Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

21.08.2017 року позивач звернулась з позовною заявою в якій просить суд зобов'язати ПРИВАТНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «БАТЬКІВЩИНА» (місцезнаходження: 39152, Полтавська область, Козельщинський район, с.Сушки, ідентифікаційний код 30827335) звільнити земельну ділянку площею, 4,33 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Пригарівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області. Позов обґрунтований тим, що 01.08.2012 року позивач уклала з відповідачем договір оренди належної їй земельної частки (паю) строком на 5 років, який зареєстрований у Пригарівській сільській раді. В подальшому позивач отримала землевпорядну документацію на земельну ділянку, виділила її в натурі з отриманням кадастрового номеру та зареєструвала право власності на земельну ділянку. Позивач звернулась до відповідача з вимогою повернути земельну ділянку, але відповідач продовжує її використання. Позивач, представник позивача, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання представника не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Також надав письмові заперечення, в яких зазначив, що користується спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди від 01.08.2012 року, укладеного на підставі сертифікату серія [NUMBER]. На даний час підприємство провело передпосівний обробіток та посів кукурудзи. Інформації про про виділення земельної ділянки позивача в натурі підприємство не має, вимог щодо звільнення ділянки - не отримувало (а.с.33, 34). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачу відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] належало право на земельну частку (пай) розміром 3,45 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Сушківське» (а.с.43). На підставі вказаного сертифікату між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі від 01.08.2012 року, який зареєстрований у Пригарівській сільській раді 07.09.2012 року за №138 (надалі - Договір оренди) (а.с.5-7). В подальшому, грудні 2012 року, на дану земельну частку (пай) рішенням Козельщинської державної адміністрації №561 позивачу затверджено технічну документацію із землеустрію та надано у власність земельну ділянку площею 4,33 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Пригарівської сільської ради (а.с.65). 25.02.2014 року право власності позивача на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 35 Договору оренди визначено випадки, коли дія договору припиняється, в тому числі зазначено, що він припиняється в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Зазначені норми кореспондується із ч.2 ст.31 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.16 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України громадянам -власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Законом України від 05.06.2003 року «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» врегульовано механізм виділення земельних ділянок. Відповідно до п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Суд вважає, що в даному випадку позивач реалізувала своє право на виділення земельних ділянок в натурі та отримання їх у власність, таким чином, в односторонньому порядку, за підстав, що прямо передбачені законом, відмовилась від договору оренди, укладеного між нею та відповідачем 01.08.2012 року, оскільки в результаті її дій зникла підстава їх існування - земельна частка (пай) як об'єкт цивільних правовідносин. Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеній в абзаці 5 пункту 8 постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де зазначено, щозгідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Аналогічні правові позиції викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.2012 року по справі №2464св12 та від 23.07.2014 року по справі №6-20084св14 (№№21608570, 40038303 в Єдиному державному реєстрі судових рішень). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з дня виникнення у позивача права власності на земельну ділянку, тобто з 25.02.2014 року, договір оренди, укладений між нею та відповідачем, є розірваними, а зобов'язання - припиненими. Таким чином, на думку суду, відсутні правові підстави для використання відповідачем спірної земельної ділянки. Відповідно до ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1-3 ст.212 ЦК України оособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, на думку суду, відповідач зобов'язаний повернути позивачу спірну земельну ділянку. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved