Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

20 січня 2016 року, представник позивачів ПАТ «ОТП Банк», які є правонаступниками ЗАТ «ОТП Банк», звернувся до суду з даним позовом, в якому посилались на кредитний договір № CNL-0AR/015/2006 від 30.11.2006 р. укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем, відповідно до умов якого останній отримав кредит на споживчі цілі у сумі 20000 дол. США під 13,99 % річних зі строком повернення до 01.12.2016 р. Банк у встановлені договором умови та строки виконав свої кредитні обовязки, видавши відповідачу вищевказану суму кредиту. Однак, у звязку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань, у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 07.07.2015 р. складає : 250787,26 грн., і яка складається з залишку заборгованості за кредитом 201264,09 грн., відсотків за користування кредитом 49261,39 грн. та пені за прострочення виконання кредитних зобовязань 261,78 грн., які представник позивачів просив суд стягнути з відповідача та судовий збір у розмірі 3761,81 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки не повідомив, але надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 38,41-42). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, що підтверджується довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 5140/192 від 25.01.2016 р., з якої видно, що [PERSON], [INFO] за обліками адресно-довідкової картотеки не значиться, а також поштовим повідомленням з відміткою листоноші «відсутній вдома», причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 35,39,40). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Стаття 610 ЦК України зазначає порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом з`ясовано, що між сторонами був укладений кредитний договір № CNL-0AR/015/2006 від 30.11.2006 р., відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у сумі 20000 дол. США під 13,99 % річних зі строком повернення до 01.12.2016 р. а також додатковий договір № 1 до вказаного договору від 01.10.2013 р. (а.с. 7-17). Банк у встановлені договором умови та строки виконав свої кредитні обовязки, видавши відповідачу вищевказану суму кредиту. Однак, у звязку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань, у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 07.07.2015 р. складає : 250787,26 грн., і яка складається з залишку заборгованості за кредитом 201264,09 грн., відсотків за користування кредитом 49261,39 грн. та пені за прострочення виконання кредитних зобовязань 261,78 грн., що підтверджується відповідним розрахунком боргу, зробленого позивачами у відповідності з діючим законодавством та умовами вказаного кредитного договору (а.с. 30). Також, суд дійшов висновку, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника (відповідача) повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора (позивачів) вважається порушеним з моменту недотримання боржницею строку погашення кожного чергового траншу (платежу), а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, аналізуючи приписи ст.ст. 261,530,631 ЦК України, суд дійшов висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу, до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного х цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатися залежно від закінчення строку сплати кожного з щомісячних платежів. Отже, суд вважає дотриманими позивачами строків позовної давності зі зверненням до суду з даним позовом. У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неповерненням кредиту, відсотків за його користування, позивачами, на адресу відповідача була надіслана досудова вимога від 28.10.2014 р. з вимогою погасити заборгованість перед банком, яка було залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 26-29). На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивачів заборгованості за вищевказаним кредитом, суду не надано. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими, підтвердженими документально, такими, що знайшли своє підтвердження у судових засіданнях та відповідають умовам зазначених кредитних договорів і приписам статті 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальниця своєчасно не повернула суму позики, вона зобовязана сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3761,81 грн., які були підтверджені позивачами документально (а.с. 5,6).

Outcome: approved