Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

21 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з названим позовом з вимогами розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 24 жовтня 1992 року та стягнути з нього аліменти на дитину у розмірі ? частини доходу до досягнення нею повноліття, мотивуючи їх тим, що спільне життя не склалося, шлюбні стосунки фактично припинено з листопада 2007 року, спільно не проживають, не ведуть спільного господарства і в кожного з них фактично склалися інші сімї проте угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто. У судовому засіданні позивач просила розірвати шлюб на стягнути аліменти у розмірі не менше 35 відсотків заробітку відповідача, посилаючись на те, що у неї обмежені доходи, а дитину необхідно утримувати. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів просив визначити частку на розсуд суду. Вислухавши сторони та перевіривши докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 24 жовтня 1992 року у відділі ЗАГС Славутицького міськвиконкому Київської області, актовий запис № 165, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.4). Від шлюбу мають сина [PERSON], який народився 24 квітня 2000 року, що підтверджено копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, актовий запис № 71 (а.с.5). Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодомоги. Згідно ч. 1 ст. 110 цього Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно правила ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). Відповідач не заперечував, що з 2007 року спільно з позивачкою вони не проживають і не ведуть спільного господарства, фактично створили нові сімї, у нього з іншою жінкою є друга дитина. Беручи до уваги ці обставини та визнання відповідачем позову в частині вимоги про розірвання шлюбу, суд вважає правильним її задовольнити згідно правил ч. 4 ст. 174 ЦПК України, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для зміни прізвища дружини після розірвання шлюбу немає, оскільки вона бажає зберегти нинішнє прізвище. Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів на дитину, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.181 цього Кодексу право на одержання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, у разі їх окремого проживання. Як видно з наданої довідки з місця проживання, батьки та дитина зареєстровані у будинку, власником якого є відповідач, однак як пояснили сторони він там фактично не проживає. Згідно ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 цієї статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як видно з наданих довідок про доходи розмір заробітку (доходу) відповідача значно більший за розмір доходу позивачки від підприємницької діяльності. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що відповідач матеріально забезпечений значно краще за позивачку, з урахуванням чого вважає правильним визначити аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що забезпечить необхідну участь відповідача в утриманні дитини та захист прав і законних інтересів дитини і її матері. За встановлених обставин справи суд вважає правильним позов задовольнити частково у вказаному розмірі, відмовивши в іншій його частині як необґрунтованій необхідними доказами. За правилом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до правила ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі та порядку, встановленому Законом України «Про судовий збір». Згідно правила ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial