Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

21 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 12 грудня 2014 року вона звернулася до Очаківського міського голови із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,0063 га. Рішенням Очаківської міської ради № 4 від 18 грудня 2014 року їй було відмовлено у наданні такого дозволу в зв'язку з тим, що земельна ділянка знаходиться за межами кварталу забудови та не підлягає передачі у власність або користування Посилаючись на те, що вказане рішення було прийнято з порушеннями норм земельного законодавства та суттєво обмежило її права, просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 4 від 18 грудня 2014 року «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». 18 листопада 2015 року позов доповнено вимогою зобов'язати відповідача повторно розглянути її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки В судовому представник позивачки заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В минулих судових засіданнях вважала вимоги позивачки необґрунтованими, та просила відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з відповідного витягу про державну реєстрацію прав № 32366110 від 07 грудня 2011 року, позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 70-72). Також позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0623 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною вище адресою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25266237 від 07 серпня 2014 року (а. с. 66). Зазначена вище земельна ділянка межує із земельною ділянкою площею 0,0063 га, якою [PERSON] фактично користується та за яку сплачує земельний податок (а. с. 65). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Реалізуючи своє право на отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки, 12 грудня 2014 року позивачка звернулася до Очаківського міського голови із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 62). Рішенням 49 позачергової сесії 6 скликання Очаківської міської ради № 4 від 18 грудня 2014 року позивачці було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність в зв'язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться за межами кварталу забудови та не підлягає передачі у власність або користування (а. с. 64). Суд погоджується з твердженнями представника позивачки, що оскаржуване рішення містить явні ознаки протиправності, і при цьому виходить з такого. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Частиною 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Разом із тим, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо наявності будь-яких невідповідностей місця розташування спірної земельної ділянки з посиланням на затверджені компетентним органом генеральні плани або плани території з червоними лініями та лініями забудови. Наданий відповідачем акт обстеження спірної земельної ділянки від 08 серпня 2014 року, яким встановлено факт порушення власниками будинку № 62 по вул. Бебеля в м. Очакові ст. 42 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», абз. 3 п. 2.3, розділу 2 Правил благоустрою міста (а. с. 84), не може бути взятий судом до уваги, оскільки факт нібито самозахоплення земельної ділянки жодним чином не підтверджує законність оскаржуваного рішення відповідача і не міститься в переліку підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Натомість, представником позивачки суду надано геодезичну зйомку, виконану сертифікованим інженером-землевпорядником (а. с. 212-214), з якої вбачається, що в районі земельної ділянки орієнтовною площею 0,0063 га, щодо відведення якої просила дозвіл позивачка, не проходить жодна з комунікаційних мереж. Відповідно до ст.ст. 16, 21 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування. Суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 730 грн 80 коп., сплата якого підтверджується відповідними квитанціями. На підставі викладеного,

Outcome: approved