Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

20 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» (надалі ТОВ «Єврокар Україна») про захист прав споживача. Обґрунтування позову: 27 вересня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна» було укладено договір фінансового лізингу №3302 (далі - Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: LADA Largus. Спірний договір укладався Позивачем з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю. Відповідно до умов Договору лізингодавець ТОВ «Єврокар Україна» бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором. В мережі інтернет, Позивач знайшов оголошення про продаж авто [PERSON] вартістю 124 000 грн., зателефонував за телефоном вказаним в оголошенні, йому розяснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності за ціною вказаною в оголошенні. Він приїхав до офісу компанії в м.Запоріжжя і менеджер компанії пояснила, що він повинен спочатку сплатити передплату (аванс) за транспортний засіб в сумі 40000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Єврокар Україна», після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів ТОВ «Єврокар Україна» передасть в користування предмет лізингу. В той же день ним [PERSON] було сплачено рахунок на суму 40000 грн. Повернувшись додому та уважно прочитавши Договір, Позивач зрозумів, що його обманули: вартість транспорту в договорі значно вища, ніж та, на яку він розраховував, авто так і не прибуло. Представником не було роз'яснено призначення платежу в сумі 39 990 грн. (10% від вартості предмета лізингу вказаного в договорі), який виявився Комісією за організацію Договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Він же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу в рахунку на оплату). Стверджував, що в договорі це передбачено, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на нього чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і не вдалося. Представник ТОВ «Єврокар Україна» сказала, що за такою ціною авто немає, і позивачу потрібно написати заяву на повернення коштів, але відповідно до п.12.1 Договору - Комісія за організацію Договору поверненню не підлягає. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено Позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача. Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу №3302 від 27.09.2017 року Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає. Отже, Лізингоодержувач сплатив 40000 грн. за договором, з яких: 39 990 грн. комісія за організацію Договору - поверненню не підлягає, а з залишок: 40 000 грн.- 39 990 грн. = 10 грн. утримується 20% = 8 грн. - підлягає поверненню. Отже, ТОВ «Єврокар Україна» утримує в якості штрафу 39 992 грн. без виконання жодних дій. Позивач вважав, що вказана умова Договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.4 ч.3 ст.18 цього Закону, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. Крім того, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню у силу приписів статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», статей 799, 806 ЦК України. У разі недодержання цієї вимоги такий договір вважатиметься нікчемним з огляду на приписи частини першої статті 220 ЦК України. За таких обставин, у зв'язку із недотриманням нотаріальної форми при укладенні Договору фінансового лізингу №3302 від 27.09.2017 року такий договір слід вважати нікчемним. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, враховуючи несправедливі умови спірного договору фінансового лізингу №3302 від 27.09.2017 року відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, можна прийти до висновку, що даний договір слід визнати недійсним. Посилаючись, зокрема на ст.ст. 3, 11, 215, 216, ч.1 ст.220, ч.1 ст.227, ч.2 ст.799, 628, 806 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закон України «Про фінансовий лізинг», просив суд: 1) визнати договір Фінансового лізингу №3302 від 27.09.2017 року недійсним; 2) стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» (ЄДРПОУ 40481805) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) сплачені кошти в розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн.; 3) судові витрати покласти на відповідача. Заперечення проти позову: Письмових заперечень проти позову ТОВ «Єврокар Україна» до суду не подало. Розгляд по суті: В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву з проханням розглянути справи за його відсутності. Також зазначив, що заявлені позовні вимоги повністю підтримує, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача - ТОВ «Єврокар Україна», в судове засідання не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи вимоги розумних строків розгляду цивільної справи в суді, а також інтереси не тільки відповідача, а й позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини: Судом встановлено, що 27 вересня 2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON] було підписано договір фінансового лізингу №3302 (надалі Спірний договір). Відповідно до п.1.1. предметом Спірного договору є транспортний засіб LADA Largus. Згідно з п.1.3. Спірного договору, ТОВ «Єврокар Україна» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування [PERSON] на умовах, даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. На виконання умов пп.9.1, 9.2 Спірного Договору, [PERSON] 27.09.2017 року сплатив на користь ТОВ «Єврокар Україна» 40000,00 грн. Оцінка суду: Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами 1 та 3 ст.760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Так, ч.1 ст.216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Доказів того, що при укладанні Спірного договору було дотримана нотаріальна форма, суду не надано. Не надано суду також й доказів того, що ТОВ «Єврокар Україна» повернуло [PERSON] грошові кошти отримані на виконання Спірного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, зокрема про стягнення з ТОВ «Єврокар Україна» 40000,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, позовні вимоги про визнання договір фінансового лізингу недійсним задоволенню не підлягають, оскільки в силу ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На підставі викладеного,

Outcome: partial