а.с.15), а тому підлягає стягненню 3 % річних в сумі 637,81 грн., згідно розрахунку ( а.с.5), так як відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України суд знаходить позовні вимоги в цій частині доведеними повністю. На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 229,41 грн.

Outcome: partial