Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

20.01.2017 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 27.02.2017р. провадження по справі було зупинено та сторонам надано строк для примирення 3 місяці, після спливу якого, ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.05.2017р. провадження по справі було відновлено. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 20.10.2012 року в Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом № 534. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У позовній заяві та заяві, наданій суду 14.06.2017 року позивачка вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з грудня 2016 року, коли сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на життя, відсутність в родинні взаєморозуміння , втрата почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. У наданій суду заяві від 14.06.2017 року позивачка також зазначила, що наданий судом строк для примирення позитивних результатів не дав, просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Фарафонова»(а.с. № 24). Відповідач [PERSON] в наданій до суду 14.06.2017р. заяві, проти задоволення позову не заперечував, період та причину припинення шлюбних стосунків, які вказані позивачкою визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 25). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.10.2012 року у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом № 534 (а.с. № 5). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно з грудня 2016 року, тобто більше пів року тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. ( а.с. №1а). На підставі викладеного,

Outcome: approved