Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

20 листопада 2019 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 січня 2019 року між нею, як фізичною особою-підприємцем, та відповідачем було укладено договір № 12-01/19 купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей, за яким вона поставила відповідачу товар на загальну суму 1214 грн., а останній зобов`язаний був сплатити вартість товару протягом 25 банківських днів з дня відвантаження товару та відповідно до п. 7.1, п. 7.3 за несвоєчасну сплату за товар відповідач був зобов`язаний сплатити проценти за користування грошовими коштами згідно ст. 694 ЦК України в розмірі 4% за кожний день затримки та штраф в розмірі 20% від суми не сплаченого або не повністю сплаченого товару. Отримавши товар за умовами договору, відповідач станом на день звернення до суду свої зобов`язання за договором щодо оплати вартості товару не виконав. Просить стягнути з останнього15296 грн. 40 коп. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також, зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] , позивачка [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. 12 січня 2019 року між ФОП [PERSON] , та [PERSON] укладено договір № 12-01/19 купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей, предметом якого є постачання будівельних та господарських товарів. За умовами вказаного договору позивачка зобов`язалася поставити товар, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його вартість. Кількість товару, одиниця виміру та ціна товару визначається сторонами у рахунках-фактурах. У відповідності до п. 6.3. договору відповідач зобов`язався оплатити загальну вартість товару протягом 25 банківських днів з дня відвантаження товару. Пунктами 7.1, 7.3 визначено відповідальність за порушення позичальником умов договору, а саме за несвоєчасну плату за товар покупець зобов`язаний сплатити проценти за користування грошовими коштами відповідно до ст. 694 ЦК України в розмірі 4% за кожний день затримки та штраф в розмірі 20% від суми не сплаченого або не повністю сплаченого товару. Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо істотних умов договору, а саме: визначено об`єкт купівлі-продажу, вартість товару, порядок оплати, граничний термін передачі будівельних матеріалів у власність. Згідно видаткової накладної № ЦБ-38, відповідач отримав товар 12 січня 2019 року на загальну суму 1214 гривень і, відповідно до умов договору, до 06 лютого 2019 року зобов`язаний був оплатити його вартість. Разом з тим, згідно з розрахунком від 18 листопада 2019 року, його заборгованість станом на 18 листопада 2019 року становить 15296 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за договором купівлі продажу - 1214 грн., заборгованість по процентам за договором купівлі продажу - 13839 грн. 96 коп., штраф - 242 грн. 80 коп. (а. с. 15). За змістом ст.ст. 11, 14, 15, 203-205, 207, 526, 610-611, 615, 622 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань) є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання недопустима, якщо інше не передбачено умовами договору чи Законом. Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб. Зазначене вище в повній мірі стосується і договорів купівлі-продажу. При ухваленні рішення щодо укладення, умов та виконання договору купівлі-продажу, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні, а недоведеність заперечень - тягне за собою протилежний результат. На переконання суду, договір купівлі-продажу № 12/01-19 матеріально-товарних цінностей від 12 січня 2019 року, а також видаткова накладна № ЦБ-38 про отримання відповідачем товару на суму 1214 гривень є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору купівлі-продажу, та доказом отримання відповідачем товару на вказану суму. Відсутність у відповідача заперечень щодо позову та ненадання останнім доказів сплати вартості товарів підтверджує факт існування невиконаного відповідачем [PERSON] зобов`язання за вказаним вище договором. Отже, встановлене свідчить про те, що між сторонами склались правовідносини з договору купівлі-продажу, який оформлений в письмовій формі, та зобов`язання щодо сплати вартості товару які відповідачем до теперішнього часу не виконано. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 768 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384грн. 20 коп. (50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved