Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

20.06.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою №3 по вул. Защука, 22 в м. Миколаєві. У заяві позивач вказав, що окрім нього, як власника особового рахунку в спірній квартирі зареєстровані та проживають інші члени сімї та відповідач [PERSON], який там не проживає з 2006 року, участі в утриманні квартири не приймає, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не зявилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений через оголошення у пресі. Треті особи в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали і просили задовольнити. За згодою позивача суд ухвалив розглядати справу відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником особового рахунку квартири [ADDRESS], де проживає та зареєстрований з 03.06.2005 року. Згідно з довідкою ПП «ЖЕК-10» від 21.03.2017 року за №493 у спірній квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON] З 2006 року відповідач у вказаній квартирі не зявляється, не проживає, спільне господарство з його сімєю не веде, витрати по утриманню майна не несе. Факт не проживання [PERSON] за зазначеною адресою підтверджується актом про непроживання від 20.03.2017 року. Суд зазначає, що при розгляді справи будь-яких перешкод для проживання відповідача у спірній квартирі з боку позивача, судом встановлено не було, належним способом захисту прав позивача є усунення перешкод у здійсненні право користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом та примусове зняття з реєстраційного обліку місця проживання. Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2\~ст.405 Цивільного кодексу України\~член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. А за такого, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved