Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

20 листопада 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 25 червня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н у вигляді анкети-заяви відповідача та умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7000 гривень, зобов'язавшись сплатити 36% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості та повернути кредит у встановлений договором строк, а також сплатити інші обов'язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконала свої договірні зобов'язання, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість, розмір якої станом на 30 вересня 2017 року становить 102524,26 гривень. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з'явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з тим, стороною позивача суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 25 червня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір б/н, який складається із відповідної анкети-заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, а також Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». За умовами даного договору відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 7000 гривень, зобов'язавшись погашати заборгованість по кредиту протягом 30 днів з моменту виникнення заборгованості, а також сплачувати щомісячно проценти за користування кредитом в розмірі 36% річних, з 01 січня 2013 року - в розмірі 30% річних, з 01 вересня 2014 року - в розмірі 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року - в розмірі 43,2% річних, а також інші обов'язкові платежі, зокрема комісію. (а.с.7-27, 30-36). Пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг сторони кредитного договору погодили, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Пунктом 5.2 Умов і правил надання банківських послуг передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або в певній частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за кредитним договором. Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобов'язання виконав в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов'язання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 30 вересня 2017 року становить 102524,26 гривень, з яких: 6847,08 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 86961,48 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3357,4 гривень - комісія, 5358,3 гривень - штрафи. Пеню, на яку посилається позивач в тексті позову, як на складову заборгованості, розрахунок заборгованості не містить, однак в іншій частині розмір та складові заборгованості за розрахунком та змістом позову відповідають один одному. (а.с.7-9) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидами якої є штраф (ст.549 ЦК України). Положеннями ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором б/н від 25 червня 2008 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору із дотриманням вимог діючого законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, а у позивача - права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved