Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

20 жовтня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача у якому зазначили, що 02 вересня 2010 року померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,87 га та 1,05 га розташовані в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. На момент смерті матері вони були зареєстровані та проживали разом з матірю. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у звязку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати за кожним з них право власності на ? частину земельних ділянок в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] Позивачі та їх представник [PERSON] (за договором про надання правової допомоги адвокатом) в судове засідання не зявились, до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог позивачів не заперечував. Оскільки позивачі, їх представник та відповідач надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть серії 1-ФП №120403 виданого виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, убачається, що 02 вересня 2010 року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 09.09.2010 року було зроблено відповідний актовий запис № 34 (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки: площею 3,87 га (кадастровий номер 4821180700:11:000:0323), та 1,05 га (кадастровий номер 4821180700:08:000:0036) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №058599, виданого 19 серпня 2003 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 29.05.2003 року № 245 (а.с.19). Позивачі є дітьми покійної [PERSON] та відповідно спадкоємцями першої черги за законом (а.с.10-18). За довідкою Висунської сільської ради Миколаївської області від 20.01.2015 року № 62 позивачі на момент смерті [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали разом з нею по вул.Ковтюха,41 в с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області, а отже в силу ч.3 статті1268 ЦК України спадщину після смерті матері прийняли (а.с.22). З копії спадкової справи № 9/2015 убачається, що позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ( а.с.34). Однак 21 січня 2016 року завідувачем Березнегуватської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а.с.20). Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 3,4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З позовної заяви слідує, що оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку у позивачів відсутній. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розділу 9 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі свідоцтва про право на спадщину) вона може звернутися за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивачі відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернулися до суду за захистом порушеного права їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved