Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

19 червня 2017 року заявник звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 30 березня 2016 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, що належало їй на праві приватної власності. До теперішнього часу до нотаріальної контори за оформленням спадщини ніхто не звертався в зв'язку з чим позивач є єдиним спадкоємцем своєї матері за заповітом, але ним пропущений передбачений цивільним законодавством строк для звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини і на даний момент він вважається таким, що не прийняв спадщину після [PERSON], померлої 30 березня 2016 року. При цьому, позивач вважає, що даний строк пропущений ним з поважних причин і суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Представник позивача надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу без участі позивача та його представника, на задоволенні заявлених вимог наполягав. Представник відповідача надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо розгляду справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ч.2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). З матеріалів справи вбачається, що позивач є сином померлої [PERSON] 11.12.2012 року [PERSON] склала заповіт, в якому все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 12.06.2017 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 6, [PERSON] померла 30.03.2016 року (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина. До спадкової маси увійшло все майно, що належало на праві власності спадкодавцю на день смерть. Згідност.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідност.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідност.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідност.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз'яснень, наданих у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3ст.1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він після смерті матері постійно мешкав у м.Донецьк, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», відноситься до міст у Донецькій області, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VІІІ «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» є містом в якому запроваджено особливий порядок місцевого самоврядування, а також згідно з Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованою територією. Лише у березні 2017 року позивач зареєструвався як внутрішня переміщена особа, зареєстрував факт смерті матері та звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини, де йому повідомили, що строк звернення пропущено і запропоновано звернутись до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того у Постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги повністю доведені, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved