Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

20.05.2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про поділ спільного сумісного майна посилаючись на те, що з вона перебуває в шлюбі з [PERSON] з 02.09.2000 року. Від шлюбу мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру №61 у жилому будинку №23 по вул.Валдайській у м.Харкові на підставі договору купівлі- продажу від 07.12.2002 року. Відповідно до вказаного договору покупцем зазначено [PERSON] та за твердженням останнього спірна квартира належить лише йому. 15.05.2015 року відповідач спричинив позивачці тілесні ушкодження та позбавив її з двома дітьми житла. На теперішній час, вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Оскільки, після припинення спільного проживання, діти залишились з позивачкою, розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку та лікування дітей, позивачка вважає за можливим при визнанні за нею права власності на спірну квартиру, як спільне сумісне майно подружжя, відступити від засади рівності часток подружжя у спільному майні та визнати за нею право власності на 3\\4 частини квартири №61 у жилому будинку №23 по вул.Валдайській у м.Харкові. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Позивачка додатково пояснила, що проживає разом з дітьми в одній кімнаті за адресою: м.Харків, вул.Окорокова, 17-а у будинку, який належить її батьку, від притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності відмовилася, аліменти на утримання дітей відповідач не сплачує, за рішенням суду, яке не набуло законної сили шлюб розірвано та стягнути аліменти, яких не буде достатньо для утримання двох дітей, враховуючи розмір її заробітної плати. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений. Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом фактично з'ясовано, що сторони перебували у шлюбі з 02.09.2000 року, шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2002 року [PERSON] купив ізольовану двокімнатну квартиру [ADDRESS]. За правилами ст.60 Сімейного Кодексу України ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того хто з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Таким чином законодавець встановлює презумпцію виникнення спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Відповідно до ст.61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором\\ч.1 ст.70\\Сімейного Кодексу України. Згідно з частинами 2,3 ст.70 Сімейного Кодексу України в окремих випадках при вирішенні спору про поділ майна що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини що мають істотне значення по справі а також інтереси неповнолітніх дітей , непрацездатних повнолітніх дітей \\за умови, що розмір аліментів які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування\\. Відповідно до розяснень, які містяться в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя « під обставинами що мають істотне значення для справи потрібно розуміти не тільки випадки коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини \\навчання ведення домашнього господарства ,догляд за дітьми ,хвороба тощо\\ самостійного заробітку чи доходу \\ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу\\. Таким чином двокімнатна квартиру [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності сторін на час припинення шлюбних відносин, тобто на травень 2015 року. З обставин справи вбачається, що сторони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей. В провадженні Червонозаводського районного суду перебуває на розгляді позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В подальшому позивачка не позбавлена права звертатися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Доводи позивачки, що розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного духовного розвитку дітей та лікування не підтверджено будь-якими доказами, а ґрунтуються на припущеннях. Сама по собі довідка про розмір її заробітку та судовий розгляд спору про стягнення аліментів не може бути підставою для відступу від засади рівності часток майна подружжя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що кожному з подружжя належить 1\\2 частина квартири. Таким чином при розділі спільного сумісного майна за позивачкою необхідно визнати право власності на 1\\2частину спірної квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial