Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. У своєму позові позивач просить суд, визнати за нею право власності на гараж, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Магнітогорська, буд. № 33. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що 26 грудня 1989 року їй надано дозвіл на використання гаражу № 33, яки знаходиться по вулиці Магнітогорській в м. Камянське Дніпропетровської області, якій раніше належав [PERSON]. На підставі дозволу було оформлено технічну документацію на гараж, а сам проведено його оцінку та складено план будівлі, але приватизацію оформлено не було оскільки, була допущена помилка в технічному паспорті зазначено гараж під номером 35. На даний час вона користується гаражем відкрито, безперервно володіє ним, але право власності на гараж на даний час не оформлено. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання представник позивач\~ та позивач не зявились, просять розглядати справу за без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, Так, представником виконавчого комітету [PERSON] міської ради надано відзив, в якому зазначено, що позивачем зазначено в позовній заяві відповідач [PERSON] комітету [PERSON] міської ради, але належним відповідачем по справі є [PERSON] міська рада. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву в якій просить суд розглядати справу за відсутністю представника, винести рішення відповідно до чинного законодавства. 3. Процесуальні дії по справі. 18 грудня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 13 квітня 2018 року ухвалою суду замінено відповідача з [PERSON] комітету [PERSON] міської ради на належного [PERSON] міську раду. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] [PERSON] комітетом Заводської районної ради народних депутатів 26 грудня 1989 року надано дозвіл на подальшу експлуатацію гаражу № 33 по вулиці Магнітогорській (а.с.6). Згідно до технічної документації на гараж, яка видана на імя [PERSON], на гараж № 35 по вулиці Магнітогорській в Дніпродзержинську ([PERSON]) проведено оцінку та складено план будівлі (а.с.6). 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як слідує із Узагальнення Верховного Суду України від 01.07.2014р. судової практики щодо права власності при розгляді цивільних справ, Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, п.п. 9,13: у Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Згідно п. 11 постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Згідно п. 13 постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. 6. Висновки суду. Оскільки, починаючи з 1989 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володіє та користується нерухомим майном, а саме гаражом, утримує його, тому суд приходить до висновку про те, що позивач набув права власності на вказаний гараж на підставі ст. 344 ЦК України, та його її слід задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved