overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

21 листопада 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, у родині виникають часті сварки, відповідач підіймає на неї руки, і свідком цих сварок є їх дитина. Посилаючись на те, що подальше сумісне життя із чоловіком неможливе, просила їх шлюб розірвати. Рішенням (заочне) від 09 січня 2014 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 23 вересня 1995 року у Відділі реєстрації одружень м.Миколаєва, актовий запис №1174. Ухвалою суду від 25 березня 2014 року вищевказане рішення скасовано та призначено до судового рішення. За клопотанням відповідача 28 квітня 2014 року судом надався строк для примирення сторін строком на один місяці. Після надання судом строку для примирення сторін, позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягала розірвати шлюб, оскільки відповідач застосовує по відношенню до неї фізичне насилля. Пять років потому відповідач сильно побив її, з тих самих пір між ними безповоротньо втрачені почуття любові та поваги. Також пояснила, що примирення сторін неможливе, тим більше відповідач для цього не вживав протягом усього часу заходів. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що можливо зберегти їх сім'ю, оскільки він кохає дружину. Вислухавши пояснення сторін,вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 23 вересня 1995 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З серпня 2013 року сторони остаточно подружніх відносин не підтримують, позивачка відновляти їх не має наміру, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, утрачені первісні почуття. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя результату не дали. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

21 листопада 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в обґрунтування якого вказав, що він з 03 листопада 2001 року перебуває у шлюбі з відповідачкою [PERSON] Від шлюбу сторони мають неповнолітню дітину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою у позивача не склалось у зв'язку із тим, що у них різні погляди на життя. Фактичні шлюбні відносини припинені. Позивач, посилаючись на те, що подальше проживання разом та збереження сім'ї, неможливе, в поданій заяві просить суд розірвати шлюб. В органах реєстрації актів цивільного стану сторони не мають змоги, оскільки від шлюбу мають неповнолітніх дітей. У судове засідання позивач - [PERSON] не з'явився та до початку судового засідання від нього надійшла до суду заява, в якій він позовні вимоги підтримав,просив провести розгляд справи за його відсутність. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, до початку судового засідання від неї надійшла до суду заява, в якій вона позов підтримала та просила провести розгляд справи за її відсутність. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав. Так, згідно п. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03 листопада 2001 року, згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03 листопада 2001 року, зареєстрованого та виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції , актовий запис № 979/а. с. 4/. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини. Подальше проживання разом та збереження сім'ї неможливе, у зв'язку із чим суд прийшов до висновку, що сім'я існує формально та в подальшому її збереження неможливе, так як це суперечить інтересам обох сторін. Спір про розподіл майна не заявлений. Шлюб розривають вперше. Враховуючи висловлені обставини, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї неможливе і шлюб слідує розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

21 листопада 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, їй на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. На сьогоднішній день в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач - [PERSON], відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Проте, фактично відповідачі не проживають в будинку тривалий час, так [PERSON] не проживає з 2007 року, а [PERSON] - з 2012 року і по теперішній час. Таким чином, відповідачі не проживають в будинку без поважних причин, спірним житлом не цікавиться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачують, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, від її представника до суду надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги свого довірителя він підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] В судове засідання не з'явились, направили до суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази, суд судом встановлено наступне. 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30.03.2009 року позивачу [PERSON] (а.с. 11-12). Як вбачається з довідки Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 1496 від 19.11.2013 року (а.с. 14) та будинкової книги (а.с. 8-10) в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] та її доньки: [PERSON] (а.с. 19) та [PERSON] (а.с. 20). Право приватної власності відповідачі щодо вищевказаної квартири не мають, квартира у якій зареєстровані сторони належить на праві приватної власності позивачу. Як вбачається з акту про непроживання від 19.11.2013 року [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2007 року, а [PERSON] - з 2012 року (а.с. 13). Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як судом встановлений факт непроживання [PERSON] з 2007 року та [PERSON] з 2012 року за вказаною адресою, тобто більш ніж 1 рік, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

21 листопада 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 23 липня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини впродовж останніх кількох років погіршилися через несхожість характерів, різні погляди на життя, прагнення та інтереси. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом. 14 грудня 2013 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення (а.с.14). Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, надіславши заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 23 липня 2005 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] яка проживає та проживатиме з позивачкою (а.с.5). Впродовж останніх кількох років сторони припинили фактичні шлюбні відносини через несхожість характерів, різні погляди на життя, прагнення та інтереси, що стало суперечити інтересам один одного. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1 ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя. У пункті 10 вказаної Постанови зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи зміст наведених вище норм права та встановлених в судовому засіданні обставини справи, а також не бажання сторін примирятися, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

21 листопада 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі від липня 2000 року по жовтень 2004 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO]. Батько дитини (відповідач) від квітня 2004 року з дитиною не проживає, не цікавиться нею, матеріально не допомагає, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини (а.с.а.с. 2 - 6). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Представник третьої особи, прокурор не заперечували проти задоволення позову. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, прокурора, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що сторони перебували у шлюбі від 22.07.2000 р. по 23.09.2005 р. (а.с.а.с. 11, 13). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO] (а.с. 12). 16 липня 2004 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON], яке відповідач не виконує (а.с.а.с. 20 - 22). Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради від 21.03.2014 р. № 71 відповідач з дочкою не проживає, не допомагає позивачеві у вихованні дитини, матеріально не підтримує, не цікавиться її розвитком і станом здоров'я, а позбавлення батьківських прав є доцільним. На разі дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем, має добрі соціальні і побутові умови (а.с.а.с. 15 - 19, 23, 28 - 30). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України одними з загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи із засад розумності й справедливості при вирішенні судових спорів, закріплених у цивільному законодавстві України, ураховуючи встановлені судом обставини та виключно інтереси дитини, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити. Таке вирішення цивільної справи не позбавляє відповідача в майбутньому просити суд поновити його у батьківських правах.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

21 листопада 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з 18 серпня 2007 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує (а.с.17). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином (а.с.15-16), тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що в судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2007 року (а.с.6), який було розірвано 21 травня 2013 року (а.с.7). Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.3, 4). Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності із ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. У відповідності із ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. відповідно до розміру, встановленому на дату подання позову. На підставі ст.ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

21 листопада 2013 року позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що 16 жовтня 1999 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Очаківського МРУЮ Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Сімейні стосунки між ними припинилися, сумісне господарство не ведеться. Подружжя втратило почуття взаємної поваги та любові. Шлюб фактично розпався, їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим. Посилаючись на викладені обставини просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила про його задоволення. Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 жовтня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16 жовтня 1999 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки більше року, сумісне господарство не ведеться. Дитина проживає з матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

21 листопада 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітніх дітей - дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн., на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення їх повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що їх діти народилися під час її проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, їх батьком є відповідач. З жовтня 2012 року вони фактично припинили сімейні стосунки і почали проживати окремо. Діти знаходяться на утриманні позивачки, відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дочок не надає, їх вихованням не займається, хоча є цілком здоровою та працездатною людиною. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, просить суд стягувати аліменти за Законом - в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), оскільки він ніде не працює та не може знайти роботу, сам існує за рахунок випадкових заробітків. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, якій підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів повинен визначатись судом з урахуванням обставин, наведених у ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, який не може бути меншим ніж це встановлено частиною 2 цієї статті. З пояснень відповідача, судом встановлено, що він на теперішній час ніде не працює, проживає за рахунок випадкових заробітків. Свідоцтвами про народження дітей підтверджується факт, що їх батьком є відповідач. Довідки про склад родини позивачки свідчать про те, що діти знаходяться на її утриманні. За таких обставин, враховуючи, що відповідач позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від заробітку, офіційно ніде не працює на даний час, суд вважає, що розмір аліментів слід визначити в частинах розміру від заробітку (доходу) ніж просить позивачка, а саме в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, оскільки стягування аліментів у твердій грошовій сумі - саме по 400 грн. на кожну дитину позивачкою не доведено. Враховуючи наведене,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

21 листопада 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивачка просила суд розглядати справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся свудом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 24 вересня 1999 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

21 листопада 2014 р. [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з заявою, в якій просила встановити факт належності їй державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0599 га, виданого 10 жовтня 2001 року на підставі рішення ВК Руськотишковської сільської ради народних депутатів від 14.08.2001 р. №137, оскільки у цьому акті її по батькові неправильно вказано [PERSON] замість [PERSON]. Заявниця зазначила, що даний факт їй треба встановити у зв'язку з узаконенням самочинно збудованого житлового будинку на вказаній земельній ділянці. У судове засідання з'явився представник заявниці. Зацікавлена особи про слухання справи була повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою з проханням слухати справу за її відсутності, а тому суд,

Outcome: approved