Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

21.07.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 03.08.2020 і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є батьком дитини. Малолітній син проживає разом із нею, знаходиться на її утриманні, вона забезпечує його лікування у разі потреби, займається його вихованням. Відповідач проживає окремо та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. Вважає за доцільне прохати суд про стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати пред`явлення позову. На утриманні відповідача немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, він дієздатний та працездатний, отримує дохід та в змозі сплачувати такий розмір аліментів, що забезпечить належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, матеріального і соціального розвитку дитини. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.08.2020, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін. Станом на 01.10.2020 відповідач відзив до суду не надіслав. В судове засіданняпозивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 14). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про дату час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку Подав до суду заяву, згідно з якою позов про стягнення аліментів просить розглянути у його відсутність, у зв`язку з сімейними обставинами, зайнятістю на роботі, позов визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1780 грн. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками неповнолітнього[PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданого 12.09.2018 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 128 (а.с.5). Факт проживання спільної дитини сторін з позивачем та перебування на утриманні позивача підтверджується довідкою виданою виконкомом Шарнопільської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області від 22.09.2020 № 84 (а.с. 47). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, позивачка одна несе витрати по утриманню дитини, не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй Про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України). Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач є повністю дієздатний та працездатний, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє працювати, інших малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї немає, відповідач на спростування цих обставин доказів не надав. Враховуючи положення частини третьої статті 181 СК України, про те, що спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 490/4522/16-ц про те, що суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку про утримання дитини не досягнуто, судом встановлено достатньо правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. При визначенні розміру аліментного платежу суд враховує величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, вважає за необхідне визначити розмір аліментів у сумі 1780 грн щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на 01.10.2020 складає 929,5 грн (1859грн/2) та мінімальний рекомендований розмір, який може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів і який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на 01.10.2020 складає 1859 грн. Доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів до суду не надано. Тому, розмір аліментів у сумі 1780 грн, який визнаний відповідачем та наближений до рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, буде достатній та необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не буде порушувати її майнові права. Нормами ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем у прохальній частині позовної заяви вказано стягувати аліменти з 03.08.2020, хоч до суду вона звернулася 21.07.2020. Враховуючи імперативний характер норми ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне стягувати аліменти з дня пред`явлення позову, тобто з 21.07.2020, що буде відповідати інтересам дитини. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 840,40 гривень.

Outcome: partial