Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

2.10.2018 року позивачі звернулись із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вони послались на те, що позивач [PERSON] є сином позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . На час звернення із позовом сімейні стосунки між батьками припинені. [PERSON] досяг повноліття, продовжує навчання у вищому навчальному закладі за кордоном України і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку він визначив в розмірі 25 % від заробітку батька до закінчення навчання чи досягнення 23 років включно, залежно від того, яка з цих обставин настане першою. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, стверджуючи, що вони не суперечать статті 199 СК України, оскільки батько за своїм майновим станом спроможний надавати таку допомогу. Позивач [PERSON] стверджувала, що до досягнення сином повноліття нею на утримання дитини на його навчання та існування за кордоном в Польщі було витрачено 117 108 грн. 54 коп. Ѕ від вказаних витрат в розмірі 58 554 грн. 27 коп. позивач просила стягнути на її користь в порядку статті 185 СК України. Окрім того, після досягнення сином повноліття [PERSON] витратила на навчання, проживання сина за кордоном ще 445 344 грн. 90 коп., Ѕ від яких в розмірі 222 672 грн. 45 коп. просила присудити на її користь відповідно до статті 199 СК України. В процесі розгляду справи позивач вказані вимоги підтримала. Відповідач позов не визнав, стверджуючи, що між сторонами існує угода, за якою повністю вирішено питання про аліменти, як до так і після досягнення сином повноліття, за якою він не має оплачувати будь які витрати на утримання сина; питання про коштовне навчання сина за кордоном України із ним не погоджувалось, задоволення позову поставить його сім*ю у скрутне матеріальне становище. Представник відповідача проси суд при вирішенні спору врахувати також висновки Верховного Суду України (постанова від 29.01.2018 року, справа №662/373/16ц), за якою у випадку, коли дитина потребує матеріальної допомоги до досягнення нею 23 років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати) не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 СК (аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання). Вимоги про відшкодування половини витрат [PERSON] , а не стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини представник вважав такими, що не відповідають вимогам СК України. Дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] є сином позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . На час звернення із позовом сімейні стосунки між батьками припинені. [PERSON] досяг повноліття. За довідкою Економічного університету в Вроцлаві від 12.07.2018 року [PERSON] є студентом університету контрактної форми навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Так, обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: -досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років. -продовження навчання. -потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. -наявність можливості у батьків надавати допомогу. Договору про припинення права на аліменти дитини у зв`язку з передаванням права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 190 СК України сторони не укладали. Самостійного доходу, який би повністю забезпечив потреби [PERSON] не має. Угоду про сплату аліментів між сторонами, яка може укладатись сторонами відповідно до ст. 189 СК України суд оцінює критично, оскільки : За змістом угоди (пункти 1, 3) від 20.07.2016 року батько сплатив матері дитини та сину грошові кошти на утримання [PERSON] до досягнення ним 23 років, повернення до питання аліментів у подальшому за згодою сторін є неможливим. В судовому засіданні відповідач, однак, визнав, що фактично така угода не виконувалась, метою її було отримання згоди відповідача на виїзд сина за кордон. Обставин, які б перешкоджали відповідачу виконанню обов`язку по утриманню сина судом не встановлено. Так, за довідкою філії «Дельта-лоцман» ДП «Адміністрації морських портів України» № 4061 від 14.09.2018 року відповідач офіційно працевлаштований, заробітна плата за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року складала від 63 000 грн. до 145 653 грн. 32 коп. на місяці без податків. Визначаючи розмір аліментів суд виходить із положень ст. 200 СК України, за розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина може бути визначений у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Вирішуючи спір суд враховує також положення ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», за яким таким мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи, що [PERSON] досяг повноліття до виниклих правовідносин має бути застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб. Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, за якою він неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі і роль суду полягає у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумніві з урахуванням змін у повсякденній практиці («Кантоні проти Франції» 11.11.1996 року, «Вєрєнцов проти України» 11.04.2013 року). Окрім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, працездатний вік кожного із батьків, розмір середньої заробітної плати в м.Одесі на час ухвалення рішення, мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, визначений законом, сімейний стан сторін, знаходження інших утриманців. Так, суд вважає можливим стягнення з відповідача на користь [PERSON] , який досяг повноліття та продовжує навчання у вищому навчальному закладі і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги в порядку статті 199 СК України 1/6 від заробітку батька до закінчення [PERSON] навчання чи досягнення 23 років включно, залежно від того, яка з цих обставин настане першою. Суд погоджується із доводами позивача [PERSON] про обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах не неповнолітню дитину. Так, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодич\-но або постійно. Поряд із тим, хист до іноземної мови, на який [PERSON] посилалась в процесі розгляду справи як на особливі здібності [PERSON] , що обумовили його навчання за кордоном не є доведеними суду як особливі обставини в сенсі статті 185 СК України, за умови, що Україна так само може забезпечити належні умови здобуття вищої освіти своїм громадянам. Суд погоджується із бажаннями матері забезпечити сину найкращі умови розвитку та майбутнього, однак, одностороннє прийняття [PERSON] рішення про здобуття освіти сином виключно за кордоном України (Польша та Англія), без погодження із батьком дитини не є підставою застосування судом статті 185 СК України та стягнення на користь даного позивача Ѕ фактично понесених позивачем витрат (58 554 грн. 27 коп.) за період до досягнення сином повноліття на його навчання та існування за кордоном в Польщі. Такі витрати на коштовне навчання та існування сина за кордоном є ризиками позивача, на які вона йшла свідомо, що не заперечувалось позивачем в процесі розгляду справи. Вищевикладене виключає задоволення судом вищевказаних позовних вимог. Окрім того, при вирішенні спору по вимозі [PERSON] про стягнення на її користь Ѕ від фактично витрачених коштів на навчання та проживання сина за кордоном після досягнення ним відповідно до статті 199 СК України суд враховує, що коли дитина потребує матеріальної допомоги до досягнення нею 23 років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати) не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 СК (аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання). Стягнення аліментів на навчання шляхом присудження з одного з батьків фактично витрачених коштів законом не передбачено, фактично понесені витрати на навчання повнолітнього не охоплюються статтею 199 СК України. Зазначене узгоджується, зокрема, із висновком Верховного Суду України (постанова від 29.01.2018 року, справа №662/373/16ц). Стягнення таких коштів як аліментів в порядку ч.2 ст. 191 СК України за минулий час не доведено позивачем шляхом надання доказів із дотриманням Глави 5 ЦПК України на підтвердження, що [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Враховуючи викладене, вказані вимоги позивача суперечать вимогам СК України та задоволенню не підлягають. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial