Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

21.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в якому просить зняти арешт з 1/3 частки квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], шляхом скасування постанови від 26.07.2002 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При цьому позивач зазначає, що після смерті 23.06.2015 року її сина [PERSON], позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовила позивачу видачі свідоцтва про право на спадщину, так як за життя сина на 1/3 частку квартири, що належала померлому, постановою відділу ДВС [PERSON] районного управління юстиції в м. Одесі від 26.07.2002 року було накладено арешт. У звязку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою суду від 19.4.2016 року до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] Тапдигалі огли у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. При цьому представник пояснив, що зведене провадження, в рамках якого на майно [PERSON] було накладено арешт, знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши позивача та представника [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 29.12.1999 року Управлінням ЖКГ ВК ОМР на підставі розпорядження органу приватизації № 144053 від 29.12.1999 року, видано свідоцтво № 4-16004 про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10, 12/. Право власності на квартиру зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 17.02.2000 року під № 358 пр.стр. 32 реєстр 294. Постановою відділу ДВС [PERSON] районного управління юстиції в м. Одесі від 26.07.2002 року в ході примусового виконання виконавчого листа № АЕ/40, виданого 17.02.1997 року Київським районним судом м. Одеси, накладено арешт на 1/3 частку квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], а також накладено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] /а.с. 14/. Вказана обставина підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2016 року. 23.06.2015 року у віці 44 років помер [PERSON], актовий запис № 6775, що вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 416141, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції /а.с. 9/. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 739/2015 /а.с. 8/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 11.03.2016 року зверталася до [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із закриття виконавчого провадження, в ході виконання якого була прийнята постанова від 26.07.2002 року про накладення арешту та заборони відчуження майна, у зв'язку із смертю боржника /а.с. 5/. Відповіддю [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17.03.2016 року на заяву [PERSON] від 11.03.2016 року повідомлено, що заявник не являється стороною виконавчого провадження, та розяснено право звернення до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту /а.с. 7/. Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Суд враховує пояснення представника [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, що виконавче провадження в ході виконання якого була прийнята постанова від 26.07.2002 року про накладення арешту та заборони відчуження майна [PERSON], знищене у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до положень ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відсутня необхідність у накладені арешту на майно, що належить [PERSON], який помер 24.06.2015 року. При цьому суд зазначає, що вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню так як частково обґрунтовані та доведені. А саме вимоги про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони відчуження підлягають задоволенню, а вимоги щодо скасування постанови державного виконавця суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна знімається за постановою державного виконавця після прийняття судом рішення про зняття арешту з майна.

Outcome: partial