Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

21 листопада 2014 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 15.09.2012 року перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не склалися через відсутність між подружжям порозумінь, постійних сварок, що призвело до взаємного відчуження. З березня 2014 року сімейні стосунки припинено, подальше сумісне життя та збереження сім`ї неможливе. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.3-4). Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позов і розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Розглянувши доводи, викладені позивачем, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15 вересня 2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15 вересня 2012 року, актовий запис 263 (а.с.7). В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 січня 2013 року, актовий запис 77 (а.с.8). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Норма ст.113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ст.235 ч.8 ЦПК України, які на підставі ст.8 ч.8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем заявлено суду про відсутність наміру зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про залишення прізвища позивача без змін -«[PERSON]». Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося. На підставі викладеного і

Outcome: approved