Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

20.10.2016 року відкрито провадження за позовом [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме будинком № 22 по вул. Першотравнева, с. Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на праві приватної власності з 2014 року він володіє житловим будинком по вул. Першотравнева, 22 в с. Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області. Зазначений будинок подарований йому його бабусею. Відповідачка є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано рішенням Петропавлівського районного суду № 188/1318/13-ц від 25.09.2013 року. Ще на початку 2013 року відповідачка виїхала з будинку до своєї матері у м. Першотравенськ та до сьогоднішнього дня за адресою: вул. Першотравнева, 22 с. Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області не зявляється, не проживає, не веде спільного господарства та не несе жодних витрат, повязаних з утримуванням зазначеного житла. Позивач просить суд на підставі статті 405 ЦК України визнати відповідачку такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 22 по вулиці Першотравневій в с. Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивач до суду не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання до не зявилася тричі підряд, про день слухання справи повідомлялася за адресою, зазначеною нею в заяві про ознайомлення з матеріалами справи: вулиця Шалом Алейхема, 220/209, м. Київ. Представник відповідачки в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] на праві приватної власності з 2014 року володіє житловим будинком по вул. Першотравнева, 22 в с. Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19180245 від 18.03.2014 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] Петропавлівського районного нотаріального округу (а.с. 9-10). Зазначений будинок подарований йому його бабусею, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 18.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Петропавлівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 375 (а.с. 8). Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 188/1318/13-ц від 25.09.2013 року розірвано шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6) і їй присвоєне при реєстрації розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. У будинку 22 по вул. Першотравнева с. Українське Петропавлівський район Дніпропетровська область позивач проживає разом з дружиною [PERSON], сином [PERSON], сином [PERSON] та донькою [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1375/8 виданої 20.10.2016 року Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області Цією ж довідкою підтверджується, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає з 2014 року (а.с. 7). За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового чи майнового права або інтересу. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно з статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, користування чи розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ст. 405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад рік. Бездіяльністю відповідачки, яка не звертається з заявою до органу міграційної служби про зняття з реєстрації місця проживання в будинку, власником якого є позивач, порушуються права власника майна, оскільки останній не може ним розпорядитись. На підставі викладеного та ст.47 Конституції України, ст.16, 317, 319, 386 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved