Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

20.06.2019 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що 22 червня 2001 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб про, що Відділом реєстрації актів цивільного стану громадян м. Будапешт ХІХ, було зроблено відповідний актовий запис №117/2001. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього доньку - [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини фактично припиненні з січня 2005 року, примирення та збереження сім`ї неможливе. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 22 червня 2001 року уклали шлюб про, що Відділом реєстрації актів цивільного стану громадян м. Будапешт ХІХ, було зроблено відповідний актовий запис № 117/2001. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У відповідності до частини статті 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. З січня 2005 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Встановлене свідчить, що подальше спільне життя сім`ї [PERSON] не можливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. Тому на підставі ст.112 Сімейного кодексу України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вимог, щодо відновлення дошлюбного прізвища з боку відповідача та вимог щодо компенсації понесених судових витрат з боку позивача, заявлено не було.

Outcome: approved