Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи [PERSON] просить суд визначити місце проживання її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з нею як матір`ю, за місцем її проживання, а також стягнути з [PERSON] , батька дітей , аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовий сумі, розмір якої має відповідати 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона може надати більш сприятливі умови для проживання дітей, проживання саме з нею відповідає інтересам дітей що підтверджується висновком органу опіки та піклування а також неодноразовими зверненнями позивачки та її матері ( бабусі дітей ) до правоохоронних органів у зв`язку із проявами домашнього насильства з боку [PERSON] . Не погоджуючись із позовом [PERSON] , у зустрічному позові, [PERSON] просить визначити місце проживання дітей з ним, враховуючи що мати дітей фактично їх покинула 01.12.2018 року, і з цього моменту діти проживають із ним , висловлюючи бажання продовжувати проживати саме з батьком, по всім заявам [PERSON] та її матері була проведена ретельна перевірка, під час якої жодних обставини зазначені у заявах не знайшли підтвердження, а проживання дітей із матір`ю не може сприяти гармонійному зростанню дітей враховуючи спосіб життя [PERSON] - притягнення її до кримінальної відповідальності, зловживання спиртними напоями та періодичні виїзди за кордон для відпочинку з сумнівними особами тощо. Також [PERSON] у зустрічному позові просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від її доходів але не менш 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник третій особислужба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, яка, після реорганізації, у даної справі, є правонаступником служби у справах дітей Біляївської державної районної адміністрації Одеської області, у судовому засіданні, підтримала висновок органу опіки та піклування Біляївської районної адміністрації Одеської області від 13.12.2019 року, згідно якого доцільно визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . 2. Процесуальні дії у справі Позовна заява [PERSON] надійшла до Київського районного суду м. Одеси 07.11.2019 року (т.1 а/с 2) та оплачена судовим збором у розмірі 768,40 грн.( т.1 а/с 1). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019 року головуючим визначено Луняченко В.О. ( т.1 а/с 126). Ухвалою суду від 13.11.2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального провадження ( т.1 а/с 129 ). Також ухвалою суду від 13.11.2019 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у органу опіки та піклування висновок щодо доцільності проживання неповнолітніх дітей з одним із батьків (т.1 а/с 142). У зв`язку із зверненням відповідач із апеляційної скаргою на ухвалу про відкриття провадження справу було направлено 18.12.2019 року до апеляційного суду ( т.1 а/с 170). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.02.2020 року закрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу суду від 13.11.2019 року про відкриття провадження по справі ( т.1 а/с 202). 24.12.2019 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Біляївської районної адміністрації Одеської області від 13.12.2019 року, згідно якого доцільно визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (т.1 а/с 208). Ухвалою суду від 12.05.2020 року відмовлено у задоволені заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу не чинити перешкоди у спілкуванні та зустріч матері з дітьми ( т.1 а/с 220). 22.05.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] ( т.2 а/с 2), яка оплачена судовим збором у розмірі 840,80 грн. ( т.2 а/с 1 ). 09.06.2020 року від представника [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву (т.2 а/с 56). 22.06.2020 року від представника [PERSON] до суду подано відповідь на відзив ( т.2 а/с 176). 10.07.2020 року від представника [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив ( т.2 а/с 202). Ухвалою Верховного Суду від 05.08.2020 року цивільна справа була витребувана для розгляду касаційної скарги [PERSON] на увалу апеляційного суду від 25.02.2020 року ( т.3 а/с 22)., та направлена до Верховного Суду 25.08.2020 року ( т.3 а/с 26). Постановою від 07.10.2020 року Верховним Судом було задоволена скарга [PERSON] та скасована ухвала Одеського апеляційного суду від 25.02.2020 року якою закрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу суду від 13.11.2019 року про відкриття провадження по справі, та справа направлена для продовження апеляційного провадження ( т.3 а/с 56). Постановою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу про відкриття провадження від 13.11.2019 року залишена без задоволення ( т.3 а/с 137). Ухвалою суду від 09.06.2021 року було частково задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Багатової М.А. щодо залучення до матеріалів справи консультативного повідомлення №11-37/6-21 від 03.06.2021 року ( т.3 а/с 218 ), про роз`яснення терміна та загальних проявів домашнього насильства і їх впливу на неповнолітніх дітей ( т.3 а/с 227 ). Ухвалою суду від 30.06.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Багатової М.А. щодо присутності у судовому засіданні під час допиту неповнолітньої дитини експерта без призначення по справі експертизи ( т.3 а/с 240). Ухвалою суду від 30.06.2021 року у підготовчому засіданні по справі закінчено підготовче провадження із призначенням справи до розгляду по суті ( т.3 а/с 236). У судовому засіданні 16.07.2021 року , у присутності представників сторін, служби у справах дітей та класного керівника [PERSON], було опитана неповнолітня [PERSON] ( т.4 а/с 12). За клопотанням сторони [PERSON] у судовому засіданні 29.09.2021 року був допитаний свідок [PERSON] ( т.4 а/с 24) , у судовому засіданні 11.11.2021 року допитані свідки [PERSON] та [PERSON] ( т.4 а/с 42). 3. Фактичні обставини, встановлені судом Як встановлено у судовому засіданні у період з 2011 року по 01.12.2018 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також спільно з ними проживали, деякий час, діти [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час проживання однією сім`єю у [PERSON] та [PERSON] народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] , т.1 а/с 10 ) та [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] , т.1 а/с 9) . 01.12.2018 року, під час тимчасової відсутності у зв`язку із виїздом за межі України [PERSON] , [PERSON] забрав з місця спільного проживання - квартири [ADDRESS] , дітей [PERSON] та [PERSON] , переїхав за адресою своєї реєстрації в [ADDRESS] , до вони разом із батьками [PERSON] і мешкають по цей час. Зазначені обставини не заперечуються сторонами, а тому вважаються доведеними у відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України. 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із поділом визначенням місця проживання неповнолітніх дітей та стягненням аліментів врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України). 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін та наданих доказів Предметом розгляду даної справи є взаємні вимоги батьків про визначення місця проживання неповнолітніх дітей а також стягнення аліментів на утримання даних дітей. Враховуючи що питання стягнення аліментів є похідним від питання визначення місця проживання дітей, суд, розглядає зазначені питання окремо із висновком по кожному питанню. 5.1 Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін та наданих доказів щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як визначено у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 288/39/20 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У даному випадку суд, при врахуванні балансу інтересів батьків, які не можуть дійти до взаємної згоди щодо місяця проживання дітей та інтересів самих дітей , що збереження зв`язків із сім`єю та забезпечення їх найкращому розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, приходить до висновку, що саме інтересам дітей , на момент розгляду даної справи, буде відповідати їх проживання із матір`ю, з наступних підстав. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини. При розгляді даного питання су враховує, по-перше, висновок органу опіки та піклування Біляївської районної адміністрації Одеської області від 13.12.2019 року, згідно якого, в результаті дослідження умов проживання дітей і батьків визначено доцільним місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] саме з матір`ю. При аналізі обставин справи, суд приймає до уваги наявний у матеріалах справи протокол бесіди з батьками дітей 23.10.2020 року органом опіки та піклування, за змістом якої вбачається що [PERSON] не надав згоди на спілкування представників служби у справах дітей із дітьми та вважає можливим надавати можливість матері спілкуватись із дітьми виключно за рішенням суду, а для спілкування із старшою донькою матері достатньо 5 хвилин перерви між уроками у школі ( т.3 а/с 187), а також пояснення самою неповнолітньої [PERSON] , яка у судовому засіданні пояснила, що спілкувалась із [PERSON] , яку називає « старою матерію», лише у школі , так як батько забороняє інші спілкування, мати питала про братика , якого не бачила давно, так як він практично постійно знаходиться вдома ( т.4 а/с 18-19). Також, судом враховується зі слів [PERSON] , що вона сприймає місце проживання зараз, як проживання « у бабусі» з якої спілкується переважну більшість часу , та наявність «нової мами» зі слів батька і відсутність будь яких розмов у сім`ї стосовно матері, а також відсутність у дитини будь яких поганих спогадів про матір та навпаки гарні спогади про час спільного проживання із матір`ю. Вищевказані обставини , на думку суду, дозволяють прийти до висновку, що на [PERSON] , здійснюється «не агресивний» вплив щодо необхідності подальшого проживання із батьком , а тому суд критично ставиться до висловлювань [PERSON] про її бажання подальшого проживання із батьком. Крім того вищевказані обставини дозволяють суду вважати, що дитина не сприймає для себе місце до вона зараз проживає, як проживання « з батьком» або « у батька» , а також той факт що дитина фактична ізольована від матері що не може вважатись таким середовищем, яке відповідає найкращім інтересам дитини, а тому також приймається судом як другий аргумент на користь матері. Суд, враховуючи вищевикладені обставини, а також той факт, що останні три роки на [PERSON] здійснюється явний психічний вплив та факт її фок точної ізольованості від матері, і крім того приймаючи до уваги що з досягненням дитиною десяти років вона може приймати активну участь у вирішенні питання свого місця проживання ,вважає що для можливості її критичного ставлення до даного питання слід визначити місця її проживання із матерію , відокремлено від батька ( з безумовною можливість постійного спілкування ) за для її власної оцінки одного і іншого середовищ. Також визначені обставини стосуються і малолітнього [PERSON] , який є фактично ізольованим від спілкування із матір`ю, що, безумовно, свідчить про відсутність складеного для нього спритного для гармонійного розвідку середовища. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. При розгляді вказаного питання судом не приймаються до уваги посилання [PERSON] щодо не благополучності [PERSON] яка раніше була притягнута до кримінальної та адміністративної відповідальності, та вимушена виплачувати велику заборгованість , так як дані обставини безпосередньо не стосуються даної справи - правопорушення [PERSON] не відносяться до її батьківських обов`язків або злочинів відносно дітей , навіть наявність адміністративного правопорушення пов`язаного із алкогольним сп`янінням ( керування транспортним засобом ) не може свідчити про зловживання нею алкогольними напоями так як і її фотографії з іншим чоловіком не свідчать про її непридатність к батьківським обов`язкам. Одночасно із цим суд також критично ставиться і до заяв [PERSON] про домашнє насильство до дітей з боку [PERSON] , так як у відповідності до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України обов`язковими для врахування судом як належних доказів здійснення особою дій, яки відносяться до кримінальної або адміністративної відповідальності , є лише вирок суду, ухвала суду про закриття кримінального провадження або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, а у всіх інших випадках сам факт звернення із відповідними заявами або проведення бесід , не є належним та допустимим доказом здійснення особою правопорушення. Суд також враховуючи пояснення свідка [PERSON] , матері [PERSON] , яка пояснювала про факти домашнього насильства відносно дітей з боку [PERSON] ще у 2012 року , а також докази звернення із відповідними заявами до правоохоронних органів у 2012 року, ставиться критично до даних пояснень, приймаючи до уваги як сам факт продовження спільного проживання [PERSON] із [PERSON] та дітьми до 2018 року, народження у 2015 році дитини, а також і факт залишення саме на [PERSON] дітей при необхідності від`їзду [PERSON] за межі України. При цьому суд зауважує, що [PERSON] не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із дітьми, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей. Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дітей та визначення місця проживання їх з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із синами, оскільки таке визначення місця проживання дітей, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Факт задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із матерію є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо визначення іншого місця проживання даних дітей. 5.2 Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін та наданих доказів щодо стягнення аліментів Суд, встановивши доцільність подальшого проживання неповнолітніх дітей із матір`ю, вважає, що вказаний висновок суду є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання даних дітей , та підставою для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів заявлений [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.2 ст.182 розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином зазначені позовні вимоги відповідають мінімальному гарантованому розміру аліментів, який на день винесення рішення складає 1255 грн., для дитини віком від 6 до 18 років, а тому підлягають задоволенню незалежно від майнового стану відповідача або інших обставин, які визначені ч.1 ст. 182 СК України. Одночасно із цим судом враховується що на момент винесення рішення діти проживають із батьком, який належним чином здійснює утримання дітей, тому обов`язок щодо сплати аліментів виникає у нього із моменту коли рішення суду щодо визначення місцем проживання дітей місце проживання матері набере законної сили, і у [PERSON] як у батька, який з вказаного моменту буде проживати окремо від дітей , з`явиться відповідний обов`язок. Так як завданням цивільного судочинства є ефективного захисту прав, то саме такий порядок виконання даного рішення суду з моменту набрання законної сили, є справедливим та таким що відображає реальне настання обов`язку відповідача щодо утримання дітей, які проживають окремо. У відповідності до вимог ч.1 ст. 267 ЦПК України суду, який виніс рішення, надано право визначати порядок його виконання. Також факт проживання дітей, до набрання рішення законної сили, саме із відповідачем ( батьком ), та здійснення ним належного утримання дітей, є підставою для незастосування у даному випадку негайності виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. 6.Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). Враховуючи факт задоволення судом позовних вимог [PERSON] на її користь з [PERSON] підлягають стягненню, документально підтверджені, понесені судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн., а також 384,20 грн. сплачених у якості судового збору за забезпечення доказів ( т.1 а/с 132 ), а всього 1152,6 грн. У випадку подання стороною позивача доказів понесених судових витрат у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, їх розподіл буде здійснено окремо, шляхом винесення додаткового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved