Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

21 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем зареєструвала шлюб 05 вересня 2015 року. Від зазначеного шлюбу у них 31 січня 2016 року у них народився син [PERSON], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно ніякої допомоги на утримання дитини не надає, тому вона просить стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання їх неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття та стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною трьох років, оскільки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і має потребу в матеріальній допомозі. У судове засідання позивач не зявилася, проте від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 05 вересня 2015 року було укладено шлюб (арк.с.6). Від зазначеного шлюбу у них 31 січня 2016 року народилась дитина [PERSON], який є рідним сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с.5). Дитина проживає разом з позивачкою (арк.с.8) та повністю знаходиться на її утримані, добровільно допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Як слідує з положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. 08 липня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» за № 102 від 08 червня 2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отже, відповідно до вищезазначеного мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено у ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Однак, враховуючи те, що вищезазначений закон, яким збільшено розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча і відповідає інтересам дитини, покращуючи її матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобовязань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у законі зворотної дії в часі. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а за період з моменту звернення позивача до суду, тобто з 21 квітня 2017 року по 07 липня 2017 року включно, підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Для задоволення вимоги про стягнення аліментів, подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині незалежно від цієї обставини. Право на утримання у дружини існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тому положення ст.84 СК України визначають безумовне право позивачки на отримання аліментів на її утримання. Відповідно до ст.80 СК України - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. У звязку з тим, що позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач на обліку у лікарів не значиться, аліменти нікому не платить, непрацездатних батьків на його утриманні не має. Тому з урахуванням потрібностей позивачки та можливостей відповідача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання позивачки аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно до досягнення їхньою дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved