Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

21 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який 29 грудня 2016 року було уточнено. З урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] просила встановити факт родинних відносин між нею та померлим [INFO] [PERSON], як дружини та чоловіка; встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Донецьке», розміром 7,38 умовних кадастрових одиниць, серії [NUMBER], який було виготовлено на ім'я [PERSON], зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась Зміївською районною державною адміністрацією КСП «Донецьке», під номером 336 від 25.06.1997 року та який помер [INFO]; визнати за [PERSON] право на спадщину на земельну ділянку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Донецьке», розміром 7,38 умовних кадастрових одиниць, серії [NUMBER], який було виготовлено на ім'я [PERSON], який помер [INFO], зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась Зміївською районною державною адміністрацією КСП «Донецьке», за № 336 від 25.06.1997 року. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], якому за життя належало право на земельну частку (пай), розміром 7,38 умовних кадастрових гектарів, як члену КСП «Донецьке». Таке право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], який було виготовлено на ім'я [PERSON], зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась Зміївською районною державною адміністрацією КСП «Донецьке», під номером 336 від 25.06.1997 року. Як вбачається з відповіді Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 14.12.2016 року на адвокатський запит [PERSON] був внесений до «Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком 1 до державного акту серії ХР № 12-00-00-001001 на право колективної власності на землю, виданий КСП «Донецьке» село Нижній Бишкин 07.07.1997 року, який є підставою для прийняті рішення для виготовлення сертифікатів». [PERSON] із загального списку 559 громадян - членів КСП «Донецьке» є один раз. Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], яка належить [PERSON], згідно протоколу розподілу земельних ділянок часток (паїв) по КСП «Донецьке» не виготовлявся. [PERSON] мешкав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 1952 року по день смерті - [INFO]. На момент смерті в будинку за вказаною адресою мешкали і були зареєстровані дружина - [PERSON] та син - [PERSON], який [INFO] помер. Крім вказаних осіб, разом із [PERSON], більше ніхто не проживав та не був зареєстрований. Син - [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив, його дружина - [PERSON] на день смерті [PERSON] з ним за однією адресою не проживала та не була зареєстрована, а також не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, на випадок своєї смерті чоловік позивача також не залишив заповіту, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини із спадкоємців ніхто не звертався. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], однак, позивач позбавлена в передбаченому законом порядку оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі у зв'язку з тим, що в деяких документах чоловіка невірно зазначено його по-батькові, зокрема, у Свідоцтві про одруження [PERSON] та [PERSON], а також сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], по-батькові останнього зазначено, як «[PERSON]». При цьому, батьком чоловіка позивача був [PERSON]. Свідоцтво, серії [NUMBER], про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) видано на ім'я «[PERSON]». На підставі викладеного, враховуючи, що розбіжності в написанні по-батькові померлого чоловіка позбавляють [PERSON] права на спадщину, остання змушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, свої інтереси довірила представляти адвокату Сергієнко С.М., яка надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, без фіксування судового процесу технічними засобами, позовну заяву підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до канцелярії суду заяву, в якій вказала, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечує, розгляд справи просить проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши до канцелярії суду заяву про відсутність заперечень проти задоволення позовної заяви [PERSON] та розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 10 (а.с. 9). За життя [PERSON] був внесений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком 1 до Державного акту, серії ХР № 12-00-00-001001 на право колективної власності на землю, виданий КСП «Донецьке» село Нижній Бишкин 07.07.1997 року. [PERSON] із загального списку 559 громадян - членів КСП «Донецьке» є один раз. Сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 7,38 умовних кадастрових гектарів, серії [NUMBER], який був виготовлений на ім'я [PERSON], зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась Зміївською районною державною адміністрацією КСП «Донецьке» за № 336 25.06.1997 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], яка належить [PERSON], згідно протоколу по розподілу земельних ділянок часток (паїв) по КСП «Донецьке» не виготовлявся. При цьому, 25.08.2004 року [PERSON] було видано Свідоцтво, серії [NUMBER], про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (а.с. 10, 11, 13, 21). Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г-1) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Згідно із ч. 3 ст. 118 ЗК України громадяни працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користування цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської або районної ради, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 10.07.1996 р. № 290/96 - ВР приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених). Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у нього ще за життя і є його майновим правом, яке не припинилось внаслідок його смерті, та входить до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з Довідки, виданої виконавчим комітетом Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, від 11.02.2016 року № 86, [PERSON] дійсно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1952 року по день смерті - [INFO]. На момент смерті в будинку за вказаною адресою мешкали і були зареєстровані: дружина [PERSON] та син [PERSON] з 1959 року по день смерті [INFO]. Крім них більше ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 14). З копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області, вбачається, що [INFO] помер [PERSON] - син померлого [PERSON], актовий запис № 12 (а.с. 12). Отже, враховуючи зазначені норми законодавства та приймаючи до уваги, що ніхто із спадкоємців не звертався із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса, а син спадкодавця, який проживав разом з батьком, помер, то відповідно на день відкриття спадщини, позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] Стосовно вимог [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд зазначає наступне. Так, з копії паспорта, серії [NUMBER], вбачається, що прізвищем, ім'ям та по-батькові чоловіка позивача є «[PERSON]» (а.с. 16). Такі ж персональні дані зазначені і в Свідоцтва про смерть [PERSON], його трудовій книжці, довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру, посвідченні учасника бойових дій, серії [NUMBER] та посвідченні про нагородження Орденом Вітчизняної Війни (а.с. 18, 19). Разом з тим, у Свідоцтві про одруження, серії [NUMBER], складеному російською мовою, Сертифікаті на право на земельну частку (пай), посвідченні ветерана війни, по-батькові [PERSON] зазначено як «[PERSON]», що є неправильним перекладом з російської на українську мови. З копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER], вбачається, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 349 (а.с. 20). Відповідно до абзацу 4 частини 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Суд при визначенні правильності написання прізвища [PERSON] керується записом в свідоцтві про його смерть, яке видано на підставі паспорту [PERSON], та приходить до висновку, що розбіжності у написанні прізвища виникли внаслідок неусталеності правил і принципів міжмовного (російсько - українського) перетворення і правильно мало бути записано по-батькові «[PERSON]». Таким чином, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем якої є дружина померлого [PERSON], інші спадкоємці відсутні, а також враховуючи той факт, що іншим шляхом позивач не має можливості оформити своє право на спадщину, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

Outcome: approved