Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

20.12.2019 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] спричинені збитки у розмірі 1003,20 гривень та 20 000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.07.2019 [PERSON] визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян: 85,00 гривень в доход держави з конфіскацією тварин: собаки без породи кобель за кличкою Барс 2011р.н та суки Берта 2018р.н. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.11.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. [PERSON] вважати притягнутою до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, з накладенням на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 5-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень з конфіскацією тварини, а саме: собаки без породи за кличкою Берта , 2018 р.н. Зазначає, що внаслідок протиправної поведінки [PERSON] , а саме за те, що 28.05.2019 близько 08:20 у дворі за будинком на вул.Миколайчука,1 у м.Львові вигулювала собак, без породи, без намордника, внаслідок чого собака вкусила [PERSON] за ногу, спричинивши заподіяння шкоди здоров`ю. Позивач вказує на те, що внаслідок цих подій вона понесла матеріальні витрати на лікування та зазнала моральної шкоди, яку має відшкодувати відповідач. 03.02.2020 відповідач подала відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що її собаки мають реєстраційне посвідчення, прививки, пройшли навчання в кінолога та не входять до переліку собак, які мають вигулюватися в наморднику. Щодо обставин події, яка відбулася 18.07.2019, то зазначає, що [PERSON] заявила до органів поліції неправдиве повідомлення щодо цькування нею собак, оскільки такого не було. Зазначає, що позивач надала неправдиві показання в судах при розгляді справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Окрім цього, вважає, що для повної та об`єктивної істини у справі необхідно призначити експертизу, оскільки характер захворювань, на які вказує позивач не мають причиново-наслідкового зв`язку з даною подією. Вказує на те, що що зазначена сума позивачем є завищеною, оскільки деякі препарати не приписані лікарем, а куплені позивачем самостійно. Також повідомляє, що нею пропонувалася допомога у розмірі 1000 гривень нібито за нанесенн шкоди ще при розгляді адмінпротоколу в суді апеляційної інстанції, однак [PERSON] відмовилася. Щодо моральної шкоди, то зазначає, що конфлікт розпочатий позивачем та з її вини, т.я. позивач користувалася газовим балончиком і спровокував певні дії її та собак, розмір моральної шкоди завищений та необґрунтований. Вважає,що події як такої не було, а тому моральна шкода зовсім відсутня. Просить відмовити в позові у повному обсязі. 12.02.2020 позивачем подано письмову відповідь на відзив у якій зазначає, що висловлювання, припущення викладені [PERSON] у відзиві є лише її домислами, жодними доказами не підтверджені., а тому просить суд позов задовольнити. 13.02.2021 [PERSON] подала письмове заперечення на відповідь на відзив [PERSON] .. Просить суд у позові відмовити. Ухвалою від 03.01.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі розпорядження №371 від 01.06.2021 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 визначено головуючого суддю у справі Невойта П.С . Ухвалою від 02.06.2021 суддя Невойт П.С. прийняв справу до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Витребувано з архіву Шевченківського районного суду м.Львова адміністративну справу №466/4934/19 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.154 КУпАП. Ухвалою від 16.06.2021 у задоволенні заяви від 14.06.2021 року [PERSON] , [PERSON] про відвід судді Невойта П.С. у справі №466/10504/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Ухвалою від 09.07.2021 у задоволенні клопотання від 09.06.2020 [PERSON] про призначення в справі документальної судово-медичної експертизи відмовлено. Ухвалою від 09.07.2021 скаргу від 02.07.2021 [PERSON] на ухвалу суду від 16.06.2021 про відвід судді в справі №466/10504/19 повернуто заявнику. Ухвалою від 09.07.2021 до [PERSON] застосовано захід процесуального примусу у виді попередження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача Мисенко С.А. , яка діє на підставі ордеру серії ЛВ№151818 від 02.03.2020 /том 1 арк.спр.110/ позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 03.02.2020 /арк.спр.91/ в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підставі викладених у відзиві на позовну заяву, письмовому запереченні на відповідь на відзив /том 1 арк.спр.64-69, 101-102/. Заслухавши думку позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Суд встановив такі обставини справи. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.07.2019 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян: 85,00 гривень в доход держави з конфіскацією тварин: собаки без породи кобель за кличкою Барс 2011р.н та суки Берта 2018р.н., за те, що 28.05.2019 близько 08:20 у дворі за будинком на вул. Миколайчука,1 у м. Львові [PERSON] вигулювала собак, без породи, без намордника, внаслідок чого собака вкусила гр. [PERSON] за ногу, спричинивши заподіяння шкоди здоров`ю останній, чим вчинила правопорушення передбачене ч.2 ст.154 КУпАП. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.11.2019 постанову Шевченківського районного суду від 18 липня 2019 року щодо [PERSON] в частині накладення стягнення змінено. Вважати [PERSON] притягнутою до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, з накладенням на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 5-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень з конфіскацією тварини, а саме: собаки без породи за кличкою Берта , 2018 р.н. У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, суд зазначає, що дії, вчинені [PERSON] , а саме: 28.05.2019 близько 08:20 у дворі за будинком на вул. Миколайчука,1 у м.Львові відповідач [PERSON] вигулювала собак, які їй належали без породи, кобель за кличкою Барс 2011р.н та сука Берта 2018р.н., без намордника, внаслідок чого собака Берта 2018р.н. вкусила гр. [PERSON] за ногу встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє таким. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України) Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з статтями 77, 78, 79 та 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду докази, які безпосередньо досліджувалися в судовому засіданні, а саме: - виписка №6964 із медичної картки хворої [PERSON] , дата запису 28.05.2019, діагноз кусані рани лівої голені /том 1 арк.спр.8/; - копії квитанцій на підтвердження придбання медичних препаратів та рецепт на ліки /том 1 арк.спр.9,15,18/; - запис лікаря в медичній книжці призначення лікування від 31.05,04.06, 07.06.2019 /том 1 арк.спр.10-12/; - запис лікаря невропатолога та рецепт від 29.05.2019 /том 1 арк.спр.13,16-17/; - листик непрацездатності [PERSON] з 28.05..2019 по 08.06.2019 /том 1арк.спр.14/; - запис сімейного лікаря від 24.07.2019 /том 1 арк.спр.19/; - виписка із медичної картки хворої [PERSON] , дата запису 09.10.2019, діагноз кусані рани лівої гомілки /том 1 арк.спр.20/; - запис лікаря невропатолога та рецепт від 29.05.2019 /том 1 арк.спр.22-23/; - характеристика [PERSON] за місцем праці /том 1 арк.спр.96/. Окрім поданих вище доказів позивачем також надано роздруківки з Вікепідії щодо значення хвороби сказ, тривалість, методи лікування; інформація щодо вакцини верораб антирабічна інактивована суха; йогурт канадський, оскільки мотивує позовні вимоги і тим, що проходила попереджувальне лікування від сказу, т.я. відповдіач затягувала з наданням доказів про відстність захворювань у тварин. На спростування своїх доводів та заперечень відповідач [PERSON] подала суду докази, які безпосередньо досліджувалися в судовому засіданні, а саме: - письмові пояснення [PERSON] відібрані ДОП ВП ПП Шевченківського ВП ПП ГУНП у Л/о Копанським О.А. 28.05.2019 /том 1 арк.спр.70/; - заява [PERSON] подана до Шевченківського ВП ПП ГУНП у Л/о 28.05.2019 /том 1 арк.спр.71/; - витяг з ЄРДР №12019140090002721 від 13.08.2019, ЄРДР №12019140090002721 від 13.08.2019 /том 1 арк.спр.78, 79/; - лист претензію [PERSON] про розмір завданих збитків та моральної шкоди /том 1 арк.спр. 75/; Окрім поданих вище доказів відповідачем також надано роздруківки щодо значення хвороби гіпертонія, енцефалопатія, судинні кризи, тривалість, методи лікування; інформація щодо вакцини верораб антирабічна інактивована суха; йогурт канадський. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З досліджених доказів: копії лікарняних листків (том 1 арк.спр.14) вбачається, що позивач перебувала на амбулаторному лікуванні з 28.05. і до 07.06.2019 року. Згідно виписки № 6964 із медичної карти хворої [PERSON] , дата запису 28.05.2019, діагноз кусані рани лівої голені /том 1 арк.спр.8/. - копії квитанцій на підтвердження придбання медичних препаратів та рецепт на ліки /том 1 арк.спр.9,15,18/; З записів лікаря в медичній книжці призначення лікування від 31.05,04.06, 07.06.2019, лікаря невропатолога та рецепт від 29.05.2019 /том 1 арк.спр.10-12,13,16-17,22-23/ вбачається проходження лікування від кусаних ран лівої голені, а також призначене лікування з придбанням ліків. Сума придбаних ліків становить 1003,00 (одна тисяча три гривні). При цьому суд не погоджується з запереченнями відповідача та представника відповідача, що недоведеним є факт нанесення тілесних ушкоджень, внаслідок відсутності експертного дослідження відповідності місця укусу щелепі тварини, тяжкості та характеру зазначених тілесних ушкоджень, причинового зв`язку між укусом собаки і судинними хворобами потерпілої (судинний кризис на грунті ГХ ІІ, ХН КСК ІІ ст. з вираженим гіпертензивним типом, судинна енцефалопатія) та заявленими нею витратами на лікування цих хворіб, визначення характеру та ступеня нанесення ушкоджень здоров`ю потерпілої, оскільки позивач [PERSON] , посилаючись на судове рішення зазначає про наявність факту нанесення тілесних ушкоджень, при цьому мотивуючи розмір матеріальної та моральної шкоди не обґрунтовує такі характером та ступенем нанесення ушкоджень здоров`ю і таке не впливає на правову кваліфікацію обґрунтування позивачем позовних вимог. Щодо розміру завданих матеріальних збитків, то суд приходить переконання, що позивачем такі доведені та підлягають до задоволення. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд приходить такого. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача позивачеві було завдано моральної шкоди, які виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу здоров`я, оскільки перенесла біль, лікування сказу, був порушений звичайний спосіб життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як вбачається з листа-претензії, позивач зверталася з таким до відповідача, де зазначала розмір моральної шкоди 7000 гривень, однак при зверненні до суду з позовною заявою збільшила її до 20000 гривень. Так, в судовому засіданні доведено той факт, що потерпіла [PERSON] злякалася нападу собаки, яка завдала їй укушених ран лівої гомілки, від отриманих укусів відчула біль від ушкодження м`яких тканин лівої ноги; перенесла в зв`язку з цим багаторазові медичні процедури (ін`єкції антирабічними засобами за графіком) , перенесла стресс, страх, безсоння, побоювання за своє здоров`я. Визначаючи розмір завданої шкоди, виходячи із роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин та виходячи з глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань,

Outcome: partial