Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

21.12.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 07.03.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народився син - [PERSON]. Проте, спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого відбувалися сімейні сварки, які призвели до непорозумінь, в результаті чого вони втратили почуття взаємної любові, поваги один до одного та взаємодопомоги, декілька разів припиняли шлюбні відносини та проживали окремо, після чого намагалися жити разом, проте відносини тільки погіршувалися. Можливості зберегти сім'ю немає, а шлюбні відносини не підтримують з грудня 2018 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, спору про спільне майно немає, син після розірвання шлюбу проживатиме з матір'ю. Ухвалою суду від 26.12.2018 року відкрито провадження в справі, ухвалою від 22.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. 04.03.2019 року в судовому засіданні було задоволено клопотання відповідача [PERSON] який заперечував у розірванні шлюбу та надано час для примирення, строком 1 місяць. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, пояснивши, що можливості зберегти сім'ю немає, шлюбні відносини не підтримують з грудня 2018 року, проживають окремо, так як відповідач зловживає спиртними напоями та грою в азартні ігри, вчиняє сварки, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, спору про спільне майно немає, син після розірвання шлюбу проживатиме з матір'ю. Судом надавався час для примирення, проте, нічого не змінилося. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки до суду невідомі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що 07 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом №304, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER], прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON]. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO] Причиною розпаду сім'ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого відбувалися сімейні сварки, які призвели до непорозумінь, в результаті чого вони втратили почуття взаємної любові, поваги один до одного та взаємодопомоги, декілька разів припиняли шлюбні відносини та проживали окремо, після чого намагалися жити разом, проте відносини тільки погіршувалися. Можливості зберегти сім'ю немає, а шлюбні відносини не підтримують з грудня 2018 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, спору про спільне майно немає, син після розірвання шлюбу проживатиме з матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони втратили почуття один до одного, мають різні характери та погляди на життя, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя для збереження сім'ї неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved