Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

20 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2018 року позов залишено без руху, а позивачеві запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 2, 4, ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 02 жовтня 2018 року позивачем було подано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року позов було повторно залишено без руху, а позивачеві запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 23 жовтня 2018 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 жовтня 2012 року вона є власником 16/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. За адресою домоволодіння, що належить позивачеві, крім власника також зареєстровано відповідача [PERSON] з її малолітнім сином [PERSON], але фактично останні у квартирі не проживають. Відповідач [PERSON] проживала з сином позивача однією сім'єю без реєстрації шлюбу, проте на теперішній час зазначені особи припинили стосунки. Фактично відповідачі проживають за іншою адресою протягом тривалого часу, про що відповідач [PERSON] зазначає у заяві, з якою зверталася до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів. У спірному будинку відповідачі не проживають, їх речей в ньому немає, комунальні послуги [PERSON] не сплачує, поточний ремонт не здійснює, добровільно зніматися з реєстрації не бажає. Перешкод у проживанні їй ніхто не чинить. Позивач у своїх позовних вимогах просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS], що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Відповідачеві [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Третій особі УССД Новокодацької районної у місті Дніпрі ради у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову до суду подано не було. Представником надано суду заяву, у якій він просив ухвалити рішення згідно з чинним законодавством та з врахуванням прав малолітньої дитини. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке було видано ВК Дніпропетровської міської ради 01 жовтня 2012 року, [PERSON] є власником 16/100 частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих в житловому приміщенні осіб, виданої 17 травня 2018 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у спірному домоволодінні зареєстровано позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачів [PERSON] і малолітнього [PERSON], [INFO], родинні стосунки з якими не встановлено (а.с. 16). Відповідно до акту обстеження домоволодіння, складеного 07 серпня 2018 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні на протязі останніх чотирьох років, малолітній [PERSON], [INFO], за вказаною адресою ніколи не проживав та не з'являвся (а.с. 17). [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], не є членом сім'ї позивача, в квартирі не проживає, речей її та дитини у квартирі немає, комунальні послуги не сплачує. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідачі не є власниками (співвласниками) домоволодіння [ADDRESS], в ньому не проживають, а малолітній [PERSON], [INFO], за цією адресою не проживав ніколи, їх речей у квартирі, належній позивачу, немає, комунальні послуги [PERSON] не сплачує, доведених документально родинних стосунків з позивачем не має ні вона ні дитина, суд доходить висновку, що відповідачі втратили право користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 704 гривень 80 коп., який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved