Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

21.09.2019 [PERSON] звернувся до суду із позовом про захист прав споживача, стягнення безпідставно отриманих коштів, моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.10.2012 між ним та відповідачем укладений договір № б/н у формі анкети - заяви, відповідно до якої банк відкрив на його ім`я кредитний ліміт на картку у розмірі 40 000 грн. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20.07.2019 відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору. Цим рішенням встановлено, що він протягом дії вказаного кредитного договору сплатив, в рахунок повернення кредиту, 82 702.34 грн. Також вказаним рішенням встановлено, що всього він отримав за вказаним кредитним договором кошти у розмірі 47 398.71 грн. Отже переплата по вказаному кредиту становить 35 303.63 грн. Вказані кошти, на думку позивача, є безпідставно отриманими відповідачем та повинні бути йому повернуті. Зазначав, що після набрання рішенням суду законної сили, він звертався до відповідача з вимогою закрити розрахункові рахунки, що відкриті на його ім`я у банку, з тих підстав, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу, а отже він немає боргових зобов`язань перед відповідачем, однак отримав відповідь про те, що рішення суду не припиняє його зобов`язань по вказаному кредитному договору . Також посилався на те, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 25 000 грн. Просив визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» по не закриттю рахунків неправомірними та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» закрити всі відкриті розрахункові рахунки на його ім`я, стягнути з АТ КБ « «ПриватБанк» на його користь безпідставно отримані кошти у розмірі 35 303.63 грн, 25 000 грн моральної шкоди. Провадження у справі відкрито 30.09.2019 за правилами спрощеного позовного провадження. 13.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач свого представника у судове засідання повторно не направив, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи. Повторна неявка відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи не є підставою для відкладення розгляду справи ( ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши позивача та його представника суд керується наступним. Встановлено, що 15.10.2012 між позивачем та відповідачем укладений договір № б/н у формі анкети - заяви, відповідно до якої банк відкрив на ім`я позивача кредитний ліміт на картку у розмірі 40 000 грн. АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору. звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Сума боргу , яку АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з [PERSON] -. 70 348.82 грн. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30.07.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено. АТ КБ «ПриватБанк» вказане рішення не оскаржував, отже вона набрало законної сили відповідно до вимог ЦПК України. Цим рішенням встановлено, що за час дії кредитного договору [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 47 398.71 грн, а сплатив банку кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 82 702.34 грн. При вирішення вказаного спору суд застосував правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача на його користь 35 303.63 грн, позивач посилався на вимоги ч. 2 ст. 1214 ЦК України та зазначав, що вказані кошти безпідставно одержані банком, а також безпідставно утримуються банком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, що укладений у формі анкети-заяви №б/н від 15.10.2012. Та обставина, що рішенням Київського районного суду м. Полтави відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором на користь відповідача не є підставою вважати, що кошти, які були сплачені [PERSON] в рахунок погашення боргу за вищевказаним кредитним договором, є безпідставно отриманими відповідачем та безпідставно ним зберігаються. Отже, враховуючи навність укладеного договору, у формі анкети - заяви від 15.10.2012 , слід дійти до висновку, що між сторонами існували договірні правовідносини, що виключає можливість вважати, що кошти, які позивачем сплачені по вказаному кредитному договору є безпідставно набутими відповідачем. Стаття 81 ЦПК України передбачає обов`язок доказування і подання доказів, а саме приписами частини першою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма передбачена ч. 3 ст. 11 ЦПК України , а саме передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 4 цієї статті передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач спірний кредитний договір не оспорював, сплачував кошти за кредитним договором, який не визнаний недійсним як повністю так і в будь-якій частині та який ним , чи будь-якою іншою особою, не оспорювався. Враховуючи викладене слід дійти до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 35 303.63 грн. Щодо вимог про визнання дій відповідача в частині не закриття рахунків позивача та зобов`язання відповідача закрити всі відкриті розрахункові рахунки на його ім`я, то вони є безпідставними з наступних підстав. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30.07.2019 відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, та встановлено, що заборгованості по спірному кредитному договору у [PERSON] перед Ат КБ «ПриватБанк» відсутня. Відсутність заборгованості за кредитом може свідчити про припинення дії кредитного договору, а не закриття усіх розрахункових рахунків, що відкриті на ім`я позивача у вказаному банку. Суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про закриття чи відкриття банківських рахунків. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Будь-яких інших позовних вимог, які б стосувались припинення дії кредитного договору, у зв`язку з його виконанням , чи визнання цього договору недійсним чи частково недійсним позивач не пред`являв, а тому підстави для задоволення вказаних позовних вимог відсутні. Оскільки суд не вбачає порушення відповідачем прав позивача, з огляду на зміст пред`явлених ним позовних вимог, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Позивач є інвалідом 2 групи, звільнений від сплати судового збору, а так як суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядається.

Outcome: dismissed