Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

20.04.2018 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. В направленому на адресу суду позові позивачка [PERSON] зазначила, що 07 травня 2017 помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. Серед спадкового майна дві земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кожна розміром 2,11 га., що розташовані на території [PERSON] сільської ради Миргородського району, кадастровий номер 532328200000020394 та №5323288200:00:002:0393. Батьком складено заповіт на її імя на вище згадані земельні ділянки.. У строки визначені законом, вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадкового майна, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по тій причині, що в заповіті зазначено, що спадкуються не земельні ділянки, а документи на земельні ділянки. Дана обставина позбавляє її можливості оформити спадкове майно, та спонукала її звернутися з даним позовом до суду. Крім того, нею було зясовано, що маються розбіжності між кадастровими номерами земельних ділянок зазначених в державних актах належних її батькові та зазначених в Державному земельному кадастрі, що повязано з перенесенням інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру. Вірні кадастрові номери спірних земельних ділянок: №5323288200:00:004:0427 площею 2,1066 га. та № 5323288200:00:004;0425 площею 2,1100 га. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку розміром 2,1066 га., кадастровий номер 5323288200:00:004:0427, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку площею 2,1100 га. кадастровий номер 5323288200:00:004:0425, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Пояснила, що вона має двох сестер: [PERSON] та [PERSON], які на спадкове майно не претендують, а тому позов просила задовольнити та визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку розміром 2,1066 га., кадастровий номер 5323288200:00:004:0427, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку площею 2,1100 га. кадастровий номер 5323288200:00:004:0425, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.45) позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив його задовольнити, як законний та обґрунтований. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миргородського району в судове засідання не зявився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи, направила на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності їхнього представника. Заперечень проти задоволення позову не висловили. Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи в судове засідання не зявилася, але направили на адресу суду заяву з якої вбачається, що проти задоволення позову вона не заперечує, а справу просить розглянути у її відсутності. Третя особа [PERSON] про день та час судового розгляду справи повідомлена належним чином. В судове засідання не зявилася, але направила на адресу суду заяву з якої вбачається, що заперечень проти задоволення позову вона не має, а справу просить розглянути у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 07 травня 2017 року помер [PERSON], батько позивачки [PERSON], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с. 12, 31-32). [PERSON] на час смерті мав у своїй власності дві земельні ділянки: площею 2,11 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323288200000020394 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №091571 та земельну ділянку площею 2,11 га. , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323288200:00:002:0393 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ 073238 (а.с. 9, 10). [PERSON] також за життя було складено заповіт, зі змісту якого вбачається, що належні йому\~ державні\~акти на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~ПЛ №091571\~та ПЛ\~№073238\~він заповідав\~[PERSON] (а.с. 11). Також судом встановлено, що маються розбіжності стосовно площі земельних ділянок належних спадкодавцеві [PERSON] та кадастровими номерами зазначеним в Державних актах на право приватної власності на земельні ділянки і в Державному земельному кадастрі, що як вбачається з інформації Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області повязано з допущеними помилками при присвоєнні кадастрових номерів, зважаючи на що дійсні кадастрові номери земельних ділянок належних спадкодавцеві [PERSON] є №5323288200:00:004:0425, площа такої земельної ділянки 2,1100га. та №5323288200:00:004:0427, площа такої земельної ділянки 2,1066 га. (а.с.27-28). Згідно ст.ст. 1216; 1217; 1218; 1219; 1220; 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадщину після смерті [PERSON] за заповітом прийняла позивачка [PERSON], також за законом спадщину після смерті [PERSON] на майно не охоплене заповітом прийняли [PERSON], та [PERSON], [PERSON] (а.с. 57-93). Постановою нотаріуса від 30 листопада 2017 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що в заповіті зазначено, що заповідаються\~не земельні\~ділянки,\~а документи\~на земельні\~ділянки (а.с.25). Державні акти на право приватної власності на землю на час написання [PERSON] заповіту були правовстановлюючими документами на землю. Сам по собі державний акт не є майном, а лише підтверджує право на майно. Отже, спадкодавець складаючи заповіт вважав, що він заповідає саме земельні ділянки право на які підтверджено державними актами. Ця позиція суду підтверджена довідкою [PERSON] сільської ради Миргородського району, яка також стверджує, що спадкодавець [PERSON] заповідав своїй дочці [PERSON] саме земельні ділянки, а не документи на ці земельні ділянки. Відповідно до ст. ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб , незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати права на спадкування.. Заповідач не\~може позбавити\~права на\~спадкування осіб,\~які мають\~право на\~обовязкову частку\~у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Спадкодавець [PERSON] має крім позивачки [PERSON] ще двох дочок: [PERSON], [INFO], якій на час смерті батька було 63\~роки та [PERSON] [INFO], якій на час смерті батька було 69 років, отже вони були непрацездатними, а тому набули право на обовязкову частку у спадковому майні (а.с.63-64). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. 316; 317; 318; 319; 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Отже, спадщину після смерті [PERSON] успадкували як позивачка так і треті особи. Треті особи у нотаріуса не відмовилися від свого права на обовязкову частку у майні, що спадкується за заповітом позивачкою [PERSON], зважаючи на що вони набули права на обовязкову частку у цьому майні ( по 1/6 частині кожної із земельних ділянок).

Outcome: partial