Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

21 грудня 2020 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначила, що [INFO] в м.Феодосія Автономної республіки Крим померла її бабуся [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт за яким належну їй земельну ділянку та майно що буде належати їй на момент смерті заповіла позивачці. Однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановлення місця відкриття спадщини,кола спадкоємців які її прийняли та рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивачки - адвокат Довгополий О.Б. (ордер на надання правничої (правової) допомоги від 17.12.2020 року) в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 10 грудня 2009 року [PERSON] склала заповіт за яким земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,67 га, розташовану в межах території Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІУ-МК №038959, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 936 та все що належатиме їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла внучці [PERSON] - позивачці по справі ( а.с.16,40). [INFO] [PERSON] померла у м.Феодосія Автономної республіки Крим, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24 липня 2019 року Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.13). З копії спадкової справи №135/2019, у спадковому реєстрі №64511857 зареєстрованої у книзі обліку спадкових справ за № 366 убачається, що 25 липня 2019 року позивачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом, при цьому зазначила, що спадкоємців передбачених ст.1241 Цивільного кодексу України немає, померла на день смерті у зареєстрованому шлюбі не перебувала (а.с.37). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 02 серпня 1995 року Маліївською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області убачається, що чоловік спадкодавиці [PERSON] помер [INFO] ( а.с.45). 03 грудня 2020 року завідувачем Березнегуватською державною нотаріальною конторою позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність даних щодо місця відкриття спадщини та кола спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с.26). Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розділу 9 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року - судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі свідоцтва про право на спадщину) вона може звернутися за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивач відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернулася до суду за захистом порушеного права її позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved