Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову посилалася на те, що 1-2 вересня 2014 року померла її тітка [PERSON]. Заповіту тітка не залишила. [PERSON] володіла: на праві приватної власності квартирою № 26, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2, будинок № 22 корпус № 9; грошовими внесками, вкладами з відповідними відсотками, що знаходяться в ТВБВ № 10003/0643 та № 10003/0635 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». Позивачка 23 вересня 2014 року звернулась до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON]. 20 лютого 2016 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріусом було видано два документи: свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого нотаріус визнав позивачку спадкоємцем померлої тітки [PERSON] та відповідно до якого позивачка успадкувала грошові внески на рахунках; постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що позивачкою не подано правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1994 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № 2/832-94. Позивачка не має змоги належним чином оформити спадщину на нерухоме майно, оскільки свідоцтво про право власності загубилось, залишилась лише його копія. З огляду на викладене, позивачка просила суд визнати за нею як за спадкоємцем за законом право власності на спадкове майно, а саме квартиру № 26, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2, будинок № 22, корпус № 9 після смерті [PERSON]. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся про час та дату судового засідання належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача та письмових заперечень на позов не надходило. Третя особа в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутність. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є рідною племінницею [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, копіями свідоцтв про народження. [PERSON] померла 1-2 вересня 2014 року (а.с. 8). Позивачка 23 вересня 2014 року звернулась до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON], в звязку з чим заведено відповідну спадкову справу. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 02.02.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем [PERSON] є її племінниця [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, з грошових внесків, вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться в ТВБВ № 10003/0643 та № 10003/0635 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 02 лютого 2016 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки не подано правовстановлюючих документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1994 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № 2/832-94, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 138п за реєстровим № 52. Відповідно до повідомлення КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01.12.2015 року, в інвентаризаційній справі за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2, будинок № 22, корпус № 9, кв. 26 містяться відомості про право власності в цілому за гр. [PERSON] Яковлена (російською мовою згідно правовстановлювального документу). Згідно довідки від 02.02.2016 року, виданої КП «Жилсервіс-2», за адресою ж/м Тополя-2, будинок № 22, корпус № 9 кв. 26, була зареєстрована [PERSON], яка померла 1-2 вересня 2014 року. На день смерті була зареєстрована одна. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст.1265 ЦК України, у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно ст.392 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Таким чином, в звязку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У звязку з тим, що у позивача були відсутні необхідні документи для вчинення нотаріальної дії, він не мав можливості отримати свідоцтво про право власності на зазначене спадкове майно в нотаріальному порядку. Тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved