Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

20.10.2017 року позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись не те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується, договором дарування будинку за відповідною адресою з відміткою про реєстрацію. В будинку було зареєстровано відповідача. З січня 2016 року відповідач в будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей з будинку не має і взагалі даним житловим приміщенням не цікавляться, перешкод в користуванні житловим приміщенням він не чинив, вказані обставини підтверджуються актом депутатського обстеження від 17.05.2017 року. Весь тягар по підтриманню будинку в належному стані лежить на позивачу. Тому на підставі вища казаного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За твердженням ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З договору дарування житлового будинку від 04.03.2002 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] дарують [PERSON] (а.с. 7). З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від. 11.10.2014 року встановлено, що 11.10.2014 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, у результаті чого відповідач змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 10). З домової книги встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований позивач та відповідачка (а.с. 6). З акту депутатського обстеження від 17.05.2017 року встановлено, що з січня 2016 року відповідач [PERSON] в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] не проживає, фактично в даному будинку проживає лише [PERSON] (а.с. 8). Судом встановлено. що відповідачка [PERSON] з січня 2016 року за вищевказаною адресою не проживає, однак прописана, в результаті чого позивач несе матеріальні витрати щодо сплати комунальних послуг як за себе так і за відповідачку, що порушує передбачені законом його права. Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, тому вона повинна бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved