Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

20.11.2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 18.06.1994 року, від якого мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові, тому спільного господарства не ведуть і шлюбні відносини між ними припинені. Збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Просить шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, підтвердивши відсутність взаєморозуміння з позивачем, а також пояснив, що він, позивач та їхні діти проживають спільно в одному помешканні та він надає допомогу на утримання дітей, інших осіб на утриманні не має, не працює. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 18.06.1994 року Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та копіями свідоцтв про народження дітей. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, примирятися вони не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Добровільної угоди щодо утримання малолітньої [PERSON], [INFO] між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобов'язаний здійснювати її утримання до досягнення нею повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров'я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, його тяжкого матеріального становища, а також докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, а також враховуючи визнання позову відповідачем, але при цьому визначений позивачем розмір аліментів належним чином не підтверджений, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви в частині позову про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., тому підлягає стягненню на її користь з відповідача. А в частині позову про стягнення аліментів з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що передбачено правилами розподілу судових витрат згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial