Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

20 лютого 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Банку. Вимоги обґрунтовує тим, що 06 січня 2015 р. між ним та Банком укладено договір банківського вкладу № 2097339, відповідно до умов якого він передав Банку, а той прийняв гроші в сумі 60 000 грн, зі сплатою 20,14 процентів річних, зі строком один місяць, тобто до 06 лютого 2015 року. Вказав, що після закінчення дії Договору банк не повернув йому суму вкладу та нараховані відсотки у сумі 1 026,31 грн. Крім того вважає, що Банк повинен виплатити йому відсотки за кожен день користування грошима з дня закінчення дії Договору по день звернення до суду в сумі 463,40 грн. З посиланням на ці обставини і статті 1058-1061 ЦК України просив стягнути з Банку загальну суму боргу 61 462,71 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, але надіслав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути без його участі. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання представника не надіслав, але той надав письмове заперечення, з якого видно, що заявлені вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення з огляду на таке. За вкладом позивача Банком нараховано йому проценти в сумі 993,20 грн, з яких відповідну суму перераховано в бюджет в якості податку, а решта процентів в сумі 817,72 грн та 60 000 грн суми вкладу перераховані з вкладного рахунку на поточний рахунок позивача в цьому ж Банку, отже вважає, що дотримався умов Договору. Постановою Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 Банк віднесено до категорії неплатоспроможних і рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 р. № 26 в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, під час дії якої, з посиланням на ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не здійснюється задоволення вимог вкладників банку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зі змісту положень ст. 1058 ЦК випливає, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). За правилами ч. 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Аналогічне положення передбачене п. 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (затверджене постановою Правління НБУ від 03.12.2003 р. № 516). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що 06 січня 2015 р. між Банком та [PERSON] укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 2097339, відповідно до умов якого Банком прийнято від позивача грошові кошти 60 000 грн, з процентною ставкою 20,14 % річних, строком на 01 місяць, тобто з кінцевим терміном повернення 06 лютого 2015 р. В день укладення Договору Банком прийнято вказану грошову суму від позивача. Згідно пунктів 3.4.4 і 3.4.5 Договору Банк зобов'язався щомісячно сплачувати позивачу проценти та повернути повністю вклад шляхом перерахування коштів на рахунок. Судом з'ясовано, що по закінченню строку дії Договору грошові кошти у виді основної суми вкладу 60 000 грн та 817,72 грн нарахованих процентів, з урахуванням стягнення податкових платежів у рахунок держави, перераховані позивачу на його рахунок, відкритий в цьому ж Банку, але не повернуто йому. Вказані обставини сторонами не оспорюються. За такого, ураховуючи те, що позивач фактично не може розпорядитися власними грошовими коштами, які знаходяться на банківському рахунку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо стягнення з Банку на користь позивача заборгованості за договором банківського вкладу. Разом з тим, суд вважає помилковими нарахування позивачем процентів та вимоги їх виплати Банком. Так, за період дії вказаного вкладу Банком нараховано за 1 місяць і 1 день проценти в сумі 993,20 грн, а не 1 026,31 грн, як вказує позивач. Згідно вимог ст. 167 і п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України Банк будучи податковим агентом утримав з нарахованих процентів (993,20 грн) відповідний податок на процент від депозитного рахунку, а тому в якості процентів підлягає виплаті сума 817,72 грн. Не заслуговують на увагу посилання Банку на ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо заборони під час дії тимчасової адміністрації задоволення вимог його вкладників. Дійсно, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Проте, з п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону вбачається, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Пунктом 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами, а тому вимоги позивача [PERSON] в частині нарахування відсотків з часу закінчення дії договору по день подачі позову до суду є безпідставними. На підставі ст. 88 ЦПК України з Банку слід стягнути на користь Держави судовий збір.

Outcome: partial