Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

20 січня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 грудня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07П190-ВКЛ, згідно з умовами якого банк надав, а [PERSON] отримала кредит у сумі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних строком до 12 грудня 2016 року. У звязку з тим, що [PERSON] умови кредиту не виконала, станом на 30 листопада 2015 року у неї перед банком утворилась заборгованість у сумі 753638,71 гривень. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором за останні три роки у розмірі 226 112 грн. 66 коп. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що останній платіж за основним боргом відповідачем було внесено у листопаді 2008 року, а з позовом банк звернувся лише у січні 2016 року, тобто після сплив строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Судом встановлено і матеріалами справи доведено, що 13.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником котрого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту №07П190-ВКЛ. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредит у сумі 200 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних, та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 12 грудня 2016 року. На порушення умов зазначеного договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, у зв'язку з чим станом на 30.11.2015 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 753 638,71 гривень, та складається з: боргу за кредитом 181\~480,00 грн.; боргу за відсотками 260 563,23 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 73 222,47 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків 97\~218,47 грн.; розміру інфляційних витрат за кредитом 60\~864,49 грн., розміру інфляційних витрат за відсотками 80\~290,05 грн. Відповідачем суду надані письмові заперечення проти позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк». Доводи відповідача полягають в тому, що у даному спорі повинні бути застосовані строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові. У заяві відповідач виклав свої заперечення проти позовних вимог позивача, мотивуючи це пропуском трирічного строку на звернення до суду із позовом, із посиланням на відповідні норми цивільного законодавства. Вказану заяву відповідач та його представник підтримали у судовому засіданні. Тому суд при вирішенні справи по суті виходить із того, що відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності. Доводи відповідача про те, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження надання [PERSON] кредиту у сумі 200\~000 грн., суд вважає безпідставними, оскільки позивачем суду надана виписка по особовому рахунку [PERSON] з якої вбачається, що вищезазначена сума була зарахована банком на рахунок відповідача. Позивачем надано пояснення до позову в якому зазначено, що останній платіж за кредитом відбувся 13 листопада 2008 року, а останній платіж за відсотками 28 жовтня 2011 року. Разом з тим, позивач визнає, що він пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованість за кредитом за період з 13 листопада 2008 року по 20 січня 2013 року. Однак, посилаючись на те, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, звертає увагу суду на те, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість за останні три роки та майбутні платежі за кредитом, всього в розмірі 226\~122,66 грн., які складаються з: боргу за кредитом 87\~027,15 грн.; боргу за відсотками 56 604,46 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 30 218,98 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків 8 427,95 грн.; розміру інфляційних витрат за кредитом 28\~980,32 грн., розміру інфляційних витрат за відсотками 14\~852,95 грн. В судовому засіданні доведено, що відповідач дійсно неналежно виконувала свої обов'язки, передбачені кредитним договором, оскільки з 10 січня 2009 року допустила прострочку щомісячних платежів (останній платіж здійснений 13 листопада 2008 року) та не сплатила кредит та проценти за користування ним. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суд бере до уваги позицію Верховного Суду України, висловлену на засіданні Судової палати у цивільних справах 24 вересня 2014 року (при розгляді справи № 6-103цс14), предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В силу вимог ст. 360-7 ЦПК України позиції, висловлені Верховним судом України,є обов'язковими для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. В судовому засіданні було встановлено, що останній платіж із погашення основного боргу за договором кредиту було здійснено 13.11.2008 року, а останній платіж із погашення відсотків 28.10.2011 року, що визнано сторонами у судовому засіданні. У відповідності до п. 4.5 Договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків щодо сплати відсотків, більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобовязаний погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції. Зазначений у п. 4.5 договору обов'язок - дострокового повернення кредиту та сплати процентів позичальником виконаний не був, а відтак відповідно до умов договору з наступного дня після порушення боржником зобов'язання, визначеного п. 4.5 кредитного договору, у позивача виникло право звернення до суду для захисту порушеного права, проте з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 20 січня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В даній справі початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, а саме, з 10.01.2009 року - коли вперше з'явилася прострочена заборгованість та банком було нараховано на прострочену заборгованість відсотки. Оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав 20.01.2016 року, з пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності не звертався, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності не надавав, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку із заявою відповідача про застосування позовної давності. Враховуючи ті обставини, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України не стягуються.

Outcome: dismissed