Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

21 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору у якому зазначила, що її батько [PERSON] помер 17 квітня 1997 року, а мати [PERSON] 19 березня 1999 року. Після їх смерті вона та [PERSON] і [PERSON], які доводяться їй рідними сестрами, фактично вступили в управління спадковим майном. Але в серпні 2015 року від знайомих по місцю народження в с.Озерівка Березнегуватського району Миколаївської області вона дізналась, що тільки [PERSON] отримує орендну плату за земельний пай, який належав їх покійному батьку [PERSON] З метою зясування питання чи заводились спадкові справи після смерті батьків, у вересні 2015 року, вона звернулась до нотаріуса, та дізналася що після смерті батька у 1999 році за заявою [PERSON] було заведено спадкову справу, але у спадковій справі відсутня відмітка про видачу свідоцтва про право на спадщину. Крім цього, за даними архівного сектору 29 травня 2003 року розпорядженням Березнегуватської райдержадміністрації № 319 [PERSON] було затверджено технічну документацію зі складання державного акту на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на те, що вказане розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації видане з порушенням норм земельного та цивільного законодавства, оскільки у [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а видані їй свідоцтва про право на спадщину за законом є сумнівними, позивачка просила суд скасувати розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації № 319 від 29 травня 2003 року в частині затвердження технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю [PERSON] Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання не зявилась, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, як безпідставні та просила відмовити у їх задоволенні. Треті особи по справі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявились, [PERSON] до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. [PERSON] до суду направила заяву, у якій позовні вимоги визнала частково, зазначила що земельну ділянку після смерті [PERSON] успадкувала за заповітом. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від осіб, які беруть участь у справі, надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 17 квітня 1997 року в с.Озерівка Березнегуватського району Миколаївської області помер [PERSON], а 19 березня 1999 року [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть (а.с.6,7). 23 травня 2002 року державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори [PERSON] були видані: свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], на право на земельну частку (пай) розміром 10,72 умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Борець» Березнегуватського району Миколаївської області, яке зареєстроване у реєстрі за № 253, спадкова справа № 95/2002. Та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай) розміром 10,72 га, в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Борець» Березнегуватського району Миколаївської області, спадкова справа № 96/2002 ( а.с.40,41). З технічної документації зі складання державних актів на право власності на землю [PERSON] та іншим громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності КСП «Борець» в межах території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області убачається, що розпорядженням Березнегуватської районної державної адміністрації від 14 червня 2002 року №268 «Про дозвіл на складання проектів організації земельних часток (паїв)» [PERSON] на підставі її заяви та свідоцтв про право на спадщину за законом, було надано дозвіл на складання проекту організації земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Озерівської сільської ради ( а.с.74-83). 23 травня 2003 року розпорядженням Березнегуватської райдержадміністрації № 319 [PERSON] було затверджено технічну документацію зі складання державних актів на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та передано у приватну власність земельну ділянку ( а.с.5). Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України (у редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема прийняття спадщини, виділення в натурі на місцевості земельних ділянок, що були раніше надані їй у користування. Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Не оспорюючи процедури та порядку прийняття розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 29 травня 2003 року № 319 позивачка та її представник просили його скасувати з тих підстав, що [PERSON] звертаючись до органу виконавчої влади із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки не мала документів які б підтверджували факти правомірності їх успадкування після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] Але ці доводи спростовуються копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, які у встановленому законом порядку недійсними не визнавались. Посилання позивачки та її представника на порушення порядку видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та сумніви у їх достовірності суд вважає безпідставними. Оскільки, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Предметом зазначеного позову є спірне рішення органу виконавчої влади - Березнегуватської районної державної адміністрації, інших позовних вимог, таких як визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, або клопотання про зміну предмету або підстав позову, під час розгляду справи позивачка та її представник не заявляли, а тому у суду не має підстав перевіряти доводи та оцінювати докази щодо вказаних вище обставин. Таким чином, вирішення даного спору в межах заявлених позовних вимог не впливає на законність свідоцтв про право на спадщину до розгляду спору про їх оскарження. За ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу. Згідно пункту 10 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії або нормативний акт, виданий органом державної влад, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на те, позивачем не було надано доказів що розпорядження відповідача суперечить вимогам законодавства або саме по собі порушує її цивільні права та інтереси суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed