Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

20 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , 2001 року народження, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення дитиною навчання, тобто до [INFO] , але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2012 року у справі №2315/2790/2012 розірвано її шлюб з відповідачем. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбу у позивач та відповідач народився син [PERSON] , 2001 року народження. Після розірвання шлюбу відповідач, на підставі рішення Смілянського міськрайонного сулу Черкаської області від 19 листопада 2012 року у справі №2315/6361/2012, сплачував їй аліменти на утримання сина. [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі, уклавши 01 вересня 2020 року контракт ДК-0000099 на навчання в Приватному вищому навчальному закладі «Деснянський економіко-правовий коледж при Міжнародній Академії управління персоналом». Вартість навчання за перший навчальний рік становить 11500 гривень, яка може змінюватися в подальшому відповідно до норм чинного законодавства. Син на даний час навчається на 3 курсі вказаного навчального закладу, за спеціальністю «Право», форма навчання денна, за контрактом, стипендію не отримує, термін навчання з 01 вересня 2006 року по 30 червня 2022 рік. Після досягнення сином повноліття, стягнення аліментів припинилося. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. Дитини проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач проживає окремо від дитини. Окрім витрат на навчання, дитина потребує ще і певних витрат на проїзд, підручники, харчування, одяг, взуття, необхідну техніку, проте вона не в змозі самостійно утримувати сина та сплачувати за все необхідне. 07 жовтня 2020 року нею було надано сину грошові кошти на купівлю мобільного телефону. Також за станом здоров`я лікарем рекомендовано сину носіння корсета, проведення курсу масажу, а також заняття плаванням, що також потребує значних фінансових витрат. Стипендію син не отримує, інших джерел доходу не має, продовжує навчання, а отже потребує матеріальної допомоги. Відповідач є здоровим та працездатним, має можливість брати участь в утриманні та матеріальному забезпеченні сина та може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року цивільну справу за вищевказаним позовом передано за підсудністю до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. 22 березня 2021 року вказана цивільна справа надійшла до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Ухвалою судді від 22 березня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, відповідачу роз`яснено право на надання відзиву на позовну заяву, а позивачу - відповіді на відзив, протягом встановленого судом строку. 11 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] частково заперечує. Вважає, що при визначенні розміру аліментів необхідно врахувати, що обов`язок по утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, згідно закону покладений в рівній мірі на обох батьків. Відповідно до контракту на навчання від 01 вересня 2020 року між навчальним закладом та [PERSON] , вартість навчання за перший навчальний рік складає 11500 гривень, що на місяць складає 958 гривень. При цьому, матеріали справи не містять даних про вартість підручників, проїзду до навчального закладу, як це передбачено ст.182 СК України. Також, витрати на одяг та придбання коштовного телефону за 14279 гривень не відносяться до витрат на навчання. Придбання телефону такої вартості викликає обґрунтовані сумніви щодо потреби у матеріальній допомозі синові на навчання. На даний час він не працевлаштований та забезпечує себе за рахунок випадкових і нерегулярних заробітків. Виходячи з принципу справедливості та розмірності та з врахуванням його можливостей, вважає, що з нього повинно бути стягнуті аліменти на навчання сина у розмірі 1/8 частини його заробітку щомісячно. Від позивача [PERSON] відповідь на відзив відповідача [PERSON] до суду не надходила. 18 травня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Суд, врахувавши позицію позивача, яка викладена в її заяві, заслухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 вересня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області 07 лютого 2001 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що 07 лютого 2001 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №50 (а.с.14). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2012 року, яке набрало законної сили 26 червня 2012 року, у справі №2315/2790/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.19). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 12 грудня 2015 року, [PERSON] зареєструвала 12 грудня 2015 року шлюб з [PERSON] , про що в цей же день складено відповідний актовий запис №431. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.22). Таким чином, [PERSON] - позивач по справі, є матір`ю спільної з відповідачем [PERSON] дитини - сина [PERSON] , 2001 року народження, який [INFO] досяг повноліття. Згідно ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. 01 вересня 2020 року між Приватним вищим навчальним закладом «Деснянський економіко-правовий коледж при Міжрегіональній Академії управління персоналом» та [PERSON] укладено контракт ДК-0000039 на навчання в Приватному вищому навчальному закладі «Деснянський економіко-правовий коледж при Міжрегіональній Академії управління персоналом» (надалі - Контракт) (а.с.23-24). Відповідно до п.1.1 Контракту, виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання та підготовку [PERSON] в Приватному вищому навчальному закладі «Деснянський економіко - правовий коледж при Міжрегіональній Академії управління персоналом» за освітньо-професійним ступенем фахового молодшого бакалавра денної форми навчання за спеціальністю право. Згідно п.3.1 Контракту, строк навчання студента становить один рік. Відповідно до 3.3 Контракту, загальний розмір плати за надання освітньої послуги складається із щорічних платежів, які можуть змінюватись відповідно до норм чинного законодавства. Згідно п.3.3.1 Контракту, вартість навчання за перший навчальний рік становить 11500 гривень, яка може змінюватись в подальшому відповідно до норм чинного законодавства. Як вбачаться з довідки №105, виданої директором Приватного вищого начального закладу «Деснянський економіко-правовий коледж при Міжрегіональній Академії управління персоналом» 20 жовтня 2020 року, [PERSON] є студентом 3 курсу Приватного вищого навчального закладу І рівня акредитації «Деснянський економіко-правовий коледж при МАУП» м. Київ, за спеціальністю «Право». Форма навчання денна, за контрактом Стипендію не отримує. Термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2022 року (а.с.25). Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. 01 жовтня 2020 року між [PERSON] (наймодавець) та [PERSON] (наймач) укладено договір оренди житлової нерухомості №01/10/20, відповідно до якого, наймодавець передає, а наймач приймає в строкове платне користування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.38-39). Відповідно до Акту прийому-передачі об`єкта оренди до Договору оренди житлової нерухомості №01/10/20 від 01 жовтня 2020 року, складеного [PERSON] та [PERSON] , наймодавець передає, а наймач приймає в строкове платне користування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.40). Згідно умов Контракту, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24). Крім того, як вбачається з позовної заяви та не заперечується відповідачем, спільна позивача з відповідачем дитина - син [PERSON] , проживає разом з позивачем. Таким чином, позивач, відповідно до ч.3 ст.199 СК України, наділена правом на звернення до суду з даним позовом. Враховуючи, що син сторін, якому, станом на день розгляду даної справи, виповнилося повних 18 років, навчається на денній формі навчання, не працевлаштований, джерел доходу не має, що також не заперечується відповідачем, суд приходить до висновку, що він потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідачем не заперечується перебування спільного з позивачем сина на утриманні позивача, суд приходить до висновку, що такі обставини доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] стверджує, що відповідач є здоровим та працездатним, має можливість брати участь в утриманні та матеріальному забезпеченні сина та може сплачувати аліменти. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, будь-яких доказів, які свідчать про наявність у відповідача [PERSON] постійного місця роботи та джерела прибутку, матеріали справи не містять та позивачем [PERSON] не надано, при цьому остання не зазначала про неможливість надання доказів матеріального стану та не зверталася до суду з клопотанням про їх витребування у відповідача або у державних органів. Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що він не працевлаштований та забезпечує себе за рахунок випадкових і нерегулярних заробітків, оскільки вони жодним доказом, зокрема, відомостями отриманими від податкової інспекції, не підтверджуються. Враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, та приймаючи до уваги відсутність доказів перебування на його утриманні інших дітей, сплати останнім на даний час аліментів, наявності стягнень з відповідача за виконавчими документами, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання. Разом з тим, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №208/3075/16, від 10 жовтня 2018 року у справі №216/3757/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц акцентовано увагу на тому, що витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий правовий висновок ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що вона самостійно несе витрати на проїзд сина до навчального закладу, підручники для нього, на його харчування та придбання йому одягу, взуття та необхідної техніки. На підтвердження вищевказаних доводів, позивачем надано виключно видаткову накладену №66286 від 07 жовтня 2020 року, відповідно до якої [PERSON] придбав «Вухо.Ком» мобільний телефон вартістю 14279 гривень 00 копійок, кабель передачі даних вартістю 129 гривень та адаптер вартістю 129 гривень (а.с.26). Разом з тим, придбання мобільного телефону, кабелю передачі даних до нього та адаптеру, не відносяться до витрат, які пов`язані з навчанням. Крім того, позивачем не обґрунтовано необхідність придбання сину мобільного телефону для навчання, вартість якого перевищує вартість річного навчання у вищевказаному закладі. Будь-яких інших доказів здійснення позивачем витрат на утримання сина, в зв`язку з його навчанням у вищому навчальному закладі, матеріали позовної заяви не містять. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , останньому встановлено діагноз: «Кіфоз педіційний, попереково-грудний відділ», в зв`язку з чим йому рекомендовано користуватися корсетом осанки 3-4 години щодня, ЛФК, масаж та плавання (а.с.59). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення донькою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися, при цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, враховує стан здоров`я дитини, якій внаслідок хвороби рекомендовані відповідні процедури, та її матеріальне становище, який не працює, після досягнення повноліття продовжує навчатися у начальному закладі, відтак потребує матеріальної допомоги, зокрема, на проїзд у громадському транспорті від місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку, для придбання продуктів харчування, одягу та необхідних речей для навчання, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є здоровим та працездатним, при цьому інформація про його матеріальне становище як позивачем, так і самим відповідачем, не надана, що позбавляє суд об`єктивної можливості встановити відсутність або наявність у нього будь-яких доходів, в зв`язку з чим приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню починаючи з дати подання позову та до закінчення терміну навчання, має становити 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст.53 Конституції України, ст.184, 191, 199, 200, 201 СК України, та

Outcome: partial