Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

1. Щодо позову. 1.1. Відповідно до позовної заяви, 10.03.2013р. позивач через представника АТ «Дельта Банк» на точці продажу №21019, яка розташована в магазині «Кібернетика» за адресою м.Херсон, вул.І.Кулика, 122-А оформила споживчий кредитний договір №001-21019-100813 на суму 1710,93грн., зобов'язання за яким виконала в повному обсязі. Проте позивач зазначає, що в травні 2014р. їй стало відомо про існування заборгованості по кредитній картці [NUMBER], яку вона ніколи не отримувала, тому відмовилась сплачувати кредитні кошти. Також позивач вказує, що кредитний договір №002-21019-100813 від 10.08.2013р. вона не укладала та не підписувала, кошти по кредитній картці не отримувала, однак до неї пред'являються вимоги банку щодо сплати кредиту. При зверненні до банку з вимогою по вищевказаному факту провести перевірку позивачу стало відомо, що банк звернувся до Суворовського ВМ ХМУ УМВС України в Херсонській області із заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст.190 КК України за фактом підробки документів та привласнення коштів шахрайськими діями відносно колишнього кредитного інспектора АТ «Дельта Банк» [PERSON] Крім того позивач зазначає, що майже пів року їй та її родичам телефонують представники банку погрожуючи арештувати належні їй кошти та майно, незаконно вимагають сплатити кредитні кошти, які вона не отримувала, внаслідок чого, їй завдано моральної шкоди, яку остання оцінює в розмірі 1000,00грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір №002-21019-100813 від 10.08.2013р., укладений між [PERSON] та АТ «Дельта Банк»; стягнути з відповідача судові витрати за проведення експертизи та моральну шкоду в розмірі 1000,00грн. 1.2. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Пояснив, що в травні 2014р. на мобільний телефон родичів позивача надійшов телефонний дзвінок з приводу заборгованості по кредитній карті [NUMBER], а також на адресу позивача 31.08.2014р. банком було направлено досудову вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості. Після чого, позивач звернулась до АТ «Дельта Банк», де дізналася про наявність оспорюваного кредитного договору №002-21019-100813 від 10.08.2013р. Вважає, що даний кредитний договір є недійсним, оскільки позивач його не підписувала, кредитних коштів за ним не отримувала, тобто у позивача було відсутнє волевиявлення, направленого на укладення вказаного правочину, тому ніяких наслідків за невиконання умов договору настати не може. В подальшому в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надав заяву, якою просив справу розглянути без його участі, надав згоду на ухвалення заочного рішення. 2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб. 2.1. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. 2.2. Представник позивача надав згоду на заочний розгляд справи, на підставі чого суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. 3. Щодо встановлених обставин та інших доказів. 3.1. 10.08.2013р. на точці продажу №21019, яка розташована в магазині «Кібернетика» за адресою м.Херсон, вул.І.Куліка, 122-А позивач звернулась за оформленням споживчого кредиту; 3.2. для оформлення кредиту позивач надала свій паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області 09.11.2004р. та довідку про присвоєння ідентифікаційного персонального номеру [NUMBER], вказані дані знайшли своє відображення в заяві [PERSON] №001-21019-100813 «Частина 1. Інформація про Клієнта»; 3.3. 10.08.2013р. між ПАТ «Дельта Банк» в особі працівника банку [PERSON] та [PERSON], було укладено кредитний договір №001-21019-100813, згідно умов якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 1710,93грн. на придбання товарів (послуг), з розміром процентної ставки 0,01% річних, строком на 12 місяців; 3.4. вказаний кредитний договір №001-21019-100813, укладений 10.08.2013р. між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] припинив свою дію з 10.12.2013р. у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором перед кредитором, що підтверджується довідкою, виданою АТ «Дельта Банк» вих.№11-99341 від 16.12.2013р.; 3.5. 10.08.2013р. між ПАТ «Дельта Банк» в особі працівника банку [PERSON] та [PERSON] на підставі акцептованої банком заяви (оферти) було укладено кредитний договір №002-21019-100813 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки, встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 2000,00грн. на строк 364 календарних дні, оформлено платіжну картку; 3.6. відповідно п.7.1. вищевказаної заяви №002-21019-100813, [PERSON] погоджується, що складовою та невід'ємною частиною цієї пропозиції є Правила та Тарифи Банку, з якими вона попередньо ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє й положення яких неухильно зобов'язується дотримуватись та відповідно п.11 підтверджує, що отримала картку [NUMBER], про що в заяві, в графі «підпис клієнта» наявний підпис з розшифруванням «Пономаренко Владлена Вікторівна», зазначено - «Підпис Клієнта вчинений ним власноручно на цій Пропозиції» та який засвідчено підписом працівником банку [PERSON], скріплено печаткою ПАТ «Дельта Банк»; 3.7. в травні 2014р. на мобільний телефон родичів позивача надійшов телефонний дзвінок АТ «Дельта Банк» з приводу заборгованості по кредитній картці [NUMBER]; 3.8. також відповідач надіслав на адресу позивача досудову вимогу, якою вимагав достроково виконати зобов'язання взяті на себе кредитним договором №002-21019-100813, укладеного 10.08.2013р. між [PERSON] та АТ «Дельта банк» та внаслідок порушення яких, необхідності погашення утвореної заборгованості; 3.9. 14.05.2014р. позивач звернулась до голови ради директорів АТ «Дельта Банк» Попової О.Ю. з письмовою заявою (вх.№2144696), якою повідомила, що 10.08.2013р. на її ім'я була відкрита кредитна карта, на відкриття якої вона не оформлювала документи, не отримувала її на руки, грошові кошти з картки не знімала; 3.10. на вищевказану заяву, АТ «Дельта Банк» 11.07.2014р. АТ «Дельта Банк» надало відповідь вих.№05-2144696/1, якою повідомили позивача, що за фактом отримання вказаного звернення з боку банку було з'ясовано, що за її прізвищем зареєстровано Договір №001-21019-100813 від 10.08.2013р., укладений на підставі акцептованої банком заяви (оферти), рекомендовано самостійно звернутися до відповідних судових органів, до компетенції яких належить вирішення даного питання по суті, також повідомили позивача, що банком було сформовано заявку на службове розслідування щодо факту її звернення; 3.11. позивач на вищевказаний лист вих.№05-2144696/1 від 11.07.2014р. надала відповідь АТ «Дельта Банк», якою повідомила відповідача про те, що за домовленістю з представником АТ «Дельта Банк» Кривоспицьким Ю.Л. банк ініціює порушення кримінальної справи за фактом підробки документів та привласнення коштів шахрайськими діями відносно колишнього кредитного інспектора Росток М.О. (звільнена наказом №405-к/ТР від 18.03.2014р.); 3.12. 18.06.2014р. від представника АТ «Дельта Банк» за дорученням Кривоспицького Ю.Л. до Суворовського ВМ ХМУ УМВС України в Херсонській області була направлена заява про кримінальне правопорушення, за ознаками ст.190 КК України та залучення юридичної особи до кримінального провадження як потерпілого, відповідно змісту якої АТ «Дельта Банк» повідомило про протиправні дії невстановленої особи, яка отримала кредити в АТ «Дельта Банк», використовуючи документи [PERSON] В заяві вказано, що у кредитному договорі №002-21019-100813 стоять підписи клієнта, які візуально не мають схожості з підписами, які ставить [PERSON], також невірно вказані дані щодо кодового слова. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що в ході внутрішнього службового розслідування встановлено в діях кредитного інспектора АТ «Дельта Банк» [PERSON] факт порушення нормативних документів та процедур при оформленні платіжних карток без згоди/відома клієнта; 3.14. позивач не підписувала оспорюваний кредитний договір, кредитні кошти не отримувала. 4. Щодо правовідносин. 4.1. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 4.2. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 4.3. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. 4.4. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 4.5. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. 4.6. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо. 4.7. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 4.8. Відповідно до вимог ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За ст. 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений між сторонами в письмовій формі. 4.9. Відповідно до ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 4.10. Частиною першою ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. 4.11. Відповідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, таким правочин може бути визнаний судоми недійсним (оспорюваний правочин). 4.12. Відповідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. 4.13. Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 4.14. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. 4.15. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 4.16. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 4.17. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. 4.18. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 4.19. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів. 5.1. Оскільки позивач кредитний договір №002-21019-100813 від 10.08.2013р. не підписувала, кредитні кошти не отримувала, тобто судом встановлено відсутність волевиявлення позивача, направленого на укладення правочину, що відповідно до ч.3 ст.203 суперечить загальним засадам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, суд приходить до висновку, що це є підставою для задоволення позову. 5.2. Оскільки внаслідок неправомірний дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, що призвело до її душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та виникнення у позивача додаткових зусиль для організації свого життя, які полягали у необхідності звертатися до банку з метою з'ясування обставин виникнення необґрунтованих вимог його працівників щодо погашення кредитної заборгованості, до якої вона не має відношення, звернення до судових органів з даним предметом спору, суд вважає, що є підстави для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи суть позовних вимог, характер та суть моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в житті позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. 5.3. Крім того - оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що відповідає вимогам ч.3 ст.88 ЦПК України. Враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України та п.2) ч.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним кредитного довгору у розмірі 243,60 грн. Також, враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України та п.6) ч.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved