Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

21.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що спільне життя за час сумісного проживання між ними не склалося, зникли відчуття поваги та кохання, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали суперечки та спори. На даний час спільне господарство між подружжям не ведеться, проживають окремо. Шлюбні відносини між ними припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим так як це суперечить інтересам сторін. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову, просила суд після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.08.2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.08.2012 року, актовий запис № 401. Від шлюбу подружжя має спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Спільне життя між сторонами не склалося, зникли відчуття поваги та кохання, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. На даний час сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Шлюбні відносини між ними припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. Позивачка виявила бажання після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved