Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Адвокат Церковна Антоніна Олексіївна звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області в інтересах [PERSON] з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на пенсію в порядку спадкування, посилаючись на наступне. Позивач [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи, місце реєстрації: [ADDRESS] на тимчасово окупованої території [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на недоотриману її чоловіком [PERSON] пенсію. Вказану спадщину мати позивача фактично прийняла, але за життя не встигла оформити у встановленому законом порядку, оскільки хворіла і померла через чотири місяця після смерті свого чоловіка. Таким чином до складу спадщини після смерті [PERSON] входить недоотримана пенсія, яка належала її чоловіку за період з липня 2017 року по 07 серпня 2018 року, яку вона прийняла як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсію [PERSON] , яку фактично успадкувала її матір, та рекомендовано звернутися до суду. З урахуванням уточнених позовних вимог, представник позивача просить про наступне: - встановити факт постійного проживання [PERSON] , яка померла [INFO] , зі [PERSON] , який помер [INFO] , станом на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] право власності на недоотриману пенсію [PERSON] за період з 01.11.2017 по 31.08.2018 в сумі 36251 грн. 60 коп. 1.2. Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області надало письмовий відзив до суду, в якому вказало, що позивач або її мати [PERSON] не подавали заяву про виплату недоодержаної пенсії після смерті [PERSON] . Позивач не надала доказів того, що вона була членом сім`ї [PERSON] , а мати позивача за життя не набула права на його недоотриману пенсію. Крім того, цю справу не належить розглядати за правилами цивільного судочинства, адже недоодержана сума пенсії [PERSON] не є спадщиною. Сума недоодержаної пенсії [PERSON] за період з 01.11.2017 по 31.08.2018 складає 36251,60 грн. 1.3. Представник позивача\~надала до\~суду відповідь\~на відзив,\~в якій\~вказала,\~що недоотримана [PERSON] пенсія входить до складу спадщини у відповідності до норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Предметом цієї справи є вимога про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а тому справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства. 1.4. Ухвалою суду від 28.11.2019 було відкрито провадження у цій справі та визнано недоцільним залучення до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахова Сергія Олексійовича. Ухвалою суду від 24.01.2020 до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Сєвєродонецьку міську раду. 1.5. В судовому засіданні представник позивача присутня не була, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в судовому засіданні присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник Сєвєродонецької міської ради в судовому засіданні присутня не була, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та вирішення справи на розсуд суду. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Селезнівською селищною радою Комунарського району Луганської області 05 січня 1965 року, [PERSON] (російською) народилася [INFO] , у с. Селезнівка Комунарського району Луганської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 05 січня 1965 року зроблено відповідний запис № 74. Батьком записаний [PERSON] (російською), матір`ю вказана [PERSON] (російською). З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00021779794 від 28 грудня 2018 року, наданого Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 10 грудня 1983 року зареєстрували шлюб у Селезнівській селищній раді Перевальського району, номер актового запису 32. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини [PERSON] . Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Перевальським райвідділом РАЦС Луганської області 23 травня 1993 року, [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською) 23 травня 1993 року розірвали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 185, після розірвання шлюбу присвоєні прізвища йому - [PERSON] (російською), їй [PERSON] (російською). Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області 31 грудня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31 грудня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 738. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу Короткий, прізвище дружини [PERSON] . 2.2. Згідно із копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Селезнівською селищною Радою Перевальського району Луганської області 11 серпня 1995 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11 серпня 1995 року, про що в книзі реєстрації актів про укладено шлюбу 11 серпня 1995 року зроблено запис № 11. Прізвище чоловіка після укладення шлюбу [PERSON] , прізвище дружини [PERSON] . Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 19 грудня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в смт. Бугаївка Перевальського району Луганської області, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 248. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Алчевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 06 лютого 2019 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в селищі міського типу Бугаївка Перевальського району Луганської області, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 29. 2.3. З копії заяви № 55 від 07.02.2019, поданої приватному нотаріусу Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахову С.О., вбачається, що [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] . Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННН № 903083, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. 10 серпня 2019 року, [PERSON] отримала спадщину після смерті своєї матері [PERSON] у вигляді недоотриманої пенсії в загальній сумі 3478,90 грн. Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 634/02-31, винесеної 10.09.2019 приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на майно, яке [PERSON] згідно слів спадкоємця фактично прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] , оскільки відсутні докази факту постійного проживання [PERSON] зі [PERSON] на час відкриття спадщини та відсутні дані про розмір пенсії [PERSON] . 2.4. Згідно із копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Перевальським РВ УМВС України в Луганській області 04 вересня 1995 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка села Пристєнь Ровенського району Воронізької області, з 29.12.2005 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Перевальським РВ УМВС України в Луганській області 02 червня 1999 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець селища Бугаївка Перевальського району Луганської області, з 11.10.1985 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 30.07.2015 № 919045927 [PERSON] був взяти на облік в якості особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території, за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою № 26 від 23.10.2019, виданою «Виконавчим комітетом Бугаївської селищної ради Перевальського району Луганської народної республіки», з померлим [PERSON] на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , сумісно проживала [PERSON] , дружина, паспорт серії [NUMBER] , виданий Перевальським РВ ЦМВС від 04.09.1995 року. Актом № 14 від 23.10.2019, складеним мешканцями смт. Бугаївка [PERSON] та [PERSON] і затвердженим «провідним спеціалістом Виконавчого комітету Бугаївської селищної ради Луганської народної республіки» [PERSON] , підтверджується, що з померлим [PERSON] на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , проживала [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Перевальським РВ ЦМВС від 04.09.1995 року. 2.5. З копії пенсійного посвідчення № 1463719137 від 20.09.2012 на ім`я [PERSON] вбачається, що він отримував пенсію за вислугу років МВС України довічно. Згідно із адвокатським запитом від 25.06.2019 адвокат Церковна А.О. в інтересах [PERSON] запитала у Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області інформацію про те яким був розмір заборгованості з пенсійних виплат [PERSON] на день його смерті. Згідно листа № 10088/03-02 від 02.07.2019 Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області Світличний Анатолій Єгорович перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина, а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У письмовому відзиві Головне управління Пенсійного Фонду України в Луганській області на виконання ухвали суду про витребування доказів повідомило, що сума недоодержаної пенсії [PERSON] за період з 01.11.2017 по 31.08.2018 складає 36251 грн. 60 коп. Згідно із листом Філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 31.01.2020 та додатками до нього на пенсійному картковому рахунку [PERSON] знаходяться грошові кошти в сумі 6416 грн. 08 коп. 3. Релевантні джерела права та акти їх застосування 3.1. Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. 3.2. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із статтею 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Відповідно до\~статті 68\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно із п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами та доповненнями, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. 3.3. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. 3.4. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 750/7865/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання [PERSON] зі [PERSON] суд враховує, що серед доказів, які підтверджують цей факт, наявні довідка № 26 від 23.10.2019 року, видана «Виконавчим комітетом Бугаївської селищної ради Перевальського району Луганської народної республіки», та акт № 14 від 23.10.2019 року, виданий «Виконавчим комітетом Бугаївської селищної ради Луганської народної республіки». Оцінюючи зміст та допустимість довідки № 26 від 23.10.2019 року, виданої «Виконавчим комітетом Бугаївської селищної ради Перевальського району Луганської народної республіки», а також акту № 14 від 23.10.2019 року, виданого «Виконавчим комітетом Бугаївської селищної ради Луганської народної республіки», суд враховує,\~що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, зміст вищевказаних довідки та акту береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимих письмових доказів. Суд зазначає, що факт постійного проживання [PERSON] зі [PERSON] ,\~померлим [INFO] ,\~на день\~його смерті\~підтверджується не тільки вищевказаними довідкою та актом,\~а й\~копіями паспортів\~померлих [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що вони були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Це вказує на те, що вищевказані довідка та акт є не тільки допустимими, а і достовірними доказами. Таким чином, [PERSON] постійно проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] на час відкриття спадщини та прийняла спадщину після його смерті в порядку ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При цьому, доказів наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , до суду надано не було, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про те, що [PERSON] була єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Встановлення факту проживання [PERSON] зі [PERSON] має юридичне значення для позивача, адже в такому випадку вона набуває право на спадкування того майна, яке її мати [PERSON] за час свого життя успадкувала після смерті [PERSON] . 4.2. Стосовно вимог\~про визнання\~права власності\~на пенсію\~в порядку\~спадкування суд\~зазначає,\~що підставою для відмови нотаріусом у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом стали дві обставини: 1) відсутність доказів факту постійного проживання [PERSON] зі [PERSON] на час відкриття спадщини; 2) відсутність даних про розмір пенсії [PERSON] . Разом з тим, в цьому рішенні судом встановлено факт постійного проживання [PERSON] зі [PERSON] на час відкриття спадщини. Також, в матеріалах справи наявні документи щодо точного розміру пенсії [PERSON] , яка залишилися недоотриманою після його смерті, та щодо точного розміру пенсії, яка залишилася на його рахунку в АТ «Ощадбанк». Тобто, під час розгляду цієї справи були усунуті всі вказані нотаріусом перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину. На думку суду, зміст ст. 1296 ЦК, ст. 66, 68 Закону України «Про нотаріат», п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідчить про те, що основним позасудовим способом визнання права власності на майно в порядку спадкування є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Крім того, як вірно вказано у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Це пояснюється тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та неможливості усунення обставин, які створюють відсутність таких умов. Відсутність умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку може бути усунута шляхом встановлення певного юридичного факту в суді або шляхом отримання певних документів, які дають змогу нотаріусу та спадкоємцю визначити точний обсяг спадкового майна. Після здійснення цих дій спадкоємець має право знову звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Застосування іншого підходу призведе до того, що суд фактично перебере на себе функції нотаріуса у всіх спадкових справах, де нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину незалежно від причин такої відмови та незалежно від того, чи були усунуті ці причини. В даному випадку під час розгляду справи були усунуті всі причини, на які нотаріус послався відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину. 4.3. Стосовно тверджень Головного управління\~Пенсійного Фонду\~України в\~Луганській області\~про те,\~що вказана\~справа не\~підлягає розгляду\~за правилами\~цивільної юрисдикції,суд вважає за необхідне вказати наступне. Заявлені вимоги позивача не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Представник позивача мотивувала позовну заяву порушенням її права власності спадкоємця на спадкове майно, а саме на недоотриману пенсію померлої особи. Предметом позовних вимог є встановлення факту проживання певної особи із спадкодавцем станом на час відкриття спадщини та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на суму пенсії. Вказані вимоги є майновими, стосуються спадкових правовідносин, а тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Ці висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18 і від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17. 4.4. Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі [PERSON] та відмовити у задоволенні вимог про визнання права власності на пенсію в порядку спадкування за законом. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач сплатила за подання цього позову судовий збір в загальній сумі 1681 грн. 60 коп. (за вимоги майнового та немайнового характеру). Проте, з цими вимогами (до їх уточнення) позивач через свого представника звернулася до суду в 2019 році, у зв`язку із чим належною сумою судового збору за ці вимоги буде сума в розмірі 1536 грн. 80 коп. (768,40 + 768,40). Інша сума судового збору є зайво сплаченою. Суд зазначає, що цей спір в частині необхідності встановлення факту проживання [PERSON] зі [PERSON] виник не з вини відповідачів, адже відсутні будь-які дії з боку відповідачів, які б унеможливили встановлення цього факту. Отже, стягнення судових витрат з співвідповідачів на користь позивача у зв`язку із задоволенням вимоги про встановлення факту проживання буде несправедливим.

Outcome: partial