Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

20.04.2021 року позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 15.05.2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають 3-х неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Останні роки між подружжям виникали сварки, скандали, тому подальше перебування у шлюбі недоцільне, збереження сім`ї неможливе, оскільки подружні стосунки припинено. Шлюб носить формальний порядок, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання не з`явився позивач, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання не з`явився відповідач, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток та опублікування оголошення, причини неявки суду невідомі. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи суд встановив. 15 травня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Братського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 23. Від сторони шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між подружжям не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спору відносно поділу майна подружжя між сторонами на час розгляду справи не має. Спору про місце проживання дітей до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Стаття 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Та як слідує із позовної заяви, сторони шлюбні відносини фактично припинили, а тому у суду є підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Відповідно до положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких фактичних обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу суперечить їхнім же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 110, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов - задоволенню. Частиною 1 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Позивачем надано заяву про звільнення від сплати судового збору та докази, які підтверджують доводи щодо підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, тому клопотання позивача слід задовольнити. У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908, 00 грн.

Outcome: approved