Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

20.02.2020 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 166148,77 грн. за період з 01.09.2018 р. по 30.01.2020 р., посилаючись на наступне. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття. За заявою [PERSON] від 18.11.2019 року Великоновосілківським районним відділом Державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 60671588 стосовно стягнення аліментів. Згідно наданого Великоновосілківським районним відділом ДВС розрахунку заборгованості зі сплати [PERSON] аліментів, станом на 21 січня 2020 року заборгованість складає 58413,33 грн. Оскільки на теперішній час існує непогашена заборгованість зі сплати [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , що порушує права останньої, виникла необхідність у зверненні до суду за захистом порушених прав та стягненням неустойки (пені) з відповідача по справі. Враховуючи те, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2018 р. по 31.01.2020 р. складає 166148,77 грн., яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 27.02.2020 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 10.03.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого він позовні вимоги не визнав, з наступних підстав. Починаючи з 01.06.2006 р. по 31.08.2018 р. з нього стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 25 % заробітку. У вересні-жовтні 2018 р. ТУ ДСА України в Донецькій області не проводило стягнення з нього аліментів в зв`язку з тим, що не було виконавчого листа. Таким чином, аліменти за період вересень - жовтень 2018 р. були сплачені не вчасно, а починаючи з листопада 2018 р. розрахунок по аліментам відновився і заборгованість, яка склалась по аліментам за вересень та жовтень 2018 р. була погашена. Вважає, що сума заборгованості, зазначена у розрахунку державного виконавця, не відповідає дійсності, оскільки в суму доходу було включено не лише його дохід, але і суми по зобов`язанням, та суми, з яких згідно законодавства України аліменти не нараховуються, і потім на ці спірні суми була нарахована неустойка (пеня). Вважає, що нарахування заборгованості з пенсії є незаконним, так як пенсія є не доходом, а соціальною виплатою. Саме такого висновку дійшов Конституційний Суд України (Постанова КС України №1-р/2018, справа № 1-6/2018 від 27 лютого 2018 року). Зазначив, що він сплачував аліменти, навіть не зважаючи на той факт, що він є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, і має на утриманні двох малолітніх дітей 2012 р.н. та 2011 р.н., а також непрацюючу дружину, яка займається їх вихованням, а його родина має статус багатодітної родини. Крім того, до розрахунку заборгованості по аліментам було включено суму, надану йому на розвиток підприємницької діяльності, в розмірі 83 284,64 грн., і нараховано аліментів з цієї суми 21 576,42 грн., що вважає неправомірним. Вважає, що зазначені кошти є не доходом, а зобов`язанням. Також посилається на те, що в порушення п.12 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» в редакції від 01.06.2019 р., йому було нараховано аліменти з вихідної допомоги при звільненні, яка склала 36 674, 26 грн., а аліментів з неї нараховано 9923,82 грн. З цього приводу ним було подано заяву до державного виконавця про перерахунок суми заборгованості. Також просить врахувати, що з моменту винесення рішення Великоновосілківським районним судом від 17.10.2005 р. змінився стан його здоров`я. Він є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням (а.с. 26-34). 20.03.2020 року відповідачем [PERSON] подана заява про відвід судді (а.с. 65-67). Також 20.03.2020 року відповідач [PERSON] звернувся з зустрічним позовом про звільнення його від виплати неустойки по аліментам. В обґрунтування позову посилався на обставини, аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позов. Вважав, що всі ці обставини є поважними і унеможливлюють виплату неустойки (пені) по аліментам, ставлячи його в скрутне становище, через борг по аліментам, який виник не з його вини і був сплачений пізніше. Також додав, що розмір неустойки (пені), в сумі 166 148 грн. 77 коп. для нього є непосильним, це поставить його родину в скрутне матеріальне становище, і дана сума неустойки нарахована з суми боргу, якого в нього не має (а.с. 70-75). Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24.03.2020 року [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про відвід (а.с. 127-129). 02.04.2020 р. та 03.04.2020 р. відповідачем [PERSON] подано клопотання про долучення доказів, яке судом було задоволено (а.с. 133-134, 139-140). Ухвалою суду від 02.07.2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов. Суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 192). Ухвалою суду від 20.07.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті (а.с. 201). Судові засідання неодноразово відкладалися за заявою відповідача через оголошення в країні карантину. Позивач, її представник в судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності. В судових засіданнях 02.09.2020 р. та 16.09.2020 р. відповідач, його представник надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов та зустрічному позові. Наполягали на відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам. Відповідач додатково зазначив, що у виникненні заборгованості по аліментам винні державні виконавці, які закрили виконавче провадження, а також не роз`яснили йому, в якому розмірі він повинен сплачувати аліменти. Також в наявності заборгованості винна і сама позивачка, яка тривалий час не могла отримати дублікат виконавчого листа. Своєї провини у виникненні заборгованості він не вбачає. Суд, вислухавши відповідача [PERSON] , його представника, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.10.2005 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини його заробітку (доходів) щомісячно (а.с. 9). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Великоновосілківського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) станом на 21.01.2020 р., загальний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів за період 01.09.2018 р. складає 58 413,33 грн. (а.с. 11). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць, помножена на кількість днів заборгованості, помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року за результатами розгляду справи № 333/6020/16-ц. В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, зазначивши, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Враховуючи викладене, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 31.01.2020 року становить за: - вересень 2018 року - 4984,16 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за вересень 2018 року) х 1% х 488 днів (кількість днів прострочки з 01.10.2018 року по 31.01.2020 року) = 24322,70 грн.; - жовтень 2018 року - 4619,95 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за жовтень 2018 року) х 1% х 457 (кількість днів прострочки з 01.11.2018 року по 31.01.2020 року) = 21113,17 грн.; - листопад 2018 року - 5248,83 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за листопад 2018 року) х 1% х 427 (кількість днів прострочки з 01.12.2018 року по 31.01.2020 року) = 22412,50 грн.; - грудень 2018 року - 876,75 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за грудень 2018 року) х 1% х 396 (кількість днів прострочки з 01.01.2019 року по 31.01.2020 року) = 3471,93 грн.; - січень 2019 року - 841,71 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за січень 2019 року) х 1% х 365 (кількість днів прострочки з 01.02.2019 року по 31.01.2020 року) = 3072,24 грн.; - лютий 2019 року - 804,20 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за лютий 2019 року) х 1% х 334 (кількість днів прострочки з 01.03.2019 року по 31.01.2020 року) = 2686,03 грн.; - березень 2019 року - 922,97 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за березень 2019 року) х 1% х 306 (кількість днів прострочки з 01.04.2019 року по 31.01.2020 року) = 2824,29 грн.; - квітень 2019 року - 2612,23 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за квітень 2019 року) х 1% х 275 (кількість днів прострочки з 01.05.2019 року по 31.01.2020 року) = 7183,63 грн.; - травень 2019 року - 21576,42 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за травень 2019 року) х 1% х 244 (кількість днів прострочки з 01.06.2019 року по 31.01.2020 року) = 52646,46 грн.; - червень 2019 року - 1602,01 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за червень 2019 року) х 1% х 214 (кількість днів прострочки з 01.07.2019 року по 31.01.2020 року) = 3428,30 грн.; - липень 2019 року - 1757,51 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за липень 2019 року) х 1% х 183 (кількість днів прострочки з 01.08.2019 року по 31.01.2020 року) = 3216,24 грн.; - серпень 2019 року - 2757,51 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за серпень 2019 року) х 1% х 152 (кількість днів прострочки з 01.09.2019 року по 31.01.2020 року) = 4191,42 грн.; - вересень 2019 року - 1757,51 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за вересень 2019 року) х 1% х 122 (кількість днів прострочки з 01.10.2019 року по 31.01.2020 року) = 2144,16 грн.; - жовтень 2019 року - 1757,51 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за жовтень 2019 року) х 1% х 92 (кількість днів прострочки з 01.11.2019 року по 31.01.2020 року) = 1616,91 грн.; - листопад 2019 року - 1757,51 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за листопад 2019 року) х 1% х 62 (кількість днів прострочки з 01.12.2019 року по 31.01.2020 року) = 1089,66 грн.; - грудень 2019 року - 2757,51 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за грудень 2019 року) х 1% х 31 (кількість днів прострочки з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року) = 854,83 грн.; - січень 2020 року - 1779,04 грн. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі за січень 2020 року) х 1% х 0 (кількість днів прострочки станом на 31.01.2020 року) = 0,00 грн., оскільки позивач звернувся з позовом 20.02.2020 року і станом на день розрахунку заборгованості строк сплати відповідачем аліментів не сплив. Таким чином загальний розмір неустойки (пені) складає 156274,47 грн. З урахуванням того, що згідно зі ст. 196 СК України стягненню підлягає неустойка (пеня) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі 58 413,33 грн. Суд вважає неспроможними доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, у такому разі необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти та прострочила виконання зобов`язання. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач посилається на закриття провадження державним виконавцем, не роз`яснення останнім щомісячного розміру аліментів, невірний розрахунок суми заборгованості, а також тривале неотримання стягувачем дубліката виконавчого листа. Разом з тим, суд зауважує, що заборгованість виникла за період з 01.09.2018 року і доказів закриття виконавчого провадження в цей період відповідачем суду не надано, як не надано і доказів звернення до державного виконавця за роз`ясненнями щодо розміру аліментів, які він повинен щомісячно сплачувати. Крім того, посилаючись на невірний розрахунок заборгованості, відповідач з 20.02.2020 року (з моменту пред`явлення позову до суду) не оскаржив цей розрахунок у встановленому законом порядку. Суд також звертає увагу на те, що згідно листа ТУ ДСА України в Донецькій області від 11.12.2018 р., з вересня 2018 року проведення відрахувань із заробітної плати [PERSON] на сплату аліментів на користь [PERSON] було припинено на підставі його заяви в зв`язку з закриттям виконавчого провадження (а.с. 35). Отже, підставою припинення відрахувань із заробітної плати відповідача стала його заява до ТУ ДСА України в Донецькій області. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відсутність виконавчого провадження не звільняє відповідача від обов`язку виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів, яке набрало законної сили. Відповідач був обізнаний про ухвалення судом у 2005 році рішення про стягнення з нього аліментів в певному розмірі і про свій обов`язок по утриманню дитини. Відповідач не був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду. Проте, докази добровільного виконання рішення відповідачем суду не надані. Більш того, з зустрічного позову вбачається, що відповідач оскаржив у касаційному порядку рішення суду про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, що свідчить про його недобросовісність при виконанні рішення суду та спростовує його доводи в тій частині, що позивач сама тривалий час не отримувала дублікат виконавчого листа. Отже, доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, а заборгованість виникла з незалежних від нього причин, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Щодо сум доходів, які, на думку відповідача, невірно включено державним виконавцем до розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів (пенсія, вихідна допомога, допомога на розвиток підприємницької діяльності), суд зазначає наступне. Розділом ІХ Закону України «Про виконавче проваджене» врегульовано порядок звернення стягнення на доходи боржника, в тому числі і пенсію. Відповідно до п.п. 13, 14 п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними. Посилання відповідача [PERSON] на Рішення Конституційного Суду №1- р/2018 від 27 лютого 2018 року у справі № 1-6/2018 суд вважає недоречним, оскільки у цій справі судом розглядалось питання відповідності Конституції України положень Податкового кодексу щодо включення сум пенсій до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. В цьому контексті Конституційний Суд дійшов висновку, що пенсія не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності, а тому не підлягає оподаткуванню. З листа державного виконавця Великоновосілківського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 05.03.2020 р. № 4-1588/19/439 на ім`я [PERSON] вбачається, що згідно відповіді Великоновосілківського РЦЗ на запит державного виконавця відповідачем отримано одноразову виплату допомоги по безробіттю в сумі 83284,64 грн. (а.с. 87-88). Належних та допустимих доказів того, що зазначені грошові кошти отримані відповідачем не як допомога по безробіттю, останнім суду не надано. Відповідно до ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження» на допомогу по безробіттю стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника. Отже, твердження відповідача, що зазначена сума надана йому на розвиток підприємницької діяльності і не повинна бути включена до розрахунку заборгованості по аліментам, є безпідставними. Статтею 73 Закону України «Про виконавче проваджене» визначено перелік коштів, на які не може бути звернуто стягнення. Так, згідно п.1 ч.1 ст. 73 зазначеного Закону стягнення не може бути звернено на вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника. Відповідно до положень ст. 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36); внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39); у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41. Будь-яких доказів звільнення відповідача з зазначених підстав та отримання ним вихідної допомоги при звільненні ані самим відповідачем, ані його представником суду також не надано. Отже, доводи відповідача [PERSON] про те, що до розрахунку заборгованості по аліментам включено суми, які не враховуються при визначенні розміру аліментів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Посилання відповідача на те, що необхідність погашення заборгованості вплине на його матеріальне становище, не може слугувати підставою для звільнення від відповідальності за порушення обов`язку утримувати дитину, який власно відповідачем належно не виконується. З зазначених мотивів зустрічний позов [PERSON] про звільнення від сплати неустойки (пені) задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи наявність у відповідача [PERSON] на утриманні двох малолітніх дітей 2011 р.н. та 2012 р.н., що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, а також їх право на належне матеріальне забезпечення, суд доходить висновку про необхідність зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів до 30 000 грн. Суд не приймає як доказ копію посвідчення № [NUMBER] на підтвердження того факту, що сім`я відповідача є багатодітною, оскільки строк дії посвідчення сплив 20.06.2020 р. (а.с. 99). За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачувала. Від сплати судового збору вона звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідач також звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи (а.с. 96). Таким чином, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial