Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

19 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у період з 01.07.2008 року працювала у [PERSON] «Азовелектросталь» та 06.07.2015 року була звільнена з підприємства. За період з серпня 2014 року по липень 2015 року підприємство заборгувало їй заробітну плату у загальній сумі 2665,62 гривень, яка не виплачена до сьогодення. Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 26695,62 гривень, грошову компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3359,19 гривень. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 19637,17 гривень, грошову компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати 4158,03 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.07.2015 року і по день винесення судового рішення. Крім того, посилаючись на порушення своїх трудових прав, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, докладання додаткових зусиль для організації свого життя, просила стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 1000,00 гривень. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заву про розгляд справи у їх відсутність, якою позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» у судове засідання не прибув, надавши письмові заперечення проти позову. У своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що сума заборгованості по заробітній платі у сумі 19637,17 гривень була у повному обсязі виплачена позивачеві, на підтвердження чого надав копії платіжних доручень від 25.09.2015 року, від 28.09.2105 року та від 29.09.2015 року. Що стосується грошової компенсації у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати, то така компенсація становить 2511,64 гривень. Крім того, позивачем не надано розрахунків щодо середнього заробітку, не наведено обставин спричинення їй моральної шкоди та міркувань, з яких вона виходила при визначення її розміру тощо. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії БТ-ІІ № 0374668, на підставі наказу ЗАТ «Азовелектросталь» (з 01.04.2011 року [PERSON] «Азовелектросталь») від 01.07.2008 року позивача [PERSON] було прийнято на посаду заступника начальника лабораторії даного підприємства з та наказом від 06.07.2015 року звільнено з підприємства. Згідно із розрахунковим листком, виданим [PERSON] «Азовелектросталь» у липні 2015 року, розмір заборгованості по заробітній платі працівника [PERSON] становила: за грудень 2014 року 907,51 гривень, січень 2015 року 3081,22 гривень, лютий 2015 року 2385,64 гривень, березень 2015 року 2974,49 гривень, квітень 2015 року 2860,24 гривень, травень 2015 року 2927,15 гривень, червень 2015 року 335,36 гривень, липень 2015 року 1165,65 гривень, а разом 19637,17 гривень. Відомостями розрахунку та платіжними дорученнями № 403, 404 від 25.09.2015 року на суму 5891,15 гривень, № 20 від 28.09.2015 року на суму 4123,81 гривень та № 14 від 29.09.2015 року на суму 9622,21 гривень, встановлено, що заборгованість по заробітній платі у загальному розмірі 19637,17 гривень була у повному обсязі сплачена на користь позивача [PERSON], і доказів, які-б спростовували зазначене судовим розглядом не здобуто. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність на сьогодення законних підстав для стягнення суми заборгованості по заробітній плати у розмірі 19637,17 гривень, а тому відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Разом із тим, суд вважає встановленим факт несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачеві [PERSON], як у період її роботи на підприємстві, так і після звільнення, та здійснення повного розрахунку із нею лише 29.09.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України, щодо обовязку роботодавця, виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику, незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, згідно із довідкою-розрахунком № 2261, виданою [PERSON] «Азовелектросталь» від 11.09.2015 року, розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] становить 176,65 гривень, що відповідає наведеному Порядку. Зазначений розмір середньоденного заробітку відповідає розрахункам позивача [PERSON], а отже не підлягає доказуванню та приймається судом для подальших розрахунків. Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню у період з 07.07.2015 року по 29.09.2015 року становить 60 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 07.07.2015 року по 29.09.2015 року, тобто по день повного фактичного розрахунку за виниклою заборгованістю, складає 10539,00 гривень (176,65 грн. * 60 днів). Законних підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній, а отже, саме ця підлягає стягненню на користь позивача. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у випадку затримки на один та більше календарний місяць виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Як було встановлено у судовому засіданні та підтверджено розрахунковим листком розмір нарахованої заборгованості по заробітній платі працівника [PERSON] становив: за грудень 2014 року 907,51 гривень, січень 2015 року 3081,22 гривень, лютий 2015 року 2385,64 гривень, березень 2015 року 2974,49 гривень, квітень 2015 року 2860,24 гривень, травень 2015 року 2927,15 гривень, червень 2015 року 335,36 гривень, липень 2015 року 1165,65 гривень. Вказана сума заборгованості зазначена з урахуванням утриманих податків і обов'язкових платежів та фактично була виплачена позивачеві у вересні 2015 року. За офіційними даними Державної статистичної служби України та [PERSON] фінансів України сукупна величина приросту споживчих цін в Україні за періодами склала: 01.2015-08.2015 38,2 %; 02.2015-08.2015 34,0 %; 03.2015-08.2015 27,3 %; 04.2015-08.2015 14,9%; 05.2015-08.2015 0,8 %; 06.2015 0,4%. У липні та серпні 2015 року індекси споживчих цін скали 99,0% та 99,2% відповідно. Таким чином, з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація у загальній сумі 2511,64 гривень ((907,51*38,2)+(3081,22*34,0)+(2385,64*27,3)+(2974,49*14,9)+(2860,24*0,8)/100). При цьому грошова компенсація на заборгованість по заробітній платі за травень, червень та липень 2015 року судом не розраховується, оскільки у липні та серпні 2015 року в Україні відбувалася дефляція, тобто приріст купівельної здатності національної валюти, що проявляється у зниженні індексу споживчих цін. В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати суд відмовляє за безпідставністю. Разом із тим, враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, беручи до уваги тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, субєктивну оцінку позивачем її порушених благ, і виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає адекватним стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 400,00 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень, що стосується розгляду вимог майнового характеру, а також додатково 487,20 гривень, що стосується розгляду вимог немайнового характеру. На підставі ст. ст. 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: partial