overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

21 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 06 липня 2007 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося за причиною відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, подружньої зради відповідача. З січня 2014 року шлюбно - сімейні відносини фактично припинені. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 липня 2007 року, який оформили у відділі реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 64 /а.с. 4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7) Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами на даний час не існує. Між сторонами досягнута згода про майбутнє місце проживання їхньої неповнолітньої дитини. За взаємною згодою дочка залишиться проживати разом з матір'ю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

21 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 27 березня 2001 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, на теперішній час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 березня 2001 року, який оформили у Нижньобишкинській сільській раді Зміївського району Харківської області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER], актовий запис № І /а.с. 6/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4) Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами не даний час не існує. Між сторонами досягнута згода про майбутнє місце проживання їхньої неповнолітньої дитини. За взаємною згодою дочка залишиться проживати разом з матір'ю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

21 лютого 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] і в позовній заяві вказала, що [INFO] помер її колишній чоловік [PERSON], з яким під час перебування в шлюбі вони в [ADDRESS] побудували житловий будинок з господарськими спорудами. Її син [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, а дочка [PERSON] спадщину не приймала. Позивачка теж подала до нотаріуса заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на 12 частину житлового будинку, як спільного майна подружжя, але отримала відмову, оскільки з 1989 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Просить визнати за нею право власності на 12 частину житлового будинку з господарськими спорудами, які вони побудували в шлюбі з колишнім чоловіком. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] погоджується з позовом. Залучена усною ухвалою суду дочка позивачки [PERSON] як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в суді проти позову матері [PERSON] не заперечує. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позови підлягають до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON], які перебували з 1967 року в зареєстрованому шлюбі, побудували в [ADDRESS] житловий будинок з господарськими спорудами. Шлюб між ними в судовому порядку було розірвано в 1989 році. Право власності на будинок було зареєстровано в 1976 році на [PERSON] Колишній чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO]. На час смерті [PERSON] позивачка зареєстрована у спільно збудованому з колишнім чоловіком будинку. Відповідач не заперечує проти визнання права власності за позивачкою на 12 частину будинку з господарськими спорудами. Третя особа [PERSON] не приймала спадщину після смерті батька. Вказані обставини встановлені на підставі пояснень сторін, третьої особи та досліджених в суді доказів, достовірність яких сторони не оспорюють - свідоцтво про смерть, запис акта про одруження, свідоцтво про розірвання шлюбу, копії паспортів сторін, копії заяв до нотаріуса, постанова нотаріуса про відмову в задоволенні заяви позивачки, свідоцтво про право власності на будинок, технічний паспорт на будинок. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, положення якої регулювали стосунки між позивачкою та її колишнім чоловіком на час побудови ними житлового будинку з господарськими спорудами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю, подружжя користується рівними правами на майно. Відповідно до ст..28 цього Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки житловий будинок з колишнім чоловіком вони побудували в шлюбі, мали право на рівні частки у спільному сумісному майні, тому позивачка набула право власності на половину цього майна.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

21 лютого 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] із заявою про визнання [PERSON] недієздатним, та призначення над ним опікунства. Свою заяву [PERSON] мотивує тим, що [PERSON], [INFO], є її сином. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку лікаря-психіатра з діагнозом - помірна розумова відсталість, хвороба Дауна. Внаслідок хвороби він не може самостійно приймати рішення, навчився самостійно одягатись, на питання відповідає «так» «ні», інколи не по суті. Віддавати сина до спеціального закладу для психічно хворих заявник не бажає, вважає що сам може надати хворому необхідний догляд. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала, просила задовольнити. Представник Іллічівської міської ради Одеської області в судовому засіданні підтримав заяву, не заперечував проти задоволення, вважає за доцільним визнати [PERSON] недієздатним та призначити [PERSON] опікуном. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [PERSON] визнаний інвалідом 2 групи з дитинства безстроково (а.с.9) та отримує пенсію (а.с.8). Згідно виписки з медичної амбулаторної картки хворого [PERSON], страждає помірною розумовою відсталістю у дитини з хворобою Дауна. [PERSON] потребує в оформленні над ним опіки (а.с.4). Згідно акту обстеження житлових умов в будинку [ADDRESS] області [PERSON] проживає в зазначеному будинку, ним піклується його матір [PERSON]. [PERSON] потребує постійного догляду, його мама піклується про сина, годує, лікує по припису лікарів (а.с.18). Згідно ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. При таких обставинах вимоги [PERSON] є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

21 лютого 2014 року до суду подано цю заяву, в якій зазначено, що [INFO]. помер син заявниці [PERSON], після якого відкрилася спадщина у виді земельної частки (паю) та іншого майна. У встановлений законом строк заявниця прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступив в користування, управління і володіння спадковим майном, користується його предметами повсякденного вжитку. Заявник в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Черемошненської сільської ради Омельчук В. П. в судове засідання не з'явився також, подав заяву про те, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе, заяву задовольнити повністю з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті [INFO]. [PERSON] (свідоцтво про смерть а.с.5) заявниця прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в користування, управління і володіння спадковим майном, користується його предметами повсякденного вжитку, здійснила поховання спадкодавця (а. с. 11). Окрім [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON], які від спадщини відмовилися у встановленому законом порядку. Дані правовідносини регулюються: - ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно з яким у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення; - п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, згідно з якою спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] після смерті [INFO]. сина [PERSON] прийняв спадщину, то цей факт необхідно встановити на підставі ч.2 ст.256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

21 лютого 2014 року заявник звернулася до суду із заявою про оголошення особи померлою, зазначивши заінтересованою особою Кіровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про оголошення особи померлою. Свої вимоги заявник обґрунтувала тим, що її чоловік, [PERSON], у квітні 2009 року зник і дотепер перебуває у розшуку. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2010 р. [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Заявник планує укласти другий шлюб, що стало причиною звернення до суду із заявою про оголошення чоловіка померлим (а.с.а.с. 2, 3). У судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник від 10.09.2005 р. перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с. 4). Під час шлюбу у подружжя народився син, [PERSON] (а.с. 9). 02 квітня 2009 року [PERSON] пішов з дому на роботу і зник. 15 листопада 2010 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, ухваленим у цивільній справі № 2о-275/10, [PERSON] було визнано безвісно відсутнім (а.с. 15). Дотепер [PERSON] до місця проживання не з'являвся, а місце знаходження останнього невідоме, що додатково підтверджується довідками Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області (а.с.а.с. 12 - 14). Відповідно до частини 1 статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Судом встановлено, за місцем постійного проживання [PERSON] немає відомостей про місце його перебування протягом більш за чотири роки, що дає судові законні підстави для оголошення його померлим.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

21 лютого 2014 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з названою позовною заявою, в якій вказала, що 06 жовтня 2007 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 05. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. У відкритому судовому засіданні позивач повністю підтримала свої вимоги. Відповідач подав до суду заяву в якій вказав, що просить суд розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 06 жовтня 2007 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 05 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивач пояснила, що в сім'ї постійно виникають суперечки та конфлікти, які негативно впливають на виховання сина [PERSON], що є перешкодою для подальшого сумісного проживання, тому подальше збереження сім'ї та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Від примирення позивач категорично відмовилась. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

21 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 26 квітня 2011 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з 2013 року по причині відсутності взаєморозуміння, відмінності характерів, різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Разом фактично не мешкають, спільне господарство не ведуть, тому позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати юридично, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Майнового спору та спору щодо проживання неповнолітньої доньки на даний час вони не мають. Просила позов задовольнити, прізвище залишити без змін «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, вважає, що шлюб необхідно розірвати. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 15 листопада 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 26 квітня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 223, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 23 листопада 2011 року, Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №1062. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Майновий спір та спір щодо проживання неповнолітньої доньки на теперішній час між сторонами відсутній. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачки залишити без змін - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

21 лютого 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної рибному господарству внаслідок порушень правил рибальства в розмірі 816 грн. 00 коп. Представник позивача просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справу не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права і взаємини сторін. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 07 вересня 2013 року о 09 год. 30 хв. відповідач у м.Миколаєві на р.Південний Буг з метою незаконного вилову риби, застосовуючи промислове знаряддя лову «сіткою месиновою» без відповідного дозволу на промисел здійснював рибальство, виловив цінні види риби, а саме: карась-3 шт.,вагою 0,2 кг, тарань-5 шт.,3 вагою 0,5 кг, пузанок - 2 шт., вагою 0,1 кг, чим згідно такс заподіяла шкоду рибним запасам України на суму 816 грн. 00 коп. Відповідно до постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у розмірі 340 грн.00 коп. з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення вилучених згідно опису-оцінки від 07.09.2013 року, які зберігаються у Центральному складі Миколаїврибоохорони та без конфіскації незаконно добутих водних живих ресурсів вилучених згідно опису від 07.09.2013 р. На підставі викладеного, у відповідності до ст.13 Конституції України, ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5 ЗУ «Про тваринний світ», ст. 39 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», «Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водних об'єктах України», затверджених Постановою КМУ №32 від 19.01.98р., суд приходить до обґрунтованості пред'явлених вимог і необхідності задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

21 лютого 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 20 грудня 2011 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що спільне життя не склалось через несумісність характерів, різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин між сторонами з січня 2014 року, з огляду на що позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2011 року. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвами про народження дітей. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з січня 2014 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки після спливу строку наданого судом на примирення позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved