Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

20 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу укладеного між ними та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1200 грн. на місяць, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 11 грудня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуттів любові та поваги, агресивну поведінку відповідача та його неврівноважений характер. З травня 2016 року позивач разом з дитиною проживає окремо від відповідача, останній в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Відповідач має мінливий трудових дохід, оскільки працює по найму без трудового оформлення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Збереження сімї вважає неможливим, повідомила, що на даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Збереження сімї також вважає не можливим. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Гриценко) [PERSON] та відповідач [PERSON] 11 грудня 2013 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 42, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 146799, виданим повторно 01 лютого 2017 року Шишацьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області (а.с.5). Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-КЕ № 188964, виданим 11 грудня 2013 року відділом ДРАЦС РС Шишацького РУЮ у Полтавської області, актовий запис № 46 (а.с.6). Згідно довідок Шишацького районного центру зайнятості № 288 від 17.02.2017 та № 470 від 03.04.2017 [PERSON] з 16 лютого 2017 року перебуває на обліку як безробітна, допомогу по безробіттю не отримує. (а.с.8). Сторонами не заперечується, що на протязі останніх 10-ти місяців вони проживають окремо один від одного, фактичні шлюбні стосунки не підтримують, ведуть домогосподарство роздільно, спільного сімейного бюджету не мають. Позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють. Спору щодо проживання неповнолітньої дитини разом з матірю між ними не має. Відповідач є працездатним та зі слів сторін працює по найму без трудового оформлення, а отже має джерело доходу. Скарги на стан здоровя з боку відповідача до суду не надходили. З пояснень сторін судом встановлено, що відповідач має двох неповнолітніх доньок від першого шлюбу на утримання яких надає допомогу в добровільному порядку. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позивач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved