Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

1.Описова частина 24.12.2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати її брата [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача На обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані, крім неї, її чоловік, син [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] та її брат [PERSON] . Брат не проживає у її будинку більше сімнадцяти років, оскільки зі своєю дружиною проживає в с. Озадівка Бердичівського району. Виписатись з належної їй житлової площі відповідач категорично відмовляється. Реєстрація відповідача в її будинку позбавляє можливості отримати субсидію та перешкоджає у здійсненні права розпоряджатися належним їй майном. Відзив на позовну заяву не надходив, у судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.01.2021 позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с.18). У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Пояснила, що відповідач не бажає в добровільному порядку знятись з реєстрації у їй будинку. Їй належить 77/100 будинку, а брату 23/100 частки будинку. Фактично вони поділили будинок, проте юридично це не оформлено та брат значиться зареєстрованим у її домовій книзі. Брат не хоче присвоювати своїй частині будинку нову адресу. Він в будинку не проживає та йому є куди виписатися, оскільки має у власності ще одне житло. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він є власником 23/100 ідеальних частин житлового будинку. Фактично вони з позивачкою поділили будинок та він не має відношення до її частки будинку. Всі комунальні послуги за свою частку будинку він сплачує. Він не заперечує, щоб позивачка вирішувала питання щодо присвоєння різних адрес часткам будинку. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що згідно договору дарування ВЕР 029677 від 02.06.2007 [PERSON] належить на праві власності 77/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 4-6). Згідно договору дарування ВЕР 029678 від 02.06.2007 [PERSON] належить на праві власності 23/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 3 м. Бердичева від 09.12.2020 [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] , проте зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] не проживає у будинку більше 17 років ( а.с. 17). Відповідно до довідки МК ВЖРЕП № 7 від 16.12.2020 за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані: чоловік - [PERSON] , син [PERSON] , дочка - [PERSON] , син - [PERSON] , брат [PERSON] ( а.с. 8). Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Аналіз доказів сторін, висновки суду Проаналізувавши надані сторонами докази, суд доходить висновку про відмову в позові, з таких підстав. Доводи позивачки про відсутність у відповідача права користування спірним житлом з тих підстав, що він не проживає у спірному будинку більше сімнадцяти років є неприйнятними. Так, з наданих відповідачем у судовому засіданні доказів встановлено, що будинок [ADDRESS] є об`єктом спільної часткової власності сторін. Відповідачеві належить 23/100 частки будинку. Будинок в натурі між сторонами не поділено, окремі адреси часткам будинку не присвоєно. Отже відповідач, як співвласник житла має безумовне право на користуються власним житлом ( його часткою). Такого права користування житлом відповідач, в силу статті 321 ЦК України, не може бути позбавлений лише через факт його непроживання у будинку та наявності в його власності іншого житла. Розподіл судових витрат Оскільки при зверненні із позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed