Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

20 травня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.03.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшувався до 8000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позичальник [PERSON] неналежним чином здійснювала повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.06.2018 року. На час смерті позичальника заборгованість за кредитним договором становила 8016,42 грн. На момент відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] постійно проживали із позичальником, протягом шести місяців після смерті [PERSON] . На підставі статті 1218, ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлої [PERSON] і до них перейшов обов`язок сплатити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором. 21.04.2020 року на адресу Веселівської державної нотаріальної контори банком було направлено претензію кредитора до спадкоємців померлого боржника [PERSON] 31.07.2020 року позивачем була отримана відповідь, в якій зазначалося що відповідачі із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 19.01.2021 року лист-претензію до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] про погашення заборгованості, але ніяких дій ними вчинено не було, у зв`язку з чим банк змушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. солідарно в рівних частинах. Ухвалою від 27.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом. Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач 1 у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідач 2 згідно довідки Веселівської селищної ради Запорізької області від 26.05.2021 року помер [INFO] , а/з від 03.02.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням положень ст.280 ЦПК України та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього Кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті входять до складу спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Суд встановив, що 24.03.2011 року між позивачем і [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшувався до 8000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.06.2018 року. Станом на дату смерті [PERSON] мала заборгованість перед позичальником за кредитним договором від 24.03.2011 року, що становила 8016,42, а саме: 8016 грн.42 коп. - заборгованість за тілом кредита. На час відкриття спадщини відповідач [PERSON] була зареєстрована зі спадкодавцями за адресою: [ADDRESS] . 31.07.2020 року АТ КБ «Приватбанк» подав претензію кредитора до нотаріальної контори про включення кредиторської вимоги в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлої [PERSON] про наявність боргу у сумі 8016 грн. 42 коп. Згідно з повідомленням Веселівської державної нотаріальної контори від 31.07.2020 року, вищевказана вимога долучена до спадкової справи № 78/2020 року, відкриту 24.04.2020 року після померлої [INFO] [PERSON] . Станом на 05.05.2020 року Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 19.01.2021 року АТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] про погашення заборгованості спадкодавця [PERSON] . За змістом ст.1218, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1282 ЦК України, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Звертаючись із позовом до [PERSON] та [PERSON] , як до спадкоємців [PERSON] позивач мав довести, що спадкоємцем майна є саме відповідачі. Натомість позивач лише посилається на те, що відповідачі на час смерті позичальника були зареєстровані та проживали з нею за однією адресою, не зазначаючи навіть ступень родинних відносин. Позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту прийняття спадщини відповідачем чи іншими особами після смерті [PERSON] , а також розміру їх часток у спадщині, в розумінні статей 1260-1266 ЦК України мають право на спадкування після смерті [PERSON] на час звернення банку до нотаріуса, із заявами про прийняття спадщини чи відмову від неї не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно. Крім того, з Веселівської державної нотаріальної контори суд витребував копію спадкової справи № 78/2020 від 24.04.2020 р. до майна померлої [PERSON] під час вивчення якої встановив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадщину на теперішній час не прийняли. Коло спадкоємців та спадкове майно не зазначено. Спадкової справа розпочата 24.04.2020 р. на підставі подачі позивачем претензії кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України. На підставі викладеного,суд дійшов висновку, що, незважаючи на реєстрацію та проживання відповідачів разом і з позичальником [PERSON] на день смерті останніх, і відсутність їх відмови від спадщини, позивач не довів, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] прийняли спадщину, і як наслідок, набули обов`язку задовольнити вимоги кредитора. Лише та обставина, що відповідачі постійно проживали разом з померлою позичальником без наведення конкретних аргументів та надання відповідних доказів не дає підстав вважати його спадкоємцем за законом та не доводить що відповідачі є спадкоємцями позичальника. Отже, суд дійшов до висновку про недоведеність обов`язку відповідачів задовольняти вимоги кредитора померлої [PERSON] та відсутність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed