Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

21.11.2013 року позивач звернувсь до суду з зазначеним позовом, який був переданий до Бориспільського міськрайонного суду Київської області за підсудністю, посилаючись на те, що 10 листопада 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та відповідачем було укладено Кредитний договір № 002-18025-101106, відповідно до якого банк надав останній грошові кошти в сумі 4152,75 гривні із строком повернення до 09 листопада 2009 року, з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів, щомісячно до 10 числа місяця, а відповідач зобов'язувалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі. Проте, відповідач в порушення договору та норм ЦК України не виконує свої зобов'язання, в зв'язку з чим позивач повідомляв про виникнення заборгованості, але відповідач ніяким чином не відреагувала. Таким чином, заборгованість відповідача перед ним (позивачем) за Кредитним договором, включаючи заборгованість за сумою кредиту, заборгованість за відсотками та заборгованість за комісіями станом на 27.09.2013 року складає 4379,20 гривень, які останній просить стягнути з відповідача на свою користь, стягнувши з неї також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача Опалько М.І. не з явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу без своєї участі. Відповідач в суді проти позову заперечила, пояснивши, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даними вимогами до суду, в зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні позову. Суд ухвалив слухати справу у відсутність представника позивача. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та відповідачем - [PERSON], 10 листопада 2006 року було укладено Кредитний договір № 002-18025-101106. За умовами Кредитного договору банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 4379,20 гривень, із строком користування з 10.11.2006 року по 09.11.2009 року (включно), з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів, щомісячно до 10 числа місяця, а відповідач зобов язувалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов язання у повному обсязі. Банком було виконано умови Договору, в зв язку з чим відповідачу було надано кредит, що підтверджується меморіальним ордером № 6239610 від 10.11.2006 року. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов язковим для виконання сторонами. В силу ст.526 ЦК України, відповідач зобов язаний виконувати зобов язання належним чином відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу та вимог ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобов язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов язаний повернути кредит та сплатити відсотки на умовах встановлених договором. Станом на 27.09.2013 року відповідач допустила заборгованість за Договором у розмірі 4379,20 грн., що включає: заборгованість за сумою кредиту 1352,77 грн.; заборгованість за відсотками 134,94 грн.; заборгованість за комісіями 2891,49 грн.. Позивач зазначає в позові, що повідомляв відповідача про виникнення заборгованості, але остання своїх зобов'язань не виконала, в зв'язку з чим в неї перед позивачем утворилася заборгованість за Кредитним договором в розмірі 4379,20 гривень. Проте доказів такого повідомлення відповідача позивач не надав. Разом з тим, зі змісту ст.256 ЦК України вбачається, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А ч.4 цієї ж статті передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, остання проплата відповідачем була здійснена 19.08.2009 року (квитанція № 49196233/50836271/135125336/7012), про порушення свого права позивачу було відомо з 21.06.2010 року, кінцева дата розрахунку заборгованості, а до суду він звернувся з позовом лише 21.11.2013 року, тобто через три роки п'ять місяців. Заяви про поновлення строку позовної давності, пропущеного з поважних причин, від позивача не надходило, договору про збільшення позовної давності між сторонами не укладався. Для даного виду вимог законом не передбачено спеціальної, більш тривалої, позовної давності. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем було зроблено заяву про застосування позовної давності до вимог заявлених позивачем, в задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, в силу ст.88 ЦПК України, судові витрати позивача по сплаті судового збору в сум 229 грн. 40 коп. необхідно звернути в дохід держави, так як позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст.256, 257, 267 ч.3 та ч.4, 525, 526, 629, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed