Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

21.10.2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] , і просить суд стягнути з відповідача на її користь 3% річних у розмірі 8 613,41 грн. та інфляційні збитки у розмірі 10 929,63 грн. на загальну суму 19 543,04 грн. за невиконання постанови Харківського апеляційного суду від 11.12.2018 року щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] у сумі 156 361,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 07.11.2009 року по листопад 2015 року, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу від 20.11.2015 року. Так, 14.04.2018 нею було укладено шлюб, у зв`язку з чим було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 16.04.2013 року в період спільного шлюбу з відповідачем за договором купівлі-продажу було придбано квартиру [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №2050 та Витягом № 7435364 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. При поділі майна подружжя були постановлені такі рішення судів: 26.04.2016 року - рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова задоволено частково позовні вимоги позивача: визнано за нею право власності на автомобіль ВАЗ 2108, 1987 року випуску, вартістю 16030 грн.; припинено право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 526698 грн.; залишено в користуванні відповідача телевізор «Samsung», кріплення настінне для телевізора, цифровий ефірний приймач «Android mini РС», газову піч «Gorenie», газовий котел «Immergas», пральну машину «Hotront», кухонні стіл і кухонний куток, розкладний диван і підліткове ліжко загальною вартістю 18622 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/2 вартості спільного сумісного майна у розмірі 264 тис. 645 (двісті шістдесят чотири тисячі 645) грн., стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1323 грн. 22 коп. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Відмовлено відповідачу про визнання права особистої приватної власності на квартиру за необґрунтованістю заявлених позовних вимог. 11.12.2018 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року змінено в частині розміру грошової компенсації вартості 1/2 частини вищевказаної квартири. Стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] у розмірі 156 361,00 грн. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття, тобто 11.12.2018 року. Крім того 05.02.2020 року постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційна скарга відповідача залишена без задоволення, постанова Харківського апеляційного суду від 11.12.2018 року - залишена без змін. З метою примусового стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки квартири, позивачем отримано виконавчий лист за № 639/1012/15-ц, виданий 27.12.2018 року. У зв`язку з чим, 12.04.2019 року старшим виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гуком Сергієм Віталійовичем відкрито виконавче провадження № 58863490. Однак, нажаль, до теперішнього часу, відповідачем не виконано рішення суду, що підтверджується інформацією про виконавче провадження з автоматизованої системи виконавчого провадження від 09.10.2020 року. Всього сума відсотків за користування [PERSON] грошовими коштами, стягнутими Харківським апеляційним судом 11.12.2018 року у розмірі 156 361 грн., у якості грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] за період з 11.12.2018 року по 11.10.2020 року складає 8 613,41 грн. Загальна сума позовних вимог до відповідача на 11.10.2020 року складає: 10 929,63 грн. інфляційних витрат + 8 613.41 грн. 3% річних = 19 543.04 грн. Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем постанови Харківського апеляційного суду з 11 грудня 2018 року по теперішній час щодо стягнення з останнього компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] , позивач вважає за можливе стягнути з [PERSON] відповідно до розрахунку за період з 11.12.2018 року по 11.10.2020 року - 3 % річних у розмірі 8 613,41 грн. та інфляційні збитки у розмірі 10 929,63 грн., що разом становить суму у розмірі 19 543,04 грн. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків від суми боргу. Призначено судове засідання. У судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Позивач [PERSON] надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, однак він та його представник [PERSON] надали письмову заяву, в якій виклали зміст заперечень проти задоволення вказаного вище позову і просили розглянути справу за їх відсутності з урахуванням заперечень, які полягають в тому, що положення ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись до даних правовідносин. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 20.11.2015 рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] і [PERSON] 07.11.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції під актовим записом №2316 (а.с.10). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за [PERSON] , в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, право власності на автомобіль ВАЗ - 2108 державний номерний знак [NUMBER] , 1987 р. випуску вартістю 16030 грн. В порядку розподілу майна подружжя припинено право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 526 698 грн. Залишено в користуванні [PERSON] телевізор «Samsung», кріплення настінне для телевізора, цифровий ефірний приймач «Android mini PC», газову піч «Gorenie», газовий котел « Immergas», пральну машину «Hotront», кухонні стіл і кухонний куток, розкладний диван і підліткове ліжко загальною вартістю 18622 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/2 вартості спільного сумісного майна у розмірі 264 тис. 645 ( двісті шістдесят чотири тисячі 645) грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1 323 грн. 22 коп. У іншій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовити. Відмовити [PERSON] у позові до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру за необґрунтованістю заявлених позовних вимог (а.с.11-13). Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.07.2016 року абзац четвертий резолютивної частини рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 квітня 2016 р. викладено в наступній редакції: залишено в користуванні [PERSON] телевізор «Samsung», кріплення настінне для телевізора, цифровий ефірний приймач «Android mini PC», газову піч «Gorenie», газовий котел « Immergas», пральну машину «Hotront», кухонні стіл і кухонний куток, розкладний диван і підліткове ліжко загальною вартістю 18 622 грн. (а.с.14). 14.04.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №190 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції Харківської області, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.9). Постановою Харківського апеляційного суду від 11.12.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року змінено в частині розміру грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] у розмірі 156 361 грн. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (а.с.15-16). Разом з тим, постановою Верховного суду від 05.02.2020 року касаційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного суду від 11.12.2018 року залишено без змін (а.с.17-22). Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС до Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гук С.В. відкрито виконавче провадження №5886349 з примусового виконання виконавчого листа №639/1012/15-ц, виданого 27.12.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] у розмірі 156361, 00 грн. (а.с.23). Надана позивачем Інформація про виконавче провадження свідчить про невиконання відповідачем зазначеного зобов`язання про сплату грошової суми за рішенням суду (а.с.24-26). Зазначена обставина не спростована відповідачем будь-якими доказами. Позивачем від суми 156361, 00 грн. за період з 11.12.2018 року по 11.10.2020 року надано розрахунок 3% річних в розмірі 8613, 41 грн. та інфляційних витрат в розмірі 10929, 63 грн., з яким погоджується суд і правильність якого не оспорювалась відповідачем, який не надав контр розрахунку (а.с.3, зворот). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах верховного Суду. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 2, 5 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначена правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 16.05.2018 року (справа №686/21962/15-ц) . Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 року справа № 589/3683/16-ц. Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Так, з огляду на вищевикладене та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги засновані на законі та підлягають задоволенню, отже з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню 3% річних у розмірі 8 613,41 грн. та інфляційні витрати у розмірі 10 929,63 грн. на загальну суму 19 543,04 грн. у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, встановленого постановою Харківського апеляційного суду від 11.12.2018 року про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] у сумі 156 361,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с.1). У зв`язку із задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved