Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

20 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») про визнання такими, що не підлягають виконанню, виконавчого напису № 22872, вчиненого 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості на загальну суму 11399 грн 55 коп.; постанови приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича від 07.04.2021 у виконавчому провадженні № 65039378 про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 1139,95 грн. В подальшому після відкриття провадження у справі позивачем згідно зі заявою про уточнення від 06.05.2021 позовні вимоги були доповнені вимогою про стягнення з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 11399,55 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням умов, передбачених Законом України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та з порушенням процедури вчинення напису. Наголошувала на відсутності у неї будь-яких кредитних договірних відносин з банками та непогашених кредитних зобов`язань. Вказуючи на наявність підстав для визнання вказаного напису таким, що не підлягає виконанню, позивачка зазначає про безпідставність отримання відповідачем за її рахунок грошових коштів в сумі 11399,55 грн. Ухвалою суду від 02.08.2021 провадження у справі в частині вимог про визнання такою, що не підлягає виконанню, постанови приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Ю.О. від 07.04.2021 про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 1139,95 грн. закрито. Відповідачем був наданий відзив на вказаний позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» при зверненні до нотаріуса було дотримано всіх вимог, встановлених Законом України «Про нотаріат» щодо подання пакету документів, необхідного для вчинення виконавчого напису та підтверджуючого безспірність його вимог. В свою чергу, відповідно до відповіді на відзив, представник позивача підтримала вимоги позову з наведених вище підстав, наголосила на тому, що кредитний договір, наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, нотаріально не посвідчений, що виключає можливість вчинення виконавчого напису на підставі такого договору. Крім того, зазначила, що нотаріусу не були надані первинні документи на підтвердження перерахування позивачці кредитних коштів на підставі кредитного договору № 1437667 від 20.03.2020, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі по тексту ТОВ «Мілоан»), та документи, що свідчать про набуття відповідачем права вимоги за вказаним кредитним договором. Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в запереченнях наголошував на тому, що товариство є правонаступником кредитодавця (ТОВ «Мілоан») за кредитним договором № 1437667 від 20.03.2020, а безспірність вимог підтверджена випискою з особового рахунку позичальника. Представник позивача у заявах від 08.06.2021 та від 02.08.2021 просила розгляд справи проводити без участі позивача та за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, правом на участь в судовому засіданні свого представника також не скористався. Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савенко Ю. О. у своїй заяві від 07.03.2021 також просив розглянути справу без своєї участі та залишив вирішення справи на розсуд суду. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань від нього до суду не надходило. Суд, дослідивши докази по справі, прийшов до наступного: Як встановлено судом, 20 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (Позичальник) був укладений кредитний договір № 1437667, згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальниці кредит строком на 15 днів в сумі 3000 грн., а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити комісію і проценти за користування кредитом /а.с. 43-46, 84- 87/. 16.11.2020 між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Новий кредитор) був укладений договір відступлення прав вимоги № 52-МЛ. За умовами вказаного договору з моменту його підписання Кредитор передав Новому кредитору за плату, а Новий кредитор прийняв належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників, в тому числі і укладеного з позивачем /а.с. 47-52, 90-95/. 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено оскаржуваний виконавчий напис № 22872 /а.с. 80, 114/ про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 1437667 від 20.03.2020 в сумі 10469 грн 55 коп., з яких: - заборгованість за сумою кредиту - 2627 грн 00 коп.; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7242 грн 55 коп.; - прострочена заборгованість за комісією - 600 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плату із стягувача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в розмірі 930 грн 00 коп., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Згідно з виконавчим написом загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» складає 11399 грн 55 коп. 07 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Савенко Ю.О. на підставі виконавчого напису № 22872 відкрито виконавче провадження № 65039378. /а.с. 9/. В той же день приватним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржниці основної винагороди в сумі 1139,95 грн. та накладено арешт на її кошти /а.с.11- 14/. У зв`язку з погашенням боргу та сплатою основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій, 26.04.2021 приватним виконавцем виконавче провадження № 65039378 закінчено /а.с.35-36, 72-73/. Слід зазначити, що факт отримання відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису грошових коштів в сумі 11399 грн 55 коп. відповідачем не оспорювався. Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п.п.1.2, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі Перелік). Відповідно до Переліку № 1172 (з урахуванням визнання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 частково незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи питання щодо правомірності оспорюваного виконавчого напису, суд вважає за необхідне зупинитись на наступному. По-перше, всупереч положенням Переліку № 1172 кредитний договір № 1437667 від 20.03.2020, що був наданий нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, не посвідчений нотаріально. По-друге, позивач у позові стверджує, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не пересвідчився у безспірності його заборгованості перед кредитором. У цьому контексті слід зазначити наступне. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року, підтриманий в постанові від 10 липня 2019 року у справі № 757/40397/16-ц та інших. При цьому, належними доказами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, зважаючи на те, що Кредитором виступає юридична особа можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими документами, зокрема, можуть бути платіжне доручення на переказ коштів позивачу, банківські виписки по рахунку як позивача так і ТОВ «Мілоан», квитанції про видачу готівки, тощо. З копій матеріалів, на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис, наданих приватним нотаріусом на запит суду/а.с. 79-96/ вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості [PERSON] , надав виписку з особового рахунку за кредитним договором № 1437667 від 20.03.2020. З урахуванням положень Переліку № 1172 зазначений документ не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржниці. Надана нотаріусу виписка за рахунком не є достовірним доказом отримання позивачкою кредиту (яка таку обставину спростовує), і не містить даних про рух коштів за вказаний стягувачем період (в тому числі порядку нарахування і сплати процентів за користування кредитом і комісії). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що при вчиненні напису нотаріус не отримував первинні бухгалтерські документи на підтвердження видачі кредиту та нездійснення платежів на погашення кредиту (банківську виписку, квитанції, платіжні доручення тощо), які свідчили б, що розмір заборгованості позивачки перед Кредитором, зазначений у написі, є безспірним. За сукупності таких обставин, суд доходить висновку, що підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису не було. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підсумовуючи наведене, виконавчий напис № 22872, вчинений 03.02.2021, слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В свою чергу, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Виконавчий напис № 22872, вчинений 03.02.2021, на підставі якого було фактично отримано відповідачем 11399 грн 55 коп. підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Тобто правові підстави набуття відповідачем 11399 грн 55 коп. на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Існування між сторонами зобов`язальних відносин, що виникли з кредитного договору № 1437667 від 20.03.2020, зазначеного не спростовує. Питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18 та інших. За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач отримав від позивачки 11399 грн 55 коп. відсутня, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову і у частині вимог про повернення зазначених коштів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню 908 грн 40 коп. понесених позивачкою судових витрат по сплаті судового збору за позовну заяву. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, заявлених позивачкою у вигляді гонорару успіху адвоката [PERSON] в сумі 5000 грн., то слід зазначити наступне. В обґрунтування розміру цих витрат представником позивачки адвокатом Островською Г.В. надано договір про надання правової допомоги від 20.04.2021, у статті 4 якого вказано, що гонорар представника встановлений за домовленістю сторін та сплачується відповідно до актів виконаних робіт і вартість послуг становить 1000 грн за годину з врахуванням ст. 137-142 ЦПК України. Гонорар успіху визначений в розмірі 5000 грн. та сплачується в разі винесення рішення на користь довірителя в повному обсязі на протязі 10 днів з дня винесення рішення судом. Слід зазначити, що предметом правової допомоги сторонами вказано, серед іншого, підготовка позовної заяви, виготовлення копії документів, складання відповіді на відзив. На підставі вказаного договору адвокатом Островською Г.В. в той же день був виданий ордер, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги [PERSON] у Шосткинському міськрайонному суді Сумської області. В свою чергу, відповідач заявляв про не співмірність витрат на оплату послуг адвоката складності спору та виконаним адвокатом роботам, нерозумність їх розміру, а також відсутність підтверджуючих документів, у зв`язку з чим просив суд відмовити у їх відшкодуванні. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч.3 вказаної статті Кодексу). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України № 5076-VI від 5 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом в постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). З урахуванням викладеного судом відхиляються доводи відповідача про недоведеність розміру фактично понесених позивачкою витрат через відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже договором про надання правової допомоги від 20.04.2021 встановлено обов`язок позивачки сплатити гонорар успіху, зважаючи на результат вирішення цієї справи та участь у ній адвоката - представника позивачки. Водночас зважаючи, що дана справа належить до справ незначної складності, враховуючи співмірність витрат на правову допомогу необхідному фактичному її обсягу, з урахуванням принципу розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача дані витрати, зменшивши їх розмір до 3000 грн.

Outcome: approved