Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Уточнивши свій позов, позивач зазначив, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 05 грудня 2007 року був укладений кредитний договір № ML-303/145/2007, згідно якого останній отримав в кредит кошти у розмірі 31 300 доларів США строком до 05.12.2023 року. У порушенні норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Крім того, 05 грудня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № SR-303/145/2007. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачі станом на 25.07.2017 року мають заборгованість у розмірі 18 379,56 доларів США, з яких: 15 901,53 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 441,44 доларів США - заборгованість по відсоткам, 36,59 доларів США - заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту. У своєму позові та відзиві на зустрічні вимоги посилається на норми ст.ст. 509, 526, 530, 553, 554, 591, 610-612, 626, 628, 629, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України. Тому просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-303/145/2007 від 05 грудня 2007 року в загальній сумі 18 379,56 доларів США, з яких: 15901,53 доларів США - заборгованість за кредитом; 2441,44 доларів США - заборгованість по відсоткам, 36,59 доларів США - заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту; стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідач [PERSON] також звернулась до суду із зустрічним позовом до ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON] про визнання недійсним та припиненим договору поруки, у якому, з урахуванням уточнень до позову, просила суд визнати припиненим Договір поруки № SR -303/145/2007 від 05 грудня 2007 року, що укладений між «ОТП Банк» та [PERSON] , за яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору № ML -0303/145/2007 від 05 грудня 2007 року, судові витрати покласти на відповідача. У своєму позові позивач за зустрічним позовом посилається на те, що дійсно 05.12.2007 року між колишнім чоловіком та позивачем укладений кредитний договір. Відповідно до договору [PERSON] отримав кошти на придбання квартири, яка після затвердження мирової угоди про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, відійшла її чоловіку [PERSON] . Таким чином, майно, поручителем якого була позивач за зустрічним позовом, стало власністю її колишнього чоловіка. Згодом, [PERSON] самочинно об`єднав квартиру, що була предметом забезпечення із суміжною квартирою, внаслідок чого предмета майнової поруки не існує. Крім того, відповідач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання 05.06.2014 року, не пред`явив вимоги до поручителя, а звернувся до суду лише 25.07.2017 року, тому даний договір можна вважати припиненим. Вказала, що задля укладення спірного договору працівники банка заманювали її доступним та недорогим кредитом. Маючи скрутне фінансове становище, [PERSON] піддалася на умовляння працівників банку та уклала договір поруки, щоб поліпшити фінансовий стан сім`ї. Вважає, що вищевказані дії працівників банку протиправні, оскільки, у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману. Зазначила, що в договорі поруки відсутня умова щодо її відповідальності як поручителя за інше майно, ніж те, що передбачено кредитним договором, укладеним між її чоловіком та банком, а також договором поруки, укладеним між нею та банком. З урахуванням вищезазначених обставин договір поруки є недійсним. Просила визнати припиненим договір поруки № SR -303/145/2007 від 05 грудня 2007 року, що укладений між «ОТП Банк» та [PERSON] , за яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору № ML -0303/145/2007 від 05 грудня 2007 року. У своєму відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначила, що майно, поручителем якого вона виступала стало приватною власністю її колишнього чоловіка [PERSON] . Крім того, [PERSON] самочинно об`єднав квартиру, що була предметом забезпечення із суміжною квартирою, внаслідок чого предмета майнової поруки не існує. Позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання 05.06.2014 року, не пред`явив вимоги до поручителя, а звернувся до суду лише 25.07.2017 року, тому даний договір можна вважати припиненим. Вказала, що задля укладення спірного договору працівники банка заманювали її доступним та недорогим кредитом. Маючи скрутне фінансове становище, [PERSON] піддалася на умовляння працівників банку та уклала договір поруки, щоб поліпшити фінансовий стан сім`ї. Вважає, що вищевказані дії працівників банку протиправні, оскільки, у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману. Зазначила, що в договорі поруки відсутня умова щодо її відповідальності як поручителя за інше майно, ніж те, що передбачено кредитним договором, укладеним між її чоловіком та банком, а також договором поруки, укладеним між нею та банком. З урахуванням вищезазначених обставин договір поруки є недійсним. У зустрічному позові та відзиві [PERSON] посилалась на вимоги ст.ст. 203, 215, 534, 548, 638, 652 ЦК України, ст.ст. 65, 73 СК України, ст. ст. 11, 12, 22 Закону України «Про захист прав споживачів». В судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» не з`явився, надав суду лист, у якому просить розглянути справу у відсутності представника позивача та просили суд задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилалися на обставини, викладені у відзиві на позов, а також вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві підтримують та просять суд визнати припиненим договір поруки № SR -303/145/2007 від 05 грудня 2007 року, що укладений між «ОТП Банк» та [PERSON] , за яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору № ML -0303/145/2007 від 05 грудня 2007 року. 2. Заяви, клопотання учасників справи 24 січня 2018 року представником відповідача [PERSON] надано заперечення на позовну заяву. 11 травня 2018 року представником відповідача [PERSON] подана зустрічна позовна заява. 30 серпня 2018 року представником відповідача [PERSON] надана уточнена зустрічна позовна заява. 12 жовтня 2018 року представником відповідача [PERSON] надано клопотання про витребування доказів. 16 листопада 2018 року представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність їх представника та про підтримання позовних вимог. 25 січня 2019 року представником позивача надана заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 06 лютого 2019 року представником позивача надана заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 13 лютого 2019 року представником позивача надано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 19 березня 2019 року представником позивача надано клопотання про відкладення розгляду справи та про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 08 квітня 2019 року представником позивача надана заява про уточнення прохальної частини позовної заяви про стягнення заборгованості. 10 квітня 2019 року представником позивача наданий відповідь на відзив. 10 квітня 2019 року представником позивача наданий відзив на зустрічний позов. 07 травня 2019 року представником відповідача [PERSON] надана відповідь на відзив. 24 травня 2019 року представником позивача надано клопотання про розгляд справи за його відсутності. 14 червня 2019 року представником позивача надано клопотання про розгляд справи за його відсутності. 27 серпня 2019 року представником позивача надано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 04 вересня 2019 року представником позивача надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. 3.Процесуальні дії суду 17 жовтня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 15 березня 2018 року ухвалою суду продовжено розгляд справи за правила загального позовного провадження. 20 липня 2018 року ухвалою суду визнано явку представника позивача обов`язковою. 12 жовтня 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача Жалєйко В.Б., витребувано від позивача доказів. 07 лютого 2019 року, 25 лютого 2019 року, 20 березня 2019 року, 10 квітня 2019 року, 28 серпня 2019 ухвалою суду визначено розгляд справи в режимі відеоконференції. 27 травня 2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 05 грудня 2007 року був укладений кредитний договір № ML-303/145/2007, згідно якого останній отримав в кредит кошти у розмірі 31 300 доларів США строком до 05.12.2023 року (а.с.6-10). Окрім цього, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 31 липня 2009 року був укладений додатковий договір № 2 до укладеного кредитного договору від 05 грудня 2007 року № ML-303/145/2007 про зміну умов погашення кредиту із встановленням графіку погашення кредиту (а.с.11-12). Також між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 05 грудня 2007 року був укладений договір поруки № SR -303/145/2007 (а.с.19). Згідно до кредитної заявки, яка видана працівниками Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» від 05 грудня 2007 року загальна сума виданих банком коштів складає 31300 доларів США, що становить 197 985 грн. (а.с.5). Як вбачається з наданих суду розрахунків станом на 25.07.2017 року позивачем нарахована заборгованість у розмірі 18379,56 доларів США, з яких: 15 901,53 доларів США - заборгованість за кредитом; 2441,44 доларів США - заборгованість по відсоткам, 36,59 доларів США - заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту (а.с.18). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та відповідачем обрані способи захисту, що відповідають вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є заборгованість за кредитним договором, а в зустрічному позові предметом позову є визнання недійсними умови кредитного договору та його розірвання. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 5. Оцінка суду Вислухавши відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням наданих розрахунків вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 18 379,56 доларів США, з яких: 15 901,53 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 441,44 доларів США - заборгованість по відсоткам, 36,59 доларів США - заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту. Так, як вбачається з наданих суду документів, а також з наданих суду розрахунків заборгованість по відсоткам за період з 05 червня 2016 року по 24 липня 2017 рік становить: 1 191,51 доларів США = 15 901,53 доларів США (тіло кредиту) х6,50%/100/360х415(діб). З урахуванням викладеного з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу, що становить 15 901,53 доларів США, 1 191,51 доларів США - заборгованість за відсотками, 36,59 доларів США - заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту. Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1 ст.634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 05 грудня 2007 року був укладений договір поруки № SR-303/145/2007 (а.с.19). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054, ст.1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, в судовому засіданні підстав для визнання недійсним правочину, тобто договору поруки, судом не встановлено. Окрім цього, посилання відповідача на порушення ст.203 ЦК України є безпідставним, оскільки останньою не доведено суду те, що договір поруки суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, зі ст.203 ЦК України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Відповідно до вимог ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, яка діяла на час звернення до суду, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Так, як встановлено в судовому засіданні між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 05 грудня 2007 року був укладений кредитний договір № ML-303/145/2007, та 31 липня 2009 року був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору від 05 грудня 2007 року № ML-303/145/2007 про зміну умов погашення кредиту із встановленням графіку погашення кредиту (а.с.11-12). Крім того, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 05 грудня 2007 року був укладений договір поруки № SR -303/145/2007 (а.с.19), та в подальшому на забезпечення виконання додаткового договору № 2 до кредитного договору від 05 грудня 2007 року № ML-303/145/2007 додаткового договору до договору поруки або іншого договору поруки між сторонами укладено не було. Збiльшення вiдповiдальностi поручителя внаслiдок змiни основного зобов`язання виникає, зокрема, у разi встановлення нових умов щодо порядку змiни процентної ставки в сторону збiльшення, розширення змiсту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування Оскiльки порука є видом забезпечення виконання зобов`язання, то iстотними умовами договору поруки є обов`язкове посилання на основне зобов`язання, його змiст, розмiр, визначення обсягу вiдповiдальностi поручителя, змiна зобов`язання, забезпеченого порукою, тягне i змiни у договорi поруки та за своєю правовою природою фактично є i змiною умов договору поруки. У зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком (постанова Верховного Суду України від 18 червня 2012 року у справі №6-73цс12). В п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Окрім цього, що відповідно до наявних у матеріалах справи позивач звернувся до суду у вересні 2017 року та останній платіж за кредитним договором згідно до наданих розрахунків відповідачем було внесено у січні 2017 року. З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Посилання позивача у своєму позові на те, що п.п.а п.2.1 договору поруки визначено кінцеву дату повернення кредитних коштів, а саме 05.12.2023 року, а тому у договорі поруки визначено строк закінчення поруки, є безпідставне, тому як згідно до договору поруки, а саме п.4.1 розділу «Термін дії Договору», цей договір набирає чинності з дати підписання сторонами і дати договору і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Так, встановлено, що відповідач [PERSON] останній платіж вніс ще у січні 2017 року, а до суду із позовом до поручителя банк звернувся лише у вересні 2017 року, що є часом настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, отже відповідальність поручителя відсутня, оскільки припинилася порука, у зв`язку з чим вимоги позивача до [PERSON] не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 7119,13 грн. на користь позивача.

Outcome: partial