Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

21 березня 2017 року позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивував тим, що 01.10.1975 [PERSON] було видане рішення виконкому Шосткинської міської ради народних депутатів №503, яким дозволено будівництво та встановлення гаражу по вул. 9-го Січня в м. Шостка Сумської області, проект було розроблено і затверджено належним чином. Так, 02 січня 1978 [PERSON] продав даний гараж [PERSON], який в 1993 році помер і спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON]. 18 січня 2001 року між [PERSON], відповідачкою по справі та ним, було укладено письмовий договір купівлі-продажу гаражу, під час якого позивачем було передано кошти в сумі 31000 грн., а [PERSON] передано ключи від гаражу та інші документи. З того часу і по сьогоднішній день позивач [PERSON] володіє та відкрито користується вищевказаним гаражем. На даний час у нього виникла необхідність оформити право власності на гараж. Але будь яких правоустановчих документів не має. В даний час він позбавлений можливості розпоряджатись вказаним майном, оскільки будь-які документи відсутні. Тому просив суд визнати за ним право власності на вищевказаний гараж. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову, судове рішення ухвалюється в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. [PERSON] до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів які посвідчують право власності. Відповідно до дозволу №503, вбачається, що на підставі рішення №402-б виконавчого комітету Шосткинської міської ради народних депутатів від 01.10.1975, дозволено [PERSON] будівництво гаража-стоянки автомашин особистого користування по вул. 9 Січня ділянка №5(а.с.6) [PERSON] від 02.01.1978 [PERSON] та [PERSON] в присутності [PERSON] уклали договір купівлі-продажу гаражу по вул. 9 Січня ділянка №5, який є власністю [PERSON], з передачею документів.(а.с.8) З [PERSON] від 27.12.1995, вбачається, що на підставі свідоцтва про смерть №988 від 02.12.1993 [PERSON], автогараж був переоформлений на дружину [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS]. (а.с.9) [PERSON] письмового договору купівлі-продажу від 18.01.2001, продавець [PERSON] та покупець - [PERSON] уклали договір, яким продавець передала у власність, а покупець прийняв та зобов*язався оплатити на викладених умовах в договорі.(а.с.12) Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 328 ЦК України та Закону України Про власність, громадяни України мають право мати у приватній власності майно, право власності набувається на підставах, які не суперечать вимогам Закону. [PERSON] з ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. В силу п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001 року. Таким чином, з досліджених в суді обставин вбачається, що позивач 16 років тому назад добросовісно заволодів нерухомим майном гаражем по вул. 9 Січня в м. Шостка, продовжує відкрито, безперервно ним володіти, а тому він, згідно ст. 344 ЦК України має право на вищевказане майно і це право у нього виникло за набувальною давністю, яке за ним визнається на підставі судового рішення. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved