overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

21 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25 листопада 2008 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що на даний час сім'я з відповідачем фактично розпалась, причиною стала психологічна несумісність, неприязні стосунки, постійні сварки та скандали. Стосунків не підтримують, спільного бюджету не ведуть. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач згоден з позовом, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.11.2008 року, про що в книзі реєстрації шлюбів в цей день зроблено відповідний актовий запис за № 239, і спільне прізвище подружжя після одруження [PERSON] (а.с.3). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17 лютого 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області вбачається, що [PERSON] народилась [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 17 лютого 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 43, і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). В судовому засіданні судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, протягом трьох місяців проживають окремо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач згоден з позовом і не заперечує проти розірвання шлюбу. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає, дитина проживає з матір'ю. Позивачка після розірвання шлюбу бажає залишити собі шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач згоден з позовом і також просить шлюб розірвати, суд дійшов висновку, що сім'я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

21 серпня 2014 року [PERSON] пред'явила у суді вказаний позов. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Відповідач є батьком [PERSON]. Матеріальну допомогу на утримання дочки не надає. Він працює у магазині МКАРС - електриком, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. У судове засідання позивачка не з'явилася. До суду спрямувала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, направив заяву, згідно якої позов визнав. Дослідивши докази, суд відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК приймає визнання відповідачем позову, та ухвалює рішення про його задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 20.10.1998 року (а.с.4). Вони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька в утриманні дочки. А тому аліменти слід стягувати за рішенням суду. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами другою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Докази щодо вищевказаних обставин у матеріалах справи відсутні. Однак враховуючи визнання відповідачем позову, суд стягує аліменти у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його доходів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу ( частина друга статті 182 СК). Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена при зверненні до суду, в сумі 243 гривні 60 копійок, слід стягнути з відповідача в дохід держави (частина друга статті 88 ЦПК України). Рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

21 серпня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У своїй позовній заяві та у судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Відповідач в добровільному порядку не бере участі в утриманні сина. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітнього сина у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні проти сплати аліментів не заперечував. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 4). У судовому засіданні також встановлено, що син проживає разом з позивачем, а відповідач не дає достатніх коштів на його утримання. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача, приймаючи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій формі у розмірі 1 000,00 грн., щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 21 серпня 2014 року, задовольнивши позовні вимоги позивача по даній цивільній справі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач у справах щодо стягнення аліментів, при зверненні до суду, звільняється від сплати судового збору. Враховуючі вищезазначене суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 гривень. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

21 серпня 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулось ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору (а.с.2-3). Свій позов аргументує тим, що до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 27324,09 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Станом на 10.07.2014 року відповідач має заборгованість - 34815,07 грн., яка складається з наступного: - 23685,24 грн. - заборгованість за кредитом; - 1461,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 9668,30 грн. - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. Представник позивача в судове засідання не прибув був повідомлений належним чином, звернувся із заявою про розгляд справи без його присутності, позов підтримав, у разі не явки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.45). Відповідач у судове засідання не прибув, був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, про причину неявки не сповістив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечував проти такого вирішення справи. (а.с. 42,44,47). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 28.11.2007 року між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] укладений кредитний договір за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 1615 грн. під 2% річних (а.с.5). 11.02.2008 року [PERSON] отримав кредитний ліміт 7000 гривень (а.с.6). 07 червня 2013 року укладено договір про реструктуризації заборгованості (а.с.7). Згідно розрахунку заборгованості, за відповідачем є заборгованість у розмірі 34815,07 грн. (а.с.4). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. При таких обставинах позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення боргу та і в частині судових витрат - 348,15 (а.с.38).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

21 серпня 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулось ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору (а.с.2-3). Свій позов аргументує тим, що між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] було укладено договір №ODIKF417001135 від 01.09.2012 року за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5515,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Станом на 25.07.2014 року відповідач має заборгованість - 10066,21 грн., яка складається з наступного: - 5366,06 грн. - заборгованість за кредитом; - 4,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 308,88 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; - 3431,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 455,53 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не прибув був повідомлений належним чином, звернувся із заявою про розгляд справи без його присутності, позов підтримав, у разі не явки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.28). Відповідач у судове засідання не прибув, був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, про причину неявки не сповістив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечував проти такого вирішення справи. (а.с. 25,27,30). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01.09.2012 року між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] укладений кредитний договір за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 5515,39 грн. під 0,12% річних (а.с.5-15). Згідно розрахунку заборгованості, за відповідачем є заборгованість у розмірі 10066,21 грн. (а.с.4). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. При таких обставинах позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення боргу та і в частині судових витрат - 243,60 (а.с.21).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

21 серпня 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом (а.с.3-4) до [PERSON] в якому мотивуючи тим, що в неї з чоловіком подружні відносини не склалися, збереження сім'ї суперечить її інтересам, спільне господарство не ведеться, сім'я існує лише формально. Від шлюбу мають дві доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Просить суд, шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 05 вересня 2009 року під актовим записом №387 між нею і відповідачем розірвати. Позивач у судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала повністю, надала заяву про розгляд справи за відсутності позивачки (а.с.16). Відповідач у судове засідання не прибув, позовні вимоги визнав повністю, надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача (а.с.15). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.5) виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 05 вересня 2009 року під актовим записом №387 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із зазначеного суд дійшов висновку, що позивач з відповідачем тривалий час не проживає однією сім'єю, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позовна вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

21 серпня 2014 року до суду з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 12 серпня 2006 р. сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦСу Жовтневого районного управління юстиції м.Харкова, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] Cпільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, виховання дитини, ведення господарства, з приводу чого постійно виникали суперечки та сварки. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 8). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить справу розглядати за його відсутності (а.с. 9). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Сторони знаходяться в шлюбі з 12 серпня 2006 року, який зареєстрували у відділі РАЦСу Жовтневого районного управління юстиції м.Харкова, актовий запис № 299 (а.с.3). У сторін від шлюбу народився син: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис 57 (а.с.4). Однак сторони сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують з червня 2013р., внаслідок чого ставлення один до одного склалося як між сторонніми. За таких обставин примирення сторін та поновлення подружніх стосунків, відновлення сім'ї, яка фактично розпалася, є неможливим. Подальше формальне збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

21 серпня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою, де вказав, що він є сином [PERSON], [INFO], який зареєстрований і проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS], страждає на психічне захворювання, є інвалідом другої групи безстроково, непрацездатний, потребує нагляду і лікування. За станом здоров`я [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку з чим потребує постійного стороннього догляду. Просив визнати [PERSON], [INFO] - недієздатним, встановити над ним опіку та призначити заявника опікуном батька. Від заявника надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи надала письмову заяву, згідно якої просила слухати справу у її відсутність, заяву підтримала та не заперечувала проти її задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити заяву. Згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона унаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна віддавати звіт своїм діям і (або) контролювати їх. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає і зареєстрований разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,10,20). [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково, непрацездатний, потребує нагляду і лікування (а.с.8). Згідно Акту № 199 від 18 листопада 2014 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи, [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом в формі шизофринії параноідної, виражений змішаний тип дефекту і по своєму психічному стану в даний час не може розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.35-37). Таким чином, суд вважає, що оскільки [PERSON] в даний час не може розуміти значення своїх дій і керувати ними, він має бути визнаний недієздатним. У відповідності до ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно ст. 60 ч.1 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У своєму поданні за № 1/14-361 від 13.08.2014 р. Орган опіки та піклування Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську ради підтримав бажання [PERSON] та клопоче про призначення його опікуном над [PERSON] (а.с.2). Таким чином, суд вважає за необхідне призначити заявника опікуном над недієздатним [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

. 21 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де зазначив, що 09 квітня 2010 року позивач дав відповідачу [PERSON] у борг гроші у сумі 25 000 гривень, яку відповідач зобов'язався повернути до 09 жовтня 2011 року, про що відповідач написав розписку. До теперішнього часу відповідач [PERSON] борг не повернув, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму позики 25 000 гривень. Представник позивача в суді позов підтримав. Відповідач [PERSON] з позовом не згоден та надав суду пояснення, що не брав у борг у [PERSON] зазначені в позові кошти, а в дійсності між сторонами був укладений договір оренди автомобілю, за який він розрахувався з позивачем. А розписка це є чорновик, який він написав власноруч як того вимагав позивач на забезпечення договору оренди автомобілю, та який потрапив до позивача разом з орендованим автомобілем. Представник позивача не підтвердив зазначені в поясненнях відповідача [PERSON] обставини. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Відповідно до ст.1048, ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст.1048, ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 09 квітня 2010 року позивач дав відповідачу [PERSON] у борг гроші у сумі 25 000 гривень, яку відповідач зобов'язався повернути до 09 жовтня 2011 року, про що відповідач написав розписку. Представником позивача [PERSON] надано суду розписку, яку написав відповідач [PERSON] про те що зобов'язується повернути позивачу [PERSON] 25 000 грн. до 09 жовтня 2011 року (а.с.21). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини на які посилається відповідач [PERSON], а саме, що він не брав гроші у борг у [PERSON], нічим не підтверджуються, доказів на підтвердження цих обставин відповідачем не надано. В суді відповідач [PERSON] надав пояснення, що власноруч написав розписку про те, що брав у борг у [PERSON] гроші в сумі 25 000 грн. При таких обставинах суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення суми боргу з відповідача [PERSON] є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, сплачену ним суму судового збору в розмірі 250 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved