Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. Цей позов надійшов до Любешівського районного суду Волинської області поштою 21 липня 2020 року. Провадження у справі відкрито 06 серпня 2020 року, постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 14 вересня 2020 року. Відповідачем [PERSON] 27 серпня 2020 року подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року постановлено продовжити розгляд з викликом сторін. Розгляд справи відкладався у зв`язку з хворобою головуючого. На перенесену дату судового засідання сторони не з`явилися. Сторонами подано заяви про розгляд справи у їх відсутності. Розгляд справи проведено 13 січня 2021 року у відсутності сторін. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. 2. Стислий виклад позиції позивача у позовній заяві. Позов умотивовано тим, що 23 червня 2017 року відповідач на офіційному вебсайті позивача оформила заявку на отримання позики, надавши при цьому всі ідентифікуючі дані щодо себе. В цей же день в електронній формі сторони уклали договір позики № 212256. Згідно з пунктом 1.1 договору товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі - ТОВ «Веллфін») надало [PERSON] дві тисячі гривень позики на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти. Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 договору позика надається строком на 30 днів. Датою укладення договору є день перерахування позики позикодавцем на банківський рахунок позичальника. Пунктом 1.5.1 договору сторони погодили процентні ставки: 1,08 % від суми позики, але не менше 20 гривень за перший день користування позикою; 1,08 % щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного у пункті 1.3 Договору. Позивач виконав свої зобов`язання по договору. Натомість відповідач не виконує свої зобов`язання внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 липня 2020 року складає 84896,60 гривень, з яких 2000 - основний борг, 24235,20 - заборгованість по відсоткам, 58661,40 - прострочені відсотки. В обґрунтування своєї позиції позивач покликається на судову практику Київського апеляційного суду, зокрема у справах №№ 753/19349/19, 755/12366/19. 3. Стислий виклад позиції відповідача у відзиві на позовну заяву. [PERSON] просить відмовити повністю у задоволенні позову з наступних міркувань. При укладенні договору позики в електронному вигляді позивач ввів відповідача в оману щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, належним чином їй не було роз`яснено умови виконання договору. [PERSON] вважає несправедливими умови договору, адже нарахована ТОВ «Веллфін» заборгованість у 42 рази перевищує первинну суму позики, що суперечить статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам статей 8, 9, 12, 19 Закону України «Про споживче кредитування». Надана позивачем довідка про розмір заборгованості не містить будь-якого розрахунку. При визначенні розміру заборгованості позивачем не враховано погашення відповідачем 500 гривень позики. Цивільним законодавством не передбачено подвійне нарахування відсотків за користування взятими у борг коштами. Незважаючи на те, що строк дії договору закінчився 23 липня 2017 року, позивач продовжує безпідставно нараховувати відповідачу відсотки за користування коштами. Оскільки позивачем не дотримано вимоги про письмову форму укладення договору, він є нікчемним. Крім цього, [PERSON] подала заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, які затверджені директором ТОВ «Веллфін» 27 жовтня 2015 року, встановлено форму звернення для отримання позики, порядок формування особистого кабінету позичальником із наданням своїх персональних даних та особистим паролем, звернення та отримання позики, підписання договору тощо. Позивачем та відповідачем не заперечується, що вони є сторонами договору позики № 212256 від 23 червня 2017 року, який укладено в електронній формі та підписано електронними підписами. Натомість, на думку відповідача, вказаний договір є нікчемним у зв`язку недотримання позивачем вимог закону про його письмову форму. З наданих позивачем скрін-шотів з особистого електронного кабінету відповідача слідує, що [PERSON] особисто надала свої персональні дані, сформувала заявку на отримання позики у сумі 2000 гривень. Із змісту заяв по суті справи слідує, що сторони не заперечують факт отримання відповідачем суми позики у сумі 2000 гривень. Відповідно до пунктів 1.1-1.4 договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти у сумі 2000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності. Позивальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти, зазначені у пункті 1.5 договору. Позика надається позичальнику виключно за допомогою вебсайту позикодавця (https://creditup.com.ua) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернути згідно графіку розрахунків до 23 липня 2017 року. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Пунктом 1.5.1 договору сторони погодили процентні ставки: 1,08 % від суми позики, але не менше 20 гривень за перший день користування позикою; 1,08 % щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного у пункті 1.3 договору. Згідно з пунктом 1.5.2 договору позики у випадку неповернення позичальником суми позики у строк, встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 проводиться за фактичну чисельність календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення в особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплати 2,72 % від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Відповідно до пункту 1.6 договору позика надається на споживчі цілі. Згідно з пунктом 3.5 договору у разі прострочення сплати заборгованості за договором позики повернення коштів позикодавцю та сплата основних процентів, додаткових процентів здійснюється у такій черговості: у першу чергу позичальник сплачує додаткові проценти за користування позикою згідно з пунктом 1.5.2 договору; у другу чергу - нараховані проценти за користування позикою у відповідності до графіку розрахунків згідно з пунктом 1.5.1 договору; у третю чергу - сума позики. Пунктом 7.8 договору сторони визначили, що до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності у три роки. Згідно з графіком розрахунків до договору позики № 212256 від 23 червня 2017 року сукупна вартість позики складає 2648 гривень, які [PERSON] мала внести на рахунок ТОВ «Веллфін» до 23 липня 2017 року. Відповідно до довідки позивача про розмір заборгованості загальна сума боргу позичальника перед позикодавцем складає 84896,60 гривень, з яких 2000 - основна сума позики, 24235,20 - відсотки, 58661,40 - прострочені відсотки. Строк прострочення станом на 17 липня 2020 року становить 1090 календарних днів. В обґрунтування своєї позиції позивач покликається на судову практику Київського апеляційного суду у справах №№ 753/19349/19, 755/12366/19. Вказаними судовими рішеннями, які ухвалені у справах за позовами ТОВ «Велффін» про стягнення заборгованостей за договорами позики підтверджено право позикодавця на стягнення основної суми позики, відсотків, прострочених відсотків за увесь період прострочення зобов`язання. З наданих [PERSON] скрін-шотів з особистого електронного кабінету слідує, що відповідач неодноразово брала позики у ТОВ «Веллфін». За договором № 212256 від 23 червня 2017 року [PERSON] отримала 2000 гривень на 30 днів, а 27 серпня 2020 року внесла 500 гривень у рахунок погашення позики. 5. Норми права, які застосував суд. Мотиви суду щодо позовних вимог. У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до пунктів 3, 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із статтями 256, 257 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною п`ятою статті 261 ЦК встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з частиною першою, другою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною першою статті 526 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною першою статті 1050 ЦК встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоромабо законом. Згідно із статтею 215 ЦК підставою недійсності правочинує недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочинможе бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин першої-восьмої статті 11 «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У суді встановлено, що позивач з власної ініціативи, попередньо надавши свої персональні дані, в електронному особистому кабінеті на сайті ТОВ «Веллфін» оформила заявку на отримання позики на суму 2000 гривень строком на 30 днів. При цьому [PERSON] підписала договір, використовуючи електронний цифровий підпис. Доказів, що позивач діяла під впливом обману, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, суду не подано. Таким чином, беручи до уваги наведене вище, суд доходить висновку, що сторони у належній формі уклали договір позики № 212256 від 23 червня 2017 року, підстав констатувати його нікчемність не встановлено. Оговорюючи питання позовної давності, необхідно звернути увагу, що позов надійшов до суду поштою 21 липня 2020 року. Відповідно до умов договору позики відповідач мала би виконати свої зобов`язання за договором до 23 липня 2017 року включно. ТОВ «Веллфін» просить стягнути з [PERSON] 84896,60 гривень боргу за договором позики, з яких 2000 - заборгованість за основною сумою позики, 24235,20 - відсотки, 58661,40 - прострочені відсотки. У розумінні статті 549 ЦК заявлені до стягнення суми не можна вважати неустойкою, а тому на спірні правовідносини розповсюджується загальний строк позовної давності у три роки. Вказаний строк необхідно рахувати з 24 липня 2017 року. Отже, позивач звернувся до суду з цим позовом у межах строків позовної давності. У силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК суд не бере до уваги практику Київського апеляційного суду у справах №№ 753/19349/19, 755/12366/19 за позовами ТОВ «Веллфін» до фізичних осіб про стягнення заборгованості за договорами позики. Між тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 сформулювала правовий висновок з приводу аналогічних правовідносин, згідно з яким після спливу визначеного договором строку кредитування у кредитодавця припиняється право нараховувати передбачені договором проценти. Права та інтереси кредитодавця забезпечуються, частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В суді встановлено, що [PERSON] мала погасити позику до 23 липня 2017 року, проценти за користування позикою складають 648 гривень. Таким чином, беручи до уваги процитоване вище, правову позицію Верховного Суду, суд констатує, що нарахування позивачем відсотків після 23 липня 2017 року на загальну суму 82896,6 гривень не відповідає вимогам цивільного законодавства. ТОВ «Веллфін» у своїх позовних вимогах не ставить питання про стягнення з [PERSON] сум, передбачених статтею 625 ЦК. При визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача суд бере до уваги, що відповідач 27 серпня 2020 року внесла 500 гривень у рахунок погашення позики. Відповідно до умов договору вказана сума мала б бути зарахована як відсотки. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача у користь позивача 2000 гривень основної суми позики та 148 гривень (648 - 500) процентів за користування позикою. 6. Питання розподілу судових витрат. Позивач при поданні позову сплатив 2102 гривні судового збору. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем в цілому пред`явлено до стягнення 84896 гривень, з яких судом стягується з відповідача 2148 гривень, що становить 2,53 %. Отже, з відповідача у користь позивача пропорційно підлягає стягненню 53,18 гривень судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: partial