Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач), діючи через свого представника Гребенюка О.С., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2015 року у розмірі 102 269 грн. 12 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, з відсотковою ставкою, яка періодично змінювалася позивачем. Станом на 15 червня 2020 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 102 269 грн. 12 коп., з яких: 48 434 грн. 60 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 21\~319 грн. 07 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими згідно статті 625 ЦК України та 32\~515 грн. 45 заборгованість за пенею. 13 січня 2021 року представник позивача подала до суду заяву про зменшення позовних вимог в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 69\~753 грн. 67 коп., зокрема 48 434 грн. 60 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 21\~319 грн. 07 коп. заборгованості за відсотками, нарахованими згідно статті 625 ЦК України Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги з урахування заяви про їх зменшення підтримала та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позові, при цьому не змогла надати пояснень щодо розміру нарахованих згідно статті 625 ЦК України відсотків, заявила, що з відповідачем стягнення відсотків у більшому, ніж передбачено частиною другою статті 625 ЦК України, розмірі не погоджувалося. Проти розгляду справи без участі відповідача і винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач неодноразово належним чином викликався до суду для участі у судовому розгляді, зокрема шляхом надіслання повісток про виклик за зареєстрованим місцем його проживання та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади України, при цьому до суду він не з`явився, заяв по суті справи та про розгляд справи без його участі не подав. Заяви та клопотання учасників справи \~ \~ \~ \~Інших заяв та клопотань від представника позивача та відповідача не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 02 листопада 2020 року судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі, при цьому роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов та заперечення, а позивачу, у разі подання відповідачем відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки. У зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позов та заяви про розгляд справи без його участі не подав, беручи до уваги позицію представника позивача, суд ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи \~ \~ \~ \~Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 21 вересня 2015 року відповідач заповнив, підписав та подав ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.75-76) анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості. У подальшому йому було відкрито рахунок, видано кредитну карту та встановлено кредитний ліміт, розмір якого неодноразово змінювався (а.с. 15-16). З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором від 21 вересня 2015 року та відомостей про рух коштів по картковому рахунку відповідача вбачається, що останньому було встановлено кредитний ліміт, коштами якого відповідач періодично користувався, однак свої зобов`язання належним чином не виконував, останній платіж на погашення заборгованості був здійснений ним 14 лютого 2020 року у розмірі 13 920 грн. 68 коп., у результаті чого станом на 15 червня 2020 року виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 48\~434 грн. 60 коп. (а.с. 6-14). Також згідно вказаного розрахунку відповідач має 21 319 грн. 07 коп. заборгованості за простроченими відсотками, нарахованими на підставі частини другої статті 625 ЦК України (а.с. 6-14). Оцінюючи доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості суд враховує положення статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовий формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовий формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526,\~527,\~530 ЦК України). За змістом статей 626-628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, які регулюють питання щодо надання і користування позикою. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Як з`ясовано у судовому засіданні між позивач та відповідач не погоджували розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за укладеними між ними кредитним договором від 21 вересня 2015 року у більшому, ніж визначено частиною другою статті 625 ЦК України, розмірі. Вказане вище свідчить, що позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних за прострочення ним грошового зобов`язання відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України. З дослідженого судом розрахунку заборгованості за договором від 21 вересня 2015 року та відомостей про рух коштів по картковому рахунку відповідача вбачається, що на підставі частини другої статті 625 ЦК України позивачем здійснено нарахування процентів у сумі 21\~319 грн. 07 коп. за період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2021 року виходячи з розміру заборгованості за тілом кредиту 48\~434 грн. 60 коп. (а.с. 6-14). Вказаний розмір процентів, нарахованих відповідачем, суд вважає необґрунтованим, оскільки їх нарахування здійснено з більшої процентної ставки, ніж та, що передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. При цьому, виходячи з розміру заборгованого відповідачем тіла кредиту 48\~434 грн. 60 коп., розміру процентної ставки за порушення грошового зобов`язання 3%, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, та періоду нарахування даної процентної ставки - з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2021 року, обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 604 грн. 45 коп. (48\~434 грн. 60 коп. х 3% / 100% / 365 днів х 152 дні). Зважаючи на викладене вище суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, отриманим на підставі поданої анкети-заяви від 21 вересня 2015 року, у розмірі 48\~434 грн. 60 коп. та процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 604 грн. 45 коп., а загалом у розмірі 49\~039 грн. 05 коп. При цьому решта вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судові витрати Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2\~102 грн. 00 коп., при цьому відповідачем судові витрати не здійснювалися. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 477 грн. 77 коп. (49 039 грн. 05 коп. х 2\~102 грн. 00 коп./ 69 753 грн. 67 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial