Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

19 травня 2016 позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення суми індексу інфляції та процентів. В обґрунтування позову зазначив, що йому 15.04.2016 державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг було повернуто виконавчі листи по справі № 2-827/11 від 20.06.2011 та № 212/2409/13-ц від 18.02.2014 року про стягнення грошових коштів з [PERSON] на загальну суму 10442,09 грн. Через невиконання грошового зобовязання за рішеннями суду позивач вважає, що [PERSON] повинен сплатити відсотки, інфляційні втрати на суму боргу та три відсотка річних. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь відсотки, інфляційні втрати на суму боргу та три відсотка річних у загальному розмірі 12465,80 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 червня 2011 року було видано виконавчий лист по справі № 2-827-2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 09.09.2009 року 7000,00 грн., суми інфляції за прострочення виконання зобовязання 1223,64 грн., проценти за користування коштами 1195,85 грн., судові витрати у розмірі 208,70 грн., всього 9628,19 грн. (а.с. 5). Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 18 червня 2013 року були видано виконавчий лист по справі № 212/2409/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 584,50 грн., судового збору в розмірі 229,40 грн. (а.с. 4). Постановами державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15.04.2016 було повернуто [PERSON] виконавчий лист № 2-827-2011 виданий 08.12.2011 на суму 9628,19 грн. та № 212/2409/13-ц виданий 18.06.2013 на суму 813,90 грн. у звязку із відсутністю майна боржника на яке можливо звернути стягнення. (а.с. 3). Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Як було встановлено у судовому засіданні [PERSON] зобовязаний на час звернення до суду на підставі виконавчих документів сплатити позивачу суму боргу в загальному розмірі 10442,09 грн. Вказане зобовязання зводиться до сплати відповідачем грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 10 жовтня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Також ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Оскільки судові рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів у загальному розмірі 10442,09 грн. не були виконані відповідачем з жовтня 2013 року, тому за період з жовтня 2013 року по травень 2016 року підлягає нарахуванню сума боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 9418,77 грн., із розрахунку: 10442,09 грн. х 190,2% / 100%. Водночас позивач у позовній заяві просить суд стягнути інфляційні витрати в розмірі 9038,66 грн., а оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати в заявленому розмірі 9038,66 грн. Також на суму боргу підлягає нарахуванню три відсотка річних за період з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 809,33 грн., із розрахунку: 10442,09 грн. / 100 % х 3% / 365 (днів) х 943 (прострочених днів). Водночас позивач у позовній заяві просить суд стягнути три відсотка річних в розмірі 217,14 грн., а оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому на користь позивача підлягають стягненню три відсотка річних в заявленому розмірі - 217,14 грн. Щодо доводів позивача про застосування до спірних правовідносин положень ст. 1048 ЦК України, які регулюють нарахування процентів за договором позики, суд зазначає наступне. Так, ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Однак позивачем не надано суду договору позики між [PERSON] та [PERSON] на який він посилався під час судового розгляду справи. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити наявність зобовязання [PERSON] зі сплати процентів за існуючим грошовим зобовязанням, а відтак і застосування до нього положень ст. 1048 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо нарахування процентів на суму позики в розмірі облікової ставки Національного банку України не підлягають задоволенню у звязку з їх недоведеністю. У відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних в розмірі 407,89 грн. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 11, 509, 625, 1048 ЦК України,

Outcome: partial