Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі - заявниця) звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження нею сина [PERSON] , [INFO] . Свою заяву мотивує тим, що [INFO] в Республіці Польща вона народила сина [PERSON] . 31 березня 2020 року компетентним органом Республіки Польша було видано свідоцтво про народження її сина, в якому саме вона вказана матір`ю дитини. 09 червня 2020 року Генеральним консульством України було видано довідку згідно якої її син зареєстрований громадянином України та посвідчення особи на повернення в Україну. У липні 2020 року вони з сином повернулися до України. Водночас, в силу об`єктивних причин у сина відсутнє свідоцтво про народження встановленого в Україні зразка, а наявні документи не дають змоги отримати свідоцтво про його народження встановленого в Україні зразка. Відсутність свідоцтва про народження позбавляє заявницю та її сина можливості отримати соціальні виплати, передбачені законодавством, у подальшому влаштувати сина в дитячий садок та школу. Також свідоцтво про народження буде необхідне для отримання сином паспорта громадянина України. Крім того відсутність свідоцтва про народження утруднює пересування з сином по території України. Заявниця до суду не з`явилася, при цьому її представник у судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити її повністю з підстав, вказаних у заяві, при цьому пояснив, що заявниця залишила територію Республіки Польща разом з сином через домашнє насильство з боку батька дитини. На даний час, перебуваючи в Україні, вона не може отримати допомогу від держави через відсутність свідоцтва про народження. При цьому Кудлаївською сільською радою Новгород-Сіверського району Чернігівської області було відмовлено в здійсненні реєстрації народження дитини заявниці. Представник заінтересованої особи - Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судовому засіданні висловилася проти задоволення заяви та пояснила, що свідоцтва про народження, які видані іншою державною, зокрема й Республікою Польща, визнаються в Україні у зв`язку з чим повторна видача таких свідоцтва органами влади України не передбачена. Органи соціального захисту населення повинні призначити відповідні соціальні виплати заявниці на її дитину на підставі свідоцтва про народження, виданого Республікою Польща за умови наявності його перекладу на державну мову. Також вказала на наявність між Україною та Республікою Польща двосторонньої угоди про визнання відповідних документів, виданих цими країнами. Представник заінтересованої особи - Кудлаївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області у судовому засіданні висловилася проти задоволення заяви та пояснила, що заявниця має свідоцтво про народження її дитини, видане Республікою Польща, яке підтверджує той факт, що заявниця є матір`ю своєї дитини. Вказане свідоцтво визнається в Україні, у зв`язку з чим заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про народження встановленого в Україні зразка, про що заявниці було надано письмову відмову. Заяви та клопотання учасників справи Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року заяву [PERSON] було залишено без руху та надано час для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі заінтересовану особу - Новгород-Сіверський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а також визначено заінтересованим особам строк для подання письмових пояснень. Інших процесуальних дій у справі не вчинялися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Як встановлено, [INFO] в м. Семяновіце-Шльонські Сілезького воєводства Республіки Польща заявниця, яка є громадянкою України (а.с. 9), народила сина [PERSON] , народження якого було зареєстроване 31 березня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану в м. Семяновіце-Шльонські, що підтверджується скороченою копією свідоцтва про народження [NUMBER] , яке міститься в матеріалах справи (а.с. 6-8). З вказаної скороченої копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] вбачається, що батьком даної дитини є [PERSON] (а.с. 6-8). 09 червня 2020 року заявниця отримала у Генеральному консульстві України в Кракові довідку про реєстрацію [PERSON] , [INFO] , громадянином України та посвідчення на повернення в Україну, видане її дитині [PERSON] (а.с. 4, 5). 12 червня 2020 року заявниця разом зі своїм сином повернулася на територію України де проживає за місце свої реєстрації, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 11). Після повернення на територію України заявниця звернулася до Кудлаївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області із заявою про видачу свідоцтва про народження її дитини [PERSON] . 14 вересня 2020 року їй було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва. Дана відмова мотивована тим, що документи, надані заявницею, а саме свідоцтво про народження [NUMBER] , не є підставою для державної реєстрації народження, при цьому відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні документи, видані компетентними органами іноземних держав та посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (а.с. 20-21). Пунктом 7 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» №2709-IV від 23 червня 2005 року документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічне за своїм змістом положенням міститься у пункті 7 глави 1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, яким передбачено, що документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №»3941-ХІІ від 04 лютого 1994 року передбачено, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. З викладеного вище висновується, що наявна у заявниці скорочена копія свідоцтва про народження її дитини [PERSON] , видана компетентним органом Республіки Польща відповідно до законодавства останньої на посвідчення факту народження заявницею її дитини, визнається в Україні дійсним документом що посвідчує вказаний вище факт у зв`язку з чим здійснення державної реєстрації саме в компетентних органах України факту народження заявницею її сина [PERSON] не вимагається і законодавство не передбачено. Будь-яких доказів того, що наявна у заявниці скорочена копія свідоцтва про народження її дитини, видана компетентним органом Республіки Польща, не визнається державними органами Україні суду не надано. Також не надано суду доказів того, що нездійснення саме на території України її компетентними органами реєстрації народження заявницею дитини [PERSON] позбавляє заявницю та її сина можливості отримати соціальні виплати, передбачені законодавством, у подальшому влаштувати сина в дитячий садок і школу та унеможливить отримання сином заявниці паспорта громадянина України, на що заявниця посилається обґрунтовуючи свою заяву. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення у судовому порядку факту народження заявницею її сина [PERSON] , у зв`язку з чим заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed