Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

20.07.2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд: - зобов'язати відповідача безоплатно своїми силами й засобами усунути недоліки при наданні послуг та скасувати борг, який виник у результаті неналежного виконання своїх зобов'язань відповідачем; - скасувати надану недостовірну інформацію до Управління праці та соціального захисту населення щодо існуючого боргу, та надати інформацію щодо реального стану оплати послуги позивачем у термін за 10 днів до призначення субсидії 19.08.2017 року; - з'ясувати, яка ціль експерименту: два рази в місяць направляти працівників ПАТ «Київенерго» без згоди на експеримент позивача; з'ясувати чому позивач не висував борг за період з 2001 року по 2010 рік батьку позивача - [PERSON] до його смерті; -відшкодувати позивачу витрати на проїзд, відправлення поштової кореспонденції у розмірі 300 грн.; -стягнути з відповідача на користь відповідача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що є власником квартири [ADDRESS], зареєстрована та проживає у вказаній квартирі. Попереднім власником вказаної квартири був батько позивача - [PERSON], який помер [INFO]. Останній за життя мав соціальну пільгу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист» та сплачував за спожиту електроенергію з 50% знижкою в обсязі 75 кВт.год. за місяць. 16.06.2017 року позивач отримала повідомлення Управління праці та соціального захисту населення про не призначення житлової субсидії у зв'язку із наявною заборгованістю з оплати житлово-комунальних послуг. Вважає, що у останньої відсутня заборгованість по сплаті послуг за спожиту електричну енергію, наданий відповідач розрахунок заборгованості не є достовірним та не відповідає дійсності, у зв'язку із чим просить скасувати борг за спожиту електричну енергію. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, а також на те, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на законі. заслухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири, посвідченого 07.02.2009 року державним нотаріусом Двадцять другої київської державної нотаріальної контори. Договір про постачання електричної енергіє за адресою: [ADDRESS], між сторонами спору не укладався. Починаючи з 2010 року позивач зверталась до структурних підрозділів відповідача з проханням здійснення розрахунків за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] з урахуванням пільги за соціальною ознакою «Ветеран військової служби». У відповідь на вказані звернення, листом від 21.01.2011 року за підписом директора Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» АЕК «Київенерго», позивачу повідомлено, що в АК «Київенерго» пільгу ветерана військової служби на ім'я [PERSON] оформлено не було. У архіві Компанії за адресою: [ADDRESS], не зафіксовано жодного звернення [PERSON] щодо реєстрації пільги та немає пільгових документів. Також, позивачу роз'яснено порядок подання документів споживачами, які мають встановлені законодавством пільги з оплати спожитої електричної енергії. Крім того, листом від 21.02.2011 року за підписом заступника директора Департаменту з питань електроенергетики Міністерства палива та енергетики України, позивачу повідомлено про те, що в ході її звернення підтвердження чи спростування факту реєстрації у енергопостачальника пільги за соціальною ознакою «ветеран військової служби» на [PERSON] жодною із сторін не надано. Також відповідачем на адресу позивача направлявся лист від 25.11.2013 року на звернення останньої від 03.10.2013 року, 08.10.2013 року та від 18.10.2013 року, в якому запропоновано позивачу для вирішення спірних питань звернутись з переліком вказаних у листі документів до СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» з метою вирішення питання щодо прощення заборгованості. Однак, вказаний лист позивачем отримано не було, відповідно до копії поштового направлення та довідки поштового відділення, останній повернувся без вручення адресату у зв'язку із закінченням встановленого строку для зберігання. Судовим розглядом встановлено та стверджується матеріали цивільної справи, що розрахунки за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] здійснюються за особовим рахунком № [NUMBER], який 01.01.1999 року оформлено на [PERSON] З 2009 року власником вказаної квартири є позивач. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим [INFO] Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Взаємовідносини у сфері електроенергетики між споживачем та постачальником електричної енергії регламентуються положеннями ЦК України, нормами Закону України «Про електроенергетику» (чинному на час виникнення спірних взаємовідносин), Правилами користування електричною енергією, затвердженими Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року, а також Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року. Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику», чинному на час виникнення між сторонами спірних взаємовідносин, визначено, що енергія - електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Споживачами енергіє є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Дані норми закону кореспондуються з положеннями статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якими встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а також обов'язок споживача на укладення договору на надання житлово-комунальних послуг. За змістом положень ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові)енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п. 31 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року (далі - ПКЕЕН) споживач, який має право на встановлені законодавством пільги з оплати спожитої електричної енергії, повідомляє у письмовій заяві енергопостачальника про своє право на пільгу з посиланням на відповідний законодавчий акт, пільгова оплата спожитої енергії здійснюється з дня подання клієнтом заяви з пакетом підтверджуючих документів. З наданих та наявних в матеріалах цивільної справи доказів, встановлено, що [PERSON] передбачені законом документи для реєстрації пільги за соціальною ознакою «Ветеран військової служби» не надавав, споживачі електричної енергії за адресою: [ADDRESS], до відповідача не звертались з метою проведення взаємозвірки розрахунків за спожиту електричну енергію, оплата [PERSON] за спожиту електричну енергію проводилась самостійним розрахуванням вказаної соціальної пільги. Таким чином, враховуючи, що законом визначено певний механізм набуття права пільгової оплати за спожиту електричну енергію за відповідною соціальною пільгою, приймаючи до уваги те, що такий спосіб захисту права, як скасування існуючого боргу ст. 16 ЦК України не передбачено, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача скасувати борг позивачу за спожиту електричну енергію, не ґрунтується на законі, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. В частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Особа (фізична або юридична) має право вимагати компенсації завданої їй моральної шкоди в будь-якому випадку порушення її прав незалежно від того, чи передбачене таке право договором або законом. Так, під моральною шкодою Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди критерії її заподіяння. Оцінюється глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана та інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникли в результаті посягання на права особи тощо). Суд виходить з того, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди не є обґрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження факту протиправної дії чи бездіяльності відповідача, внаслідок якої б позивач зазнала втрат немайнового характеру, позивачем в розпорядження суду не надано, як і не надано доказів, які б доводили наявність обставин завдання моральної шкоди. Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed