Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

20.08.2020 року [PERSON] звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що вона є власником зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14 березня 2020 року між нею і [PERSON] , від імені якого за довіреністю виступала [PERSON] . Пунктом 7 цього договору було передбачено, що «Продавець» зніметься з реєстраційного обліку за даною адресою до 31 березня 2020 року. Однак до цього часу у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який є колишнім власником квартири. Відповідач тривалий час не проживає у квартирі. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Вищенаведене є підставою для звернення до суду за захистом його прав та інтересів. Ухвалою від 11.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06.10.2020. 06.10.2020 у зв`язку з неявкою позивача судове засідання було відкладено до 09.11.2020. В судове засідання позивач не з`явилась, її представник подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подала до суду заяву про визнання позову і розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14 березня 2020 року між нею і [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] . У пункті 7 договору зазначено, що сторони домовились, що «Продавець» зніметься з реєстраційного обліку за даною адресою до 31 березня 2020 року (а.с. 9-11). Згідно копії договору купівлі продажу від 14.03.2020 та відповіді виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 11.09.2020 на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, яка розташована у [ADDRESS] (а.с. 9, 15). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Беручи до уваги, що відповідач, який не є членом сім`ї позивача, зареєстрований у належній позивачу квартирі, однак не проживає у ній без поважних причин, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 420,40 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (840,80 х 0,5 = 420,40). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 420,40 гривень відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved