Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

20.04.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON]ї Євгенівни, [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2017р. і до повноліття дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дітей, однак жодної матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Інших дітей відповідач не має та утримань за виконавчими документами з нього не здійснюється. 21.05.2018р. відповідач подав відзив на позов, в якому позов в частині розміру аліментів визнає, в той же час, посилаючись на приписи ст. 191 СК України, заперечує щодо періоду нарахування останніх, оскільки позивачем не доведено, що вона вчиняла дії щодо отримання аліментів за минулий період, а відтак аліменти мають стягуватися з дати звернення до суду з позовом, тобто з 20.04.2018р. 24.05.2018р. позивач звернулася до суду із заявою, в якій уточнює позовні вимоги та просить стягувати аліменти починаючи з дати звернення до суду з позовом, тобто з 20.04.2018р. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак 24.05.2018р. звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак 24.05.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій визнає позовні вимоги, з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, та просить розглядати справу за його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та перевірив законність визнання відповідачем позову, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23.01.2017р. розірвано. Рішення набрало законної сили 02.02.2017р. Від шлюбу у сторін є спільні малолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON]я Євгенівна, [INFO], батьком яких є відповідач (свідоцтво про народження серії 1-ФП № 272878, видане повторно 05.12.2017р., та серії 1-ФП № 272879, видане поторно 05.12.2017р.). Діти разом з позивачем проживають за адресою: вул. Травнева (Первомайська), 34, смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 1936 від 19.04.2018р. Спору щодо проживання дітей біля позивача у сторін немає. Згідно довідок Комунального закладу Врадіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Миколаївської області № 215 та № 216 від 26.10.2017р. [PERSON] є здоровою, а [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом Пупкова грижа. Позивач самостійно утримує дітей, які на момент розгляду справи потребують матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає. Судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на його утриманні непрацездатних членів сім'ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд, встановив вказані обставини, які відповідачем повністю визнано у порядку ст. 206 ЦПК України, та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити рішення до негайного виконання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., який визначається станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

Outcome: approved