Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

21.11.2017 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13.12.2017 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в підготовче судове засідання на 01.02.2018 року. 31.01.2018 року позивачем подана уточнена позовна заява. 01.02.2018 року відповідачем подана зустрічна позовна заява, яка ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2018 року прийнята судом та об'єднана до розгляду в спільному провадженні з первісною позовною заявою. Оголошено перерву в судовому засіданні. Справу призначено до розгляду на 15.03.2018 року. 15.03.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою позивача за первісною позовною заявою та його представника в судове засідання. Справу призначено до розгляду 31.05.2018 року. 19.03.2018 року позивачем подані пояснення на позовну заяву. 31.05.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням позивача. Справу призначено до розгляду на 07.09.2018 року. 07.09.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою позивача за первісною позовною заявою та його представника. Справу призначено до розгляду на 07.11.2018 року. 07.11.2018 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено на 07.11.2018 року. 07.11.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні. Справу призначено до розгляду на 19.12.2018 року. 19.12.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні. Справу призначено до розгляду на 30.01.2019 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 31.01.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів на користь відповідача за період з 21.04.2014 року по 20.12.2016 року в розмірі 48703 грн., 71 коп., нарахованої за виконавчим листом № 2-330, виданого Верхньодніпровським районним судом 06.03.2009 року. В обґрунтування позовних вимог за первісною позовною заявою в останній редакції позивач посилається на наступне: він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 28.07.2001 року. В період шлюбу в них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. До укладення шлюбу з відповідачкою він був одружений з [PERSON]. Від шлюбу з якою в нього народився син - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з [PERSON], він на утримання сина [PERSON] сплачував аліменти до досягнення сином повноліття. Таким чином після розірвання шлюбу з першою дружиною та перебуваючи у шлюбі з відповідачкою він утримував всіх трьох дітей. Дана обставина була причиною постійних сварок з відповідачкою, тому в період з 2008 по 2009 рік відповідачка запропонувала йому спосіб зменшення аліментів на утримання першої дитини, шляхом подання позову про стягнення аліментів на дітей від другого шлюбу. Не бажаючи продовження сварок він погодився із пропозицією відповідачки. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2009 року був виданий виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей. Після отримання виконавчого листа відповідач заспокоїлась та сварки між ними припинились. Наявність даного виконавчого листа він вважав простою формальністю так як перебуваючи шлюбі з відповідачкою та будучи працевлаштованим він утримував їх спільних дітей. 09.11.2017 року йому стало відомо, що станом на 20.12.2016 року у нього існує заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-330 в розмірі 36436.61 грн., за період з 21.04.2014 року по 20.12.2016 року. Станом на 01.01.2018 року дана заборгованість складає 39850 грн.59 коп. Проте, весь даний час він перебував з відповідачкою у шлюбі. Спільно проживав. Утримував дітей. А відповідач, починаючи з 2009 року не зверталась до ВДВС про стягнення з нього заборгованості по аліментам, що також свідчить про те, що він. належним чином утримував їх спільних дітей, а стягнення з нього аліментів на їх утримання було лише простою формальністю. Тому вважає, що він повинен бути звільнений від сплати заборгованості по аліментам, що й стало підставою звернення до суду. Відповідач звернулась до суд з зустрічною позовною заявою, відповідно до якої просила стягнути з платника аліментів [PERSON], на її користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 36436 грн. 61 коп., та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 11193 грн. В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою посилалась на наступне: відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2009 року з [PERSON], на її користь стягуються аліменти на утримання двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO]. В розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття. Станом на 21.12.2016 року заборгованість відповідача з аліментів складає 36436.61 грн. З 15 липня 2017 року вона з відповідачем спільно не проживає. Вона самостійно утримує дітей. З часу виникнення заборгованості у відповідача не було жодних перешкод для своєчасного погашення боргу по сплаті аліментів. Вказана заборгованість виникла з вини відповідача, який достовірно знаючи про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів добровільно аліментів не сплачував внаслідок чого виникла зазначена заборгованість, яку вона просить стягнути з відповідача та стягнути пеню за прострочення сплати аліментів. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв про розгляд справи у їх відсутність не подавали. Відповідач та представник відповідача проти задоволення вимог за позовною заявою заперечували посилаючись на те, що у позивача не було будь-яких перешкод щодо сплати аліментів. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримали. При цьому відповідач пояснила, що вона подала позов про стягнення з позивача аліментів не з тих підстав, щоб зменшити розмір аліментів, стягуваних на першу дитину. А тому, що позивач не працював і вона змушена була самостійно утримувати дітей. Позивач знав про стягнення з нього аліментів на утримання їх спільних дітей. Знав про наявність заборгованості. На даний час шлюб між ними розірваний, і вона вважає, що дані кошти повинні бути виплачені їй на утримання дітей. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, пояснення свідків. вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року, що підтверджується відмітками в паспорті сторін. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO] За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2009 року з [PERSON],. на її користь стягуються аліменти на утримання двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO]. В розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа. В період з 20 квітня 2014 року по 20 грудня 2016 року у позивача за первісною позовною заявою [PERSON], виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 36436 грн. 61 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим Верхньодніпровським РВ ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області. Із даного розрахунку вбачається, що [PERSON]. взагалі не сплачував аліменти на утримання дітей в даний період. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яка ратифікована постановою верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХП і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Судом встановлено, що в період перебування у шлюбі та спільного проживання сторін з батька [PERSON]. на користь матері [PERSON], були стягнені аліменти на утримання двох дітей. При цьому [PERSON]. обґрунтовує стягнення даних аліментів необхідністю зменшення розміру аліментів на утримання сина від першого шлюбу. Але доказів того, що після стягнення з нього аліментів на даних дітей ухвалювалось рішення про зменшення розміру аліментів на першу дитину не надав. Відповідач [PERSON].. обґрунтовує необхідність стягнення аліментів тим, що позивач не працював, а їй необхідно було утримувати дітей. З дослідженої в судовому засіданні копії трудової книжки позивача [PERSON], встановлено, що в період з 2009 року по 2014 рік позивач був офіційно працевлаштований. А з 2014 року по грудень 2016 року не працював, до 2015 року перебував в центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. Таким чином доводи відповідачки про причини стягнення аліментів частково знайшли своє підтвердження. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшений або збільшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміну його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров»я когось із них. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна із сторін має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України - За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON], знав про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей та про те, що виконавчий лист перебуває на виконанні. Також позивач повинен був знати про те, що не сплачуючи аліменти в добровільному порядку при тому, що виконавчий лист відповідачкою не відкликаний, у нього утворюється заборгованість по аліментам. Але будь яких дій для її зменшення не вчиняв. Позивачем також не вчинялось дій в період виникнення заборгованості по аліментам щодо зменшення розміру заборгованості, звільнення його від сплати аліментів або заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України - Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Ставлячи вимоги про звільнення позивача за первісною позовною заявою від сплати заборгованості по аліментам, позивачем не наведено будь-яких обставин, що мають істотне значення, для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, окрім спільного проживання. Але саме по собі спільне проживання сторін не є підставою для звільнення від сплати аліментів чи заборгованості по аліментам. Так як будь-яких доказів того, що позивач в даний період мав достатній прибуток та забезпечував потреби дітей, відповідно до необхідного рівня їх потреб та розвитку не надав. А той факт, що позивач не відкликала в даний період виконавчий лист свідчить про її потребу у стягненні аліментів. Доводи позивача, що на його утримання перебуває мати, як а є непрацездатною та потребує лікування. Судом не приймаються до уваги. Так як мати позивача отримує пенсії, має депозитні рахунки в банку, що підтверджується витребуваними судом доказами. За даних обставин суд приходить до висновку про те. що позовні вимоги за первісною позовною заявою задоволенню не підлягають. Приймаючи таке рішення, суд виходить ще з того, що позивач за первісною позовною заявою в судові засідання не з'являвся та вимоги за поданою ним позовною заявою не підтримував. Вирішуючи позовні вимоги поставлені позивачем за зустрічною позовною заявою суд виходить з наступного. Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок сплати аліментів визначається законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника . Згідно ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не оспорюють суму заборгованості по сплаті аліментів. Проте, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений статтею 71 цього Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості із сплати аліментів лише в разі спору про її розмір. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів є передчасними, оскільки жодною зі сторін не оспорювався її розмір, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином нормами СК України передбачена відповідальність за несплату аліментів у разі прострочення сплати аліментів. Проте, суд враховує, що сторони в період виникнення заборгованості по аліментам проживали спільно, вели спільне господарство. Платник аліментів [PERSON],. періодично працював та мав прибуток. Доказів того, що платник аліментів взагалі не надавав матеріальної допомоги на утримання сім'ї позивачем за зустрічною позовною заявою не надано. А також враховуючи той факт, що позивач за зустрічною позовною заявою почала звертатись до виконавчої служби з приводу наявності заборгованості по аліментам лише в 2017 року, тобто коли відносини між сторонами погіршились, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення пені за несплату аліментів з платника [PERSON] Враховуючи, що судом ухвалюється рішення про відмову у задоволення позовних вимог як за первісною так і за зустрічною позовною заявою, понесені судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на кожну із сторін пропорційно сплачених сум.

Outcome: dismissed