Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

1.Позиція позивача. 17 вересня 2018 року [PERSON] звернулась із позовом Територіальної громади в особі адміністрації Кам`янської міської ради «про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом», в якому просить: - визнати за мною, [PERSON] , право власності на спадкове майно померлої [INFO] [PERSON] у вигляді 18/200 частин житлового будинку А-1, який складається з кладової /4,6 м кВ./, кухні /5,1 м кВ./, кімнати/12,3 м кВ./, коридору/4,7 м. кВ./, загальною площею 26,7 м.кв., житлової площею 12,3 м.кв., розташованого за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.11.2018 року, постановлено проводити судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, із призначенням до підготовчого судового засідання. 14 серпня 2018 року надійшла уточнена позовна заява в якій позивач прохає: - встановити факт належності [PERSON] , заповіту [PERSON] , посвідченого 07 вересня 1972 року державним нотаріусом першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федоріною З.Г. за реєстровим №1/3386, та факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати за мною, [PERSON] , право власності на спадкове майно померлої [INFO] [PERSON] у вигляді 18/200 частин житлового будинку А-1, який складається з кладової /4,6 м кВ./, кухні /5,1 м кВ./, кімнати/12,3 м кВ./, коридору/4,7 м. кВ./, загальною площею 26,7 м.кв., житлової площею 12,3 м.кв., розташованого за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, [INFO] померла [PERSON] . Спадковим майном після її смерті є 18/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , які належали [PERSON] : -9/200 часток - на підставі на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15 червня 1965 року горкомунгоспом згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів № 616 від 01.06.1965 року; -9/200 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 вересня 1972 року першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1/3384. Право власності [PERSON] на 18/200 часток зазначеного будинку зареєстроване ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації як державним реєстратором на паперових носіях. Домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлових будинків А-1 загальною площею 78,4 кв.м., житловою 32,8 кв.м., Б-1 загальною площею 95,5 кв.м., житловою 67,2 кв.м., літньої кухні Г-1, сараїв В-1, Д-1, а5-1, огорожі № 1, 2, тротуару І, водопроводу № 3. 07 вересня 1972 року державним нотаріусом першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федоріною З.Г. за реєстровим № 1/3386 у відповідності до вимог ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на той час, був посвідчений заповіт, згідно з яким [PERSON] заповіла [PERSON] , все своє майно, з чого б воно не складалось. Спадкоємців за законом 1-ї та 2-ї черги, передбачених статтями 529, 530 ЦК України в редакції 1963 року, [PERSON] не мала. [PERSON] , племінниця померлої, є її найближчою родичкою. У зв`язку з відсутністю у [PERSON] спадкоємців за законом, у разі недоведення позивачем позовних вимог згідно з абз. 2 п.5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України та ст. 1277 ЦК України на спадщину моєї тітки як відумерлу може претендувати територіальна громада за місцем відкриття спадщини, тому у якості відповідача позивач зазначає територіальну громаду міста в особі Кам`янської міської ради. 25 липня 2017 року року позивач звернулась до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу мені свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі заяви Другою Кам`янською державною нотаріальною конторою 25.07.2017 року була заведена спадкова за реєстраційним № 60982919 (номер справи у нотаріуса 417/2017).Постановою державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. від 14 листопада 2017 р. мені відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю у мене правовстановлюючих документів, які підтверджують належність спадкового майна спадкодавцеві. Дійсно, позивач не змогла надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавиці [PERSON] на 18/00 часток житлового будинку [ADDRESS] : оригінали свідоцтва про право власності, виданого [PERSON] 15 червня 1965 року горкомунгоспом на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів № 616 від 01.06.1965 року і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] 07 вересня 1972 року першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1/3384, не збереглись та є втраченими. З Державного архіву Дніпропетровської області позивач самостійно отримала завірені копії рішень виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящихся від 02 липня 1963 р. № 726 про визнання права власності осіб на частки домоволодіння [ADDRESS] ; від 19 січня 1965 р. № 79 про зміну ідеальних часток співвласників домоволодіння [ADDRESS] із зміною частки [PERSON] , [PERSON] з 1/3 на 1/6 частину; від 01 червня 1965 року № 616 Про часткову зміну рішення № 726 від 02.07.1963 р. і № 79 від 19.01.1965 р., згідно з яким встановлена частка [PERSON] , [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] в розмірі 9/100 частин домоволодіння, а завідуючого Дніпродзержнським горкомунгоспом зобов`язано оформити право власності осіб, зазначених в рішенні. Але самого свідоцтва про право власності, виданого горкомунгоспом на виконання рішення міськвиконкому від 01 червня 1965 року № 616 або завіреної копії такого свідоцтва, з Державного архіву Дніпропетровської області я не отримала. Водночас з копій довідок ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації № 649 від 15.05.2015 р., № 1588 від 31.05.2018 р., № 829 від 10.07.2019 р. вбачається, що право власності [PERSON] на 9/200 домоволодіння було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, виданого горкомунгоспом 15 червня 1965 року згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів № 616 від 01.06.1965 року. Отже, свідоцтво про право власності на 9/200 частин домоволодіння [ADDRESS] дійсно було 15.06.1965 р. видано [PERSON] та в подальшому було підставою для реєстрації її права власності ОКП ДТБІ як державним реєстратором. Також у склад спадщини [PERSON] увійшли 9/200 часток домоволодіння [ADDRESS] , що належали їй на на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , виданого 07 вересня 1972 року першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1/3384. Оригінал цього свідоцтва на ім`я [PERSON] теж є втраченим; я не маю права самостійно отримати його дублікат або завірену копію в Обласному державному нотаріальному архіві; тому буду клопотати перед судом про витребування цього доказу. У відповідності до вимог ст.182 ЦК України (в редакції 2003 р.), п.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», право власності [PERSON] на 18/200 часток домоволодіння [ADDRESS] належним чином зареєстровано (на паперових носіях), а тому входить у склад спадщини після її смерті. Водночас відсутність у позивача оригіналів двох свідоцтва про право власності на 9/200 часток зазначеного домоволодіння на ім`я [PERSON] , один з яких на цей час неможливо віднайти чи відновити, є підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та є причиною звернення до суду за захистом своїх майнових (спадкових) згідно ст.ст. 15,16 ЦК України. Єдиною підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, сформульованою державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. в постанові від 14 листопада 2017 р., зазначена відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавиці [PERSON] . Поза увагою нотаріуса залишилась та обставина, що своїм заповітом, посвідченим 07 вересня 1972 року державним нотаріусом першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федоріною З.Г. за реєстровим № 1/3386, [PERSON] заповіла все своє майно, з чого б воно не складалось, [PERSON] , у той час як в документі, що посвідчує мою особу паспорті серії [NUMBER] , виданим 21.01.2000 року Баглійським РВ, я - [PERSON] . Розбіжності у написанні мого імені в паспорті і заповіті викликані різним його тлумаченням і написанням в перекладі з російської мови на українську та ставлять під сумнів той факт, що заповіт, складений 07.09.1972 р. [PERSON] на користь [PERSON] , належить саме мені, [PERSON] . Позивач не зверталась у шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] в нотаріальну контору із заявою про прийняття її спадщини, але прийняла спадщину тітки фактично в порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. [PERSON] , [INFO] , останні роки свого життя хворіла на гіпертонічну хворобу, серцево-судинну недостатність, втрачала пам`ять, страждала від болів у суглобах, мала проблеми з пересуванням, тому потребувала сторонньої допомоги. У вересні 1998 року на прохання тітки, якій на той час йшов 86-й рік, позивач вселилась в частину будинку [ADDRESS] , де фактично проживала [PERSON] , а саме в квартиру [ADDRESS] , та постійно проживала без реєстрації разом із тіткою до дня її смерті, що настала [INFO] ; доглядала [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач залишилась постійно проживати в успадкованому будинку до осені 2003 року. З весни 2001 року позивач обробляла земельну ділянку біля будинку, а влітку 2001 року поклеїла шпалери в кімнаті і коридорі квартири [ADDRESS] будинку [ADDRESS] . Також я відразу після смерті [PERSON] , тобто протягом шестимісячного строку з дня її смерті, прийняла їй рухоме майно, користуючись і володіючи її меблями, побутовою технікою, предметами побуту. У 2003 році я переїхала на постійне проживання в квартиру [ADDRESS] , та перевезла в квартиру частину рухомого майна [PERSON] , яке успадкувала. Таким чином, за вищевказаних обставин я змушена захищати свою права в судовому порядку шляхом встановлення фактів належності мені правовстановлюючого документу заповіту [PERSON] ; своєчасного прийняття мною спадщини [PERSON] , яка відкрилась до 1 січня 2004 року і, відповідно, визнання за мною права власності на 18/200 часток домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] 2. Позиція відповідача. Відповідач,\~надав відзив\~на позовну\~заяву в\~якому зазначив Відповідно\~до матеріалів\~позову,\~ [PERSON] склала\~заповіт [INFO] ,\~відповідно до\~якого все\~наявне у\~неї майно\~заповідала [PERSON] .\~Сама [PERSON] \~померла [INFO] ,\~а реалізацію\~свого права\~на отримання\~спадщини [PERSON] \~почала здійснювати\~тільки у\~2017р.\~Відповідно до\~ст.\~1270\~ЦК: «Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини». Ст. 1220 ЦК має наступні роз`яснення: «Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою». Отже на сьогодні строк прийняття спадщини позивачем є пропущеним. Причини цього позивач не вказує у своїй позовній заяві. 14.11.2017р. Державний нотаріус Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю у останньої документів щодо належності частки житлового будинку спадкодавцеві. Відповідно до «Інструкції вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004р., нотаріус при оформлені свідоцтва про право на спадщину, витребовує відповідні докази, у тому числі правовстановлюючі документи про належність цього майна спадкодавцеві». Відповідно до матеріалів позову, позивач на сьогодні не може надати таких документів. Окрім того, на запит нотаріуса ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» відповідає, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.06.1965р. належить 9/200 частин житлового будинку, га на підставі свідоцтва про\~право на\~спадщину від 07.09.1972р. ще 9/200 частин. Також позивачем в матеріалах позову не вказано щодо подання підтвердження родинних відносин між нею та померлою, у відповідності до чинного законодавства. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] після отримання спадщини на 9/200 частин житлового будинку після смерті чоловіка не оформлювалось при житті на себе право власності на цю частину. З урахуванням викладено, просить суд прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 17 вересня 2018 року [PERSON] звернулась із позовом Територіальної громади в особі адміністрації Кам`янської міської ради «про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом». Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.11.2018 року, постановлено проводити судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, із призначенням до підготовчого судового засідання. Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року було закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду по суті. Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року витребувано докази. Представник позивача [PERSON] ,\~адвокат Баранова\~Л.Я.\~ користуючись своїм правом подала заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності, відмовилась від допиту раніше заявлено свідка. Представник відповідача, за довіреністю Черкашина Д.М. подала клопотання про розгляд справи за своєю відсутністю . Представник третьої особи, подав клопотання про розгляд справи за своєю відсутністю В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 10). Спадковим майном після її смерті є 18/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , які належали [PERSON] : -9/200 часток - на підставі на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15 червня 1965 року горкомунгоспом згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів № 616 від 01.06.1965 року; -9/200 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 вересня 1972 року першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1/3384. Право власності [PERSON] на 18/200 часток зазначеного будинку зареєстроване ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації як державним реєстратором на паперових носіях. Домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлових будинків А-1 загальною площею 78,4 кв.м., житловою 32,8 кв.м., Б-1 загальною площею 95,5 кв.м., житловою 67,2 кв.м., літньої кухні Г-1, сараїв В-1, Д-1, а5-1, огорожі № 1, 2, тротуару І, водопроводу № 3. 07 вересня 1972 року державним нотаріусом першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федоріною З.Г. за реєстровим № 1/3386 у відповідності до вимог ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на той час, був посвідчений заповіт, згідно з яким [PERSON] заповіла [PERSON] , все своє майно, з чого б воно не складалось, що підтверджено копією заповіту (а.с. 11). 25 липня 2017 року року [PERSON] звернулась до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі заяви Другою Кам`янською державною нотаріальною конторою 25.07.2017 року була заведена спадкова за реєстраційним № 60982919, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48524940 (а.с. 12). Постановою державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. від 14 листопада 2017 р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю у правовстановлюючих документів, які підтверджують належність спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 13). Позивач [PERSON] , зазначає, що не змогла надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавиці [PERSON] на 18/00 часток житлового будинку [ADDRESS] : оригінали свідоцтва про право власності, виданого [PERSON] 15 червня 1965 року горкомунгоспом на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів № 616 від 01.06.1965 року і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] 07 вересня 1972 року першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1/3384, не збереглись та є втраченими. У Державному архіві Дніпропетровської області Сагайдак Н.М самостійно отримала завірені копії рішень виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящихся від 02 липня 1963 р. № 726 про визнання права власності осіб на частки домоволодіння [ADDRESS] ; від 19 січня 1965 р. № 79 про зміну ідеальних часток співвласників домоволодіння [ADDRESS] із зміною частки [PERSON] , [PERSON] з 1/3 на 1/6 частину; від 01 червня 1965 року № 616 Про часткову зміну рішення № 726 від 02.07.1963 р. і № 79 від 19.01.1965 р., згідно з яким встановлена частка [PERSON] , [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] в розмірі 9/100 частин домоволодіння, а завідуючого Дніпродзержнським горкомунгоспом зобов`язано оформити право власності осіб, зазначених в рішенні(а.с. 16-21). Свідоцтва про право власності, виданого горкомунгоспом на виконання рішення міськвиконкому від 01 червня 1965 року № 616 або завіреної копії такого свідоцтва, з Державного архіву Дніпропетровської області Сагайдак Н.М. не отримала. Водночас з копій довідок ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації № 649 від 15.05.2015 р., № 1588 від 31.05.2018 р., № 829 від 10.07.2019 р. вбачається, що право власності [PERSON] на 9/200 домоволодіння було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, виданого горкомунгоспом 15 червня 1965 року згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів № 616 від 01.06.1965 року (а.с. 14,15). Отже, свідоцтво про право власності на 9/200 частин домоволодіння [ADDRESS] дійсно було 15.06.1965 р. видано [PERSON] та в подальшому було підставою для реєстрації її права власності ОКП ДТБІ як державним реєстратором. Також у склад спадщини [PERSON] увійшли 9/200 часток домоволодіння [ADDRESS] , що належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , виданого 07 вересня 1972 року першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1/3384. Оригінал цього свідоцтва на ім`я [PERSON] теж є втраченим; позивач не має права самостійно отримати його дублікат або завірену копію в Обласному державному нотаріальному архіві, . У відповідності до вимог ст.182 ЦК України (в редакції 2003 р.), п.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», право власності [PERSON] на 18/200 часток домоволодіння [ADDRESS] належним чином зареєстровано (на паперових носіях), а тому входить у склад спадщини після її смерті. Єдиною підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, сформульованою державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. в постанові від 14 листопада 2017 р., зазначена відсутність у мене оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавиці [PERSON] (а.с. 13) Поза увагою нотаріуса залишилась та обставина, що своїм заповітом, посвідченим 07 вересня 1972 року державним нотаріусом першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федоріною З.Г. за реєстровим № 1/3386, [PERSON] заповіла все своє майно, з чого б воно не складалось, [PERSON] , у той час як в документі, що посвідчує особу паспорті серії [NUMBER] , виданим 21.01.2000 року Баглійським РВ, позивач - [PERSON] (а.с. 5). Розбіжності у написанні імені в паспорті і заповіті викликані різним його тлумаченням і написанням в перекладі з російської мови на українську та ставлять під сумнів той факт, що заповіт, складений 07.09.1972 р. [PERSON] на користь [PERSON] , належить саме, [PERSON] . Це підтверджено копією свідоцтва про шлюб, № [NUMBER] , складеного російською мовою, в якому позивач зазначена як « [PERSON] » (а.с. 95) згідно з яким позивач змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до копією паспорту, в якому українською мовою вказана як [PERSON] , а російською як [PERSON] (як у заповіті) (а.с. 4) Відповідно до довідки № 371 голови квартально-вуличного комітету № 9 (російською мовою) про те, що я, [PERSON] , проживала разом із [PERSON] з 2 вересня 1998 року до дня її смерті (а.с. 93). Відповідно до акту голови квартально-вуличного комітету № 9 від 09.08.2019 р. про те, що саме я, [PERSON] , спільно мешкала в будинку [ADDRESS] з тіткою [PERSON] з 1998 року по 2003 рік (а.с. 22). Позивач не зверталась у шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] в нотаріальну контору із заявою про прийняття її спадщини, але прийняла спадщину тітки фактично в порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. Та обставина, що позивач фактично прийняла спадщину [PERSON] в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), бо вступила у володіння спадковим майном, підтверджується: вищезазначеними довідкою № 371 і актом № 329 від 09.08.2019 р. голови квартально-вуличного комітету № 9 (а.с. 22), з яких вбачається, що [PERSON] проживала однією сім`єю із [PERSON] з 1998 року до дня її смерті, що настала [INFO] та проживала в її будинку [ADDRESS] рік та поясненнями свідків, а саме свідком [PERSON] [INFO] , який в судовому засіданні зазначив, що він є сусідом [PERSON] у будинку три власника, за час життя [PERSON] проживала одна потім з бабусею [PERSON] , після смерті мешкала в будинку бабуся [PERSON] (відповідно до протоколу судового засідання від 18 лютого 2020 року). Та обставина, що [PERSON] за життя належали 18/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , підтверджується: копіями довідок ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації № 649 від 15.05.2015 р., № 1588 від 31.05.2018 р. (оригінали в 2-й кам`янський державній нотаріальній конторі), № 829 від 10.07.2019 р. (оригінал у приватного нотаріуса КМНО Татарець Т.К.), з яких вбачається, що право власності [PERSON] на 18/200 домоволодіння зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, виданого горкомунгоспом 15 червня 1965 року згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів № 616 від 01.06.1965 року та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 вересня 1972 року Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1/3384; технічним паспортом на домоволодіння; завіреними копіями рішень виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящихся від 02 липня 1963 р. № 726; від 19 січня 1965 р. № 79 про зміну ідеальних часток співвласників домоволодіння [ADDRESS] із зміною частки [PERSON] , [PERSON] з 1/3 на 1/6 частину; від 01 червня 1965 року № 616 Про часткову зміну рішення № 726 від 02.07.1963 р. і № 79 від 19.01.1965 р., згідно з яким встановлена частка [PERSON] , [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] в розмірі 9/100 частин домоволодіння, а завідуючого Дніпродзержнським горкомунгоспом зобов`язано оформити право власності осіб, зазначених в рішенні. Копії цих рішень видані і посвідчені Державним архівом Дніпропетровської області. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно з положеннями\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. При оцінці вищезазначених документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ч. 5 п. 9 Листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про\~спадкування»\~встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами\~за\~правилами позовного\~провадження,\~якщо\~особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, \~що мають юридичне значення, \~які\~можуть вплинути\~на\~спадкові\~права\~й\~обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У відповідності із\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України\~визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу\~(\~ст. 1258 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності з ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7\~передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено ст.\~1218, ч. 3,\~5\~ст.\~1268 ЦК України\~вся спадщина вважається належною позивачу з часу смерті спадкодавця. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 18.06.1994 р. за № 18/5, що діяла на момент відкриття спадщини та втратила силу 03.03.2004 р., свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкодавцем було взято майно спадкодавця, ..копія рішення\~суду,\~що набрало\~законної сили,\~про встановлення\~факту своєчасного\~прийняття спадщини, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документ, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. За змістом абз. 2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд може встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року. Відповідно до ч.6 ст. 294 ЦПК України, абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 з наступними змінами, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ч. 5 п. 9 Листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до положень ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Обставина, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений 07 вересня 1972 року державним нотаріусом першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федоріною З.Г. за реєстровим № 1/3386, належить [PERSON] , і що вона є спадкоємицею тітки за заповітом, підтверджується: копією документів та є доведеною. Обставина, що позивач фактично прийняла спадщину [PERSON] в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), бо вступила у володіння спадковим майном, підтверджено документами та показами, поясненнями свідків. Обставина, що [PERSON] за життя належали 18/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , підтверджується: копіями довідок ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації № 649 від 15.05.2015 р., № 1588 від 31.05.2018 р. , № 829 від 10.07.2019 р., з яких вбачається, що право власності [PERSON] на 18/200 домоволодіння зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, виданого горкомунгоспом 15 червня 1965 року згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів № 616 від 01.06.1965 року та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 вересня 1972 року Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1/3384; технічним паспортом на домоволодіння; завіреними копіями рішень виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящихся від 02 липня 1963 р. № 726; від 19 січня 1965 р. № 79 про зміну ідеальних часток співвласників домоволодіння [ADDRESS] із зміною частки [PERSON] , [PERSON] з 1/3 на 1/6 частину; від 01 червня 1965 року № 616 Про часткову зміну рішення № 726 від 02.07.1963 р. і № 79 від 19.01.1965 р., згідно з яким встановлена частка [PERSON] , [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] в розмірі 9/100 частин домоволодіння, а завідуючого Дніпродзержнським горкомунгоспом зобов`язано оформити право власності осіб, зазначених в рішенні. Та обставина, що позивач не може оформити спадщину [PERSON] в позасудовому (нотаріальному) порядку, підтверджується постановою державного нотаріуса Другої Кам`янської державної нотаріальної контори С.С.Бурдік від 11 листопада 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем [PERSON] своїх спадкових прав після смерті [PERSON] є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. В судовому порядку встановлено факт належності правовстановлюючого документу заповіту [PERSON] ; своєчасного прийняття спадщини [PERSON] , яка відкрилась до 1 січня 2004 року і, відповідно, визнання за права власності на 18/200 часток домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 7. Судові витрати. Щодо стягнення судових витрат, позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.\~\~

Outcome: approved