Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

20 травня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до Межівської районної державної адміністрації, Межівської селищної ради, відділу Держкомзему та КСП ім.Фрунзе про внесення до протоколів про розпаювання земель, як члена КСП ім.Фрунзе. Ухвалою суду від 07 червня 2016 року первісного відповідача відділ Держкомзему в Межівському районі, як неналежного, замінено на належного - відділ Держгеокадастру в Межівському районі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 19 січня 1995 року він працював по трудовому договору в КСП ім.Фрунзе Межівського району Дніпропетровської області. Після випробувального терміну позивача прийняли в члени зазначеного вище господарства та з 25 травня 1995 року він продовжував працювати у КСП ім.Фрунзе. Правління останнього відмовило [PERSON] у внесенні до протоколів розпаювання земель, оскільки він замало працював членом їхнього господарства. 29 серпня 2011 року позивач звертався до Межівської РДА з вимогою надання йому земельного паю, однак з відповіді вбачається, що [PERSON] працював по трудовому договору в КПС ім.Фрунзе з 19 січня 1995 року по 16 січня 1996 року, а державний акт на право колективної власності на землю підприємство одержало 08 грудня 1994 року, до якого додавався список членів КСП, що мали право на земельну частку, тому позивачу відмовили у видачі земельного паю в зв'язку з відсутністю його членства в КСП ім.Фрунзе на момент одержання останніми державного акту на землю. Позивач просить суд зобов'язати відповідачів внести його до протоколів розпаювання земель. У судовому засіданні позивач підтвердив обставини, які викладені в позові, підтримав його повністю. Вказав, що ним був пропущений строк позовної давності. На час отримання КСП ім.Фрунзе державного акту на право колективної власності на землю, до якого додавався протокол (список) членів КСП, позивач на той час не працював і не був його членом. Однак, коли вийшов Указ Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» [PERSON] був членом підприємства, а п.7 вказаного Указу передбачено, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам зайнятим у сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які пересиляються у сільську місцевість для постійного проживання. Статутом КСП ім.Фрунзе передбачено права та обов'язки кожного члена спілки та рішення правління останніх, у протоколі №8 засідання правління колгоспу від 22 травня 1995 року зазначено, що позивача прийнято в члени колгоспу, а тому на нього автоматично поширюються всі права та обов'язки членів колгоспу. 22 травня 1995 року [PERSON] набув права бути внесеним до протоколів (списків) про розпаювання земель, причини невнесення йому невідомі. Наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Межівської РДА в судовому засіданні пояснив, що позов задоволенню не підлягає та надав заперечення, де мається посилання на те, що позивач пропустив встановлену у 3 роки позовну давність, оскільки ще у серпні 2011 року до них звертався [PERSON] стосовно надання йому земельної частки (паю). Наголошується, що Межівська РДА не є належним відповідачем, оскільки внесення громадян до протоколів розпаювання до їх повноважень не відноситься. Не заперечується, що позивач працював в КСП ім.Фрунзе, однак на момент отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю 08 грудня 1994 року позивач членом КСП ім.Фрунзе не був. Просять відмовити у задоволенні позову повністю. Представник відповідача Межівської селищної ради позовні вимоги не визнав, надано заперечення, в якому посилається на те, що, дійсно, з наданих позивачем документів вбачається, що [PERSON] з 19 січня 1995 року по 16 січня 1996 року працював в колгоспі ім.Фрунзе та з 25 травня 1995 року по 16 січня 1996 року був його членом. Згідно абз.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. П.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Для одержання належної земельної частки (паю) особі, власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) необхідно звернутися до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), які в межах своїх повноважень приймають рішення про виділення таких земельних часток. При неможливості надати члену КСП земельну частку (пай) з колективної власності через її відсутність, вона має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позивач на момент отримання КСП «Фрунзе» державного акту на право колективної власності на землю 08 грудня 1994 року його членом не був, доказів про звернення до останніх стосовно внесення до списку членів КСП не надав. У віданні Межівської селищної ради землі запасу відсутні. Згідно ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Просять відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у Межівському районі заперечує проти задоволення позовних вимог повністю, оскільки вони є незаконними, необґрунтованими та безпідставними. Надано заперечення, де маються посилання на те, що ч. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 08 грудня 1994 року КСП ім.Фрунзе отримало державний акт на право колективної власності на землю і хоча 29 травня 1995 року позивача було прийнято в члени вказаного підприємства, після спливу 7 місяців його роботи [PERSON], на підставі наказу №18 від 18 грудня 1995 року, було виключено з членів КСП, згідно поданої заяви за власним бажанням. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Методичними рекомендаціями передбачено, що кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), приймається за списком, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, який, у разі потреби, уточнюється і підписується головами відповідної Ради і підприємства. Позивач на момент отримання КСП ім.Фрунзе державного акта на право колективної власності на землю не був членом КСП та не внесений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Просять відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідач Колот З.В. в особі директора ТОВ «Межівське» у судовому засіданні підтвердив, що господарство є правонаступником КСП ім.Фрунзе, однак вони ніякого відношення до вимог [PERSON] не мають. Всі землі у них перебувають на умовах оренди. Вважає, що керівні органи ТОВ «Земля» у списки вносити зміни не можуть. Просить відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, оцінивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам. Частиною 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Сам по собі Указ не є правовстановлюючим документом, що підтверджує право на земельну частку (пай), ним встановлюється один із таких документів - сертифікат. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Мж №003, виданого КСП ім.Фрунзе Межівського району, вказаному підприємству передано у колективну власність 40309 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Межівської селищної ради народних депутатів від 26 жовтня 1994 року №11. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №3. Відповіддю Межівської РДА №М-107 від 29 серпня 2011 року, адресованою позивачу, підтверджується, що КСП « Фрунзе» 08 грудня 1994 року отримало державний акт на право колективної власності на землю, до якого додавався список членів КСП, що мали право на земельну частку (пай). На той час [PERSON] членом господарства не був, тому права на отримання земельної частки не має. Одночасно вказується, що на підставі протоколу №1 загальних зборів КСП «Фрунзе» 15 січня 2000 року відбулася реструктуризація підприємства. На мамонт розпаювання майна [PERSON] не був членом КСП «Фрунзе», тому не має права на отримання майнового паю. Згідно трудової книжки серії [NUMBER], заповненої 08 червня 1987 року, запис №20 від 19 січня 1995 року свідчить про те, що [PERSON] прийнято в колгосп ім.Фрунзе сторожем по трудовому договору, на підставі наказу №2 від 31 січня 1995 року. Записом №21 від 29 травня 1995 року [PERSON] прийнято в члени КСП ім.Фрунзе по закінченню випробувального терміну на ПТФ, підстава наказ №8 від 29 травня 1995 року. Записом №22 від 16 січня 1996 року підтверджується, що позивача виключено з членів колгоспу ім.Фрунзе, згідно поданою ним заяви (за власним бажанням), підстава - наказ №18 від 18 грудня 1995 року. Включення та виключення [PERSON] з членів колгоспу ім.Фрунзе також підтверджується архівною довідкою Межівської РДА №М-14 від 23 березня 2011 року, де також зазначено, що правонаступником КПС «Фрунзе є ТОВ «Земля». Згідно повідомлення архівного відділу Межівської РДА №М-12 від 24 березня 2011 року, підтвердити факт включення до списків розпаювання земель у колгоспі ім.Фрунзе з 1994 по 1995 роки [PERSON] не має можливості, тому що протоколи розпаювання земель до архівного відділу на зберігання не надходили. В протоколах загальних зборів та у протоколах засідань правління колгоспу ім.Фрунзе за період з 1994-1995 роки відомостей про виділення земельної ділянки, частки (паю) [PERSON] не має. Ч.ч.1,2 ст.8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», передбачено, що підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об'єктами власності, право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем доказів того, що загальними зборами членів підприємства йому було надано право на земельну частку (пай) не надано. Посилання позивача на п.7 Указу «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», також відсилає на право саме загальних зборів включення таких осіб до списків, що мають право на земельну частку (пай), який додається до державного акта на право колективної власності на землю. З огляду на це, суд вважає недоведеним факт необхідності включення [PERSON] до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай), який додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Мається рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області №2-682/11 від 30 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, яким вже надавалася оцінка спірним правовідносинам, хоча там вирішувався інший спір, та було встановлено, що при паюванні земель КСП ім.Фрунзе Межівського району [PERSON] в списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю КПС ім.Фрунзе, виданого 08 грудня 1994 року, не значиться, бо прийнятий в члени господарства після 08 грудня 1994 року та не має підстав набуття права на землю. Позивач ставить в позові питання про внесення його до протоколів про розпаювання земель, як члена КСП ім. Фрунзе, а не про визнання за ним права на земельну частку (пай). З огляду на вищевикладене норми закону, таким правом наділені лише загальні збори відповідного КСП і жоден з відповідачів такого права не має, а тому всі вони є неналежними. Окрім цього, відповідачами по справі було заявлено про застосування строку позовної давності. Позивач стверджував, що дізнався про своє права на включення до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай), який додається до державного акта на право колективної власності на землю лише 4 місяці назад, коли готувався до суду. Але Межівська РДА вказувала, що у серпні 2011 року [PERSON] звертався до них стосовно надання йому земельної частки (паю), підтвердженням чого мається відповідь Межівської РДА №М-107 від 29 серпня 2011 року. З рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області №2-682/11 від 30 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, вбачається, що [PERSON] у 1995-2000 роках звертався у різні інстанції Межівського району щодо свого права на земельну частку (пай), але отримував відмову. Тобто про своє порушене, за його думкою, право він дізнався ще до 2011 року, що являється додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог останнього. Оскільки суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити у повному обсязі, у вирішенні питання про стягнення судових витрат з відповідачів потреби немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed