Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

1.Позиція позивача. 15.04.2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором в розмірі - 375 876 (триста сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень 36 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5638,15 гривень. Відповідно до статуту Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519, змінено найменування Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк». Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №DZHСD100770445 від 11.05.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 15 680 доларів США на термін до 10.05.2027 року. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 156800 доларів США. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 04.04.2016 року має заборгованість - 14401,39 долар США за курсом 26,10 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.04.2016 року складає 375876 (триста сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень 36 копійок, яка складається з наступного: - 11056 (одинадцять тисяч п`ятдесят шість) долар США 96 центів - заборгованість за кредитом, - 1894 (одна тисяча вісімсот дев`яносто чотири) долари США 90 центів - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 256 (двісті п`ятдесят шість) долар США 00 центів - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 498 (чотириста дев`яносто вісім) долар США 63 центів - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; - 9 (дев`ять) доларів США 58 центів - штраф (фіксована частина); - 685 (шістсот вісімдесят п`ять) доларів США 32 цента - штраф (процентна складова). На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором Відповідач порушив зазначені вище умови кредитного договору, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. 2. Позиція відповідача. Відповідачем по справі [PERSON] зазначено, що згідно до п.7.1 кредитного договору №DZHСD100770445 від 11.05.2007 року банк зобов`язався видати кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку. У від провідності до статті 1046, п. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір вважається укладеними з моменту передачі грошей . ПАТ КБ «Приватбанк» не надав підтверджень, щодо отримання кредитних коштів в касі ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 15 680,00 доларів США. Відповідач заперечує, щодо отримання вказаних грошей з врахуванням комісії, страхових платежів, за касове обслуговування. Щодо виписки руху коштів по рахунку № [NUMBER] , відкритому для обслуговування договору №DZHСD100770445 від 11.05.2007 року і на підставі п.7.12 кредитного договору встановлює існуючі платежі з надходженням коштів. Згідно до кредитного договору №DZHСD100770445 від 11.05.2007 року він надавався на споживчі цілі - придбання житла (іпотека), тобто для особистих потреб, враховуючи дане вважається споживчім кредитом у відповідності до п.23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких ще не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески можуть бути здійснені споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчім кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 15.04.2016 року позивачем подана повна заява до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 18.04.2016 року Ухвалою Судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Гібалюк Т.Я. відкрито провадження по справі. 18.11.2016 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. 23.11.2017 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено заочне рішення. 19.01.2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд Заочного рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.11.2017 року. 19.01.2018 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області заяву про перегляд Заочного рішення залишено без руху. 10.04.2018 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області заяву прийнято до розгляду, заочне рішення скасовано, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 23.04.2018 року відповідно до протоколу розподілу справ між суддями у неавтоматичному режимі після скасування Заочного рішення справу передано судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. 12.07.2018 року позивачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору кредиту невиконаним. 12.07.2018 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийнято зустрічний позов, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. 25.11.2019 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області задоволено клопотання про витребування доказів. 12.02.2020 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження у справі: за первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] «про стягнення заборгованості» та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» «про визнання договору кредиту не виконаним», і призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 17.03.2020 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відмовлено в задоволені клопотання про зупинення провадження по справі. 06.07.2020 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийнято відмову позивача за зустрічним позовом [PERSON] та представника позивача за зустрічним позовом адвоката Бразалука Сергія Олексійовича від позову заявленого до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» «про визнання договору кредиту не виконаним» . Представником позивача до суду надане клопотання про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, наведених у заявах по суті справи. Відповідачем [PERSON] до суду надане клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти заявлених позивачем вимог заперечує з підстав, наведених у поясненнях по справі. 4. Фактичні обставини встановлені судом. 11.05.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір №DZHСD100770445 (а.с. 9-10). Відповідно до вказаного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 680 доларів США на термін до 10.05.2027 року (а.с. 9-10). Відповідно до п.7.1 кредитного договору №DZHСD100770445 від 11.05.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повинен видати [PERSON] готівку через касу на строк з 11 травня 2007 року по 10 травня 207 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 15 680,00 доларів США. Відповідно до видаткового ордеру від 11 травня 2007 року [PERSON] отримала 3200 Доларів США (а.с. 11). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав виписку за період з 21.08.2012 року по 14.01.2020 року по рахунку № [NUMBER] (а.с. 140-143). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилався на кредитний договір від №DZHСD100770445 від 11.05.2007 року, в той же час не надаючи підтвердження виконання п.7.1 кредитного договору №DZHСD100770445 від 11.05.2007 року відповідно до якого, банк зобов`язався видати кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку. Заперечуючи проти заявлених у справі вимог, [PERSON] вказує, що правовідносини між сторонами регулюються лише заявою відповідача, яка не містить підтвердження отримання вказаних коштів у відповідності до договору№DZHСD100770445 від 11.05.2007 року. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» не доведено на підставі належних та допустимих доказів розмір отриманих [PERSON] кредитних коштів від банку, тому відсутня процесуальна можливість у суду дослідити та перевірити проведені позивачем нарахування заборгованості відповідача та встановити їх обґрунтованість. Вказаний висновок відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 703/3191/18 (провадження № 61-5999св19), та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 203/2296/17 (провадження № 61-46086св18). Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволені позовних вимог в повному обсязі, судовий збір покладається на позивача, в розмірі 5638 (п`ять тисяч шістсот тридцять вісім) гривень 15 копійок..

Outcome: dismissed