Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

20 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в якій просить (враховуючи уточнену позовну заяву від 23 листопада 2017 року) суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] і поновити йому строк для прийняття спадщини після померлого 09 серпня 2008 року [PERSON], визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння № 56 по вул. Багата в селі Богданівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, а саме: житловий будинок літера «А», сіни літера «а», тамбур літера «а-1», жила прибудова, літня кухня літера «Б», сарай літера «б», убиральня літера «В», погріб літера «Г», колодязь літера «К», огорожа № «1-4» після померлого 09 серпня 2008 року [PERSON]. Позовна заява мотивована тим, що 04 вересня 2001 року померла мати позивача - [PERSON], яка на момент смерті проживала в [INFO] (Леніна) буд. 56. Як вважав позивач, у зв'язку зі смертю матері відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою місця проживання. Згідно довідки з Богданівської сільської ради вказане домоволодіння згідно запису в погосподарській книзі значиться за [PERSON]. Згідно довідки колективного підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за [PERSON], станом на 31 жовтня 1989 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 вересня 1974 року Богданівською сільською радою. 31 січня 2017 року позивач звернувся до нотаріальної контори із письмовою заявою про видачу спадщини за законом після смерті [PERSON]. Нотаріальна контора у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила у зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно. Як дізнався позивач в процесі розгляду даної справи, спадкодавцем вищевказаного домоволодіння є батько позивача [PERSON], [INFO]. 10.11.2017 позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прияняття спадщини після смерті батька, але постановою від 10.11.2017 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Правовстановлюючий документ на дане домоволодіння не зберігся і він відсутній, також відсутній витяг з реєстру прав власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, але всі ці будівлі були зареєстровані у Павлоградському МБТІ. У зв'язку з вищевказаним позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на вищезазначене спадкове майно. Позивач помилково звернувся з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Правильним буде вважати, що спадщина на вищевказане нерухоме майно відкрилася після смерті [PERSON], а не після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не зявився, позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнену позовну заяву підтримав. Представник відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про народження серії IІI-КИ № 375405, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON]. 31 січня 2017 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу спадщини за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 04 вересня 2001 року. Згідно постанови Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 31 січня 2017 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що позивачем не було надано правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Оскільки, житлове домоволодіння, що є предметом даного позову, було побудовано у продовж 1961 - 1991 років, тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Відповідно до Інструкції, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки Виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 435 від 06.02.2017 року, домоволодіння, яке знаходиться в с. Богданівка по вул. Багата (Леніна), 56 Павлоградського району Дніпропетровської області згідно запису в по господарській книзі дійсно значиться за [PERSON], яка була власником буднику та була зареєстрована на момент смерті 04.09.2001 року. 21 вересня 1988 року було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок №56 по вулиці Леніна в селі Богданівка, Дніпропетровської області, УССР, замовник технічної інвентаризації [PERSON]. Згідно інформаційної довідки Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей щодо реєстрації права власності на вказане вище нерухоме майно. Проте, в процесі розгляду справи судом було встановлено, що право власності на будинок № 56 по вул.. Леніна в с. Богданівка Павлоградського району зареєстровано за [PERSON], станом на 31.10.1989 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.09.1974 року Богданівською сільською радою р. № 80. 10 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу спадщини за законом після смерті матері [PERSON], який померл 09 серпня 2008 року. Згідно постанови Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини після померлого 09 серпня 2008 року [PERSON]. Згідно довідки Виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 1736 від 19.06.2017 року домоволодіння, яке знаходиться в с. Богданівка по вул. Багата (Леніна), 56 Павлоградського району Дніпропетровської області згідно записів в по господарських книгах до 1989 року дійсно значився за [PERSON], який виписався з будинку, в звязку зі зміною місця проживання, а з 1989 року значиться за [PERSON], [INFO], яка є власником будинку та померла 04.09.2001 року. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що відповідно до довідки БТІ № 806 від 13.03.2017 року право власності на будинок № 56 по вул. Леніна в с. Богданівка Павлоградського району зареєстровано за [PERSON], станом на 31.10.1989 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.09.1974 року Богданівською сільською радою р. № 80. Зазначений договір купівлі-продажу не зберігся та є втраченим. Таким чином, враховуючи, що головою домоволодіння, яке знаходиться в с. Богданівка по вул. Багата (Леніна), 56 Павлоградського району Дніпропетровської області згідно записів в по господарських книгах до 1989 року дійсно значився за [PERSON], який виписався з будинку, в звязку зі зміною місця проживання, а з 1989 року значиться за [PERSON], [INFO]. Запис про зміну голови домоволодіння у зв'язку зі зміною місця проживання попереднього не є підставою набуття права власності відповідно до діючого законодавства. Тобто, судом встановлено що власником спірного домоволодіння був [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.09.1974 року Богданівською сільською радою р. № 80, який помер 09.08.2008 року. Згідно з ч.1 ст.1258, ч.1 ст.1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно частин 1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 240344, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] помер 09 серпня 2008 року, про зроблений відповідний актовий запис № 317. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 11 травня 2017 року відсутня інформація у Спадковому реєстрі щодо спадкової справи та виданих на її підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер 09 серпня 2008 року. Згідно правової позиції висловленої при розгляді справи № 6-1486цс15 відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Позивач, є сином померлого, на момент смерті [PERSON] позивач разом з померлим не проживав, пропустив строк для прийняття спадщини у звязку з істотними труднощами, повязаними з визначенням спадкодавця домоволодіння № 56 по вул. Багата в селі Богданівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, до звернення до суду з даним позов власником спірного домоволодіння вважав свою матір, що підтверджується відповідними довідками Виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що в силу обставин, позивач мав поважну причину пропуску шестимісячного строку встановленого для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Таким чином, на підставі зазначених вище доказів, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], інших спадкоємцем за законом та за заповітом немає. Відповідно до ст.ст.1216,1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або\~ оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що позивачу поновлено строк для звернення з заявою про прийняття спадщини, документ, який посвідчує право власності померлого [PERSON] на спадкове майно, а саме договір купівлі-продажу, посвідчений 24.09.1974 року Богданівською сільською радою р. № 80, втрачений, у позивача немає іншого способу захисту свого порушеного права, ніж звернення до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість визнання за позивачем права власності на житловий будинок № 56 по вул. Багата в селі Богданівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 09 серпня 2008 року.

Outcome: approved