Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

21 листопада 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: відібрати без позбавлення батьківських прав у [PERSON] її малолітню дитину [PERSON], [INFO]; призначити стягнення аліментів з [PERSON], [INFO] на користь державного закладу або фізичної особи, якій буде передана на утримання малолітня дитина [PERSON], [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину на місяць. Вимоги обгрунтовані тим, що до служби у справах дітей надійшло звернення [PERSON] про усунення причин та умов, що сприяють загрозі життю та здоров'ю дитини. В зверненні повідомлялось, що за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON], 2010 року народження. Мати дитини веде себе неадекватно, в квартирі антисанітарні умови, відсутні елементарні умови для проживання, дитина голодна та неохайна, залякана. Існує реальна загроза життю та здоров'ю дитини. Батько дитини - [PERSON] помер [INFO]. 09.11.2017 року та 25.10.2017 року при проведенні профілактичного рейду було встановлено, що для проживання дитини не створено належних умов. 10.11.2017 року до позивача надійшов лист з клопотанням про вжиття термінових заходів щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у зв'язку з тим, що її мати неналежним чином виховує доньку. Так як для життя та здоров'я дитини існувала безпосередня загроза, на підставі розпорядження Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 10.11.2017 року за №662 малолітню [PERSON], [INFO] було негайно відібрано від матері [PERSON] та влаштовано до Центру соціальної реабілітації «Ковчег» Всеукраїнського громадського благодійного фонду «Батьківська турбота». З 14.11.2017 року дитина перебуває на обліку Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах. Позивач зазначає, що оскільки мати протягом тривалого часу не створила належні умови для проживання та виховання дитини, відповідно до ст.170 СК України звернувся до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти відібрання дитини на рік та зазначала, що за рік вона створить належні умови для проживання дитини. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя...., і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ст. 19 Конвенції про права дитини). За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], як вбачається з копії свідоцтва про народження. ЇЇ батьками, згідно свідоцтва про народження є: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Батько дитини - [PERSON] помер [INFO], як вбачається з копії свідоцтва про смерть. Як встановлено судом, до Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулась [PERSON] та повідомила, що за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON], 2010 року народження. Батько дитини помер, а мати веде аморальний спосіб життя. У квартирі антисанітарія, дитина недоглянута, часто голодна, залякана. 09.11.2017 року складено акт обстеження умов проживання дитини та встановлено, що в [ADDRESS] відсутня вся побутова техніка, умови проживання незадовільні. В квартирі не прибрано, неприємно пахне тютюном, речі розкидані, підлога брудна. Вхідні двері не мають замка, двері не зачиняються. Також встановлено, що дитина не має окремого спального ліжка, письмового стола, в кімнаті відсутнє електропостачання, дитячі речі розкидані. Розпорядженням Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації №662 від 10.11.2017 року у зв'язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров'я дитини службі у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації спільно з сектором ювенальної превенції Шевченківського управління поліції головного управління Національної поліції України в місті Києві необхідно здійснити заходи щодо негайного відібрання малолітньої [PERSON], [INFO] від матері [PERSON]. 10.11.2017 року дитину - [PERSON], [INFO] передано до Центру соціальної реабілітації «Ковчег». Про негайне вилучення дитини повідомлено Київську місцеву прокуратуру №10 м.Києва. На підставі наказу №70-од від 14.11.2017 року Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації [PERSON], поставлено на облік як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах. 30.10.2017 року малолітня [PERSON], [INFO] була відрахована з Центру соціальної реабілітації «Ковчег» та передана тітці [PERSON] до родини якої дівчинка була влаштована на тимчасове проживання. У власному висновку від 07.12.2017 року за №109/05/40-12089 Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація вважає за доцільне відібрати у громадянки [PERSON] її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] без позбавлення батьківських прав. За правилами ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п. 16 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 2 ст. 170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у частині другій статті 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обгрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що дійсно умови проживання дитини, матір'ю якої є [PERSON], були небезпечними для її життя та здоров'я. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 1,2,4 ст. 155 СК України). У відповідності до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що умови проживання дитини є небезпечними для її життя, здоров'я і морального виховання, відповідач свідомо нехтує свої обов'язки щодо дитини, враховуючи, що відповідач не заперечує проти відібрання дитини строком на один рік для створення належних умов проживання, тому суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved