Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

21.12.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 17.12.2008 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Шкільна (назва до перейменування Леніна), будинок 55, мотивуючи тим, що вказане майно належить [PERSON]. 17.12.2008 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить вищевказаний житловий будинок. 20.02.2007 року [PERSON] залишив заповіт, згідно умов якого усе його майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не існувало і взагалі все те, на що він за законом на день смерті матиме право, заповів [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину оскільки у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, [PERSON] було відмовлено, у звязку з тим, що документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами, право власності за яким було би зареєстроване у встановленому законом порядку, відсутній. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Шкільна (назва до перейменування Леніна), будинок 55, на підставі свідоцтва про право на спадкування за заповітом від 19.02.1993 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №574, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №178 від 30.01.2019 року. Згідно витягу з розпорядження Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №07/О-2016 від 17.02.2016 року «Про перейменування вулиць села Кислиця та демонтаж памятника [PERSON]» вулицю «Леніна» перейменовано у вулицю «Шкільна». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 134768, виданого 18.12.2008 року виконкомом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 17.12.2008 року. Після смерті\~[PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Шкільна (назва до перейменування Леніна), будинок 55. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 20.02.2007 року секретарем Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 88, [PERSON] заповів усе його майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не існувало і взагалі все те, на що він за законом на день смерті матиме право [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55053262 від 08.02.2019 року, наданої державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], заповіт [PERSON] від 20.02.2007 року, зареєстрований за № 88, не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернулась у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлого 17.12.2008 року, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] № 242/02-14 від 20.02.2019 року позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами, право власності за яким було би зареєстроване у встановленому законом порядку, відсутній. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у звязку з тим що, визнання права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved