Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

21.10.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об`єднаної територіальної громади Лиманської міської ради Донецької області, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання права власності на спадкове майно(а.с. 4-7). Позивач [PERSON] в судовому засіданні пдтримав заявлені вимоги, просив встановити факт проживання позивача із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2000 року по 2007 року; визнати позивача спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на спадкове майно, яке складається з Ѕ часки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташованих в [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 4,07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Ярівська селищна рада СТОВ «Комуніст»), Лиманського району. Відповідач - представник Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду(а.с.63-54). Свідки - [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні підтвердили обставини зазначені в позові та додатково пояснили, що в період часу з 2000 по 2007 роки позивач став фактично проживати з матір`ю та вітчимом [PERSON] , оскільки останні внаслідок похилого віку та поганого стану здоров`я потребували сторонньої допомоги з догляду за ними та у веденні домашнього господарства. При цьому між позиваечм та померлим [PERSON] були добрі сімейні стосунки, які ґрунтувались на засадах батьківських відносин батька і сина. Після смерті матері позивач фактично став єдиною особою з числа близьких родичів, яка здійснювала постійний догляд за [PERSON] , супроводжував його під час проходження медичного лікування, підтримував матеріально, вів замість нього домашнє господарство. За станом здоров`я [PERSON] , тривалий період часу до дня смерті страждав на тяжкі захворювання, потребував обов`язкової сторонньої допомоги та постійний стабільний догляд. При цьому під час лікування, окрім медичного персоналу опікувався позивач, як його син. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] в м. Красний Лиман, Донецької області, померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2004, актовий запис № 44(а.с.10,12). Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з Ѕ часки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташованих в [ADDRESS] , та належали померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.05.1969 головою Кіровської селищної ради за реєстром № 30(а.с.13-14). Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджується повідомленням Лиманської нотаріальної контори від 01.11.2019(а.с.49). Позивачем [PERSON] на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03.12.2007, оформлено право на спадщину за законом, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «БТІ» м. Слов`янськ, від 27.12.2007 за реєстровим № 1050, а також приватизовано земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] , площею 0,2356 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 442979(а.с.13-16). [INFO] в с. Олександрівка м. Красний Лиман, Донецької області, помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.09.2007, актовий запис № 35(а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з Ѕ часки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташованих в [ADDRESS] та належали померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.05.1969 головою Кіровської селищної ради за реєстром № 30; земельної ділянки площею 4,07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської(колишня Ярівської селищної ради СТОВ «Комуніст») міської ради, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДН № 143517, виданого 06.07.2000 Головою Краснолиманської ради народних депутатів(а.с.16). За період життя мати позивача [PERSON] та вітчим [PERSON] проживали разом по день смерті за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою та актом, складеними старостою Ярівського старостинського округу від 07.10.2019(а.с.17-20). Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 26.12.1997 Дебальцевським МВ УМВС України в Донецькій області(а.с.9). Зазначені обставини визнаються учасниками справи і підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, внаслідок чого у суду не виникає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч.1 ст.82 ЦПК суд вважає їх доведеними. В період часу з 2000 по 2007 роки позивач став фактично проживати з матір`ю та вітчимом [PERSON] , оскільки останні внаслідок похилого віку та поганого стану здоров`я потребували сторонньої допомоги з догляду за ними та у веденні домашнього господарства. При цьому між позиваечм та померлим [PERSON] були добрі сімейні стосунки, які ґрунтувались на засадах батьківських відносин батька і сина. Після смерті матері позивач фактично став єдиною особою з числа близьких родичів, яка здійснювала постійний догляд за [PERSON] , супроводжував його під час проходження медичного лікування, підтримував матеріально, вів замість нього домашнє господарство. За станом здоров`я [PERSON] , тривалий період часу до дня смерті страждав на тяжкі захворювання, потребував обов`язкової сторонньої допомоги та постійний стабільний догляд. При цьому під час лікування, окрім медичного персоналу опікувався позивач, як його син. Зазначені обставини підтверджуються відповідним актом складеними старостою Ярівського старостинського округу від 07.10.2019(а.с.17-20) та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами померлого(а.с.31-32), а відтак очевидцями обставин повсякденного життя померлого. У свою чергу будь-яких доказів, які б підтвердили належне виконання позивачем свого обов`язку по утриманню померлого батька, суду не надано. За таких обставин позивач вважає, що має право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, не відмовляється від прийняття спадщини і бажає одержати право на спадкування, внаслідок чого звернувся до суду з зазначеним позовом. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності тощо. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Також в цій постанові Пленуму ВСУ роз`яснено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Натомість зазначене роз`яснення слід розуміти таким чином, що воно стосується лише одного випадку спільного проживання осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі з іншою особою, - а отже таке обмеження не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших сімейних засадах, ніж фактичні шлюбні відносини (наприклад, батьківський зв`язок (вітчим, мачуха, пасинок, падчерка) тощо). В судовому засіданні встановлено, що між померлим [PERSON] та позивачем наявний родинний зв`язок заснований на спорідненості за шлюбом, оскільки позивач є рідним сином дружини померлого, а відтак приходиться пасинком померлого. Досліджені судом докази свідчать про достовірність того факту, що позивач щонайменше з 2000 року фактично спільно проживав з батьками, а після смерті матері лише з вітчимом та був пов`язаний з ним спільним побутом, внаслідок чого вони мали взаємні права та обов`язки. Зазначене обумовлюється тими обставинами, що за станом здоров`я [PERSON] потребував сторонньої допомоги як з особистого догляду так і з ведення домогосподарства, і саме позивач задовольняв зазначені потреби. Всі заслухані судом свідки, більшість яких є сусідами померлого, а відтак очевидцями обставин повсякденного життя [PERSON] , беззаперечно підтвердили постійну участь позивача у веденні спільного господарства з померлим та фактичне постійне її проживання з померлим. Отже регулярний характер дій позивача з приводу забезпечення повсякденного побуту померлого свідчить про наявність у цих осіб спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків та фактичне спільне проживання. Отже позивачем належним чином доведено ту обставину, що характер взаємовідносин між ним та померлим [PERSON] , спосіб організації життєдіяльності та наявність родинного зв`язку заснованого на свояцтві свідчать, що позивач і [PERSON] проживали однією сім`єю протягом періоду часу не менше п`яти років до моменту смерті останнього. Щодо місця проживання позивача слід зауважити, що згідно ч.6 ст.29 ЦК фізична особа може мати кілька місць проживання. В контексті спірних правовідносин та обставин даної справи визначальне значення мають обставини організації життєдіяльності [PERSON] та позивача, які відповідають умовам спільного проживання однією сім`єю як родичів, та тривалість таких стосунків, що є достатньою правовою підставою для віднесення позивача до категорії спадкоємців четвертої черги. Отже, факт проживання позивача з померлим [PERSON] протягом п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті останнього є доведеним, а відтак позивач має право спадкування за законом, як спадкоємець четвертої черги. Стосовно вимог щодо порядку реалізації позивачем права на спадкування, то суд виходить з наступного. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. По обставинах справи судом встановлено, що протягом не менше п`яти років до моменту смерті [PERSON] проживав однією сім`єю з позивачем. Будь-яких заяв про відмову від прийняття спадщини позивач не заявляв, а від так вважається таким, що прийняв спадщину і має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги. Будь-яких інших осіб, які мають право на спадкування після смерті [PERSON] та подали заяви про прийняття спадщини судом не встановлено. Згідно ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Поведінка позивача та йогої ставлення до вітчима свідчить про належне дотримання засад людського цивілізованого життя, нормального спілкування, гармонійної і гуманної життєдіяльності близьких людей, і фактично свідчить про виконання позивачем обов`язків, які мають виконуватись дітьми спадкодавця, які входять до першої черги спадкоємців. За таких обставин вимоги про надання позивачу права на спадкування є правомірними та обґрунтованими, а їх задоволення відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved