Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

20 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 07 вересня 2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із заявницею. Заявниця зазначає, що навесні 2014 року шлюбні стосунки між подружжям погіршилися, чоловік почав зникати з родини на тривалий час, а матеріальне забезпечення родини було повністю на заявниці. На початку літа 2014 року [PERSON] зібрав свої речі та пішов з родини не повідомивши куди. З червня 2014 року ні їй, ні мати її чоловіка не було відомо про його місце знаходження, будь-який зв'язок з чоловіком заявника був втрачений. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявнику для оформлення державної допомоги дітям. 11 жовтня 2017 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області заяву [PERSON] про визнання особи безвісно відсутньою задоволено. Визнано [PERSON], [INFO], уродженця с. Щербинівка м. Дзержинська Донецької області, безвісно відсутнім. Не погодившись з рішенням суду заінтересованою особою Управлінням пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (далі - УПФУ в м. Дзержинську) була подана апеляційна скарга, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви, мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального прав. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано оцінку всім доказам, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не надано належної оцінки відповіді Торецького відділу поліції, стосовно того, що [PERSON] знаходиться у розшуку, як злочинець, який скоїв злочин передбачений ч.5 ст.260 КК України. Суд проігнорував завірену копію постанови слідчого Торецького ВП Бахмутського ВП про оголошення розшуку підозрюваного [PERSON], зазначивши у рішенні про відсутність доказів оголошення [PERSON] у розшук. Зацікавлена особа вважає, що не може бути визнано особу безвісно відсутньою, якщо вона скоїла особливо тяжкий злочин та знаходиться у розшуку. У судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать телефонограми за №№5323-5324, 5658-5659, які знаходяться в матеріалах справи, а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.122,128-131). Крім того, до апеляційного суду надійшли клопотання від [PERSON] та заява від заінтересованої особи УПФУ в м.Дзержинську про розгляд справи за їх відсутності (а.с.123-124,136). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З матеріалами справи вбачається наступне. 07 вересня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Щербинівською селищною радою м. Дзержинська Донецької області, актова запис №22 (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження, які видані виконкомом Щербинівської селищної ради м. Дзержинська Донецької області (а.с.9-10). Діти проживають разом із заявницею за адресою: [ADDRESS]. Факт відсутності [PERSON] за адресою постійного проживання з 2014 року, а саме за адресою: [ADDRESS], підтверджений наявним в матеріалах справи листом за підписом депутата Щербинівської селищної ради Москаленко Ю.Г. від 16 березня 2017 року (а.с.6). Також, 16 березня 2017 року депутатом селищної ради Москаленко Ю.Г. та членами вуличного комітету був складений акт - обстеження фактичного проживання особи. Зі змісту акту вбачається, що [PERSON], 1979 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично з 2014 року не проживає за місцем реєстрації (а.с.5). 31 березня 2017 року за інформацією Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області за №2877/07 вбачається, що в базі даних ІКІС СПОВ щодо сплати страхових внесків по фізичній особі [PERSON], 1979 року народження, з червня по липень 2014 року наявні відомості по державному підприємству «Торецьквугілля». Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду за цей період сплачено в повному обсязі. З серпня 2014 року по теперішній час відомості відсутні (а.с.23). 05 вересня 2017 року відповідно до повідомлення державного підприємства «Торецьквугілля» відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна», [PERSON], 1979 року народження, дійсно працював забійником на відбійних молотках з 13 грудня 2010 року по 19 липня 2014 року. Звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України 17 липня 20104 року (а.с.82). 28 березня 2017 року Торецьким міським центром зайнятості повідомлено про те, що [PERSON], [INFO], за період з червня 2014 року по теперішній час за сприянням у працевлаштуванні у Торецький міський центр зайнятості не звертався (а.с.44). 03 квітня 2017 року згідно наданої інформації з Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області за №2965/02 вбачається, що з даних Центральної республіканської бази даних отримувачів пенсії, [PERSON], [INFO], на обліку в жодному управління Пенсійного фонду України не перебуває, пенсійних виплат не отримує (а.с. 26). 06 квітня 2017 року відповідно до інформації Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради № 07 вх.1473, [PERSON], [INFO], на обліку не перебуває, ніяких видів допомоги в Департаменті не отримує (а. с.36). 12 квітня 2017 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення виконавчої дирекції фонду у м. Торецьк Донецької області № 01-04/642, зазначено, що станом на 11 квітня 2017 року [PERSON], [INFO], на обліку у відділенні Фонду м. Торецьк не перебуває, страхові виплати не отримує (а.с.31). 21 квітня 2017 року згідно інформації Щербинівської селищної ради №258, за даними адресної картки, які знаходяться в раді, відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] відсутні (а.с.37). 12 травня 2017 року відповідно до повідомлення слідчого Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області № 7600/202/0317, в провадженні слідчого відділення Торецького ВП Бахмутського відділу поліції головного управління національної поліції в Донецькій області перебуває кримінальне провадження № 12015220320002090 (яке внесено до ЄРДР) від 04 серпня 2015 року (матеріали якого було виділено з матеріалів кримінального провадження №120142220000000575) за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.260 ч.5 КК України відносно [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: [ADDRESS]. 20 жовтня 2014 року винесено постанову про оголошення в розшук [PERSON] у зв'язку з тим, що останній переховується від органів досудового розслідування (а.с.50-51). Задовольняючі заяву [PERSON] щодо визнання [PERSON] безвісно відсутнім, суд першої інстанції виходив з того, що факт внесення до ЄРДР за ініціативою слідчого даних щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, за відсутності доказів пред'явлення останньому підозри у його вчиненні та, відповідно, за відсутності доказів оголошення [PERSON] у розшук, як особи, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та переховується від органів досудового слідства, є недостатньою підставою для відмови у визнанні особи безвісно відсутньою. Зазначає, що цивільно-правові інститути, спрямовані на захист прав інших осіб, що перебувають у правових відносинах з особою, місцезнаходження якої невідоме, а саме захисту підлягають права колишньої дружини (заявниці) та двох неповнолітніх дітей [PERSON] на отримання відповідних соціальних виплат, що без визнання особи безвісно відсутньою є не можливим. Отже, рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою на діяльність правоохоронних органів щодо розшуку такої особи в рамках кримінального провадження жодним чином не впливає, а тому за результатами дослідження наявних у справі документальних доказів, у тому числі показань свідка тощо, суд вважає факт відсутності [PERSON], за місцем реєстрації та фактичного проживання понад один рік встановленим, що є правовою підставою для задоволення заяви шляхом визнання особи безвісно відсутньою. Але, з такими висновками суду погодитися не можливо. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про її місце перебування. Таким чином для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні наступні умови: відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи; відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року; неможливість установлення місця перебування фізичної особи. Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи. Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв'язках. Згідно із ч.1 ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього(житлово - експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Звертаючись до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, [PERSON], посилалась на те, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно їй для оформлення державної допомоги їх дітям, позбавленим батьківського піклування: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що місце постійної реєстрації [PERSON] не відоме, а факт відсутності за місцем фактичного постійного проживання: [ADDRESS], з літку 2014 року в суді першої інстанції підтверджений наявними в матеріалах справи листами за підписом депутата Щербинівської селищної ради Москаленко Ю.Г. Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі ст.. 248 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою (наприклад, особи, яких вона зобов'язана за законом утримувати, знаходяться у скрутному матеріальному становищі, її майно без нагляду зазнає шкоди і т.і.) і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов'язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. 20 жовтня 2014 року слідчим слідчої групи СУ ГУМВС України в Харківській області винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного [PERSON], [INFO], який разом з невстановленими особами з травня 2014 року по невстановлений слідством час, приймали активну участь в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, що супроводжувалось вчиненням опору представникам влади із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї, внаслідок чого, на території Донецької області було спричинено масову загибель людей, а також зруйноване та пошкоджено велику кількість адміністративних та приватних будівель і споруд, що є тяжкими наслідками (а.с.94-95). Із повідомлення Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області №14489/202/0617 від 04 вересня 2017 року, яке надано на запит суду першої інстанції, [PERSON], [INFO], прож. [ADDRESS], знаходиться у розшуку за Торецьким ВП Бахмутського відділу поліції головного управління національної поліції в Донецькій області, як злочинець який скоїв злочин передбачений ч.5 ст.260 КК України, та переховується від органів досудового розслідування, ОРС «Розшук» №32-163 від 04 листопада 2014 року. Проведеними оперативно - розшуковими заходами встановити місцезнаходження останнього на даний час не надалося можливим (а.с.84). Отже, зазначені обставини, на думку апеляційного суду, не виключає про навмисність відсутності [PERSON] в місці його постійного проживання та унеможливлюють встановлення юридичного складу, який необхідний для визнання особи безвісно відсутньою, з огляду на що, посилання суду першої інстанції на те, що чинне законодавство не містить вказівки про неможливість визнання безвісно відсутньою особи, що переховується від розшуку за кримінальним провадженням, а сам лише факт внесення до ЄРДР даних щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за відсутності доказів пред'явлення підозри у його вчиненні і оголошення у розшук є недостатньою підставою для відмови у визнанні його безвісно відсутнім, є помилковим; посилання суду першої інстанції на те, що без визнання [PERSON] безвісно відсутнім неможливий захист прав колишньої дружини (заявниці) та двох їх дітей на отримання відповідних соціальних виплат законодавчо не обґрунтований. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази навіть намагання заявницею розшукати [PERSON] шляхом оголошення останнього у розшук (відповідні заяви, повідомлення заявниці про зникнення особи до органів внутрішніх справ тощо). Також, залучена до участі у справі свідок [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], під присягою пояснила суду, що з квітня 2014 року він покинув свою родину та пішов у невідомому напрямку. Їй своє місцезнаходження не повідомляв. Тобто, починаючи з квітня 2014 року до теперішнього часу свідок жодного разу не спілкувалася зі своїм сином - [PERSON]. Інших відомостей про відсутність [PERSON] в місці постійного проживання як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції не надано. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового, про відмову в задоволені заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його у разі невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування судом норм матеріального або процесуального права.

Outcome: dismissed