Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

20 травня 2015 року до суду звернувся [PERSON] з названим позовом до [PERSON] з вимогою зняти арешт з автомобіля RENAULT MAGNUM, державний номер [NUMBER], який був накладений ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 21 травня 2013 року по справі № 377/681/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. У позовній заяві зазначав, що на підставі укладеного з [PERSON] договору купівлі-продажу він став власником вказаного автомобіля, що підтверджено свідоцтвом про його реєстрацію від 17.05.2013 р.. Однак не може оформити продаж цього автомобіля через накладений на нього арешт ухвалою суду, яка не має до нього відношення. У судовому засіданні позивач просив задовольнити позов і зняти арешт з автомобіля. Суду пояснив, що цей автомобіль був придбаний за його гроші, однак з метою використання у підприємницькій діяльності був зареєстрований на імя [PERSON]. Коли він дізнався про наявність у нього боргу перед [PERSON], то вони оформили договір купівлі-продажу і в установленому порядку автомобіль був перереєстрований на його імя 16 травня 2013 року. У травні поточного року він вирішив продати автомобіль і звернувся до реєстраційного підрозділу, де дізнався, що на нього накладено арешт, який є перешкодою для зняття його з обліку та продажу. Представник відділу ДВС Славутицького міського управління юстиції Київської області позов підтримала, пояснивши суду, що виконавче провадження про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] закінчено, борг сплачено повністю, проте арешт на автомобіль накладено за ухвалою суду і тому державний виконавець не може його зняти своєю постановою. Відповідач до суду вдруге не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у звязку з чим за наявності умов, передбачених ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. Судові повістки, які були двічі направлені на адресу третьої особи [PERSON], повернуті до суду за закінченням терміну зберігання, що може свідчити про його відсутність за місцем проживання. У такому випадку він вважається повідомленим належним чином відповідно до правил ст. 74 ЦПК України. Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали справи № 377/681/13, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 958066, виданого ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Славутича у Київській області, копія якого надана суду, [PERSON] є власником автомобіля RENAULT MAGNUM, реєстраційний номер [NUMBER], № шассі VF611GTA000128217, 2004 року випуску, зареєстрованого 17 травня 2013 року. Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 21 травня 2013 року по справі № 377/681/13-ц за заявою [PERSON] про забезпечення позову до [PERSON] про стягнення боргу на суму 159800 гривень було накладено арешт на вказаний автомобіль. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції від 19 березня 2015 року у звязку із сплатою боргу у повному обсязі закінчено виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 377/681/13-ц, виданого Славутицьким міським судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу на суму 159800,00 гривень. Оригінал виконавчого листа з відміткою про виконання 19.06.2015 р. повернуто до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Право власності позивача на автомобіль, на який накладено арешт, не оспорюється. Як встановлено судом, арешт на автомобіль було накладено пізніше моменту набуття позивачем права власності на нього, про що суду згідно змісту ухвали про накладення арешту на автомобіль не було відомо. Крім того, судове рішення, для забезпечення виконання якого було накладено арешт ухвалою суду, виконано у повному обсязі. Беручи до уваги, що право власності на майно, на яке накладено арешт, належить позивачеві, а не боржникові, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно правила ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Квитанцією підтверджена сплата позивачем судового збору на суму 243 грн. 60 коп. за подання до суду позовної заяви, що є судовими витратами, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved