Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

19 червня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку або 2000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 19.06.2020 року і до повноліття дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 02.11.2013 року по 11.07.2019 року. Від шлюбу в них народилася спільна дитина [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач не надає допомогу на сплату аліментів. Договір щодо сплати аліментів на утримання дитини відсутній. 07.09.2020 року позивач надала до суду заяву, якою просила залишити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку просила залишити без розгляду. Ухвалою суду від 15.10.2020 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача залишено без розгляду. Позивач в призначене судове не з`явилася, надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині стягнення аліментів в сумі 2000,00 грн. підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2013 року, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2019 року по справі №487/1811/19. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати з матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо утримання неповнолітнього сина не досягнуто, а отже аліменти на утримання дитини у відповідності до вимог Глави 15 СК України повинні стягуватися за рішенням суду. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1,\~5,\~6,\~7\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проаналізувавши встановлені судом обставини справи в контексті вищезазначених правових норм, враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з 19 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved