Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

21.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Після чого уточнювала свій позов декілька раз. 22.04.2014 року [PERSON] звернулася з уточненою позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в якій вказала, що Державним виконавцем Зміївської ДВС Харківського РУЮ було надіслано на її адресу постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену ним на підставі поданого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до вказаного виконавчого напису нотаріусом було запропоновано звернути стягнення на автомобіль Mercedes-BenzVITO 111 CDI, належний на праві власності [PERSON], який було передано в заставу ПАТ «ОТП банк» в якості забезпечення кредитних зобов'язань. За рахунок коштів, отриманих від реалізації цього автомобіля нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у сумі 50200,68 доларів США - заборгованість кредитом, 7139,02 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 1700,00 гривень - витрати на посвідчення виконавчого напису. Строк, за який провадиться стягнення - з 28.02.2008 року по 12.11.2010 року. Однак, даний виконавчий напис є абсолютно незаконним, оскільки здійснений нотаріусом без належної перевірки безспірності боргових зобов'язань та з порушенням вимог законодавства щодо неможливості подвійного стягнення за одним і тим же зобов'язанням. Нотаріусом та стягувачем було допущено кілька порушень законодавства. Так нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було зазначено, на підставі яких документів, що підтверджують безспірність вимог, нею вказаний виконавчий напис було вчинено та не дотримано вимог ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Однак, ані надіслання вимоги, ані державної реєстрації такої вимоги в реєстрі не було здійснено. Крім того, нотаріусом не було застосовано строки давності до вимог банку. Зважаючи на те, що у зобов'язаннях з частковим виконанням строк позовної давності повинен застосовуватися до кожного платежу окремо, нотаріус повинен був відрахувати три роки від дати сплати кожного чергового платежу, відповідно до графіка погашення кредиту. Таким чином, стягненню на підставі виконавчого напису нотаріуса підлягали лише останні чотири платежі, на які строк позовної давності Стягувачем ще не було пропущено при зверненні до нотаріуса. Отримавши виконавчий напис нотаріуса, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» здійснило подвійне стягнення за різними виконавчими документами по одному і тому ж договору. ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернувся до приватного нотаріуса, яка на договорі застави вчинила виконавчий напис, який передбачає звернення стягнення на автомобіль. Разом з тим, в зв'язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору, сам Банк звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], рішенням якого від 18.07.2012 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» задоволено у повному обсязі та стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитом у розмірі 50200,68 доларів США та штрафні санкції, що на момент стягнення становило 2 133 883 грн. 15 коп. Вказане рішення суду набрало законної сили. Нарівні з виконавчим написом нотаріуса виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, є виконавчим документом, обов'язковим для органів державної виконавчої служби. За умови повного стягнення боргу у судовому порядку, звернення стягнення додатково ще й на майно, є здійсненням подвійного стягнення за одним і тим же зобов'язанням. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг» вже попередньо обрав спосіб захисту своїх порушених прав шляхом звернення до суду з позовом та стягнення заборгованості, а тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, що надає право вимагати від [PERSON] подвійного виконання по різним виконавчим документам за одним і тим же договором , тому позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 05 липня 2013 року реєстр № 4277 про звернення стягнення на автомобіль Mercedes-Benz VITO 111 CDI, належний [PERSON]. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, її інтереси у судовому засіданні представляв адвокат [PERSON] Представник позивача - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини суду не повідомив, надав заперечення проти позову, вказуючи на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. Так, безспірність вимог, заявлених відповідачем для вчинення виконавчого напису, нотаріусом була встановлена цілком правомірно, оскільки порушень п. 1 Постанови № 1172 з боку відповідача не було, тому під час вчинення виконавчого напису приватний нотаріус діяла цілком у відповідності з вимогами чинного законодавства України. З огляду на наявну заборгованість позивача, відповідачем цілком правомірно було звернуто стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса при цьому не було порушено жодної норми діючого законодавства України. Спосіб захисту порушених прав заставодержателя, як звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, на підставі виконавчого напису нотаріуса прямо встановлено нормами діючого законодавства України. 3-я особа - приватний нотаріус Дніпропетровського МНО [PERSON] у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву, в якій справу просила розглядати у її відсутність, надала свої заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позову, оскільки вчинення нею виконавчого напису є цілком правомірним, тому що вона діяла у повній відповідності до Конституції України, Законів України «Про заставу», «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 05 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі № 4277, нотаріусом було запропоновано звернути стягнення на автомобіль Mercedes-BenzVITO 111 CDI, належний на праві власності [PERSON], який було передано в заставу ПАТ «ОТП банк» в якості забезпечення кредитних зобов'язань. За рахунок коштів, отриманих від реалізації цього автомобіля нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у сумі 50200,68 доларів США - заборгованість за кредитом, 7139,02 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 1700,00 гривень - витрати на посвідчення виконавчого напису. Строк, за який провадиться стягнення - з 28.02.2008 року по 12.11.2010 року (а.с. 6) Згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2012 року з позивача на користь відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто суму заборгованості за кредитом у розмірі 50200,68 доларів США та штрафні санкції, що на момент стягнення становило 2 133 883 грн. 15 коп. (а.с. 105-107) Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2013 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2012 року в частині стягнення з позивача на користь відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитом у розмірі 50200,68 доларів США та штрафні санкції, що на момент стягнення становило 2 133 883 грн. 15 коп. залишено без змін (а.с. 7-10 ). Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-IV від 18.11.2003 року (далі-Закон), та Законом України «Про заставу» № 2654-XII від 2 жовтня 1992 року. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Судом встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є «ОТП Факторинг Україна» та позивачем [PERSON] 28.02.2008 року було укладено кредитний договір № CL-705/135/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між сторонами було укладено договір застави рухомого майна від 28.02.2008 року за реєстровим № 402. Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу». Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 03 жовтня 2012 року № 6-70цс12 та від 12 червня 2013 року № 6-54цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року, яким ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» доповнено п. 5, встановлено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Оскільки звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (28.02.2008 р.), а відтак звернення стягнення на рухоме майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є безпідставним та не застосовується до спірних правовідносин. Також слід зазначити, що відповідно до положення ст. 5 ЦК України новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Новому закону про внесення змін до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зворотної сили не надано (ст. 58 Конституції України). Крім того, відповідно до ст. ст. 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, відповідачем не надано суду доказів, що позивачку було повідомлено у встановленому Законом порядку про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, чим порушено процедуру звернення стягнення на спірне майно, встановлену нормами вищезгаданих статей Закону України «Про забезпечення виог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Як слідує з матеріалів справи на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом Зміївським районним судом Харківської області було 18 липня 2012 р. було постановлено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі якого і було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Однак, нотаріус не врахувала та не перевірила наявність чи відсутність спору щодо боргового зобов'язання, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України « Про нотаріат» про безпірність заборгованості. Крім того, оскільки є рішення суду, позивач не позбавлений був права отримати виконавчий лист, який, було виписано після набрання рішення законної сили та який також є виконавчим документом, обов'язковим для органів державної виконавчої служби. За умови повного стягнення боргу у судовому порядку, звернення стягнення додатково ще й на майно, є здійсненням подвійного стягнення за одним і тим же зобов'язанням, що є неприпустимим. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг» вже попередньо обрав спосіб захисту своїх порушених прав шляхом звернення до суду з позовом та стягнення заборгованості, а тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, що надає право вимагати від [PERSON] подвійного виконання по різним виконавчим документам за одним і тим же договором. З урахуванням наведеного та оскільки виконавчий напис від 05.07.2013 р. щодо звернення стягнення на рухоме майно вчинено всупереч вимогам спеціального Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне визнати вищезгаданий виконавчий напис такими, що не підлягає виконанню та скасувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved