Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

20.08.2014 р позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], шляхом встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Зокрема просить встановити наступний порядок: систематичні побачення щотижня в неділю з 10.00 до 21.00 год, без участі матері дитини; систематичні побачення щотижня у понеділок з 16.00 до 21.00 год, без участі матері дитини; систематичні побачення в день народження дитини з 12.00 до 16.00 год, без участі матері дитини; три тижні спільного відпочинку батька з дитиною у літній період та три тижні спільного відпочинку батька з дитиною у зимовий період. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2007 року від якого у них [INFO] народився син - [PERSON]. З початку 2014 року спільне сімейне життя сторін суттєво погіршилося в наслідок чого 11.02.2014 року [PERSON] подала заяву до суду про розірвання шлюбу. З квітня 2014 року сторони проживають окремо і з цього часу він позбавлений можливості вільно спілкуватися зі своїм сином, бо відповідачка почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з їх спільним сином. Позивач зазначив, що він неодноразово намагався врегулювати данне питання мирним шляхом, зокрема просив у відповідачки побачень з дитиною по телефону, звертався до представників Служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, надсилав відповідачці листи з проханням припинити йому перешкоджати бачитися з сином, брати участь у його вихованні та утриманні. Проте будь-які намагання домовитися про побачення з дитиною, надати можливість придбати для сина необхідні речі, іграшки, продукти харчування виявлялися марними. Відповідачка ігнорує його прохання не надаючи можливості зустрітися з сином. Враховуючи, що врегулювати данне питання в позасудовому порядку виявилося не можливим, позивач звернувся до суду з даним позовом який просить задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що вона ніколи не заперечувала позивачеві бачитися з сином і не чинила перешкод у їх спілкуванні. Виходячи з цього вважає, що права позивача нею не порушувалися. Відповідачка також зазначила, що вона проти встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, який запропонований позивачем, оскільки поведінка позивача по відношенню до сина характеризується грубістю, [PERSON] емоційний, неврівноважений та схильний до фізичних образ по відношенню до неї та власного сина, зловживає алкогольними напоями. До того ж, через систематичні погрози, підняття рук у стані алкогольного сп'яніння, здіймання лайки, биття посуду позивачем [PERSON] у присутності сина, у дитини зародився страх, недовіра та невпевненість у татові. Тому син, коли бачив тата, завжди просив, щоб мама була поруч. Виходячи з цього, відповідачка вважає, що присутність матері під час побачень батька з сином є обов'язковою. Вона не заперечує проти встановлення регламенту побачень батька з сином за висновком органу опіки та піклування. Разом з цим просить суд ухвалити рішення про проведення зустрічей батька з сином виключно в її присутності. Представник третьої особи - служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації - підтримала позов частково. Подала суду висновок органу опіки та піклування від 09.10.2014 року про визначення способу участі батька у вихованні дитини відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити зустрічі батька з сином щомісяця кожного вівторка та четверга з 17.00 год. до 20.00 год. та кожної суботи з 16.00 год. до 20.00 год. Питання щодо обов'язкової присутності матері під час цих зустрічей орган опіки та піклування залишив на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників позивача і третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 07.08.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11). 10.10.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. [INFO] в шлюбі сторін народився [PERSON] (а.с. 12). З квітня 2014 року сторони проживають океремо, при цьому малолітній [PERSON] проживає з мамою [PERSON]. Позивач [PERSON] проживає окремо від дитини. Посилається на те, що відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином та у його вихованні. Також встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідачки з листами в яких просив не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином та узгоджувати всі питання що стосуються виховання, розвитку дитини, відвідування дитиною дошкільних навчальних закладів, повідомляти його про стан здоров'я та умови проживання сина (а.с. а.с. 57, 58, 59, 60). 11.07.2014 року позивач звертався до Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві з заявою щодо перешкод з боку [PERSON] у спілкуванні із малолітнім сином [PERSON], на що отримав лист від 01.08.2014 року за підписом начальника Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві в якому [PERSON] рекомендовано звернутися до суду з метою вирішення всіх спірних питань (а.с.21). З наведеного вище вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». У відповідності до ч.2 та ч.4 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Частиною другою статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157, ч. 1, ч. 2, ч. 3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. За змістом ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усуненя цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До суду надано висновок органу опіки та піклування Солом'янської районної у м.Києві державної адміністрації від 09.10.2014 року з якого вбачається, що виходячи з інтересів дитини та матеріалів справи, враховуючи те, що батько прагне приймати участь у вихованні сина, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Соломянській районній в м. Києві державній адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити зустрічі [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], 2010 р.н., щомісяця кожного вівторка та четверга з 17.00 год. до 20.00 год. та кожної суботи з 16.00 год. до 20.00 год. (а.с. 74-75). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши зазначений висновок органу опіки та піклування та беручи його до уваги при вирішенні спору по суті, суд приходить до наступного. З позовної заяви вбачається, що позивач просив визначити його участь у вихованні сина [PERSON], [INFO], зокрема у наступний спосіб: систематичні побачення щотижня в неділю з 10.00 до 21.00 год, без участі матері дитини; систематичні побачення щотижня у понеділок з 16.00 до 21.00 год, без участі матері дитини; систематичні побачення в день народження дитини з 12.00 до 16.00 год, без участі матері дитини; три тижні спільного відпочинку батька з дитиною у літній період та три тижні спільного відпочинку батька з дитиною у зимовий період. Разом з тим, зазначена позовна вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки запропоновані батьком способи участі у вихованні дитини є передчасними та таким, що можуть порушити нормальний режим життєдіяльності дитини, враховуючи вік дитини, потреби в забезпеченні певного режиму, усталеного порядку харчування (з врахуванням вікових особливостей та стану здоров'я дитини), відпочинку, дотримання особистої гігієни та іншого. При вирішенні зазначеного питання, суд виходить з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів про те, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дитини, враховуючи його особисту прихильність до сина, психологічну прив'язаність й бажання бути батьком для нього, те, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Крім того, суд виходить з того, що при встановленні позивачу годин участі у вихованні та спілкуванні з сином з деяким корегуванням необхідно враховувати інтереси дитини, стан здоров'я та вік. Таким чином, враховуючи викладене вище, ставлення батька до дитини, його бажання приймати участь у вихованні сина, вік дитини (4 рокі), факт постійного проживання протягом останніх пів року з матір'ю, дані про відвідування дитиною дошкільного навчального закладу, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково та встановити побачення позивача з сином щомісяця кожного вівторка та четверга з 17.00 год. до 20.00 год. та кожної суботи з 16.00 год. до 20.00 год.. Вирішуючи питання щодо доцільності обов'язкової присутності матері під час зустрічей батька з сином, суд виходив з насупного. Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязненні стосунки, вони не можуть знайти спільної мови щодо участі батька у вихованні сина, спілкуються не інакше як листуванням один з одним. Обидві сторони, як позивач так і відповідач, неодноразово зверталися до правоохоронних органів з приводу протиправних дій іншої сторони, до органу опіки та піклування. Звернення позивача [PERSON] підтверджуються наведеними вище доказами. Як вбачається з листа № 543-2615 від 23.07.2014 року за підписом начальника Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві, протягом періода з жовтня 2013 року по липень 2014 року в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події зареєстровані заяви [PERSON] з приводу «сімейна сварка, конфлікт з чоловіком» від 30.01.2014 року, 12.03.2014 року та 13.03.2014 року. По всім зверненням проведені перевірки та прийняті рішення відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 70). Також встановлено, що 28.05.2014 року позивачка зверталася до служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою щодо проведення профілактичної бесіди з [PERSON] з приводу вчинення насильства в сім`ї. Листом від 26.06.2014 року [PERSON] дана відповідь, що з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та рекомендовано в разі виникнення конфліктних ситуацій звертатися до суду або до правоохоронних органів (а.с. 71). В матеріалах справи містяться листи сторін, один до одного, зі звинуваченнями та вимогами претензійного характеру, що свідчить про те, що сторони не можуть знайти спільну мову, без образ і взаємних звинувачень спілкуватися, обговорювати проблемні питання, що виникли між ними, зокрема і з приводу виховання їх спільного сина. Виходячи з цього, суд дійшов висновку про наявність у відноснах між сторонами напруги, взаємної неприязні, небажання чути один одного і вирішувати конфліктні питання мирним шляхом. З огляду на викладене, виходячи перш за все з інтересів дитини, яка не повинна бачити негативне ставлення батьків один до одного та конфлікти, які між ними виникають, суд вважає недоцільним присутність матері під час спілкування батька з сином. Конфлікти, що можуть виникнути між сторонами на фоні їх неприязних стосунків під час зустрічей позивача із сином будуть негативно впливати на незрілу психіку малолітньої дитини та може змінити ставлення дитини до обох або до одного із батьків. Доказів на підтвердження того, що дитина боїться батька, вимагає обов'язкової присутності матері під час спілкування з ним, суду не надано. Разом з цим, суду надані фотографії, зокрема декількох останніх місяців, на яких зображені позивач [PERSON] разом зі своїм сином - малолітнім [PERSON]. На всіх фото дитина почувається впевнено, має вигляд щасливої, радісної, задоволеної дитини без жодного натяку на те, що [PERSON] боїться батька або в його присутності відчуває себе не впевнено. З характеристики на малолітнього [PERSON], виданої дошкільним навчальним закладом санаторного типу з хворобами органів травлення № 624, вбачається, що [PERSON], [INFO], дошкільний навчальний заклад відвідує з 04.09.2014 року. Влаштувала дитину до закладу мати - [PERSON]. [PERSON] психологічно урівноважений, спокійний, добрий. Розлуку з мамою в ранкові години дуже переживає, але швидко заспокоюється і налагождлує дружні стосунки з однолітками. Дитина в дитячий садок завжди приходить акуратно одягненим, чистим, охайним. Мати, [PERSON], приділяє належну увагу вихованню сина, кожного дня приводить та забирає з дитячого садка. Таким чином, з характеристики щодо малолітнього [PERSON] вбачається, що дитина, хоча і переживає розлуку з мамою, але швидко заспокоюється і налагоджує дружні стосунки з однолітками. [PERSON] психологічно врівноважений, спокійний. Дані обставини свідчать про те, що дитина може знаходитися в звичному колі людей, які для неї є близькими та знайомими, без присутності матері. Висновок ограну опіки та піклування не містить відомостей про будь-які обставини які свідчать про негативне ставлення сина до батька, про страх дитини спілкуватися з рідним батьком, про будь які інші обставини, які б свідчили про необхідність обов'язкової участі матері у спілкуванні з дитиною. Щодо тверджень відповідачки [PERSON] про здійснення насильства в сім`ї над неї та малолітнім [PERSON] з боку батька [PERSON], то позивачкою не надані суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що [PERSON] вчиняв насильство в сім`ї. Судом такі обставини не встановлені. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини. З огляду на наведені вище обставини, суд дійшов висновку про надання можливості батьку [PERSON] спілкування з дитиною без присутності матері [PERSON], адже конфліктна ситуація та емоційна напруженість, яка на даний час панує між сторонами, буде не на користь нормальному розвитку дитини і за для забезпечення їй належного психоемоційного стану дитина не повинна бачити негативність відносин між батьками, оскільки метою правильного розвитку дитини є виховання у неї поваги та любові до обох батьків в однаковій мірі. Також [PERSON] просив визначити його участь у вихованні сина [PERSON] у наступний спосіб: систематичні побачення в день народження дитини з 12.00 до 16.00 год, без участі матері дитини; три тижні спільного відпочинку батька з дитиною у літній період та три тижні спільного відпочинку батька з дитиною у зимовий період. Разом з цим суд не знаходит ь підстав для задоволення позову в цій частині, з огляду на наступне. При вирішенні справ даної категорії, судом мають бути ураховані як інтереси самої дитини відповідно до положень ст. 159 СК України, так і інтереси кожного з батьків, направлені як на реалізацію їх прав, передбачених ст. ст. 151, 153 СК України, так і виконання обов'язків, визначених ст. 150 СК України. Позивач просить визначити час побачень із сином в день народження [PERSON] з 12.00 до 16.00 год, без участі матері дитини. Суд вважає, що дана вимога не може бути задоволена, т.я. є несправедливою перш за все по відношенню до дитини та [PERSON], оскільки в данному випадку будуть порушені права матері дитини - [PERSON], а також, можливо, і права самої дитини, яка має право на святкування свого дня народження в звичному колі, в присутності матері, інших членів родини, які піклуються та приймають участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, зокрема це бабусі та дідусі [PERSON], а також в колі своїх однолітків. До того ж в разі встановлення такого порядку буде порушено звичайний розпорядок дня дитини, оскільки, як зазначила відповідачка, дитина ще знаходиться в тому віці, коли спить в денні години доби. Що ж стосується вимоги позивача про надання йому можливості три тижні спільного відпочинку з дитиною у літній період та три тижні спільного відпочинку у зимовий період, то дана вимога, на погляд суду, не може бути задоволена на даний час враховуючи вік дитини та те, що дитина постійно проживає з мамою. На думку суду, здоволенням даної вимоги будуть порушені перш за все інтереси малолітньої дитини, оскільки зміна на три жижні два рази на рік сталого способу життя хлопчика, з переїздами до місця відпочинку з батьком, без участі матері, враховуючи вік дитини (4 роки), можуть негативно вплинути на дитину. При цьому суд вважає, що в подальшому, при досягненні дитиною старшого віку, батько не позбавлений можливості знову порушити питання про можливість спілкування з дитиною під час спільного з дитиною відпочинку в зимовий та літній періоди. За наведених вище обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Враховуючи, що відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача витрати понесені ним з оплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial