Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

20.09.2016 року до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у якій заявник просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-6771/11 від 25.09.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що зовнішня стіна «2-3, 2-4, 2-8» двохповерхової будови, літ. «А1», зведеної [PERSON], по [ADDRESS], побудована на місці самочинних прибудов, які ніколи не були частиною житлового будинку по [ADDRESS]. Рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. [PERSON] гр. [PERSON].» відомостей щодо збереження самочинних прибудов з правом користування без права власності за будь-якими іншими особами, зокрема [PERSON] не містить. Повний текст рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 до суду не надавався, заявник [PERSON] отримав його копію з архіву 07.09.2016 р. Здійснюючи реконструкцію своєї частини будинку (11/25), позивач вийшов за межі розпорядження № 796 від 12 червня 2003р., яким йому було дозволено будівництво 2-х поверхового будинку, загальною площею 176,2 кв.м, житловий 46,2 кв.м, і гаража, в частині домоволодіння по [ADDRESS], яка йому належить. Крім цього, дозвіл № 829/03 від 08.12.2003 року виданий [PERSON] інспекцією Державного архітектурно - будівельної інспекції при управлінні Архітектури та містобудування Одеської міської ради на будівництво житлового будинку по [ADDRESS], закінчився 01.12.2004 р., згідно діючого на той час законодавства якщо дозвіл на виконання будівельних робіт не було завчасно продовжено після закінчення його терміну, то будівництво вважається самочинним. Позивач дозвіл не продовжив та не здійснив будь-яких інших дій з введення в експлуатацію будови, та під час розгляду справи № 2-6771/11 двохповерхова будова, літ. «А1» мала статус самочинно збудованої. Заявник зазначає, що вищезазначені обставини не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику, вонимають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі. Ухвалою від 20.09.2016 року провадження у справі відкрито. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 14.02.2018 року [PERSON] до суду надано відзив на заяву [PERSON], в якому він просить відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що обставини, на які посилається заявник були встановлені судом та враховані ним під час ухвалення рішення 25.09.2014 року. 15.05.2018 року стороною заявника [PERSON] до суду надано відповідь на відзив, в якому заявник не погоджується з викладеними у відзиві запереченнями. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги, викладені в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, підтримали та просять рішення суду від 25.09.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Представники [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти вимог [PERSON] щодо перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами та просять залишити заяву [PERSON] без задоволення. Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеську міську раду було належним чином повідомлено про судове засідання, однак представник в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, письмових пояснень до суду не надав. Згідно з ч. ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Вислухавши учасників справи, які з'явились до судового засідання, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-6771/11 від 25.09.2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про визнання порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку. Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], відповідно до висновку №2779 судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.2014 року, а саме: [PERSON] виділити земельну ділянку №1 площею 296кв.м., в т.ч. 263 кв.м. по загальній площі та 33 кв.м. по залишкам. Земельну ділянку шириною 1,0м., розташовану уздовж зовнішньої стіни пом. « 2-3, 2-4, 2-8» виділити у постійне користування [PERSON], при забезпеченні безперешкодного доступу [PERSON] до зовнішньої стіни вищезазначених приміщень на період обслуговування та ремонту. Вхід на ділянку, яка виділяється, зберегти існуючий зі сторони Глазунова. [PERSON] виділити земельну ділянку №2 площею 236кв.м. Вхід на ділянку, яка виділяється, зберегти існуючий зі сторони вул. Петрашевського. Встановити наступну межу поділу: - від розділового паркану зі сторони Петрашевського на відстані 11,18 м від правої бокової межі (з ділянкою №74) вглиб ділянки по існуючому огородженню довжиною 8, 43 м; - поворот наліво по існуючому огородженню довжиною 1,12 м; - поворот направо по існуючому огородженню до зовнішньої стіни жилого будинку літ. «А» довжиною 2, 25 м:, - по міжквартирним перегородкам, які поділяють квартири власників; - поворот направо вздовж зовнішньої стіни приміщень « 2-3, 2-4, 2-8» та лінії її продовження до кордону з ділянкою № 74. Встановити [PERSON] для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двохповерхової будови, літ. «А1», зведеної [PERSON], по [ADDRESS], безстроковий, безоплатний сервітут на земельну ділянку, шириною 1,0 м, розташовану вздовж зовнішньої стіні приміщень « 2-3, 2-4, 2-8», та на земельну ділянку шириною 3,42 м, розташовану вздовж стіни сараю літ. «В», де експертизою пропонується влаштувати дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, навпроти існуючого, на кордоні з земельною ділянкою за адресою вул. Петрашевського, 74, які знаходяться в користуванні [PERSON] шляхом влаштування в стіні сараю літ. «В», належного [PERSON], дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, напроти існуючого для організації проходу до зовнішньої стіни приміщень « 2-3,2-4,2-8». Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Згідно п. 4 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Сторона заявника [PERSON] як на підставу для перегляду вказаного рішення суду посилається на рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. [PERSON] гр. [PERSON].» /а.с.8/, відповідно до якого Виконком Київської районної Ради народних депутатів вирішив: 1.Побудовані гр. [PERSON] по [ADDRESS], прибудову літ. «а1» - котельну площею 1,6 кв.м., кухню площею 12,9 кв.м., туалет площею 1,8 кв.м., тамбур площею 5,0 кв.м., бесідку літ. «Г», сарай літ. «В» розміром 2,55х3,70 - зберегти з правом користування, але без права власності та компенсації при реконструкції району. 2.Побудовані гр. [PERSON] прибудову літ. «З» - веранду розміром 5,20х4,10, сарай над погребом розміром 4,0х2,30 - зберегти з правом користування, але без права власності та компенсації при реконструкції району. 3.Зобов'язати гр. [PERSON] самовільно побудований гараж розміром 3,5х4,5 - знести до 01.10.85 року. 4.За самовільне будівництво по [ADDRESS], притягнути гр. [PERSON] та гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності у визначеному законом порядку. Судом досліджено матеріали цивільної справи №2-6771/11 в трьох томах, з яких вбачається, що зазначена цивільна справа не містить копії рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. [PERSON] гр. [PERSON].», а отже в судовому засіданні вказаний письмовий доказ безпосередньо не досліджувався. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для перегляду рішення суду від 25.09.2014 року за нововиявленими обставинами. При цьому суд приймає до уваги доводи сторони заявника про те, що на час розгляду справи №2-6771/11 відповідачу [PERSON] не було відомо про існування рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904. Згідно з ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Пунктом 1 ч. 4 ст. 429 ЦПК України встановлено, зокрема, що у разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною 2 статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду. Таким чином, судом встановлено, що звертаючись до суду із позовом (уточнена позовна заява від 04.09.2014 року) [PERSON] посилався на те, що йому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1996 року, належить 11/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: вул. Петрашевского, 76, що знаходиться на земельній ділянці площею 499 кв.м. Співвласником 14/25 частин вказаного будинку є заявник [PERSON] на підставі договору довічного утримання. Відповідно до дозвільних документів позивачем побудований житловий будинок та гараж і йому необхідно зробити зовнішні роботи, а саме: зовнішня стіна його будинку «2-3, 2-4, 2-8» виходить на земельну ділянку, якою користується [PERSON], який добровільно не дає [PERSON] можливості її оштукатурити, обслуговувати та утримувати в належному технічному стані. На підставі викладеного [PERSON] просив визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою в м. Одесі по [ADDRESS], встановити кордон розділу земельних ділянок та встановити [PERSON] безстроковий безоплатний сервітут. З матеріалів справи вбачається, що рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 10.05.1977 року у справі №2-1276/1977 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна, виділено [PERSON] на праві особистої власності з домоволодіння [ADDRESS] 11/25 частин домоволодіння, куди входять кімнати 8 кв.м., 12,5 кв.м., кухня 7,7 кв.м. та погреб на загальну суму 4085 руб. /.1 а.с.9/. З рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. [PERSON] гр. [PERSON].» (архівна копія від 07.09.2016р.), вбачається, що побудовані батьком позивача [PERSON] прибудови до 11/25 частин домоволодіння по [ADDRESS], були визнані самочинними та [PERSON] на праві приватної власності належало 2 житлові кімнати площею 20,5 кв.м, кухня площею 7,7 кв.м., що складало 11/25 частин домоволодіння. Відомостей щодо збереження самочинних прибудов з правом користування без права власності за будь-якими іншими особами, зокрема за [PERSON] рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 не містить. З свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.1996 року, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO] року є його син - [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з 11/25 частин жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], та складається в цілому з жилої кам'яної будівлі, загальною жилою площею 54,1 кв.м. та надвірних споруд: «В» сарай, «Г» сарай, №1-8 огорожа, І, ІІ мостіння, що розташовані на земельній ділянці розміром 499 кв.м., належній померлому на підставі Рішення народного суду Київського району м. Одеси від 10.05.1977 року, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книгу №101 на стр. 32 під реєстром №248. На самовільно побудовані споруди: сарай «Ж», гараж «З», пристройка «а3», - свідоцтво про право на спадщину не видавалось /т.1 а.с.8/. У листі Київської районної адміністрації № Н-1142/2 від 18.08.2016 р. /а.с.7/ зазначено, що згідно зі схемою розмежування земельної ділянки та домоволодіння від 12.07.1977 р. № 521 на зазначеній межі ділянок повинен був знаходитись паркан, з одного боку якого на нормативній відстані знаходився капітальний сарай, а з іншої погреб. В термін з 1977 року по 1985 рік на межі між земельними ділянками батьком [PERSON] - [PERSON] було самочинно побудовано нежитлові побудови, які відображено у технічному паспорті на будинок № 101-32 0248 від 17.05.1996 р. (веранда (літера ІV), коридор (літера ІІ), санвузол (літера ІІІ) - а/с 167 справи № 2-6771/11 ). На підставі рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 самочинні нежитлові будівлі було збережено. Розпорядженням № 796 від 12 червня 2003 року Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради [PERSON] було дозволено будівництво 2-х поверхового будинку, загальною площею 176,2 кв.м, житловий 46,2 кв.м, і гаража, в частині домоволодіння по [ADDRESS], належної йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.07.1996 року, а також було дозволено оформити дозвіл на початок будівельних робіт /т.1 а.с.18/. 08 грудня 2003 року позивач отримав виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси Виконавчого комітету Одеської ради дозвіл №829/03 на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по [ADDRESS], відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої на підстав висновкуУправління та архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради № 373/2000-к від 02.12.2000 р. Термін дії дозволу до 01.12.2004 р. /т.1 а.с.19/. Відповіддю Управління Архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.08.16 року № 01-13/358/о підтверджено, що дійсно було видано Висновок № 373/2000-к від 02.12.2000 р. згідно з яким передбачалось будівництво нового двохповерхового будинку з підвалом на місці старого одноповерхового будинку, що підлягає знесенню /а.с.9/. Термін дії Дозволу № 829/03 від 08.12.2003 року, виданого [PERSON] інспекцією Державного архітектурно - будівельної інспекції при управлінні Архітектури та містобудування Одеської міської ради на будівництво житлового будинку по [ADDRESS], закінчився 01.12.2004 р. Відомості про продовження дії дозволу № 829/03 від 08.12.2003 року в матеріалах справи відсутні. Згідно з відповіддю Державного архіву Одеської області № Н-1853 від 05.08.2016 р. в документах архівного фонду інспекції державного - архітектурно-будівельного контролю в Одеській області дозволу № 829/03 від 08.12.2003 року та проектної документації на будівництво житлового будинку по [ADDRESS], на зберіганні немає. Відомості про здійснення перерахунку часток співвласників будинку по [ADDRESS], у матеріалах справи відсутній, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що 11/25 частин будинку, які належать на праві власності позивачу [PERSON] залишились незмінними з моменту винесення рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належні та допустимі докази, що підвереджують право позивача на здійснення будівництва частини двохповерхової будови, літ. «А1», по [ADDRESS], на місці самочинних прибудов, збережених рішенням Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 за його батьком [PERSON] з правом користування без права власності в матеріалах справи відсутні. Згідно з ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 7 ст. 319 ЦК України визначено, що діяльність власника може бути обмежена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Доводи представників [PERSON] щодо того, що заявник [PERSON] вводить суд в оману, оскільки є посилання в судових рішеннях всіх інстанцій на зміст рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 не заслуговують на увагу, так як повний текст вказаного рішення в матеріалах справи відсутній, та безпосередньо судове рішення від 25.09.2014 р. не містить зміст рішення райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 з посиланням на всі пункти тексту. Судом достеменно встановлено, що [PERSON] належало 11/25 частин спірного домоволодіння, однак на час звернення до суду приміщення, що складали зазначену частку, були знесені, а документи, які підтверджують право власності на збудований об'єкт [PERSON] не були надані суду, в зв'язку з чим твердження [PERSON] в позові та під час розгляду справи, що він є власником двохповерхової будівлі є безпідставними, оскільки правовстановлюючі документи [PERSON] суду не надавались, що і є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. З урахуванням викладеного, рішення суду у частині задоволення позову [PERSON] про встановлення сервітуту на земельну ділянку для обслуговування для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двохповерхової будови, літ. «А1», зведеної [PERSON], по [ADDRESS], підлягає скасуванню, оскільки в даному випадку мова йде про встановлення сервітуту для обслуговування будинку, побудованого на місці самочинного будівництва, здійсненого батьком позивача [PERSON] - [PERSON], право власності на яке у визначений законом спосіб [PERSON] не набув. Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою сторонами по справі не оспорювався порядок користування земельною ділянкою відповідно до фактичного користування та встановлений кордон розділу, відповідно до якого встановлені забори, таким чином у цій частині рішення слід залишити без змін. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення сервітуту на земельну ділянку не підлягають задоволенню, так не обґрунтовані та не доведені. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року належить залишити без змін. Враховуючи викладене,

Outcome: partial