Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

21 квітня 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про зміну способу стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року cтягнуто аліменти з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 25.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що відповідач звільнився зі свого місця роботи, чим, на її думку, намагається приховати свої доходи. Вказує, що бажає утримувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн. Також посилається на те, що несе додаткові витрати на забезпечення дитини, а саме на оплату її занять з математики та англійської мови, вартість яких становить 1 760,00 грн. на місяць. З цих підстав позивач просить суд: 1) змінити спосіб стягнення аліментів, а саме стягувати аліменти в твердій грошовій сумі розміром 2 500,00 грн.; 2) стягувати щомісяця з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 880,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив повністю. Пояснив, що наразі офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату у розмірі 6 000,00 грн. Вважає, що підстав для зміни способу стягнення аліментів та додаткових витрат немає. У судове засідання відповідач не прибув, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є сторони. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року у цивільній справі №161/15461/20, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати аліменти з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 25.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08 липня 2017 року, частину третю статті 181 СК України доповнено новим абзацом, відповідно до якого, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, законодавець, починаючи з 08 липня 2017 року, врегулював порядок зміни способу стягнення аліментів, адже до того в сімейному законодавстві не існувало прямого дозволу, як і заборони, на зміну такого способу (з частки в тверду суму чи навпаки). Судова практика в такому випадку розглядала питання зміну способу стягнення аліментів через призму зміни їх розміру, тобто, враховуючи положення ст.192 СК України стосовно наявності та доведення існування зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось дитини, батьків та в інших випадках, передбачених СК України (див. постанову Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13). Однак, чинна редакція частини третьої статті 181 СК України дозволяє суду зробити висновок, що одержувач аліментів має право самостійно обирати спосіб їх стягнення, при цьому він не зобов`язаний доводити існування якихось передумов для цього, адже таке його право прямо передбачене законом. Тобто, в розглядуваному випадку, суд погоджується з доводами позивача про існування підстав для зміни способу стягнення аліментів з частки від заробітку у тверду грошову суму, а посилання відповідача на позицію Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13 суд відхиляє, адже правові висновки, які викладені у ній, нерелевантні для даних правовідносин у зв`язку зі змінами в їх нормативному регулюванні. Одночасно, розглядаючи питання про зміну способу стягнення аліментів суд повинен враховувати і положення ст.192 СК України, які вказують, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Це означає, що визначаючи конкретний розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд враховує наявність підстав для зміни розміру аліментів, які передбачені ст.192 СК України, адже очевидним є, що зміна способу стягнення аліментів може тягнути за собою і зміну їх розміру. Проте позивач пред`являючи цей позов не довела суду існування будь-яких підстав для зміни розміру аліментів, які передбачені ст.192 СК України. Її посилання на те, що відповідач намагається приховати свої доходи є надуманими та нічим не підтверджені. До того ж, суду незрозуміло як звільнення позивача з роботи в комунальному закладі та його працевлаштування на іншому підприємстві може свідчити про приховування ним своїх доходів. Твердження позивача про те, що відповідач здатен працювати на двох роботах одночасно є її особистим переконанням, яке не узгоджується з приписами ст.43 Конституції України, які передбачають вільне обирання місця роботи та заборони примусової праці. На існування будь-яких змін в майновому стані, стані здоров`я одержувача аліментів чи дитини, інших істотних обставин, позивач у своєму позові не вказувала. Таким чином, суд не знаходить підстав для зміни розміру аліментів, а присуджує їх у твердій грошовій сумі виходячи з 1/4 частки заробітку позивача, який згідно наданої довідки з місця роботи становить 6 000,00 грн. на місяць. В такому випадку суд задовольняє позовні вимоги частково та присуджує до стягнення тверду грошову суму у розмірі 1 500,00 грн. Що стосується вимог про щомісячне стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає, що згідно ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, визначальним для стягнення додаткових витрат на дитину є існування особливих обставин, як то розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо. Проте, у даному випадку, позивач не довела суду наявність особливих обставин у житті дитини, які зумовлюють понесення нею додаткових витрат на її утримання. Додану до позову довідку «Центру іноземних мов «DIEZ» суд до уваги не бере, оскільки вона не скріплена підписом особи, яка її видала, а в матеріалах справи відсутній відповідний договір на навчання із зазначенням його періоду, платіжні документи, що підтверджують дійсну сплату коштів. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що спільній доньці сторін дійсно потрібні додаткові заняття з англійської мови та математики, а самі вони спрямовані на розвиток її здібностей, враховуючи, що донька здобуває середню освіту у Луцькому НВК №10 і шкільна програма, очевидно, передбачає вивчання як математики, так і іноземних мов. Доказів наявності особливих нахилів доньки до цих предметів (участь у відповідних конкурсах, турнірах, дитячих олімпіадах, публічних заходах тощо) позивач суду не надала. Отже, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити, у зв`язку з її безпідставністю. Що стосується клопотання позивача про відкликання виконавчого листа виданого у цивільній справі №161/15461/20, суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством таким правом суд не наділений в межах позовного провадження. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, що становить 544,80 грн. ((1500 / 2500 )х 908). На підставі наведеного та

Outcome: partial