Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

19 червня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 28717,58 гривень за кредитним договором № б/н від 13.02.2013 року, а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13 лютого 2013 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 30.04.2018 року у відповідачки [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2013 року у загальному розмірі 28717,58 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 543,15 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 22437,73 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3893,01грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 710,95 грн. До теперішнього часу відповідачка [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.02.2013 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 27 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Савіхіної А.М., в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.41). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомлення про отримання судової повістки (а.с.48,51). Проте, 10.07.2018 року до суду надійшла заява відповідача з проханням застосувати строки позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки остання проплата за кредитом була здійснена у 2015 році (а.с52). Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 13 лютого 2013 року позичальник [PERSON] отримала в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.7,8,9-32). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 13 лютого 2013 року (а.с.7 зворот). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-32), Банк після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме 13.02.2013 року надав відповідачці кредитну картку [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. На порушення умов договору відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов'язання своєчасно не виконувала, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносила, у зв'язку з чим за кредитним договором № б/н від 13.02.2013 року утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.02.2013 року, відповідачка [PERSON] станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.02.2013 року у загальному розмірі - 28717,58 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 543,15 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 22437,73 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3893,01грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 710,95 грн. (а.с.5-6). Вказаний розрахунок відповідачкою [PERSON] не оспорений, відзив на позов суду не надані. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання відповідачкою [PERSON] зобов'язань за умовами Кредитного договору № б/н від 13 лютого 2013 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за вищевказаним Кредитним договором на суму тіла кредиту 543,15 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 22437,73 грн., згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним договором станом на 30 квітня 2018 року, який доданий до позовної заяви (а.с.5-6) - є обґрунтованими. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачкою [PERSON] порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення заборгованості, в тому числі тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та інших обов'язкових платежів. Посилання відповідача [PERSON] на сплив позовної давності суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки згідно наданих позивачем на запит суду документів вбачається, що за укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитним договором від 13.02.2013 року, позичальнику [PERSON] було видано кредитну картку [NUMBER], строком дії до серпня 2016 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.62) З позов до суду позивач ПАТ КБ «ПриватБанк». звернувся - 15.06.2018 року, що підтверджується реєстром поштових відправлень за № 887/6401 від 15.06.2018 року, складеного [PERSON]. (а.с.63) Останній платіж по кредиту було здійснено позичальником [PERSON] саме 17.06.2015 року, що вбачається з наданої позивачем виписки по картці за період з 13.02.2013 року по 31.07.2018 року (а.с.59-61), а також з розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 30.04.2018 року (а.с.5,6). Таким чином, трирічний строк пред?явлення позову до суду позивачем не пропущено. Одночасно, з'ясовуючи питання про розмір заборгованості, яке підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, суд зазначає наступне. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов'язань. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі ж висновки містяться і в правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.10.2015 року, де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2013 року вбачається, що відповідачці [PERSON] нараховано пеню на суму 3893,01 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. У зв'язку з тим, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення у статті 549 ЦК України, тому суд приходить до висновку, що нарахувавши штрафи, Позивач реалізував своє право на неустойку (пеню) за порушення зобов'язань відповідачем. В той же час, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобов'язань, та суперечить положенням ст.61 Конституції України. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф, і пеню в даному випадку є неправомірним. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в частині заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] пені та комісії за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за Кредитним договором № б/н від 13 лютого 2013 року, в сумі 3893,01 грн. Та, відповідно, штраф (відсоткова складова) - 5% від суми позову, буде становити не 1343,69 грн., як зазначено у позовній заяві, а безпосередньо 1149 грн. 04 коп. ((тіло кредиту 543,15 грн. + заборгованість по процентам 22437,73 грн.) *5 %/100 = 1149,04 грн.). За таких обставин, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 лютого 2013 року в загальному розмірі - 24629,92 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 543,15 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 22437,73 гривень; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1149,04 грн. Щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3893,01 грн., то в цій частині позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог слід відмовити за вищенаведеними підставами. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 гривень, тому відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, з відповідача [PERSON]Ф на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.1) судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі - 1511,27 грн., виходячи з наступного розрахунку: 24629,92 грн. х 100 % : 28717,58 грн. = 85,77 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог; 1762,00 грн. х 85,77 % : 100 % = 1511,27 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial