Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

1 березня 2013 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернулося ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] з позовною заявою, в якій просило в рахунок заборгованості за кредитним договором від 05.12.2006 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, належну відповідачу однокімнатну квартиру [ADDRESS], шляхом продажу її з прилюдних торгів, мотивуючи тим, що відповідач має заборгованість за кредитним договором від 05.12.2006 р. в сумі 136999,25 гр. і право вимоги за цим договором перейшло до ПАТ «Альфа-Банк». У судове засідання з»явився представник відповідача. Представник позивача надав до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повного обсязі / а. с. 48, 82/. На підставі викладеного і ст.169 ЦПК України суд вирішив розглянути справу за відсутністю представника позивача. Під час розгляду справи представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що: позивачем не надано жодного належного доказу про перехід права вимоги до ПАТ «Альфа -Банк»; немає доказів повідомлення відповідача про зміну кредиторів; позивачем не дотримано вимог ст. ст. 19, 24 Закону України «Про іпотеку»; станом на дату розгляду справи у відповідача відсутня прострочена заборгованість за кредитом. У 2013 р. відповідач сплатив позивачу основну заборгованість за кредитним договором, але цей факт позивачем у розрахунках не враховано. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. 5 грудня 2006 р. між [PERSON] і АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №2001/1206/88-012, забезпеченням якого, відповідно до договору іпотеки, укладеного також 05.12.2006 р. стала належна відповідачу [PERSON] квартира [ADDRESS] / а. с. 19, 30/ . Пізніше згідно договору про внесення змін та доповнень №1 від 12.01.2011 р. правонаступником ПАТ АКБ «ТАС-Комерцбанк» стало ПАТ «Сведбанк» / а. с. 21 - 26, 31-32/. Із позовної заяви виходить, що 25 травня 2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Після цього 15 червня 2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. За повідомленням ПАТ «Альфа-Банк», станом на 10.12.2012 р. у відповідача має місце заборгованість за кредитним договором від 05.12.2006 р. в сумі 136999,25 гр. / а. с.36, 37/. У позовних матеріалах є повідомлення відповідачу від 14.01.2013 р. про усунення порушень, зазначеної заборгованості за кредитним договором і що у разі невиконання вимоги банк розпочне звернення стягнення на [ADDRESS], яка є предметом іпотеки / а. с. 39/. Представник відповідача у судовому засіданні надав суду ксерокопії квитанцій, згідно яких [PERSON] сплатив ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 05.12.2006 р., а саме: квитанцію №219409 від 31 січня 2013 р. на суму 21900 гр. та від 30 грудня 2013 р. на суму 26300 гр.. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов»язків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов»язання , а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку». З наведених вище обставин виходить, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, а представник відповідача проти позову заперечує. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач свої вимоги не доказав. Так суд двічі, 30.07.2013 р. і 03.12.2013 р., направляв позивачу листи з вимогами про представлення оригіналів і належним чином засвідчених копій повідомлення [PERSON] про перехід прав у зобов»язанні за кредитним договором від 05.12.2006 р. від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа-Банк», а також повний текст цих договорів, але вказані документи суду не були надані. / а. с. 80, 92/. В матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги саме за договором, укладеним з [PERSON], до позивача., а також повідомлення [PERSON] про зміну кредиторів. Дані про заборгованість відповідача за кредитним договором являються суперечливими. За наданою представником відповідача довідкою, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 09.12.2013 р. складає 136843,97 гр.. На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позову за недоказаністю. Відмова у задоволенні позову за недоказаністю не позбавляє позивача повторного звернення до суду за цих же підстав. Приймаючи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено суд у відповідності до ст.88 ЦПК України відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed