Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

20 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 01 квітня 2006 року померла її мати [PERSON], Після смерті останньої відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Супрунівське». За життя мати склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Фактично вона прийняла спадщину після матері, однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном не може у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на вказану земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землях, які перебували в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла 01 квітня 2006 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, представник останньої за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 35). Представник відповідача Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання двічі не зявився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 24, 34). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання також не зявився. Завідувач нотконтори [PERSON] надіслала до суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 22). Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Державний нотаріус [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи без її участі, проти заявлених вимог не заперечує (а. с. 26). У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 03 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 17 грудня 2015 року, а тому у відповідності до ст. 61 ЦАК України доказуванню не підлягає, встановлено юридичний факт того, що померла 01 квітня 2006 року [PERSON] була матірю позивачки [PERSON] (а. с. 36-39). Згідно з повідомленням відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 13 листопада 2015 року та витягом з технічної документації по визначенню розмірів та вартості земельної частки (паю) від 30 вересня 2015 року, на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №337 від 28 листопада 1996 року на імя [PERSON] виданий сертифікат серії СМ №0197945 на земельну частку (пай), площею 4,29 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території с. Біликівка, про що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською райдержадміністрацією членам САПТЗТ «Супрунівське» зроблено запис за №549. Вказаний сертифікат виданий на руки. Нормативна грошова оцінка даної земельної частки становить 60 111 грн. (а. с. 29). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області 02 квітня 1997 року, зареєстрованого у реєстрі за №148, [PERSON] заповіла все своє майно своїй доньці [PERSON] позивачці у справі (а. с. 8). Вказаним вище рішенням Білопільського районного суду від 03 грудня 2015 року встановлено юридичний факт належності [PERSON], яка померла 01 квітня 2006 року, заповіту від імені [PERSON] на імя [PERSON] (а. с. 36-39). З довідки Супрунівської сільської ради Білопільского району Сумської області від 15 вересня 2015 року вбачається, що заповіт від імені [PERSON], яка померла 01 квітня 2006 року, посвідчувався виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області 02 квітня 1997 року за реєстровим №148. Заповіт не змінювався і не скасовувався. Після смерті останньої залишилось спадкове майно, в тому числі земельна частка (пай), посвідчена сертифікатом на право на земельну частку серії СМ №0197945 (а. с. 10). Згідно з довідкою Куянівської сільської ради Білопільского району Сумської області від 15 жовтня 2015 року [PERSON] була зареєстрована та постійно до дня смерті 01 квітня 2006 року проживала в [INFO] разом з донькою [PERSON]. Остання фактично прийняла спадщину після матері шляхом постійного проживання з нею, але юридично її не оформила. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Куянівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 11). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №42065418 від 10 листопада 2015 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 01 квітня 2006 року, не заведена (а. с. 27). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ст. 1268, ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла 01 квітня 2006 року, однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що втрачений оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved