Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

21 жовтня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 02 травня 2018 року між [PERSON] та АТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір №42-713-855-2-18-Г, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 27700,00 грн. на строк з 02 травня 2018 року до 30 квітня 2021 включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10% річних. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 27700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 про зарахування коштів на рахунок відповідача від 02 травня 2018 року. Водночас відповідачем свої зобов`язання перед позивачем за кредитним договором виконуються не належним чином, в зв`язку з чим станом на 01 серпня 2019 року заборгованість становить 40903,54 грн., яка складається з: суми залишку кредиту у розмірі 25602,39 грн.; суми нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01 вересня 2018 року по 31 липня 2019 року включно в розмірі 897,15 грн.; суми залишку нарахованої та несплаченої комісії за період з вересня 2018 року по січень 2019 року включно у розмірі 1939,00 грн. та суми штрафу в розмірі 12465,00 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він зазначив що підтримує позовні вимоги та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, ніяких заяв та клопотань до суду не надіслала, про причини неявки не повідомила. Про дату та час слухання справи повідомлялась належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу відповідача. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 42-713-855-2-18-Г від 02 травня 2018 року року відповідач отримала кредит у розмірі 27700,00 грн., на строк з 02 травня 2018 року до 30 квітня 2021 включно, зі сплатою 10, 00 процентів річних. У відповідності до положення\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 2.9 кредитного договору розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу та суму щомісячної комісійної винагороди сплачується щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Відповідно до пункту 6.7.1 Правил обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк» позивач має право достроково розірвати договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії у випадку порушення відповідачем умов кредитного договору. Згідно ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності із ч. 2, 3\~ст. 549 ЦК України\~штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно п. 6.3 Кредитного договору позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, сплатити кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту. У зв`язку із тим, що відповідач належним чино мне виконала своїх зобов`язань станом на 01 серпня 2019 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 40903,54 грн., яка складається з: суми залишку кредиту у розмірі 25602,39 грн.; суми нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01 вересня 2018 року по 31 липня 2019 року включно в розмірі 897,15 грн.; суми залишку нарахованої та несплаченої комісії за період з вересня 2018 року по січень 2019 року включно у розмірі 1939,00 грн. та суми штрафу в розмірі 12465,00 грн. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі наведеного та

Outcome: approved