Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

21.12.2018 [PERSON] звернувся до суду із позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , виділ його частки нерухомого майна із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна, припинення права спільної часткової власності. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником 1/5 частини житлового будинку в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 21.09.1983. До отримання свідоцтва про право власності вказана частка нерухомого майна належала йому на підставі договору купівлі-продажу, відповідно до якого він придбав Ѕ частку спірного будинку у попереднього власника, що підтверджується рішенням народного суду Київського району м. Полтави від 27.12.1979, яким визначений порядок користування земельною ділянкою між ним та тодішнім співвласником будинку [PERSON] Вказаним рішенням виділено йому у користування земельну ділянку площею 417 кв.м, а його співвласнику 442 кв.м. Як убачається із вказаного рішення розмір спільної земельної ділянки становив 861 кв.м. Цим рішенням суду встановлено, що між ним та [PERSON] , на час ухвалення рішення, склався порядок користування земельною ділянкою , який діяв вже протягом 5 років . На час звернення до суду частина земельної ділянки, що була виділена йому за рішенням суду у своєму розмірі не змінилась, з часу придбання будинку він користується саме такою земельною ділянкою. Його співвласник, на той час [PERSON] , надала дозвіл своїм родичам, у тому числі [PERSON] , на будівництво на виділеній їй земельній ділянці ще одного житлового будинку. Після того як [PERSON] збудував будинок , розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності змінився, однак його частина будинку, яка на той час складала Ѕ частку, а тепер 1/5 частку по розмірам та складу не змінилась та складається у будинку літ. «А-1» з: кімнати 1-1 площею 13.5 кв.м, кімнати 1-2 площею 13.4 кв.м, кухні 1-3 площею 6.2 кв.м., коридору 1-4 площею 6.9 кв.м, загальна площа 39.1 кв.м, житлова площа 26.9 кв.м , господарських споруд: сарай літ. «В» сарай літ. «в1», гараж літ. «Г», погріб літ. «в», літній душ літ. «Є», сарай літ. М», сарай літ. «Н», оглядова яма літ. «г», воріт огорожі №4, огорожі № 9, огорожі 11, вимощення №6 . Розмір земельної ділянки на якій розміщена належна йому частина будинку складає 427 кв.м. Розмір земельної ділянки змінився з 417 кв.м до 427 кв.м у зв`язку з більш точним вимірюванням земельної ділянки сучасними приборами. Він має намір скористуватись правом на виділ його частки нерухомого майна, однак між іншими співвласниками існує спір щодо користування земельною ділянкою, а саме між [PERSON] та [PERSON] Просив виділити із спільної часткової власності належну йому частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] що складається із: в будинку літ. «А1» кімнати 1-1 площею 13.5 кв.м, кімнати 1-2 площею 13.4 кв.м, кухні 1-3 площею 6.2 кв.м., коридору 1-4 площею 6.9 кв.м, загальна площа 39.1 кв.м, житлова площа 26.9 кв.м , господарські споруди сарай літ. «В» сарай літ. «в1», гараж літ. «Г», погріб літ. «в», літній душ літ. «Є», сарай літ. М», сарай літ. «Н», оглядова яма літ. «г», воріт огорожі №4, огорожі № 9, огорожі 11, вимощення №6, визнати за ним, на виділену частку, право власності як на окремий об`єкт нерухомого майна, припинити право спільної часткової власності, виділити йому у користування земельну ділянку площею 427 кв.м. Ухвалою суду від 22.12.2018 позовна заява залишена без руху, наданий строк для виправлення недоліків . 08.01.2019 відкрите провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 14.01. 2019 відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на самочинні прибудови до будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, виділ в окрему одиницю належної йому частини нерухомого майна у спільній частковій власності, припинення за ним права спільної часткової власності. Зустрічний позов обґрунтований тим, що він є власником 3/5 частини спірного будинку , його частка у домоволодінні складається із будинку літ «Б-1» до якого він самочинно здійснив прибудови літ. «б9, б 10» до складу яких входять наступні приміщення: приміщення 2-9 площею 6.9 кв.м, санвузол 2-10 площею 0.8 кв.м, приміщення 2-11 площею 14.0 кв.м, тамбур ХУ1 площею 1.2 кв.м загальною площею 22.9 кв.м.. Вказані прибудови , відповідно до висновку експертизи, відповідають нормам ДБН. Він звертався до компетентних органів, а саме до Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області з метою узаконення цих прибудов, однак йому було відмолено та повідомлено, що прийняття самочинно реконструйованого житлового будинку у експлуатацію, можливо лише після вирішення питання у суді щодо права власності на нього. Розмір земельної ділянки якою він фактично користується у вказаному домоволодінні становить 351 кв.м , такий порядок користування земельною ділянкою триває багато років. Просив визнати за ним право власності на самочинно збудовані прибудови до будинку, виділити належну йому частку нерухомого майна із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна, визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши йому у користування земельну ділянку площею 351 кв.м та припинити право спільної часткової власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. Ухвалою суду від 13.02.2019 зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним. 26.03.2019 [PERSON] звернувся до суду із позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою та просив визначити порядок користування земельною ділянкою між усіма співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] , виділивши кожному у користування частину земельної ділянки по фактичному користуванню, що склався між співвласниками, а саме йому 0.0427 га, [PERSON] 0.0 351га, [PERSON] 0.0103 га. Ухвалами судді від 28.03.2019 відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою, задоволене клопотання про об`єднання цивільних справ. Справа передана на розгляд судді, що розглядає первісний та зустрічні позови , справа № 552/7316/18. У судовому засіданні [PERSON] та його представник, адвокат Яресько Н.В. позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, не заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] [PERSON] пояснив, що у 1973 році він придбав Ѕ частину спірного будинку у [PERSON] Між ними була досягнута домовленість про порядок користування земельною ділянкою та на визначеній ними межі користування земельною ділянкою встановлений паркан. У 1979 році на вони закріпили такий порядок користування земельною ділянкою. На підставі рішення суду йому була виділена земельні ділянка розміром 417 кв.м, а [PERSON] земельна ділянка площею 442 кв.м., тобто по фактичному користуванню. З часу придбання будинку він користується виділеною йому земельною ділянкою, розмір якої не змінювався, паркан що був встановлений на час придбання будинку не переносився. Він має окремий вхід до будинку, окреме електропостачання, газопостачання та інші комунальні послуги, окремий вихід на вулицю із двору. На його пропозицію усі співвласники звернулись до Київської районної у м. Полтаві ради для вирішення питання про приватизацію земельної ділянки . 30 серпня 2018 року Київська районна у м. Полтаві рада прийняла рішення про надання усім співвласникам спірного домоволодіння дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі на місцевості. Представником [PERSON] в приватизації земельної ділянки за довіреністю була його матір [PERSON] , яка відмовилась у подальшому виготовляти технічну документацію з землеустрою, мотивуючи свою відмову тим, що не згодна із розміром земельної ділянки що припадає [PERSON] Зазначені обставини стали підставою для припинення подальшої приватизації земельної ділянки. Зазначав, що оскільки він протягом більше 40 років користується належною йому частиною житлового будинку, яка є відокремленою від інших співвласників з технічної точки зору, має окремий вхід, комунікації, а також земельною ділянкою, що була йому виділена за рішенням суду, він має право на виділ його частки нерухомого майна із спільної часткової власності та при визначенні порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, виділення йому у користування земельної ділянки розміром 427 кв.м Щодо зустрічних позовних вимог, то він визнає позовні вимоги [PERSON] , оскільки вони жодним чином не порушують його право на належне йому нерухоме майно та право користування земельною ділянкою . У судовому засіданні [PERSON] , та його представник адвокат Божко Т.Б., підтримали зустрічний позов повністю, позовні вимоги [PERSON] визнали. [PERSON] пояснив що [PERSON] у належній йому частині будинку не проживає, зі слів його матері проживає в Російській Федерації. Його частиною будинку інколи користується його матір [PERSON] , яка постійно проживає в м. Херсон. Усі співвласники будинку спочатку домовились приватизувати спільну земельну ділянку, разом звернулись до Київської районної у м. Полтаві ради з метою приватизації земельної ділянки, однак потім матір [PERSON] , яка представляла його інтереси за довіреністю, відмовилась від подальшої приватизації земельної ділянки, забрала усі надані нею документи, бо була не згодна із розміром земельної ділянки що припадає [PERSON] та вимагала від нього надати їй можливість користуватись вигрібною ямою. Мотивувала свою відмову у приватизації земельної ділянки тим, що маючи таку маленьку земельну ділянку вона немає можливості знайти покупця для продажу частини будинку. У судовому засіданні 11.03.2019 представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги первісні і зустрічні не визнала. Пояснила, що вона має повноваження та намір продати належну її сину [PERSON] частину будинку, бо він проживає на території Російської Федерації , проживати у м. Полтава не буде. Розмір земельної частки на якій розташована його частина будинку є замалим, що утруднює пошуки покупця та суттєво впливає на ціну продажу. Зазначала, що [PERSON] порушує право [PERSON] на користування земельною ділянкою , не дає йому можливості користуватись вигрібною ямою. Спочатку вона погодилась приватизувати земельну ділянку, та подала разом з усіма співвласниками необхідні документи, але потім забрала усі документи та відмовилась від виготовлення технічної документації з землеустрою, допоки [PERSON] не відновить користування вигрібною ямою. Представник [PERSON] , адвокат Бибик В.А., у судовому засіданні не визнав первісні та зустрічні позовні вимоги. Пояснив, що між сторонами відсутній спір, що його клієнт , представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , має намір продати належну її сину частку спірного житлового будинку, а для здійснення купівлі-продажу необхідно присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, на якій розташований спірний будинок. [PERSON] готова виготовити документацію для отримання кадастрового номеру, але не згодна визначати порядок користування земельною ділянкою та вирішувати усі інші питання між співвласниками, бо вважає, що після продажу нею частини будинку усі спірні питання повинні вирішуватись із новим співвласником. Також представник відповідача [PERSON] визнав ту обставину, що між співвласниками встановлений порядок користування земельною ділянкою, паркани, які розділяють межі земельних ділянок якими користувались співвласники, на час придбання [PERSON] частини будинку, порядок користування земельною ділянкою не змінювався. Щодо виділу нерухомого майна позивачів із спільної часткової власності, в окрему одиницю нерухомого майна, то для такого виділу, відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, для виділу майна із спільної часткової власності необхідний бути наданий тільки відповідний висновк БТІ, а позивачі надали лише висновки експерта за результатами будівельно-технічного дослідження, що не може замінювати відповідний висновок БТІ. Також зазначав що прибудови, збудовані [PERSON] , хоч і є самочинними, але не порушують прав [PERSON] , однак [PERSON] волів би, щоб питання про узаконення самочинних добудов вирішувалось після того, як він проведе відчуження належної йому частини будинку. Також зазначав що наявність самочинних прибудов перешкоджає виділу нерухомого майна із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог також з тих підстав, що земельна ділянка у вказаному домоволодінні, в установленому законом порядку співвласникам не виділялась, не перебуває у власності чи оренді співвласників, отже законодавчо за ними не закріплена. Також адвокат Бибик В.А . повідомив суд що він та його довіритель не згодні з висновками експерта, однак не мають намір та відмовляються від призначення будь-яких експертиз по справі. При вирішенні спору суд повинен взяти до уваги план горизонтальної зйомки спірної земельної ділянки виготовлений станом на 2015 рік, а не кадастровий план земельної ділянки за 2018 рік. При цьому представник Бибик В.А. пояснив, що він визнає рішення суду від 27.12.1979, яким визначений порядок користування земельною ділянкою між колишніми співвласниками спірного домоволодіння та визнає, що [PERSON] на підставі цього рішення користується земельною ділянкою, яка йому виділена, з дня придбання ним частини будинку, що паркан між частиною земельної ділянки, яка виділена у користування [PERSON] , а також паркан, що відділяє земельну ділянку, якою користується [PERSON] існував на час придбання [PERSON] 1/5 частини будинку, та не змінився на час розгляду справи у суді. Представники третіх осіб Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради надали заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Заслухавши учасників справи, експерта Авдєєву Н .М., дослідивши надані докази суд керуються наступним. Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Установлено, що сторони по справі є співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. [PERSON] має у власності 1/5 частку на підставі свідоцтва про право власності на будинок № [NUMBER] від 21.09.1983, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 21.09.1983 має у власності 3/10 частки , 3/10 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.08.1997, [PERSON] 1/5 частку на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2006. Земельна ділянка була виділена у користування під будівництво вказаного житлового будинку у розмірі 861 кв.м рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 580 від 20.08.1953 року, що підтверджується довідкою ПП Полтавське БТІ « Інвентаризатор» від 20.07.2018 № 72/40. Судом встановлено, і ця обставина не заперечується відповідачами [PERSON] та представниками відповідача [PERSON] , що [PERSON] спочатку став власником Ѕ частини спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу. Його частина будинку на час придбання складалась у будинку літ. А-1 з кімнати 1-1 площею 13.5 кв.м, кімнати 1-2 площею 13.4 кв.м, кухні 1-3 площею 6.2 кв.м., коридору 1-4 площею 6.9 кв.м, загальна площа 39.1 кв.м, житлова площа 26.9 кв.м , господарські споруди сарай літ. «В» сарай літ. «в1», гараж літ. «Г», погріб літ. «в», літній душ літ. «Є», сарай літ. М», сарай літ. «Н», оглядова яма літ. «г», воріт огорожі №4, огорожі № 9, огорожі 11, вимощення №6 та залишилась у таких розмірах на час розгляду справи у суді. Також відповідачі визнають , що: за рішенням суду від 27.12.1979 між [PERSON] та колишнім співвласником [PERSON] визначений порядок користування земельною ділянкою по варіанту, який склався між співвласниками фактично, а саме [PERSON] у користування виділена земельна ділянка площею 417 кв.м. , [PERSON] площею 442 кв.м, яким також встановлено, що загальний розмір спірної земельної ділянки становив 861 кв. м, а співвласники мали у власності на час ухвалення цього рішення по Ѕ частині житлового будинку ; що вказане рішення виконане, між співвласниками встановлена межа користування земельною ділянкою, на якій встановлений паркан, який за роки користування будинком не переміщувався і розмір земельної ділянки, який виділявся [PERSON] не змінювався: що [PERSON] має окремий вхід до своєї частини будинку, окреме електропостачання і газопостачання та інші комунальні послуги, окремий вихід на вулицю, а виділена йому у користування земельна ділянка відокремлена парканом; що на земельній ділянці, яка була виділена на підставі рішення суду колишньому власнику [PERSON] , вона надала дозвіл на будівництво ще одного житлового будинку, до складу забудовників входив [PERSON] ; що [PERSON] збудував житловий будинок. який по даним технічного паспорту рахується як житловий будинок літ «Б1» , має загальну площу 136.1 кв.м; що між [PERSON] і [PERSON] склався порядок користування земельною ділянкою та на межі цієї земельної ділянки були встановлені паркани , які стоїть вже тривалий час, та були наявними на час придбання [PERSON] 1/5 частини будинку. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже суд вважає доказаними вищевказані обставини, які визнані учасниками справи та встановлені судовим рішенням від 28.12.1979. Із матеріалів справи, а саме технічного паспорту на спірний житловий будинок та висновку експерта убачається, що [PERSON] здійснив самочинну добудову до житлового будинку літ. «Б-1», а саме літ. «б9, б 10» до складу яких входять наступні приміщення: приміщення 2-9 площею 6.9 кв.м, санвузол 2-10 площею 0.8 кв.м, приміщення 2-11 площею 14.0 кв.м, тамбур ХУ1 площею 1.2 кв.м загальною площею 22.9 кв.м. У судовому засіданні установлено, що між співвласниками [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо користування земельною ділянкою, що підтвердила у судовому засіданні представник [PERSON] , його матір [PERSON] Так даючи пояснення у судовому засіданні , яке відбулось 11.03.2019, [PERSON] підтвердила що у неї існує спір щодо користування земельною ділянкою із [PERSON] , що вона відмовилась від продовження оформлення технічної документації із землеустрою для отримання кадастрового номеру на земельну ділянку та оформлення приватизації, у зв`язку з тим, що [PERSON] перекрив вигрібну яму, а це позбавило можливості користуватись туалетом у належній її сину частині будинку. За таких обставин суд не приймає доводи представника відповідача адвоката Бибик В.А., про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що між сторонами не існує спору, Вирішуючи спір щодо визначення порядку користування земельною ділянкою суд керується наступним. Статтею 90 ЗК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу частини будинку [PERSON] ) на землях міст при переході прав власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. За правилом ч.2 ст.120 ЗК, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч.5 ст.319 ЦК). Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні ст. 120 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Житловий будинок , що належить співвласникам поділений в натурі. Кожен співвласник користується окремою частиною будинку, які в технічному паспорті на будинок зазначені як окремі квартири, мають окремі входи до цих квартир , окреме електропостачання , газопостачання та інші комунальні послуги, що підтверджується поясненнями сторін під час розгляду справи, а також вищенаведеними доказами Як вже зазначалось вище рішенням народного суду Київського району м. Полтави від 27.12.1979 року був визначений порядок користування земельною ділянкою між [PERSON] і колишнім співвласником [PERSON] , порядок такого розподілу вже зазначався вище. Рішення суду на час розгляду справи набрало чинності, не скасоване, а отже відповідно до вимог ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України приймається судом як встановлений факт та не потребує додаткового доказування. Також суд приймає до уваги пояснення учасників справи в цій частині, які визнали, що між співвласниками, на підставі цього рішення суду, був встановлений порядок користування земельною ділянкою. Отже земельна ділянка , якою тривалий час користується позивач [PERSON] вже була виділена йому у користування за рішенням суду від 28.12.1979. Що стосується порядку користування земельною ділянкою, яка була виділена [PERSON] на підставі вказаного рішення суду, то у судовому засіданні встановлено та визнано відповідачами [PERSON] і представником відповідача [PERSON] , що між цими співвласниками була досягнута домовленість щодо порядку користування земельною ділянкою. [PERSON] та його представники визнавали вказаний факт, не заявляли будь-яких позовних вимог щодо порушення прав [PERSON] на користування земельною ділянкою, у зв`язку з тим, що розмір земельної ділянки, якою він користується не відповідає розміру його ідеальної частки у будинку. Із висновку експерта судової земельної технічної експертизи №12 від 26.03.2019 убачається, що поділити земельну ділянку між [PERSON] та [PERSON] відповідно до розміру ідеальних часток у праві спільної власності у будинку не є можливим із-за щільної забудови. ( а.с. 138-140). Відповідно висновку № 83 від 23.12.2018 будівельно-технічного дослідження надається лише один варіант визначення порядку користування спірною земельною ділянкою за вказаною адресою ( фактичне користування), а саме у користування [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 0.0427 га, що більше на 251.0 кв.м від ідеальної частки, в користування [PERSON] 0.0351 га, що менше на 178 кв.м від ідеальної частки, в користування [PERSON] 0.0103га, що менше га 75 кв.м від ідеальної частки. Враховуючи, що земельна ділянка була виділена [PERSON] на підставі рішення суду від 27.12.1979 , яке набрало чинності, на час розгляду справи не скасоване та виконане, а також на час ухвалення вказаного рішення розмір земельної ділянки, що була йому виділена відповідає розміру його частки у праві спільної власності на будинок, навіть був менше ( йому припадала земельна ділянка відповідно до його частки 430.5 кв.м, а виділено тільки 417 кв.м) суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно фактичного користування, Суд не приймає заперечення представника відповідача [PERSON] адвоката Бибика В.А. про те, що визначення порядку користування земельною ділянку між співвласниками є неможливим, бо право користування вказаною земельною ділянкою у встановленому законом порядку за співвласниками не зареєстроване відповідно до норм чинного ЗК України. Правовідносини виникли між сторонами в період дії ЗК України, який такого порядку не передбачав, а земельна ділянка під вказане домоволодіння була надана у встановленому законом порядку на підставі рішення виконкому Полтавської міської ради № 580 від 20.08.1953 року, що підтверджується довідкою ПП Полтавське БТІ « Інвентаризатор» від 20.07.2018 № 72/40. Щодо розбіжностей в розмірах земельної ділянки, до судовий експерт Авдєєва Н.М. підтримавши висновки проведених нею експертиз та досліджень, пояснила, що розбіжності у розмірах спірної земельної ділянки виникли в результаті її вимірювання у 2018 році сучасними засобами виміру, які якісно і точно вимірюють розміри земельної ділянки, а у 1953 році, 1979 роках такі засоби вимірювання не існували та при вимірюванні не могли бути застосовані. Суд погоджується із вказаними поясненнями, бо вони не суперечать розвитку технологій у цій галузі ( якщо раніше розміри земельної ділянки вимірювались дерев`яними метрами, то зараз супутниковою зйомкою), а також не спростовані представником відповідача [PERSON] . Суд також відхиляє заперечення представника [PERSON] в тій частині, що кадастровий план спірної земельної ділянки, що виготовлений у 2018 році , на підставі якого прийняте рішення Київської районної у м. Полтаві ради від 30.08.2018 про надання співвласникам спірного будинку дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою [ADDRESS] площею 881 кв.м для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, не відповідає дійсності, а при вирішенні спору, необхідно взяти план горизонтальної зйомки земельної ділянки за вказаною адресою, що виконаний ДНВП «Полтавагеодезцентр» у 2015 році ( а.с. 149) , оскільки він не був предметом дослідження експерта, а також і тому, що розмір спірної земельної ділянки у ньому зазначений 881 кв.м, а розмір земельної ділянки [PERSON] 104 кв.м, що лише на 1 кв.м менше ніж зазначено у кадастровому плані , виготовленому у 2018 році. Як вже зазначалось вище представник відповідача [PERSON] будучи не згодним із висновками експерта, категорично відмовився від проведення будь-яких інших експертиз, не надав суду жодного доказу, які б спростовували вказані висновки експерта. Не приймаються до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] . [PERSON] , що [PERSON] здійснює перешкоди у користування спільною вигрібною ямою, бо технічні пасорти на спірні будинки не мають жодних відомостей про те, що у вказаному домоволодінні є вигрібна яма, а представники [PERSON] не надали суду жодного доказу, який би підтверджував її наявність, а також те, що вона перебувала у спільній власності та користуванні [PERSON] і [PERSON] Так як суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою по варіанту фактичного користування, відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, а також і тому, що [PERSON] пред`являючи такі позовні вимоги просив визначити порядок користування земельною ділянкою тільки для себе особисто. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання права власності на самочинну добудову. Як вже зазначалось вище судом встановлено, що до житлового будинку літ.»Б-1», який перебуває у власності [PERSON] та яким він користується самочинно збудовані прибудови, літ. «б9, б 10», до складу яких входять наступні приміщення: приміщення 2-9 площею 6.9 кв.м, санвузол 2-10 площею 0.8 кв.м, приміщення 2-11 площею 14.0 кв.м, тамбур ХУ1 площею 1.2 кв.м загальною площею 22.9 кв.м. Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] № 83 від 23.12.2018 вказані прибудови відповідають вимогам ДБН в частині об`ємно-планувального рішення. Для подальшої експлуатації експерт пропонує приміщення 2-9 площею 6.9 кв.м, приміщення 2-11 площею 14.0 кв.м. використовувати як коридор. Із змісту статті ч. 1 ст. 376 ЦК України убачається, що самочинне будівництво є сукупністю наступних ознак: земельна ділянка, на якому будується або збудований такий об`єкт, не була відведена в установленому законом порядку для такої мети; об`єкт збудований без належно оформленого дозволу чи без належно затвердженого проекту, а також - при його будівництві були істотні порушення будівельних норм та правил. Із правового висновку Верховного Суду (постанова від 07.02.2018 у справі № 127/18746/15-ц) убачається, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». [PERSON] звертався до компетентного державного органу, а саме до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, із питанням про узаконення самочинної прибудови, однак у задоволенні його прохання відмовили та пояснили, що повернутися до питання щодо прийняття самочинно реконструйованого житлового будинку по [ADDRESS] у експлуатацію можливо лише після вирішення у суді питання щодо визнання права власності на нього. Вирішуючи вказану позовну вимоги суд керується наступним. Земельна ділянка, на якій розташовані самочинні прибудови на підставі рішення виконкому Полтавської міської ради № 580 від 20.08.1953 виділена за адресою [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку. Цільове призначення земельної ділянки не змінилось станом на час розгляду справи, що підтверджується рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 30.08.2018 ( а.с.17). Самочинні прибудови відповідають вимогам ДБН , збудовані на земельній ділянці, яка перебуває у фактичному користування [PERSON] , а суд дійшов до висновку про виділення її у користування [PERSON] Питання про узаконення самочинної прибудови було предметом розгляду компетентного державного органу, Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, яка відмовила [PERSON] в узаконенні прибудови, що дає підстави вважати про наявність спору про право. Самочинна прибудова не порушує прав інших співвласників про що у судовому засіданні підтвердив позивач [PERSON] та представник [PERSON] . Лише та обставина, що представники відповідача [PERSON] не визнають вказані позовні вимоги з тих підстав, що [PERSON] має намір продати належну йому частину будинку не є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] в цій частині. Щодо виділу об`єктів нерухомого майна із спільної часткової власності, припинення спільної часткової власності. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Такий висновок викладений Верховним Судом України у справі № 6-1443цс16. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Висновком експерта №71 за результатами будівельно-технічного дослідження житлового будинку літ «А-1» з надвірними будівлями, спорудами за адресою [ADDRESS] від 24.10.2018 ( а.с. 19-27) , що частка майна до складу якої входить 1/5 частина житлового будинку літ. «А-1» з господарськими спорудами, що належить на праві приватної власності [PERSON] має окремий вихід, необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг, які відповідають нормативно-технічним вимогам. Технічна можливість виділу в окремий об`єкт 1/5 частини житлового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами , право власності на яку зареєстроване за [PERSON] існує . Майно, що розташоване по [ADDRESS] , до складу якого входить частина житлового будинку літ. «А-1», що складається із приміщень: кімнати 1-1 площею 13.5 кв.м, кімнати 1-2 площею 13.4 кв.м, кухні 1-3 площею 6.2 кв.м., коридору 1-4 площею 6.9 кв.м, загальна площа 39.1 кв.м, житлова площа 26.9 кв.м , господарські споруди сарай літ. «В» сарай літ. «в1», гараж літ. «Г», погріб літ. «в», літній душ літ. «Є», сарай літ. М», сарай літ. «Н», оглядова яма літ. «г», воріт огорожі №4, огорожі № 9, огорожі 11, вимощення №6 відповідає нормативно-технічним вимогам та складає окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою КМУ від 08.12.2010 № 1117 « Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них в окремий об`єкт нерухомості». При цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення. Земельна ділянка [PERSON] виділена у користування під вказану нерухомість рішенням народного суду Київського району м. Полтави від 27.12.1979, також під час розгляду вказаної справи суд дійшов до висновку про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками по фактичному користуванню та виділив у користування [PERSON] земельну ділянку площею 0.0427га. Частка нерухомого майна, що належить [PERSON] не містить самочинних добудов, як не містить таких добудов увесь житловий будинок літ. «А-1» за вказаною адресою. Самочинні прибудови наявна у будинку літ. «Б-1» за вказаною адресою, однак суд вирішуючи вказану справу дійшов до висновку про визнання за [PERSON] права власності на самочинні прибудови , а отже відсутні перешкоди для виділу частки нерухомого майна, що належить [PERSON] , із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого май. Щодо позовних вимог [PERSON] про виділ належної частки нерухомого майна із спільної часткової власності, то підстав для задоволення цих позовних вимог суд не вбачає, з тих підстав, що нерухоме майно, яке належить [PERSON] має самочинні прибудови, та не дивлячись на те, що суд задовольняє його позовні вимоги в цій частині , вказані самочинні прибудови повинні бути зареєстровані за [PERSON] в установленому законом порядку і лише після цього він має можливість ставити питання про виділ своєї частки із спільної часткової власності. Отже слід дійти до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині. Вирішуючи вказаний спір у цій частині суд не бере до уваги заперечення представника [PERSON] ,адвоката Бибик В.А., про те, що виділ частки нерухомого майна із спільної часткової власності можливий тільки при наявності висновку Бюро технічної інвентаризації. Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна передбачає, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (пункт 1.2). При цьому вказана норма не містить посилань на те, хто повинен надавати такий висновок, що обов`язковою умовою для виділу майна такий висновок готує бюро технічної інвентаризації. Пунктом 2.7. вказаної Інструкції передбачено, що спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Отже висновок експертизи з вказаного питання є належним доказом у справі Вищезазначеним висновком експерта встановлена технічна можливість виділу частки нерухомого майна, що належить [PERSON] , із спільної часткової власності. Висновок експерта в цій частині не спростований відповідачем [PERSON] та його представником , а отже прийнятий судом як належний доказ у справі, щодо підтвердження позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial