Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

1 червня 2016 року позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2002 року, який рішенням суду від 31.03.2016р. було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтвах про народження яких записаний відповідач. Неповнолітні діти проживають разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей в добровільному порядку не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не зявилися, надали заяви, в яких просили позовні вимоги задовольнити, а також просили розглядати справу в їх відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, а також письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що після припинення шлюбних відносин, він підтримує з дітьми тісні стосунки, вони періодично мешкають в його будинку, він сплачує їх додаткові навчальні заняття, дозвілля, придбав необхідні їм речі. Просив врахувати факт добровільного надання матеріальної допомоги дітям, а також наявність на його утриманні непрацездатної матері, тому позовні вимоги визнав частково в розмірі ? частини від заробітку. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2002 року, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 31.03.2016р. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №289427, виданого 29 липня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського рай управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, [PERSON] народилася 10 липня 2002 року, актовий запис №447, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №101651, виданого 27 лютого 2007 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася 8 лютого 2007 року, актовий запис №148, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Згідно довідки з місця мешкання від 01.06.2016 року, виданої директором ЖКП «АЖК», позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], бул. Морський[ADDRESS] разом з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обовязок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обовязку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Задовольняючи вимоги позивачки частково, суд виходить із наявності у позивачки потреби у матеріальній допомозі на утримання двох неповнолітніх дітей. Разом з тим, суд враховує матеріальний стан відповідача, наявність у нього на утриманні непрацездатної матері та наявність нової сімї. Такого висновку суд дійшов також з урахуванням положень ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.10.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набула чинності з 27 вересня 1991 року, згідно яких основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини покладається на обох батьків дитини, та положення ст. 141СК України , якими передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини. Таким чином, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Крім того, у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок. На підставі ст.ст. 180-182 СК України,

Outcome: partial