Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

20 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди, компенсації втрати частини доходів у зв,язку з порушенням строків їх виплати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 31 травня 2012 року по 12 травня 2015 року працював у ПАТ «АзовЕлектроСталь». У період його роботи на підприємстві йому не виплачували заробітну плату заборгованість за якою складає 11 100,58 грн; компенсацію за невикористану відпустку, що склала 3 142,20 грн. На день звільнення підприємство не сплатило йому існуючу заборгованість. Посилаючись на діюче законодавство, просить суд стягнути з ПАТ «АзовЕлектроСталь» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 11 100,58 гривень, компенсацію за невикористану відпустку, що склала 3142,20 гривень, компенсацію втрати чатини доходів у зв,язку з порушенням строків їх виплати, що становить 3811 гривень 17 копійок та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. В подальшому позивачем були уточнені позовні вимоги та просить суд стягнути з ПАТ «АзовЕлектроСталь» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 10 413,01 гривень, компенсацію за невикористану відпустку, що склала 3142,20 гривень, компенсацію втрати чатини доходів у зв,язку з порушенням строків їх виплати, що становить 3822 гривні 44 копійки та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутністю, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи у судове засідання не зявилася, надавши суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позов не визнає, так як вважає, що позивачем не довів, що обставини за яких він був вимушений докласти додаткових зусиль організації свого життя, які виникли внаслідок затримки розрахунку з ним, взагалі мали місце, пояснити в чому вони полягали. Вважає, що позивач не обґрунтував та не довів обставини, що викладені в позові, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеною законом. Право на своєчасно одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяті календарних днів. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже трудове законодавство України встановлює основним пріоритетом захисту трудових прав працівників першочерговість виплат заробітної плати незалежно від фінансового стану підприємства та від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України та статті 1 Закону «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Таким чином данні правовідносини регулюються нормами статей 21,94,110,115 КЗпП, статей 1,15,21,24,29,30 Закону «Про оплату праці», які передбачають, що власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівнику за виконану ним роботу заробітну плату, передбачену трудовим договором між працівником і власником підприємства, у передбачені законом строки та при кожній виплаті повідомляти працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], [INFO], у період з 31 травня 2012 року працював у ПАТ «АзовЕлектроСталь» на посаді слюсарем-ремонтником 5 розряду, а з 01.02.2014 року по 12.05.2015 року слюсарем-ремонтником 6 розряду. Наказом № 20к від 12 травня 2015 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно довідки ПАТ «АзовЕлектроСталь» № 1758 від 04 серпня 2015 року, заборгованість підприємства по заробітної платі перед [PERSON] становить 13 555,21 гривень, з яких заборгованість за жовтень 2014 року складає 2053,31 гривні, листопада 2014 року 2846,61 гривень, грудень 2014 року 2172,09 гривень, січень 2015 року 333,20 гривні, лютий 2015 року 1106,15 гривень, березень 2015 року 1128,23 гривень, квітень 2015 року 1106,15 гривень, травень 2015 року 2809,47 року, у тому числі компенсація за не невикористану відпустку у кількості 25 календарних днів в сумі 3142,20 грн.. Сума заборгованості зазначена з врахуванням утриманих податків та зборів. Відповідно ст. 83 КЗпП та ст. 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Компенсація за невикористану відпустку позивачу була нарахована, що склала 3142,20 гривень (три тисячі сто сорок дві гривні 20 коп.), але також не була виплачена. Вказана сума позивачем не оспорюється та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050- III підприємство здійснює компенсацію громадянину втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянину. Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати розраховуємо згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159. Сума компенсації заробітної плати розраховується як добуток нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) та приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації, у свою чергу, розраховується шляхом множення місячних індексів споживчих цін, що оприлюднені Держкомстатом, за весь період невиплати заробітної плати, а саме: з місяця, наступного за місяцем нарахування зарплати, по місяць, що передує виплаті заборгованості. Формула порядку розрахунку компенсації заробітної плати є: Ск = ЗПчист * (Іі х І і + 1 *... * Іп * 100 - 100) / 100 (де Ск сума компенсації; ЗПчист сума заробітної плати після вирахування з неї всіх обов'язкових утримань, не виплачена у строк не з вини працівника; Іі - індекс споживчих цін (індекс інфляції) місяця, наступного за місяцем нарахування заробітної плати (ділений на 100); Іп індекс споживчих цін (індекс інфляції) місяця, що передує місяцю виплати заборгованості (ділений на 100)). Таким чином, компенсація за затримку виплати заробітної плати станом на 31 липня 2015 року становить 3822,44 грн., яка складається з наступного: жовтень 2014 року - 979,43 грн.( заборгованість по заробітній платі 2053,31 грн., коефіцієнт 47,7); листопад 2014 року 1278,13 грн.(заборгованість по заробітній платі 2846,61 грн., коефіцієнт 44,9); грудень 2014 року 884,04 грн.(заборгованість по заробітній платі 2172,09 грн., коефіцієнт 40,7); січень 2015 року - 121,62 грн.(заборгованість по заробітній платі 333,20 грн., коефіцієнт 36,5); лютий 2015 року - 327,42 грн.(заборгованість по заробітній платі 1106,15 грн., коефіцієнт 29,6); березень 2015 року - 191,80 грн.(заборгованість по заробітній платі 1128,23 грн., коефіцієнт 17,0); квітень 2015 року 28,76 грн.(заборгованість по заробітній платі 1106,15 грн., коефіцієнт 2,6); травень 2015 року 11,24 грн.(заборгованість по заробітній платі 2809,47 грн., коефіцієнт 0,4). Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. У своєї позовної заяві позивач також зазначав, що у звязку з порушенням відповідачем його трудових прав, йому спричинено моральну шкоду, пов'язану з моральними стражданнями, докладанням додаткових зусиль для захисту порушених прав, та просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 13 даної Постанови, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На підставі наведеного, враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з обставин справи, обсягу та характеру його страждань, принципів розумності та справедливості, а також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 1000 гривень. Крім того, ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved