Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

20.10.2014 року позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № R53700433170В від 11.06.2013 року у розмірі 64276,10 грн. та судовий збір у розмірі 642,76 грн. При цьому позивач посилається на те, що з відповідачем було укладено 11.06.2013 року кредитний договір. Відповідно умов якого, Банк надає кредит у розмірі 50000,00грн. зі сплатою 24,00% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 11.06.2017 року, а відповідач повертає суму кредиту і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, передбачених договором. Позивач відповідно до умов договорів виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, ним порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій не заперечує проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився. 11.03.2015 року представником позивача було надано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку зі спробою врегулювати спір. Дана неявка визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи (провадження по справі відкрито 24.10.2014 року) суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглянути її за відсутності відповідача, неявка якого визнана судом неповажною. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 11.06.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53700433170В. Відповідно до Договору, Банк надає кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою 24,00% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 11.06.2017 року, а відповідач повертає суму кредиту і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, передбачених договором. Відповідно до меморіального ордеру від 11.06.2013 року, позивач виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів відповідачу у розмірі 50000,00 гривень. Однак, відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив п. 4.2 та п. 4.3 Кредитного договору, що вбачається з розрахунку заборгованості, яка складає 64276,10 грн., в тому числі: сума заборгованості за кредитом -43090,69 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом -4319,63 грн.; сума заборгованості за відсотками -5670,85 грн.; сума простроченої заборгованості за комісією -5070,00 грн.; сума пені -6124,93гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ПАТ «ВТБ Банк» підлягає задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтована та доведена. Відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved