Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

20 листопада 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання біржового контракту купівлі продажу квартири недійсним та скасування рішення державного регістратора про реєстрацію права власності на квартиру. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 5 серпня 2013 року первісний відповідач [PERSON] була замінена на правоприємників [PERSON], [PERSON] та малолітню [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилався на ті обставини, що 1 лютого 2002 року між ним та [PERSON] на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» було укладено біржовий контракт № 663 від 1 лютого 2002 року, купівлі продажу квартири [ADDRESS]. Позивач вважає що зазначений біржовий контракт є недійсним оскільки його не було укладено нотаріально, а тому просить суд визнати біржовий контракт ( договір купівлі продажу) квартири [ADDRESS] від 1 лютого 2002 року недійсним з моменту його укладання, та визнати за ним, [PERSON] право власності на зазначену квартиру. Також просить суд скасувати рішення державного регістратора про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та поновити запис про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ним - [PERSON]. 11 листопада 2013 року відповідачі [PERSON] яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання біржового контракту купівлі - продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] та [PERSON] посилалися на ті обставини, що під час укладання договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна»1 лютого 2002 року, між [PERSON] та нині померлою [PERSON] було досягнуто всі істотні умови щодо угоди купівлі продажу квартири, а саме [PERSON] заплатила вартість квартири а [PERSON] підписав угоду та передав всі документи на квартиру. Цей факт підтверджено і довідкою БТІ міста Маріуполя, де в законному порядку було зареєстровано право власності на квартиру. Також з моменту укладання угоди на Товарній біржі та по день смерті, [INFO] [PERSON] разом зі своїми дітьми сином [PERSON] та її малолітньою донькою [PERSON], проживали в квартирі, користувалися нею, сплачували комунальні послуги, несла всі витрати по утриманню квартири. Після смерті [PERSON] в квартирі залишилися зареєстрованими та продовжують проживати її діти. Оскільки з моменту укладання угоди і до звернення до суду [PERSON] ніяких претензій щодо повернення квартири і визнання угоди недійсною не заявляв, то відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважають що можливо визнати угоду дійсною та визнати за ними право власності на квартиру. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що дійсно 1 лютого 2002 року між ним та [PERSON] було укладено біржовий контракт купівлі продажу квартири [ADDRESS], за яким він будучи власником зазначеної квартири продав її [PERSON] і на підтвердження цією угоди отримав гроші за квартиру та передав всі документи на квартиру. Однак вважає зазначену угоду не дійсною, оскільки нотаріально ця угода купівлі продажу завірена не була, а тому вона не відповідає вимогам закону. Також пояснив, що оскільки угода була не дійсною, він повернув [PERSON] гроші а вона повернула йому всі документи, але оформити знов таки договір купівлі продажу через біржу вони не могли оскільки на момент передачі грошей квартира не була зареєстрована в БТІ. Після реєстрації угоди в БТІ міста Маріуполя він не звертався до [PERSON] с проханням перереєструвати квартиру за ним, оскільки вона в подальшому намагалася викупити цю квартиру та оформити угоду нотаріально. Також позивач пояснив, що оскільки [PERSON] була сестрою його знайомої [PERSON], то він розумів що вона нікуди не подінеться, а тому тривалий час квартирою не цікавився, так як надіявся на порядність [PERSON]. Просить суд визнати угоду купівлі продажу квартири [ADDRESS] укладену 1 лютого 2002 року на Універсальній товарній біржі «Гарант України» не дійсною, та скасувати рішення державного регістратора про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON] та поновити запис про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] Відповідачка [PERSON] яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що квартира [ADDRESS], 1 лютого 2002 року була придбана [PERSON] на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» у [PERSON] і з 1 лютого 2002 року проживала в зазначені квартирі із своєю сім'єю, а з серпня 2004 року в цю квартиру була зареєстрована [PERSON] [INFO]. На протязі всього часу проживання родини [PERSON] - позивач [PERSON] жодного разу не пред'являв вимоги щодо виселення цієї родини з квартири, і документи на квартиру постійно знаходилися вдома аж до моменту смерті [PERSON] Всі ці відомості їй відомі у зв'язку з тим, що вона постійно проживала по сусідству з померлою [PERSON] в одному будинку, а [PERSON] є її онукою, яку вона допомагала доглядати. Після смерті [PERSON] в квартирі було дуже багато людей, і після похорон документи на квартиру зникли. До моменту виклику до суду [PERSON] жодного разу не приїздив до квартири і не вимагав звільнити зазначену квартиру, він навидь не знав що [PERSON] померла, що свідчить про те, що ніяких претензій до 2012 року [PERSON] до [PERSON] не мав. Вважає, що позивач [PERSON] пропустив строк звернення до суду, оскільки їм не надано жодної підстави для поновлення строків позовної давності. Просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, і визнати договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] укладений 1 лютого 2002 року на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» - дійсним, та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру. Відповідач [PERSON] пояснив, що з 2002 року він разом з матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON] проживали в [ADDRESS]. Ще до смерті матері він бачив в квартирі документи на квартиру, а вже після смерті, коли вони кинулися шукати документи на квартиру, то вже не знайшли їх. По факту смерті [PERSON] було порушено кримінальну справу, оскільки після смерті останньої в квартирі був безлад, двері відчинені. Після смерті [PERSON] він зі своєю родиною постійно проживає за зазначеною адресою, і жодного разу до нього не приходив, позивач не заявляв свої вимоги щодо звільнення квартири. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог та визнати угоду купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 1 лютого 2002 року - дійсною, та визнати за ним та за його сестрою право власності на зазначену квартиру. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради - Халаджайн К.В., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі, оскільки ще під час оформлення опіки над малолітньою [PERSON] було встановлено, що спірна квартира належала померлій [PERSON] і малолітня постійно проживаючи в зазначеній квартирі та будучи в ній зареєстрованою, автоматично приймає спадщину, і є власником своєї частки. Просить суд розглянути справу з урахування інтересів малолітньої дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона в лютому 2002 року була свідком під час передачі грошей [PERSON] - [PERSON] за продаж квартири [ADDRESS]. Їй було відомо, що [PERSON] купила у [PERSON], вищезазначену квартиру, а потім через декілька днів знов її продала, оскільки їй були потрібні гроші. Квартира продавалася на Олександрійській товарній біржі. Під час продажу були присутні [PERSON], [PERSON], вона та брокери. Більше вона нікого не пам'ятає. Після того як [PERSON] отримала у [PERSON] гроші то вона передала йому документи на квартиру. Які це були документи на яку квартиру вона не бачила, але розуміла що мабуть за продану - [ADDRESS]. Також їй відомо, що між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі продажу квартиру та посвідчений на Олександрійській товарній біржі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] в 1999 році за її допомогою придбав квартиру [ADDRESS]. [PERSON] є її рідною сестрою. В 2002 році їй не було де жити а тому вона , за допомогою її [PERSON], купила у [PERSON] зазначену квартиру. Потім їй та [PERSON] для розвитку бізнесу необхідні були гроші, а тому [PERSON] через декілька днів, 28 лютого 2002 року, продала зазначену квартиру [PERSON] Однак з квартири не виїхала а залишилася проживати в ній і уклала з [PERSON] договір найму житлового приміщення. При цьому договір купівлі продажу квартири було укладено 28 лютого 2002 року а гроші за квартиру [PERSON] отримала від [PERSON] ще 22 лютого 2002 року. Угода купівлі продажу квартири укладалася на товарній біржі 28 лютого 2002 року і були присутні тільки [PERSON], [PERSON], брокери та вона. Сторонніх людей не було. Договір найму жилого приміщення укладений між [PERSON] нею та [PERSON] на даний час є дійсним, оскільки він безстроковий. Вона досі сплачує вартість оренди цієї квартири, оскільки в ній проживає її племінник - [PERSON] Племінник про договір оренди нічого не знає, вона йому нічого не казала, а сама сплачувала кошти за власним бажанням. [PERSON] теж було відомо про діючий договір оренди квартири оскільки в останнє він отримував гроші приблизно п'ять шість місяців назад за квартиру, а в 2010 році та в 2011 році вона не платила за квартиру оскільки знаходилася в місцях позбавлення волі, а звільнившись до 2012 року сплачувала борги за квартиру. Вислухав пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи прийшов до наступного. Згідно біржового контракту № 663 від 1 лютого 2002 року укладеного на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна», [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. ( а.с.16) Згідно реєстраційного посвідчення виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації від 26 лютого 2002 року, [PERSON] на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS], на підставі біржового контракту № 663 від 1 лютого 2002 року. Реєстраційний номер № 35070 Відповідно до ст.4 Заключних і перехідних положень Цивільного Кодексу України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно із ч.1 ст.227 Цивільного Кодексу Української РСР (від 18 липня 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо однією із сторін є громадянин. Таке ж саме положення міститься в статті 657 ЦК України ( 2003 року) Відповідно до вимог ч.1 ст. 47 ЦК УРСР ( 1963 року) Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. В позовній заяві позивач [PERSON] посилався на ті обставини, що [PERSON] не сплатила йому гроші за покупку квартири а тому ця угода не була нотаріально оформлена, однак в неодноразових судових засіданнях позивач [PERSON] наполягав на тих обставинах, що він дійсно 1 лютого 2002 року продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Тоб то сторони виконали всі домовленості щодо угоди, а саме позивач [PERSON] підписав біржовий контракт № 663 від 1 лютого 2002 року та передав всі документи на квартиру, а [PERSON] в свою чергу віддала йому гроші за квартиру. Цей факт підтверджує і свідок [PERSON], яка особисто передавала [PERSON] гроші за квартиру 1 лютого 2002 року. Нотаріально не оформили угоду у зв'язку з економією грошей. Факт передачі грошей [PERSON] - [PERSON] за покупку квартири 1 лютого 2002 року підтверджується і письмовими поясненнями позивача [PERSON] від 3 грудня 2013 року. ( а.с.124) Також в матеріалах справи є розписка про отримання грошових коштів від 22 лютого 2002 року, згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в повному розмірі ( сума не зазначена) саме за продаж квартири [ADDRESS], на підставі біржового контракту № АЦ-83 від 22 лютого 2002 року укладеного на Універсальній Ново- Олександрійської товарній біржі. ( а.с.125) Під час передачі грошей та укладання угоди була присутня свідок [PERSON] Також в матеріалах справи є розписка [PERSON] про отримання грошей від [PERSON] за продаж квартири [ADDRESS]. Зазначена розписка не містить сум і дати написання. ( а.с.126) Мови щодо визнання угоди купівлі продажу квартири від 1 лютого 2002 року недійсною в розписці не йдеться. Згідно Біржового контракту № АЦ -83 від 28 лютого 2002 року укладеного на Універсальній Ново-Олександрівській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] про продаж квартири [ADDRESS], гроші за квартиру було передано в момент підписання контракту ( п.1.10 БК) ( а.с. 164) В матеріалах справи також міститься розписка [PERSON] яку було надано суду самим [PERSON] про отримання від [PERSON] документів на квартиру та передачу їй грошей за квартиру шляхом розірвання біржового контракту купівлі продажу квартири № 663 від 1 лютого 2002 року у зв'язку з його незаконністю. ( а.с.127) Зазначена розписка датована 26 лютого 2002 року, і підписана лише [PERSON] Підпису [PERSON] про отримання грошей саме за повернення сторін в первісний стан ( визнання угоди не дійсною) не має. Суд критично ставиться до вище зазначених документів, оскільки квартира [ADDRESS], дійсно була придбана [PERSON] у [PERSON] 1 лютого 2002 року про що свідчить біржовий контракт № 663 від 1 лютого 2002 року укладений на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна». При цьому сторони під час укладання цього договору купівлі продажу квартири досягли всіх істотних умов щодо угоди. [PERSON] 26 лютого 2002 року в БТІ місті Маріуполя реєструє право власності на квартиру, яке до теперішнього часу не перереєстровувалося за [PERSON] Факт передачі документів та грошей підтверджується як самим позивачем так і свідком [PERSON] Щодо інших розписок і угод купівлі продажу квартири то суд критично до них ставиться оскільки 22 лютого 2002 року [PERSON] пише розписку про отримання грошей саме за продаж [PERSON] квартири [ADDRESS] зазначаючи що угоду купівлі продажу було посвідчено Біржовим контрактом № АЦ -83 від 22 лютого 2002 року укладеного на Універсальній Ново-Олександрівській товарній біржі. При цьому під час написання розписки була присутня свідок [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що вона була присутня під час укладання договору купівлі продажу квартири 22 лютого 2002 року на Універсальній Ново-Олександрівській товарній біржі, де [PERSON] продала квартиру а [PERSON] купив її. При цьому розмови про визнання біржового контракту від 1 лютого 2002 року недійсним, не було, чи передавалися гроші і документи на квартиру вона точно відповісти не може. Однак 26 лютого 2002 року, [PERSON] реєструє в БТІ [ADDRESS] як свою власність та отримує реєстраційне посвідчення. Біржовий контракт № АЦ -83 укладається на Універсальній Ново-Олександрівській товарній біржі 28 лютого 2002 року і саме в ньому зазначено що гроші передаються в момент підписання. Розписка надана позивачем [PERSON] про отримання ним грошей від [PERSON] в якій вона нібито визнає угоду від 1 лютого 2002 року недійсною у зв'язку з тим що вона нотаріально не посвідчена підписана лише [PERSON] , підпису самої [PERSON] не має і в оригіналі зазначена розписка суду не надавалася, а тому суд не приймає зазначену розписку як доказ визнання [PERSON] угоди від 1 лютого 2002 року недійсною. Відповідно до ст.. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази , які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Таким чином, враховуючи що наступна угода купівлі продажу квартири [PERSON] в БТІ місті Маріуполя не реєструвалася, дати нібито укладання угоди купівлі продажу та передачі грошей не співпадають, угода від 28 лютого 2002 року не визнавалася дійсною в установленому законом порядку, суд не приймає до уваги доводи позивача [PERSON] відносно того, що [PERSON] визнавалася угода ( біржовий контракт № 663) яка укладена на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» 1 лютого 2002 року не дійсною у зв'язку з відсутністю нотаріального оформлення угоди. Щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] то суд звертає увагу на той факт, що зазначена квартира була придбана [PERSON] 9 серпня 2001 року у [PERSON] на підставі біржового контракту № 229 від 9 серпня 2001 року укладеного на Універсальній товарній біржі «Гарант - Україна», тоб то зазначений договір теж не був посвідчений нотаріально. ( а.с.182) Відповідно до ч.2 ст.47 Цивільного Кодексу Української РСР (від 18 липня 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як роз'яснено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» це правило не може бути застосовано, якщо сторони не досягли згоди з істотних умов угоди, передбачені ст. 224 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 224 ЦК України (1963 року) За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено документально та показами свідків, [PERSON] 1 лютого 2002 року продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], про що вони на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» уклали біржовий контракт № 663 від 1 лютого 2002 року. В цей же день [PERSON] передав [PERSON] документи на квартиру, а вона в свою чергу в присутності [PERSON] передала гроші за придбану квартиру. Після укладання угоди 1 лютого 2002 року, вселилася в зазначену квартиру, а в березні 2002 року згідно копії особистого рахунку [NUMBER] від 10 червня 2013 року виданого ЖКП «Азовжитлокомплекс» зареєструвалася в квартирі та зареєструвала свого сина - [PERSON] а в вересні 2004 року зареєструвала і свою малолітню доньку - [PERSON]. ( а.с.65) Як пояснюють відповідачі [PERSON] та [PERSON], - [PERSON] постійно проживала в зазначеній квартирі разом з родиною до моменту своєї смерті. Діти померлої [PERSON] проживають в [ADDRESS] і по теперішній час і цей факт не спростовується позивачем. Таким чином суд вважає, що умови ст. 224 ЦК УРСР ( 1963 року) під час укладання угоди купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 1 лютого 2002 року були виконані в повному обсязі а тому у суду є підстави визнати угоду укладену 1 лютого 2002 року на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна», біржовий контракт № 663 - дійсною. Щодо посилань позивача [PERSON] та свідка [PERSON] що на зазначену квартиру між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір майнового найму від 1 березня 2003 року за яким наймодавець [PERSON] здає в найм безстроково [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] то суд вважає, що вказаний доказ не має під собою підґрунтя, оскільки квартира [ADDRESS] зареєстрована в БТІ міста Маріуполя за [PERSON], угода нібито укладена на Універсальній Ново-Олександрівській товарній біржі 28 лютого 2002 року, біржовий контракт № АЦ -83, не посвідчена нотаріально, не зареєстрована в БТІ міста Маріуполя та не визнана судом дійсною, а тому у суду не має підстав вважати [PERSON] законним власником спірної квартири. Також суд звертає увагу, що згідно пояснень самого позивача [PERSON] та свідка [PERSON], то гроші за нібито оренду квартири [ADDRESS] віддавала лише тільки [PERSON] при цьому письмових підтверджень цих тверджень суду надано не було. [PERSON] жодного разу гроші за оренду квартири не віддавала, а тому суд приходить до висновку що договір майнового найму квартири від 1 березня 2003 року це спроба позивача ввести суд в оману. Відповідно до ст. 71 ЦК України ( 1963 року) загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Таке положення міститься і в ст.. 257 ЦК України ( 2003 року). Відповідно до ст.. 76 ЦК України ( 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Таке положення міститься і в ч.1 ст. 261 ЦК України ( 2003 року) згідно з якою за загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як убачається з матеріалів справи і не спростовується позивачем [PERSON] то під час звернення до суду 20 листопада 2012 року, позивач не знав що [PERSON] померла а тому первинний позов було подано саме до неї. Біржовий контракт № 663 було укладено на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» 1 лютого 2002 року, тоб то з моменту укладання угоди до моменту звернення до суду пройшло більш ніж 10 років, і весь цей час [PERSON] постійно проживала в зазначеній квартирі, сплачувала комунальні послуги, жодного разу не сплатила за нібито укладеним 1 березня 2003 року договором оренди, і позивач згідно його пояснень жодного разу не пред'являв вимоги щодо звільнення квартири, яку він нібито вважав своєю. Згідно вимог ст.ст. 74, 75 ЦК України ( 1963 року) вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України ( 2003 року) ). Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання біржового контракту № 663 від 1 лютого 2002 року укладеного на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» - недійсним, та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] - не підлягають задоволенню як по суті позову так і у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] в частині визнання біржового контракту № 663 від 1 лютого 2002 року укладеного на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» дійсним то суд прийшов до наступного. Враховуючи що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з 2004 року та 2002 року відповідно, постійно проживають в [ADDRESS], вимог щодо визнання біржового контракту недійсним до 2013 року позивачем [PERSON] до них не заявлялося, а тому про порушення своїх прав вони дізналися лише в серпні 2013 року, і звернулися до суду 11 листопада 2013 року , то суд вважає, що строки позовної давності для звернення до суду відповідачами порушено не було, а тому на підставі ст.ст. 47 ч.2, 224 ЦК України ( 1963 року) ці позовні вимоги підлягають задоволенню. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] в частині визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно актового запису про смерть № 815 від [INFO], [PERSON] померла [INFO], про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецький області було зроблено відповідний актовий запис. ( а.с.32, 33) Згідно актового запису про шлюб [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], про що Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, 29 вересня 2009 року було зроблено відповідний актовий запис № 397. Після одруження подружжю надано прізвище [PERSON]. ( а.с.25,26) Згідно актового запису про шлюб, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, 28 серпня 1998 року було зроблено відповідний актовий запис № 654. Після одруження подружжю надано прізвище [PERSON]. ( а.с.40-42) Оскільки дата смерті [PERSON] [INFO] і саме з цього моменту відкривається спадщина, то суд керується вимогами Цивільного законодавства ( 2003 року). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.. 1268 ч.3,4 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Малолітня , неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених ч.2-4 ст. 1273 ЦК України. Згідно свідоцтва про народження виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO], про що 23 липня 2004 року було зроблено відповідний актовий запис № 346. Батьками було записано [PERSON] та [PERSON]. На момент відкриття спадщини [PERSON], [INFO] була малолітньою особою, а тому постійно будучи зареєстрованою та проживаючою в [ADDRESS] та [PERSON] [INFO], будучи рідним сином [PERSON] та постійно проживаючи в зазначеній квартирі вважається таким що прийняв спадщину на підставі ст.ст. 1261, 1268 ЦК України. Згідно довідки № 587/01-09 від 10 квітня 2013 року виданої Четвертою маріупольською державною нотаріальною контрою, спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] - відсутня. Таким чином відповідачі [PERSON] та малолітня [PERSON] будучи особами які вважаються такими що прийняли спадщину до нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про прийняття спадщини не зверталися. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи вищевикладене суд вважає, оскільки відповідачі не зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і нотаріальною конторою їм не було відмовлено, а тому їх права не було порушено, то в частині позовних вимог щодо визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] не підлягають задоволенню.

Outcome: partial