Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

20.01.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] і просить суд розірвати шлюб, укладений 08.05.2010 року між нею та відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №536. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.05.2010 року вона та відповідач зареєстрували шлюб.В шлюбі у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем щодо місця проживання дітей немає. Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін наявні різні погляди на спільне життя, сімейні стосунки фактично розірвані, спільне проживання буде суперечити інтересам сторін, сторони проживають окремо з березня 2020 року, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явились, до судового розгляду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. В своїй письмовій заяві позивач позов підтримала, відповідач надав заяву, в якій позов визнав, просив розірвати шлюб з позивачем. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2010 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №536 і підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.05.2010 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с. 5). У позивача та відповідача народилися діти - [PERSON] , [INFO] ,про що зроблений відповідний актовий запис №1035 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.10.2010 року, та [PERSON] , [INFO] ,про що зроблений відповідний актовий запис №238 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.04.2016 року. Батьками дітей зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача, неповнолітніх дітей та відповідача, який позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Окрім того, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 454 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 454 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved