Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

21 квітня 2015 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»),звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунування позовних вимог та після їх зменьшеня зазначило , що 29 квітня 2008 року між відповідачем та позивачем було укладено кредитний договір № НАROAN56460253. Згідно даного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 11 608.15 доларів США на термін до 28 квітня 2015 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідачем були порушені умови договору у зв'язку з чим виникла заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2011 року за вищезазначеним кредитним договором було стягнуто суму на користь позивача у розмірі 62 773.00 грн. До теперішнього часу сума заборгованості відповідачем не сплачена. Враховуючи викладене зазначає ,що заборгованість на теперішній час становить 13570.95 доларів США та складається з : 2 552.56 доларів США- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 837.52 долари США- заборгованість за комісією за користування кредитом; 10 180.87 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Зазначену суму прохало стягнути з відповідача, а також стягнути сплачені судові витрати в сумі 3 224.41 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутності cвого представника ,позовні вимоги прохав задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, в обгрунування своїх заперечень зазначив ,що дійсно ним був отриманий в 2008 року кредит на покупку автомобіля. Враховуючи зміну процентних ставок він не зміг розрахуватися своєчасно , тому продавши автомобіль погасив частино заборгованість, рішенням суду з нього стягнута заборгованість у тому числі штрафні санкції. Вважає ,що позивачем пропущено строк позовної давності ,щодо стягнення зазначених коштів тому просить застосувати наслідки , пропуску строку позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши відповідача дослідивши матеріали справи дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору № НАROAN56460253 від 29 квітня 2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі що підтверджується матеріалами справи. З рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2011 року вбачається ,що відповідач свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором не виконав та з нього на користь позивача було стягнуто суму боргу станом на 2010 рік у розмірі 62 773.00 грн. До теперішнього часу сума заборгованості відповідачем не сплачена. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності,за правилами частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України,про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові За правилами частини першої, п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому згідно положень стаття 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначалось вище рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2011 року , позивач реалізував свої право та з [PERSON] була стягнута сума заборгованості за кредитним договором з урахуванням відсотків за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом , пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань , а всього в сумі 62 773.00 грн. До теперішнього часу зобов'язання [PERSON] в повному обсязі не виконані. Враховуючи ,що дія договору, щодо строку його виконання у разі винесення рішення суду закінчила свою дію, то до даних правовідносин слід застосовувати загальні правила обчислення строків позовної давності, що містяться в статтях 252 - 255 Цивільного кодексу України Виходячи з матеріалів справи та рішення суду, яке набуло чинності 10 січня 2012 року, протягом 3 років позивач мав право звернутися до суду за для стягнення заборгованості, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто 10 січня 2015 року. Матеріали справи свідчать ,що позивач звернувся до суду 21 квітня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності , поважної причини пропуску зазначеного строку суду не повідомив, питання про його поновлення не ставить. Окрім того в позовних вимогах банк просить стягнути пеню в іноземній валюті і надає розрахунок пені в доларах США, з цього приводу суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Частина 3 статті 533 Цивільного кодексу України передбачає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 3-29гс15 від 01 квітня 2015 року. Враховуючи зазначені положення законодавства і правовий висновок Верховного Суду України, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні, а тому вимога про стягнення пені в іноземній валюті не ґрунтується на положеннях законодавства та не підлягає задоволенню. Оскільки розрахунок пені здійснений в доларах США, що суперечить положенням чинного законодавства, а тому наданий суду розрахунок пені є недопустимим. Частинами 1, 2 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене,оцінивши надані докази у їх сукупності ,надавши їм належну правову оцінку , суд дійшов до висновку ,що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват БАНК» задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір відноситься за рахунок позивача. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed