Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

19 січня 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 01 лютого 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції, актовий запис №06. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 лютого 2005 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції, актовий запис №06. Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], 04 травня 2005р.н. та [PERSON], 12 березня 2007р.н. За період спільного проживання позивач дійшов висновку, що він з відповідачем являються людьми з різними поглядами на життя, на взаємовідносини між подружжям. Сторони стали чужими одне одному, втратили почуття любові, сімя розпалась і зберегти її неможливо. З літа 2015 року сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, але в силу життєвих обставин проживають разом. Спір про поділ майна, що є спільною власністю відсутній. Відповідач не працює, я працюю на ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» слюсарем. Кошти на утримання дітей позивач сплачую в добровільному порядку, питання особистої участі позивача в вихованні дитини врегульовані з відповідачем. У судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає. У звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 01 лютого 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №06, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], 12 березня 2007р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6) та [PERSON], 04 травня 2005р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені з 2015 року, що підтверджується заявами сторін. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, цивільний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved