overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 липня 2010 року. Від подружнього життя мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до травня 2015 року. З цього часу сімя фактично розпалась у звязку з різними поглядами на життя. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с. 18). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 10 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №291. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 5). [PERSON] і [PERSON] мають двох малолітніх дітей: [PERSON], 16 серпня 2004 року та [PERSON], [INFO] (а. с. 6-7). Причиною розпаду сімї стали несхожість характерів та різні погляди на життя. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх малолітніх дітей, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилась, про що подала відповідну письмову заяву (а. с. 17). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до його повноліття, а в межах суми платежу за один місяць негайно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона виховує та утримує сина самостійно, відповідач працездатний, однак не приймає участі в утриманні дитини, не надає грошової матеріальної допомоги, а тому просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі і в них народився син [PERSON], який проживає з нею в с.Денисівка Білогірського району та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, батько дитини є працездатним, інших утриманців немає, а тому просить стягнути з нього на утримання сина аліменти у визначеному нею розмірі. Відповідач [PERSON] у відповідності до ч. 5 ст. 74, ст. 76 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, на виклик в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав, а тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини 1-БВ № 033435. Із довідки Денисівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 18 травня 2015 року № 207 слідує, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO] та на її утриманні перебуває син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Встановлено, що позивач [PERSON] не працевлаштована, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а відповідач [PERSON] є працездатним, доказів того, що не може працювати за станом здоровя чи з інших причин, а також те, що в нього на утриманні перебувають інші діти чи інші непрацездатні особи суду не надав, а тому здатний та зобовязаний, як один із батьків, утримувати свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує також те, що кожен із батьків зобовязаний брати участь в матеріальному утриманні дитини в рівних умовах для забезпечення здоровя та основних соціальних і культурних потреб дитини і вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій зазначила, що після смерті її матері [PERSON] відкрилась спадщина, яку вона прийняла за законом, у вигляді земельної ділянки. В державному акті на земельну ділянки матері зазначено, що вона розташована в с. Кустівці на вул. Молодіжній. Цю вулицю було перейменовано на Комсомольську. У звязку з цим нотаріус відмовив видати свідоцтва на спадщину, а держземагентство відмовило виправити назву вулиці в Державному акті на землю. Просить встановити факт належності матері земельної ділянки згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку. Представник заявниці [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, доводи заяви підтримує. Представник відділу Держземагентства не заперечує проти задоволення заяви, у письмовій заяві просить розглядати справу без участі їх представника. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що матері заявниці [PERSON] в Державному акті на право власності на земельну ділянку вказано, що вона розташована в с. Кустівці, вул.. Молодіжна, 47. Вулиця перейменована на Комсомольську. Відділ Держземагентства відмовив внести виправлення назви вулиці в Державному акті на земельну ділянку. Дані обставини встановлені з письмових доказів свідоцтвом про смерть [PERSON], , свідоцтвами про народження та шлюб заявниці, Державного акта про право власності на земельну ділянку, письмовою відмовою виправити помилку, довідками сільської ради про перейменування вулиці та про розташування будинку матері заявниці. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що матері заявниці [PERSON] належав Державний акт про право власності на земельну ділянку на перейменованій вулиці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даною заявою в якій зазначає, що на даний час у неї з'явилося право на пенсію. Звернувшись до заінтересованої особи з цього приводу, останньою було відмовлено, оскільки у її трудовій книжці невірно вказано дату народження - [INFO], а не [INFO], як зазначено у її свідоцтві про народження та паспорті. У зв'язку з тим, що колгоспу ім. Куйбишева Камінь-Каширського району, в якому заведено трудову книжку, не існує, вона не має можливості виправити вказану у ній помилку. Просить встановити факт належності їй трудової книжки серії [NUMBER] заведеної 01 серпня 1985 року у колгоспі ім. Куйбишева Камінь-Каширського району. У судовому засіданні заявниця заяву підтримала повністю з підстав, які в ній зазначені. Представник заінтересованої особи проти заяви не заперечує, про що подав відповідну заяву, де розгляд справи просить провести без його участі. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що заява підлягає до повного задоволення. Як убачається із паспорта заявниці (а.с. 3), вона народилася [INFO] в с. Борки Любешівського району Волинської області. З трудової книжки серії [NUMBER], заповненої 01 серпня 1985 року (а.с. 5) вбачається, що вона була видана на ім'я [PERSON], [INFO], що ставить під сумнів належність її заявниці. Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту, що вищезгадана трудова книжка належить заявнику, має для неї юридичне значення для призначення пенсії. Іншим чином встановлення даного факту неможливо, оскільки колгоспу ім. Куйбишева Камінь-Каширського району, в якому було заведено трудову книжку не існує. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що зазначена в поданій суду заяві трудова книжка належить саме заявниці [PERSON] Із заінтересованої особи суд судових витрат не стягує, оскільки, згідно ст. 235 ч.7 ЦПК України, такі витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.02.2003р. у Відділі РАГС Самбірського МУЮ Львівської області, актовий запис № 13. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє синів [PERSON], 27.10.2005р.н. та [PERSON], 12.06.2003р.н. Вказує, що подружнє життя з відповідачем у них не склалося, вони виявилися людьми із різними поглядами на життя, у звязку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки, що негативно вплинуло на їх стосунки. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.02.2003р. у Відділі РАГС Самбірського МУЮ Львівської області, актовий запис № 13 (а.с.4). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO]. помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у виді земельної частки (паю) та іншого майна. У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступила в користування, управління і володіння спадковим майном, однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву у якій справу просила розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Павлівської сільської ради до суду не з'явився також, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що померлий [INFO]. [PERSON] (свідоцтво про смерть, а. с. 6) мав право на земельну частку (пай), розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективній власності КСП ім. Грушевського с. Павлівка, Погребищенського району, Вінницької області (а. с.9). У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступила в користування, управління і володіння спадковим майном, однак постановою державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області від 08.05.2015р. (а. с.30), у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, в зв'язку з втратою правовстановлюючого документу (оголошення про втрату а. с. 14). Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: · п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, згідно з якою спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; · ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], який помер [INFO]., мав права на земельну частку (пай), розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективній власності КСП ім. Грушевського с. Павлівка, Погребищенського району, Вінницької області, [PERSON] як єдина спадкоємиця за законом у встановлений законом строк прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на цю земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що 10 грудня 2013 року померла її мати [PERSON], з якою вона постійно з 1987 року жила однією сім»єю в м. Полонне. Після смерті матері, яка була зареєстрована в [INFO], відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю). Не може оформити спадщину після смерті матері у звязку з тим, що мати була зареєстрована в іншому населеному пункті. Просить встановити факт проживання однією сімєю з [PERSON] на час відкриття спадщини. Заявниця в суді вимоги заяви підтримує. Представник заінтересованої особи сільський голова [PERSON] подав письмову заяву про те, що не заперечує проти задоволення вимог заяви. Заінтересована особа [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, погоджується із вимогами заяви, підтверджує, що мати проживала із [PERSON] Заслухавши пояснення заявниці, показання свідків, дослідивши інші докази, суд вважає, що є підстави для задоволення заяви. Встановлено, що мати заявниці [PERSON] [PERSON] померла 10 грудня 203 року. До смерті з 1987 року вона проживала разом із [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі земельна частка (пай). Пояснення учасників розгляду справи та показання свідків узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні довідкою депутата міської ради про місце проживання [PERSON] із [PERSON], повідомленням голови Полонської РДА про сертифікат [PERSON] на земельну частку пай, свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження та шлюб заявниці [PERSON], довідкою Полонської ЖЕК про склад сім»ї заявниці. Дані вказаних доказів повністю узгоджуються з показам свідків [PERSON] та [PERSON], які в суді показали, що мати заявниці [PERSON] постійно до самої смерті жила в будинку [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що докази, досліджені в суді, обєктивно підтверджують правдивість доводів заявниці про те, що вона до часу смерті матері [PERSON] проживала з нею однією сімєю з 1987 року і до часу смерті матері. Заяви про відмову від спадщини вона не подавала, інші спадкоємці спадшину не приймали. Тому встановлення факту проживання однією сімєю із [PERSON] з метою оформити спадщину має для заявниці [PERSON] юридичне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 19 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме, договору дарування від 15.08.1994 року, а саме квартири № 9, що розташована в м.Миколаєві по вулиці Декабристів 30.\~\~\~\~ В обґрунтування заяви [PERSON] вказала, що згідно із договором дарування від 15.08.1994 року [PERSON] подарував їй двокімнатну квартиру № 9, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Декабристів 30. У вказаному договорі дарування допущена помилка у написанні прізвища, імя та по батькові заявника, а саме «С!нько Св!тлана Дмитр!вна», замість вірного саме «Сінько Світлана Дмитрівна». Раніше заявник на вказану розбіжність не звертлав уваги. Вважала, що різниця у написанні прізвища, імені та по-батькові в одну літеру є наслідком довільного перекладу з російської мови, якою були складені всі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР, заповнювали та видавали документи українською мовою. У зв'язку із вищевказаними обставинами, заявник змушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У судове засідання сторони не зявились, представник заявника надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність просила заявлені вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи надала до суду заяву заяву про розгляд справи у її відсутність, просила прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів та у відповідності до вимог діючого законодавства. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне заяву задовольнити. Як слідує із договору дарування від 15.08.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-5003, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру № 9, яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Декабристів 30. Згідно паспорту громадянина України, прізвище імя та по батькові заявника - [PERSON] /а.с.2/. Задовольняючи заяву, суд виходив із того, що у договорі дарування дійсно мала місце описка у написанні прізвища імя та по батькові заявника, підтверджуються паспортом громадянина України. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити, встановити факт належності [PERSON] договору дарування від 15.08.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-5003, за яким [PERSON] подарував С!нько Св!тлані Дмитр!вні квартиру № 9, яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Декабристів 30. Встановлення цього юридичного факту необхідне заявнику для вирішення питання щодо розпорядження своїм майном.

Outcome: approved