Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

20.02.2018 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання сина [PERSON] з матір'ю та стягнення аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 07.03.2013 сторони зареєстрували шлюб, а [INFO] у них народився син [PERSON]. З дня народження син зареєстрований за місцем реєстрації відповідача у м. Львові, але з кінця 2016 р. фактично проживає разом з позивачем у м. Києві. Наприкінці 2015 р. відносини сторін зіпсувалися. Часті сварки, погрози зі сторони відповідача та психологічний і фізичний тиск призвели до того, що наприкінці 2016 р. позивач змушена була повернутися разом з дитиною до батьків у Київ. З того часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає нерегулярно, згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина між ними не досягнуто. У позивача відсутні достовірні відомості про місце роботи відповідача, проте він не має інших дітей та утриманців. Отже зважаючи на те, що відповідач не має постійного заробітку, а його доходи є мінливими та нерегулярними, і при цьому він отримує дохід з неофіційних джерел, з нього необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. 25.07.2018 позивач подала письмову заяву про виключення вимоги про визначення місця проживання дитини. У відзиві на позов відповідач визнав вимогу про розірвання шлюбу та виклав заперечення проти заявленого розміру аліментів пославшись на такі обставини. Єдиним джерелом його доходу є заробітна плата на посаді двірника у середній загальноосвітній школі № 51, будь-які неофіційні джерела заробітку у нього відсутні, а їх наявність є виключно припущенням позивача. Окрім того неможливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі зумовлена і його станом здоров'я: він страждає на глухоту правового вуха, яка не підлягає лікуванню, та нещодавно переніс операцію на хребті, у зв'язку з чим триває процес реабілітації. З урахуванням наведеного він не заперечує та погоджується добровільно сплачувати аліменти в розмірі ? частини його заробітку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, заперечення проти аргументів відповідача обґрунтувала такими обставинами. Подані відповідачем докази не доводять його неспроможність сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а відтак не повинні прийматися до уваги при вирішенні справи. Так, довідка зі школи оформлена неналежним чином, а медична документація лише свідчить про певні хвороби, проте не є доказом стійкого розладу його здоров'я. Оскільки у власності відповідача є нерухоме майно, у нього відсутні інші утриманці, він не є інвалідом, а рекомендований законодавцем розмір аліментів становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, немає жодних перешкод для присудження заявленого розміру аліментів. До того ж позивач, незважаючи на фінансові труднощі, знаходить можливість забезпечувати дитину усім необхіднім, а відтак і відповідач може знайти більш високооплачувану роботу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтвердила визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу та часткове визнання вимоги про стягнення аліментів. Посилаючись на те, що відповідач отримує мінімальну заробітну плату, а його незадовільний стан здоров'я позбавляє його можливості знайти іншу роботу, просила присудити аліменти в розмірі 1000 грн. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.03.2013 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 240. Подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO] Із заяв по суті справи та пояснень представників сторін вбачається, що внаслідок відсутності взаєморозуміння і розбіжностей у поглядах на шлюб і сімейні цінності між сторонами виникали численні конфлікти та сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин. З кінця 2016 р. сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовою підставою для задоволення позову про розірвання шлюбу є положення статті 112 Сімейного кодексу України, згідно яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення... Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилась з матір'ю і перебуває на її утриманні. Стаття 180 Сімейного кодексу України покладає на батьків обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Відповідач періодично надає кошти на утримання сина в розмірі 1 000 грн., однак кошти надходять не регулярно і до того ж зазначену суму позивач вважає недостатньою для забезпечення потреб дитини, що свідчить про існування між сторонами спору, який підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже зважаючи на викладене, доводи відповідача про наявність підстав для стягнення з нього аліментів у частці від його доходу не ґрунтуються на приписах матеріального закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що з липня 2017 р. [PERSON] працює у середній загальноосвітній школі № 51 м. Львова на посаді двірника. Згідно довідки з місця роботи його середньомісячна реальна заробітна плата (за мінусом податків) становить 3 135, 19 грн. Доказів на підтвердження наявності у відповідача інших доходів суду не надано. Інших неповнолітніх дітей та утриманців у відповідача немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. З дитинства відповідач страждає на хронічне захворювання органів слуху, а у травні 2017 р. він переніс оперативне втручання з приводу тромбофлебіту варикозних вен лівої нижньої кінцівки, однак зважаючи на те, що з часу проведення операції пройшло майже півтора року, інвалідом він не визнавався, вказані проблеми зі здоров'ям не перешкоджають його роботі та враховуючи ненадання будь-яких доказів, які б свідчили про те, що стан його здоров'я зумовлює необхідність понесення постійних витрат на придбання медикаментів, особливого харчування, оздоровлення тощо, суд не розцінює стан здоров'я відповідача як обставину, що повинна враховуватися при визначенні розміру аліментів. Отже з урахуванням матеріального становища відповідача, відсутності у нього інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він повинен утримувати, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1 550 грн., що буде становити приблизно 1/2 частину заробітної плати відповідача, а відтак не поставить його у занадто скрутне матеріальне становище, оскільки в його розпорядженні залишиться половина його доходу. Такий розмір аліментів, який наближений до встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років (1 559 грн.), та становить трохи менше п'ятої частини статистично визначеної середньої заробітної плати у Львівській обл. за липень 2018 р. (8 555 грн.), на думку суду є мінімально необхідним для утримання дитини (з урахування рівності обов'язків обох батьків щодо утримання дитини). На підставі положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача судовий збір, сплачений позивачем за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому за цю вимогу суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial