Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

21.02.2020 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] на її - [PERSON] користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 гривень, щомісячно, але не менш ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що [INFO] від спільних шлюбних відносин у них з відповідачем народилася дитина - [PERSON] . Однак, як вказує позивач, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач нерегулярно сплачував аліменти, а згодом зовсім припинив, при цьому, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не було і зараз відповідач взагалі не надає матеріальну допомогу дитині, не зважаючи на те, що він працездатний та має реальну можливість виплачувати аліменти. Позивач стверджує, що дитина проживає разом з нею, вона самостійно займається вихованням доньки, її культурним та духовним розвитком. При цьому, позивач зазначає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача відмінне, інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, у відповідача немає, тому відповідач має змогу утримувати дитину шляхом сплати аліментів на її користь. У зв`язку з тим, що матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає, позивач звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 24.02.2020року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою[PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 24.03.2020 року від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що відповідач позов визнає частково, в частині встановлення розміру аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що [PERSON] не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, готовий підтримувати свою доньку як матеріально, так і приймати участь у її виховані. При цьому, представник відповідача зазначає, що позивач навіть тривалий час не визнавала [PERSON] батьком своєї дитини, внаслідок чого, [PERSON] був вимушений у жовтні 2017 року звернутись до Київського районного суду м. Одеса з позовною заявою щодо визнання батьківства, і, за результатами розгляду його позовної заяви, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі №520/12620/17 від 01.06.2018р., яким визнано [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Крім того, представник відповідача вказує, що [PERSON] , зареєстрований та проживав до червня 2014 року за адресою: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територію, у зв`язку з чим, він вимушений був покинути постійне місце проживання, залишивши своє помешкання і налагоджений спосіб життя з постійним місцем роботи. На даний час, як стверджує представник відповідача, [PERSON] ніде не працює, не зареєстрований як фізична особа-підприємець, не має ані постійного, ані періодичного доходу, що фактично унеможливлює взагалі можливості на даний час сплачувати аліменти, так як він фактично проживає завдяки матеріальної допомоги своїх друзів та інколи деяких підробіток. На думку представника відповідача, позивач просить призначити сплату аліментів у твердій формі у розмірі 8000 грн. без будь-якого обґрунтування отримання відповідачем доходу, наявності у нього будь-якого майна та або здійснення ним будь-яких не підтверджених витрат, що у свою чергу є лише її бажанням без обґрунтування можливості відповідача здійснювати щомісячно зазначені виплати. Таким чином, представник відповідача вказує на те, що на сьогоднішній день [PERSON] в дуже важкому моральному та матеріальному становищі, намагається облаштувати своє власне життя, яке полягає у можливості мати постійну роботу (якої він лишися у зв`язку з вимушеним переселенням), а також не тільки мати заробіток для забезпечення мінімальних власних потреб, так і здійснювати допомоги власній дитині. 06.05.2020 року від позивача до канцелярії суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку, у судовому засіданні 12.05.2020 року було прийнято судом до розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 року, за клопотанням представника позивача, було витребувано з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570) інформацію щодо наявності банківських рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , а також інформацію щодо розміру грошових коштів, які на них зберігаються. Витребувано з Державної податкової служби України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) інформацію про суми виплачених доходів та утриманих податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . 23.06.2020 року та 01.07.2020 року до канцелярії суду надійшли витребувані судом документи. У судовому засіданні 01.10.2020 року позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні 01.10.2020 року представник відповідача позов визнав частково, пояснив, що відповідач згоден на сплату аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом у судовому засіданні, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження (повторно) (а.с. 9). Згідно довідки (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію) за №165 від 10.02.2020 року, позивач - [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає її донька - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, а їх донька - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2018 року, яке набрало законної сили 03.07.2018 року, було визнано [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Судовим розглядом також встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , хворіє, за період з 01.01.2019 року по 03.03.2020 року хворіла на ГРВІ, гострий риніт, рото вірусна інфекція, отит, пара вірусна інфекція, стоматит, що підтверджується довідкою з КНП «Дитяча міська поліклініка №4», роздруківкою щодо придбаних лікарських засобів та фіскальними чеками (а.с. 58-64). Крім того, згідно довідки КНП «Дитяча міська поліклініка №6» малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , має хронічне захворювання - «щелкающий лигоментит правой кисти», що потребує оперативного втручання (а.с. 98). При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, 23.06.2020 року Державна податкова служба України надіслала на адресу суду відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 12.06.2020 року, зі змісту яких вбачається, що дохід [PERSON] за період з 1 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року складає 243,78 грн. (а.с. 91). Крім того, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, 01.07.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомив про те, що на ім`я [PERSON] відкриті рахунки у АТ КБ «ПриватБанк», однак залишок по них складає: 0,41 грн., 3,43 грн., 6,44 грн., 1,09 доларів США, 1,14 Євро (а.с. 93). Відомостей про наявність у відповідача офіційних доходів матеріали справи не містять. Разом з тим, з наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 28.11.2018 року відповідач [PERSON] придбав квартиру, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42 кв.м.; 05.02.2019 року відповідач [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42 кв.м. (а.с. 65-68). З наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру МВС вбачається, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки LEXUS модель IS 250, рік випуску 2012, об`єм двигуна 2500, дата реєстрації 10.09.2019 року, та автомобіль марки FORD модель TRANSIT, рік випуску 2011, об`єм двигуна 2198, дата реєстрації 01.12.2015 року (а.с. 69). Визначаючи розмір аліментів, судом також враховано положення частини 3 ст. 182 СК України де визначено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При цьому, відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено джерело походження коштів для покупки у 2019 році квартири та автомобіля, при тому, що представник відповідача неодноразово зазначав, що відповідач ніде не працює та знаходиться у скрутному фінансовому становищі. Аналізуючи матеріальне становище відповідача, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) відповідача, та враховує наявність на праві власності у відповідача нерухомого майна: двох квартир та двох автомобілів, та можливість здійснювати витрати на їх утримання, що підтверджують задовільне матеріальне становище відповідача. Суд також враховує й те, що інших дітей відповідач не має, іншим особам аліменти не сплачує. При цьому, хоч відповідач і погоджується у відзиві виплачувати аліменти щомісячно тільки у розмірі прожиткового мінімуму на дитину, однак, як свідчать матеріали справи, відповідач у змозі надавати матеріальну допомогу дитині в розмірі більшому, ніж один прожитковий мінімум на дитину у віці до 6 років у 2020 році, при тому, що дитина хворіє, потребує лікування та потребує щоденних витрат на харчування, одяг, щорічний відпочинок тощо. Однак, на думку суду позивачем не надано доказів щодо можливості виплати [PERSON] аліментів у визначеному в позовній заяві розмірі - 8000,00грн. щомісячно. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що вищезазначеними нормами закону передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням того, що обов`язок по утриманню дитини у батьків є рівним, враховуючи положення ст. 184 СК України, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, а саме: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2020 року й до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги . Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу Зокрема, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, підготовка та подання позовної заяви з додатками про стягнення боргу складає 3 000,00грн. Інтереси позивача у суді представляла адвокат Немерцалова Світлана Володимирівна, що підтверджується ордером серії ОД №426078 від 02.03.2020 року. Разом з тим, на підтвердження обставин складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, ні позивачем, ні його представником не було надано документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у розмірі 5 000,00грн., зокрема, актів приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), оформлених у встановленому законом порядку, квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги роз`яснення, які містяться в постанові Великої палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, враховуючи, що позивачем та його представником не надано доказів, що підтверджують оплату наданих послуг (виконаних робіт), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету.

Outcome: partial