Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

1. Рух справи, позиції учасників справи, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, третя особа - Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 03.02.2021 інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Прокопенком Іваном Віталійовичем відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №835952. Відповідно до постанови позивач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та на нього було накаладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі № 428/1114/21 скасовано вищевказану постанову та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно позивача. Не дивлячись на оскарження постанови, УПП в Луганській області ДПП направило її на примусове виконання до виконавчої служби, державний виконавець відкрив виконавче провадження та вніс до Єдиного реєстру боржників відомості про позивача, які є загальнодоступними. У заяві про примсове виконання розмір штрафу був вказаний у подвійному розмірі - 850 грн. Вказані дії позивач вважає такими, що спричинили йому моральну шкоду, а саме принижують його честь, гідність, з огляду на те, що він має водійський стаж більше 18 років, з 1999 року є військовослужбовцем ЗС України та наразі очолює один з підрозділів спеціального правоохоронного формування - Луганський зональний відділ Військової служби правопорядку, а також з огляду на необхідність доводити свою невинуватість працівнику поліції та в суді. Позивач змушений був змінити нормальний спосіб свого життя для відвідувань суду, подання заяв до суду, закриття виконавчого провадження. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та безпідставного внесення відомостей щодо нього як боржника, позивачу була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 5000 грн. 1.2. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції та третьої особи Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції надав до суду письмовий відзив на позов, в якому вказав, що жоден суд не визнав протиправними дії посадової особи УПП. Ухвала щодо розгляду позову надійшла до УПП лише 19.03.2021, у зв`язку із чим УПП направило постанову про притягнення позивача до відповідальності на виконання раніше. Із посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 641/2328/17 представник відповідача та третьої особи просив відмовити у задоволенні позову. 1.3. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області також надала письмовий відзив, в якому вказала, що позивач не висуває жодних вимог до вказаного управління. Сам факт стягнення коштів з Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. Крім того, не надано доказів незаконного накладення штрафу на позивача. 1.4. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи та відповідача Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмовий відзив на позов як представник відповідача та третьої особи, в якому просив справу розглянути без його участі. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. 03.02.2021 інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Прокопенком Іваном Віталійовичем в м. Лисичанськ, по вул. Штейгерській, 8, було винесено постанову серії ДП18 №835952 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 425 грн. 00 коп. Винесення вказаної постанови мотивовано тим, що 02.02.2021 о 20 год. 45 хв. в м. Сєвєродонецьку по вул. Курчатова водій [PERSON] керував транспортним засобом Toyota Corolla, номерний знак [NUMBER] , в темну пору доби без ввімкнутого ближнього світла фар, порушивши вимоги п.п. 19.1 (а) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.04.2021 у справі № 428/1114/21 відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Прокопенка Івана Віталійовича, Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 835952 від 03.02.2021 та закриття справи про адміністративне правопорушення. 2.2. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі № 428/1114/21 вищевказане рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області скасовано, позов [PERSON] задоволено частково, скасовано постанову серії ДП18 №835952 від 03.02.2021, а справу про адміністративне правопорушення закрито. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Вищевказана постанова апеляційного суду мотивована тим, що відеозапис, на який посилається відповідач, не підтверджує, що саме транспортний засіб позивача рухався без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, оскільки не можливо встановити державний номерний знак та марку автомобіля. Інших доказів, які б підтвердили факт порушення позивачем п.19.1 ПДР відповідачем не надано, а тому, суд констатував відсутність належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Стосовно вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача по притягненню його до адміністративної відповідальності, апеляційний суд зазначив, що такі вимоги не є неналежним способом захисту прав позивача. Достатнім та належним способом захисту прав позивача буде саме скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення. 2.3. З листа старшого державного виконавця Бахмутського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.06.2021 № 46269 вбачається, що у вказаному відділі перебуває виконавче провадження з виконання постанови № 835952 від 03.02.2021, виданої УПП в Луганській області, щодо стягнення з [PERSON] суми в розмірі 850 грн. Документ був пред`явлений до виконання 10.03.2021. З копії супровідного листа, підписаного суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області, вбачається, що копію позовної заяви та ухвали по справі № 428/1114/21 УПП в Луганській області отримало 19.03.2021. 3. Релевантні джерела права 3.1. Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 3.2. Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. 3.3. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15 квітня 2015 р. № 215 із змінами та доповненнями, Державна казначейська служба України (Казначейство) здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. 3.4. В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 (із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В п. 5, 9 вищевказаної Постанови вказано, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 3.5. У постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 569/1799/16-ц вказано, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. На підставі аналізу вищеописаних письмових доказів суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП. У зв`язку із цим позивач був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху України, сплачувати судовий збір за подання позову, подавати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Факт незаконного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за результатами якого на позивача було незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. В даному випадку моральна шкода спричинена позивачу незаконним рішенням посадової особи органу державної влади. Наявність вини заподіювача шкоди в такому випадку не має значення для встановлення необхідності відшкодування шкоди. Однак, судовим рішенням встановлено, що позивач був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності внаслідок недостатності доказів правопорушення, а отже заподіяння моральної шкоди відбулося за наявності вини посадової особи органу патрульної поліції. Оскільки судовим рішенням встановлено факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності внаслідок дій посадової особи органу патрульної поліції, то це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач внаслідок таких дій зазнав душевних страждань, був вимушений певний час доводити свою правоту працівнику поліції, а потім був вимушений доводити свою правоту у суді, що беззаперечно змінило його нормальний уклад життя. Крім того, за ініціативою посадових осіб Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП незаконно винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була пред`явлена до примусового виконання. Цей факт, на думку суду, свідчить про наявність у позивача додаткових душевних страждань внаслідок необхідності вживати заходів з приводу закриття такого незаконно відкритого виконавчого провадження. Разом з тим, суд не приймає до уваги виписний епікриз № 359 стосовно позивача, оскільки з нього неможливо встановити у зв`язку із якими саме подіями в лютому 2021 року у позивача виникли певні захворювання. 4.2. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що позивачем не надано детального обґрунтування обставин, з яких він виходив під час визначення розміру моральної шкоди саме в сумі 5000 грн., суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Такий розмір відшкодування моральної шкоди, з одного боку, враховує ступінь душевних страждань позивача та ступінь приниження його честі і гідності. З іншого боку, такий розмір відшкодування моральної шкоди враховує, що штраф, який було накладено на позивача, є відносно помірним, а незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення з приводу накладення штрафу у розмірі 425 грн. або 850 грн. не завдає настільки сильних душевних страждань, щоб їх було можна оцінити в 5000 грн. 4.3. Стосовно аргументів представника Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про те, що позивач не висуває жодних вимог до вказаного управління і сам факт стягнення коштів з Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу, суд зазначає наступне. В даному випадку позивач у прохальній частині позовної заяви прямо просить суд стягнути кошти через Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області. Отже, суд має оцінити належність саме такого способу захисту прав позивача і не може до ухвалення рішення по справі робити висновків про належність такого способу захисту. Посилання представника Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є неспроможними, оскільки спірні правовідносини регулюються статтями 23, 1173, 1174 ЦК України. 4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з держави за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2000 грн. З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача є належним та ефективним способом захисту його прав. Вказівка суду на стягнення цих коштів шляхом списання саме з єдиного казначейського рахунку та саме через Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області не є необхідною для ефективного захисту прав позивача, адже компетентний орган Державної казначейської служби України повинен самостійно визначити в межах наданих повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовою або службовою особою. Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв.

Outcome: partial