Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

20.08.2018 року позивач звернувся до Солом'янського районного суду міста Києва з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 2011 року між Національним банком України було укладено договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі та працівником Національного банку України [PERSON] Відповідно до умов кредитного договору, [PERSON] було надано кредит в розмірі 105 000,00 грн. терміном користування до 20.01.2026 року. Ппозивач у повному обсзі виконав свої зобов»язання за Кредитним договором, а саме: надав кошти в розмірі визначених кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером №36837132 від 20.01.2011 року. Відповідно до умов договору за користування отриманих кредитом на споживчі цілі Позичальник щомісячно під час роботи в Національному Банку здійснює оплату в розмірі 6 відсотків річних. Також, згідно умов договору [PERSON] взяв на себе зобов'язання здійснювати повернення кредиту шляхом уповноваження Національного банку України щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 584 грн. починаючи з лютого 2011 року, а в останній місяць користування кредитом в сумі 464 грн. та суму для оплати за користування кредитом. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 20.01.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки відповідно до умов якого поручитель зобов»ячався в разі невиконання позичальником обов2язків за кредитним договором відповідати перед позивачем як солідарні боржники. 17.01.2018 року позичальника було звільнено з Національного банку України відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. В подальшому позичальник сплачував заборгованість за кредитним договором та відсотками за користування ним не регулярно та не в повному обсязі і станом на 24.07.2018 року за відповідачем виникла заборгованість яка становить 57677,14 грн., що змусило позивача звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 24.09.2018 року цивільну справу за позовною заявою Національного банку України до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2018 року прийнято до розгляду і відкрито провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні, яке за клопотанням представника було проведено у порядку відео конференції, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а в подальшому представник позивача не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання в якому просив провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що у зв'язку з погашенням простроченої заборгованості, відсутній предмет спору, а тому просив в задоволенні позову відмовити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, через канцелярію суду подав письмову заяву в якій просив розглянути справу в його відсутність. Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 20 січня 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON], як працівником НБУ, був укладений договір № 536 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі для закінчення будівлі власного будинку, відповідно до якого, позивач надав кредитні кошти в розмірі 105 000 грн., строком користування на п'ятнадцять років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником шляхом уповноваження Національного банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 584 грн., починаючи з лютого 2011 року, а в останній місяць користування кредитом у сумі 464 грн. та суму для оплати за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2 договору, за користування отриманим кредитом на споживчі цілі Позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 6 відсотків річних. Згідно з п. 4.1.2 договору, позичальник взяв на себе зобов'язання до 20 січня 2026 року повернути Національному банку отриманий кредит. Згідно з п. 5.1 договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов'язань з повернення кредиту, оплати за користування ним (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення кредиту) нараховується пеня в розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку позичальник повинен сплатити Національному банку. Як зазначив представник позивача, з 17.01.2018 року [PERSON] звільнено з Національного банку України відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату та чисельності працівників, а тому відповідно до п. 4.1.5 Кредитного договору, надалі йому необхідно було до 20 числа кожного місяця вносити готівку в касу Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку щомісячну суму повернення кредиту, що визначена в договорі, здійснювати оплату за користування кредитом у розмірі 6 відсотків річних та сплачувати пеню, штраф (у разі їх нарахування). З метою забезпечення належного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 20.01.2011 року №537. Згідно п. 1 договору, поручитель зобов'язується перед банком відповідати в повному обсязі за виконання зобов'язань відповідача [PERSON]щодо своєчасного повернення кредиту, наданого банком позичальнику за кредитним договором № 536 від 20.01.2011 року . Відповідно до п. 2 договору поруки, поручитель несе перед банком солідарну відповідальність разом з позичальником за виконання зобов'язань за кредитним договором щодо повернення основної суми боргу, оплати відсотків, пені та штрафу, у разі їх нарахування. Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися порукою. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами, 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У звязку з систематичним порушенням Позичальником положень п. 3.1. Кредитного договору щодо погашення Кредитору частини Кредиту, а також невиконання вимог п. 3.2. Кредитного договору щодо своєчасної сплати нарахованих процентів за користування Кредитом, Позичальнику та Поручителю було направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитом за вих. № 55-0008/23148 від 24.04.2018 року та за вих. № 55-0008/29955 від 31.05.2018 року, відповідно. Проте вимоги Банку були залишені без задоволення. Як зазначив позивач, всупереч умовам договору відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 24.07.2018 року виникла заборгованість в розмірі 57677,14 грн., яка складається з: 52343, 00 грн. - строкова заборгованість за кредитом, 3504,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 1676,04 грн. - прострочені проценти за користування кредитом, 104,52 грн. - пеня за простроченим кредитом, 49,58 грн. - пеня за простроченими процентами. Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідачів у зазначеному вище розмірі. Згідно ст. 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Разом з тим, в ході розгляду справи стороною відповідача [PERSON] в рахунок погашення простроченої заборгованості було сплачено 8300 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 2595107SB від 22.10.2018 року. Відповідно до довідки виданої Національним банком України від 25.10.2018 року № 55-0016/57341, станом на 24.10.2018 року заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та банком від 20.01.2011 року № 536 становить 50549,59 грн. Прострочена заборгованість відсутня. Крім того, відповідачем 20.11.2018 року в рахунок погашення заборгованості внесено черговий платіж в розмірі 860 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 2886722 SB, а тому строкова заборгованість що підлягає до стягнення становитиме (50549,59 грн. - 860 грн.) 49689,59 грн. Положеннями ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Щодо тверджень відповідача [PERSON] що провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з тим, що на момент розгляду справи судом, заборгованість по кредитному договору відсутня, слід зазначити наступне. Відповідно до 5.4 Кредитного договору, якщо позичальник не здійснює відповідних платежів у встановлені кредитним договором строки то, Національний банк стягує прострочену заборгованість відповідно до законодавства України в судовому порядку. Враховуючи, що заборгованість по кредитному договору виникла, згідно розрахунку заборгованості ще в лютому 2018 року, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав в серпні 2018 року, відповідачем було частково погашено заборгованість під час перебування справи в суді, а тому підстави для закриття провадження у справі відсутні. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачами умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою, відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства для частково задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1762 грн.

Outcome: partial