Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

20 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 07.11.2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач - батько дітей, ухиляється від їх утримання, добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча стан здоров'я та його матеріальний стан дозволяють йому утримувати своїх дітей. При цьому, зазначила, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми і немає можливості працювати. Окрім того, вказала, що у відповідача на утримання інших дітей немає. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, вказавши, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи чи інших заяв не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.11.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 07.11.2013 року. Від даного шлюбу у подружжя є двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], та дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Як вбачається із довідки від 11.06.2018 року вих. № 608, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У п. 17 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов'язані зі сплатою аліментів, обов'язку відповідача утримувати дітей, принципу законності, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки -[PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20.06.2018 року і до повноліття дітей. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з того, що відповідач, як батько [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved