Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

20 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] 75 849 грн. 00 коп. суму позики з урахуванням штрафних санкцій, а також судові витрати. Представник позивача просив справу розглядати без його участі, позов задовольнити, дав згоду на заочний розгляд справи, про що подав письмову заяву. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався в порядку ст. 74 ЦПК України, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2013 року між сторонами було укладено договір та складено розписки, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 44 400 грн. та у сумі 30 000 грн., які зобов'язався повернути до 25 травня 2013 року (а.с. 27,28). Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, а відтак з відповідача на користь позивача належить стягнути три проценти річних в розмірі 1449 грн. від простроченої суми (74 400 грн.) з 25 березня 2013 року по день звернення до суду за 237 днів. За таких обставин, суд дійшов висновку про порушення відповідачем обов'язку повернути отримані у позику кошти, а відтак позов підлягає задоволенню. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За правилом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати, понесені [PERSON] на правову допомогу, підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру № 17/01 від 17 січня 2014 року, проте, на думку суду, сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката не є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг та не відповідають затраченому ним часу на підготовку позовної заяви, а тому підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 1461,60 грн.: 487,20 грн. (вартість 1 год. роботи адвоката) х 3 год. (час, витрачений представником на правову допомогу позивачеві). Також, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений при пред'явленні позову судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved