Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

20.09.2016\~року позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , у якій вона проживає разом із донькою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім них у вказаній квартири проживає її колишній чоловік - [PERSON] , який на ґрунті ревнощів і зловживання спиртними напоями систематично застосовує до позивача та їх дітей фізичну силу та моральний тиск, висловлюється нецензурними словами, погрожує фізичною розправою. Позивач просила\~виселити відповідача\~з вказаної\~квартири без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що його колишня дружина - [PERSON] з метою позбавити його житла, шляхом обману та зловживання довірою, обіцяючи придбати йому житло, змусила його укласти договір дарування на належну йому Ѕ частину квартири [ADDRESS] на її користь. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 28.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Оканенко Т.Є. У вказаній квартирі позивач проживає разом із її колишнім чоловіком - [PERSON] та їхніми дітьми: донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на ґрунті ревнощів і зловживання спиртними напоями систематично застосовує до позивача фізичну силу та моральний тиск, висловлюється нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, що підтверджується зверненнями [PERSON] до Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області від 08.01.2016 року, 11.01.2018 року, 02.04.2016 року, 21.05.2016 року, 04.06.2016 року, 12.09.2019 року. Відповідно до вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 22.03.2016 року 03 грудня 2015 року приблизно о 19 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: [ADDRESS] , під час сварки на ґрунті ревнощів умисно наніс своїй колишній дружині [PERSON] декілька ударів руками в область тулуба та кінцівок, після чого протягнув по підлозі, внаслідок чого заподіяв їй легкі тілесні ушкодження у виді: синців шкіри тулуба зліва та правого стегна, садна шкіри лівого колінного суглобу. При цьому [PERSON] також завдав своїй дочці [PERSON] ,\~яка намагалась\~захищати матір,\~декілька ударів\~руками в\~область голови,\~чим заподіяв\~їй легке\~тілесне ушкодження,\~що спричинило\~короткочасний розлад\~здоров`я у\~виді закритої\~черепно-мозкової\~травми та\~струсу головного\~мозку,\~а також викрутив пальці правої руки та протягнув по підлозі, внаслідок чого спричинив легкі тілесні ушкодження у виді: забою, припухлості, синюшності з травматичним розривом дистального розгинального апоневрозу п`ятого пальця правої кисті, синців шкіри лівого плеча, тулуба зліва та лівого колінного суглобу. [PERSON] визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту на строк 3 місяці. [PERSON] не бере участі в оплаті комунальних послуг, аліменти на утримання дітей не сплачує. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Разом з тим, згідно з статтею 116 Житлового кодексу України, якщо наймач,члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами і доповненями) при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують права співжиття і роблять неможливим для інших осіб проживання в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Ураховуючи,\~що [PERSON] \~систематично застосовує\~до колишніх\~членів родини\~насилля,\~своїми вчинками\~робить неможливим\~спільне проживання\~в одній\~квартирі,\~а заходи\~запобігання та\~впливу на\~нього виявилися\~марними,\~суддя вважає\~за необхідне\~позов задовольнити. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст.\~80\~ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Твердження відповідача про те, що позивач [PERSON] з метою позбавити його житла, шляхом обману та зловживання довірою, обіцяючи придбати йому житло, змусила його укласти договір дарування на належну йому Ѕ частину квартири [ADDRESS] на її користь, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн..

Outcome: approved