Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

1 липня 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. В заяві зазначає, що вона в даний час не працююча, перебуває на пенсії, з 2000 року по 2011 рік перебувала на заробітках за кордоном в Італії, місто Болонья. Роботою [PERSON] був догляд за особами похилого віку, приблизний заробіток складав до 800 євро на місяць. В 2006 році, за попередньою домовленістю з [PERSON], позивач [PERSON] вирішила придбати квартиру у місті Радехів Львівської області. Так як, на час придбання квартири [PERSON] не мала можливості приїхати в Україну, вона домовилася зі своїм сином [PERSON] про наступне. За її погодженням, дочка позивача, [PERSON] оформлює на своє ім'я кредит на суму, необхідну для купівлі квартири, на отримані кошти [PERSON] купує квартиру, а кошти по кредиту виплачуються [PERSON] На підтвердження попередніх домовленостей, відповідачем [PERSON] [PERSON] видано розписку від 10.11.2006 року в присутності свідка [PERSON] про те, що [PERSON] бере кредит і оплачує його за купівлю квартири в [ADDRESS] на ім'я свого сина [PERSON]. Разом з тим, [PERSON] зобов'язався виплачувати суму своїй матері до 2013 року. У випадку невиплати, куплена квартира переходить у власність матері [PERSON] На підставі попередніх домовленостей, 10 жовтня 2006 року у місті Мукачево укладено кредитний договір № MKAWGA00000317 між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] на суму 25 000 доларів США на споживчі цілі - ремонт квартири та 1 249, 65 доларів США на сплату страхових платежів. Вказані кошти в сумі 25 000 доларів США отримано [PERSON] та передано відповідачу [PERSON] для купівлі квартири [ADDRESS]. Договором купівлі продажу квартири від 16.11.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (продавці) на користь [PERSON] відчужено квартиру [ADDRESS]. В договорі зазначено загальну вартість квартири 6 280 гривень. Вказана квартира перебуває у власності відповідача на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 26550540 від 09.09.2014 року. На даний час в квартирі зареєстровані та фактично проживають [PERSON], [PERSON] та їх діти [PERSON], [PERSON] Вказані особи зареєстровані 12 липня 2007 року, що видно із довідки комунального підприємства «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» № 4388 від 06.08.2014 року. Разом з тим, всі предмети побуту, такі як шафи, стіл розкладний, два крісла, килими, а також побутова техніка, зокрема, холодильник, що знаходяться в спірній квартирі, були придбані за її кошти. Тобто, сама спірна квартира, так як і всі предмети побуту, що в ній знаходяться були придбані за кошти позивача. Кошти, що були надані відповідачу згідно розписки не повернуто, жодних дій на виконання взятих на себе зобов'язань ним не виконується, позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Всі вищевказані обставини, в підтвердження факту купівлі - продажу спірної квартири та джерела коштів, за які квартира була придбана можуть бути доведені, крім іншого, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Посилаючись на вищенаведене, просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві просили постановити рішення про задоволення позовних вимог. Позивач звертала увагу суду, що вона не заперечує, щоб діти проживали та були прописаними у квартирі, однак бажає, щоб квартира перейшла у її власність. Представник позивача суду пояснив, що позивач просить визнати право власності на підставі ст.328 ЦК України, оскільки в даному випадку виникли правовідносини із правочину (розписки), а через неповернення коштів позивач має право на квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Крім цього, звертав увагу суду, що при купівлі-продажу квартири [PERSON] присутня не була, згоди на купівлю квартири не давала. Вважає, що оскільки він позивачу не повернув кошти за квартиру, які вказані у розписці, позивач має право на вказану квартиру. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позовних вимог заперечив, подав суду письмові пояснення на позов та просив постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представника третьої особи [PERSON] в інтересах малолітніх дітей просила постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦКП України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову та продовжує розгляд справи. Визнання позову відповідачем суперечить закону і порушує права або законні інтереси [PERSON] та малолітніх дітей, тому суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем та вирішує спір відповідно до норм законодавства. Вислухавши пояснення позивача, її представника та відповідача [PERSON] на підтримку позовних вимог, заперечення представника відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON], дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що [PERSON] Григовірна з 2006 року по 2011 рік перебувала за межами України на роботі у м.Італія. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу (ч. 2 ст. 64 ЦПК України). Оригінали письмових доказів, відповідно до ст. 138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. 12 серпня 2015 року в судовому засіданні в присутності сторін по справі, судом оглянуто та звірено з оригіналом розписку, договір купівлі - продажу квартири від 16.11.2006 року та Витяг з державного реєстру речових прав на майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, які представлені представником позивача, перевірено їх відповідність оригіналам, копії, у встановленому законом порядку посвідчені судом (а.с.7, 10-11). Із змісту розписки вбачається, що [PERSON] по домовленості із матір»ю [PERSON] про те, що вона бере кредит та сплачує його за покупку квартири в м.Радехові на вул.Рильського,10 кв.№9 на його ім»я, а [PERSON] зобов»язується виплачувати вказану суму своїй матері [PERSON] до 2013 року. У випадку невиплати, придбана квартира переходить у власність [PERSON] в чому нижче підписується [PERSON] при свідкові [PERSON], який був при домовленості та купівлі квартири. Розписка складена 10.11.2006 року, про що поставили свої підписи [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Суд, оглянувши вказану розписку робить висновки про те, що по вказаній розписці не виникло жодне зобов»язання між позивачем та [PERSON] на перехід права власності на квартиру, оскільки така розписка підписана [PERSON] та [PERSON], а що стосується боргового зобов»язання, то у ній не вказано, про яку саме суму кредиту йде мова. Якщо [PERSON] повинен повернути позивачу кошти і такі не повертає, то позивач не позбавлена справа на стягнення їх у судовому порядку, якщо доведе, що була укладена боргова розписка та що між ними виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Кредитний договір №MKAWGA00000317 від 10.10.2006 року, укладений між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON]»ю Олексіївною на суму 25 000 доларів США на споживчі цілі - ремонт квартири та 1 249, 65 доларів США на сплату страхових платежів, за яким кошти ніби - то останньою передані відповідачу [PERSON] для купівлі квартири [ADDRESS] не приймається судом як доказ, оскільки такий не підтверджує цих обставин та укладений ще задовго до домовленості між [PERSON] та [PERSON], якщо такі були (а.с.8-9). Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 16.11.2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], продавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], вартістю 6 280 гривень (а.с.10-10 зворот). Вказана квартира перебувала у власності відповідача [PERSON] на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 26550540 від 9.09.2014 року. В квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їх діти [PERSON], [PERSON] з 12 липня 2007 року, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» № 4388 від 6.08.2014 року (а.с.12 ). Суд також встановив, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20.11.2014 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 28 січня 2015 року, яке залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.04.2015 року, визнано за [PERSON] колишньою дружиною [PERSON] право власності на 1/2 частки у квартирі [ADDRESS]. Вказане рішення набрало законної сили (а.с.42-44). Вказане свідчить про те, що в даний час співвласниками спірної квартири в рівних частках є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Узагальнюючи наведене, суд робить висновки про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі, а відтак не підлягають і стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed