overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

19 червня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила про розірвання шлюбу з [PERSON], що його було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 20 серпня 2011 року за актовим записом № 259. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матірю. В судове засідання позивачка не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Після розірвання шлюбу її прізвище просила залишити [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Судом встановлено, що 20 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 259 (а.с. 3). Із червня 2015 року вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8), яка проживає разом із матірю (а.с. 4). Миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

19 червня 2015 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком. В позові зазначила, що є власником житлового будинку по вул. Кузьменка, 140 в смт. Березнегувате Миколаївської області. В зазначеному будинку крім неї зареєстровані відповідачі, які більше, ніж шість місяців в ньому не проживають, що створює їй незручності як власниці в повній мірі використовувати свої права. Вважаючи свої права порушеними, позивачка і звернулася до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, направила заяву про слухання справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, направив заяву про слухання справи за його відсутності та визнання позовних вимог позивачки в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши докази у справі суд дійшов до наступного. Позивачка є власником житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями і спорудами по вул. Кузьменка, 140 в смт. Березнегувате Миколаївської області, про що свідчить копія договору купівлі-продажу, посвідченого універсальною товарною біржею «РіКо-Альянс» 23 червня 2001 року та право власності на який зареєстровано Березнегуватською філією Миколаївського МБТІ 18 липня 2001 року (а.с.5-6). В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі, однак більше, ніж шість місяців вони в ньому не проживають. Про вказані факти свідчать довідка Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 15 червня 2015 року, акт обстеження місця проживання позивачки від 12 червня 2015 року, складений депутатом Березнегуватської селищної ради [PERSON] та копія будинкової книги (а.с.8-12). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникли з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно ст.72 зазначеного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, враховуючи не проживання відповідачів за місцем реєстрації понад шість місяців, суд дійшов висновку, що звернення позивачки до суду є обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів обовязок по відшкодуванню позивачці витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

19 червня 2015 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно, до її повноліття. Позивачка вказує на те, що з 14.10.2000 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON],[INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 14 жовтня 2000 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON],[INFO], який часто хворіє та є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням та виписками з лікарні. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач фізично здоровий, інших утриманців не має, суд приходить до висновку, що є підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. За такого, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO] у\~твердій грошовій сумі 850 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

19 червня 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про скасування рішення суду про обмеження цивільної дієздатності та поновлення цивільної дієздатності [PERSON] Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 18 червня 1986 року [PERSON] було визнано обмежено дієздатним\~\~в частині отримання та розпорядження заробітною платою, в зв*язку із зловживанням спиртними напоями. Його піклувальником було призначено його матір [PERSON], яка померла. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23 червня 2009 року її було призначено новим піклувальником. Оскільки [PERSON] усвідомив свою неправильну поведінку, спиртні напої не вживає, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, його цивільна дієздатність може бути поновлена. В судовому засіданні заявник підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Октябрського районного народного суду м.Полтави від 18 червня 1986 року [PERSON] було визнано обмежено дієздатним\~\~в частині отримання та розпорядження заробітною платою, в зв*язку із зловживанням спиртними напоями . Відповідно до положень\~ст.15 ЦК УРСР\~(в редакції 1963р.) громадянин, який внаслідок зловживання спиртними напоями ставить себе і свою сім*ю в тяжке матеріальне становище, може бути обмежений судом у дієздатності в порядку, передбаченому\~ЦПК\~УРСР, і над ним встановлюється піклування. Саме з таких підстав була обмежена цивільна дієздатність [PERSON] Відповідно до ч.2\~ст.38 ЦК України\~у разі припинення фізичною особою зловживання спиртними напоями суд поновлює її цивільну дієздатність. Як вбачається з довідки Полтавського обласного наркологічного диспансеру від 10 листопада 2016 року [PERSON] перебував на обліку з 1978 року та в 2015 році був знятий з обліку. Скасування рішення суду про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена, здійснюється за рішенням суду за заявою самої фізичної особи, її піклувальника, членів сімї або органу опіки та піклування, що передбачено\~ст. 241 ЦПК України. З огляду на довідку про те, що [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря - нарколога, пояснення учасників судового розгляду, суд вважає за можливе задовольнити заяву. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

19 червня 2017 р. Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача. Вимоги обґрунтовував тим, що 25.04.2012 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 4 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 05.06.2017 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 12 096,82 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин тричі, 04.07.2017 р., 18.07.2017 р. і 01.08.2017 р. не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2012 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 4 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Боржник ознайомився і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує, внаслідок чого загальна заборгованість за кредитним договором станом на 05 червня 2017 року склала 12 096,82 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 4 285 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 1 554,23 грн; -пеня 5\~205,36 грн; -штраф (фіксована частина) 500 грн; -штраф (процентна складова) 552,23 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року роз'єднано вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у самостійні провадження. Свої вимоги про стягнення аліментів позивач мотивує тим, що він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1991 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Між ним на відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. На даний момент він тимчасово не працює, постійного прибутку не має. Тому, просить суд ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 гривень на місяць. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 32). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1991 року. На даний час шлюб між сторонами не розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягувати з нього аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON] з позовом про стягнення на свою користь аліментів на утримання сина не зверталась. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вбачається, що права позивача не порушені. [PERSON] може сплачувати аліменти на утримання дитини в добровільному порядку, а тому відсутні правові підстави для стягнення аліментів з позивача за рішенням суду. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 26 жовтня 2007 року. Позивачка вказує, що спільне життя не склалося, сторони шлюбні відносини не підтримують вже тривалий час. Вони мають спільну неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинились з 2015 року через несумісність характерів та непорозумінь щодо можливого спільного життя, тому подальше збереження сімї суперечить їх інтересам. В судове засідання позивачка підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що рішення про розірвання шлюбу вона прийняла виважено. З відповідачем вони не проживають разом вже більше одного року і її рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Відповідач, [PERSON], після надання строку на примирення повідомив суду, що він готовий до остаточного рішення у сімейних відносинах з позивачкою. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2007 року (а.с. 6). Позивачка звернулась із позовною заявою до суду про розірвання шлюбу 19 червня 2017 року. За клопотанням відповідача сторонам було надано строку на примирення. По завершенню строку для примирення позивачка не змінила своєї позиції щодо позовних вимог та наполягала на розірванні шлюбу. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем не підтримують вже тривалий час. Позивачка не бажає перебувати в шлюбі. Відповідно до вимог чинного законодавства України, шлюб є добровільним та рівноправним сімейним союзом чоловіка та жінки і примушування до шлюбних відносин є неприпустимо. Суд вважає, що збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] не можливе, це суперечитиме інтересам кожного із сторін і їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 12 вересня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №562. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 12 вересня 2008 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №562. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved