Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

21 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області та Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що 03 січня 1994 року відповідно до протоколу загальних зборів №1 вона була прийнята в колективне сільськогосподарське підприємство «Коськівське» с. Коськів Шепетівського району на різні роботи. 22 травня 2006 року згідно наказу №37 вона була звільнена з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коськівське» с. Коськів Шепетівського району Хмельницької області. Однак в список громадян, що додається до державного акта на право колективної власності на землю включена не була і сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала. В звязку з наведеним просила визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 3,00 в умовних кадастрових гектарах на території Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 год. 30 хв. 09 січня 2019 року. 09 січня 2019 року підготовче судове засідання відкладено на 12 лютого 2019 року у звязку з перебуванням головуючого судді Березюк Н.П. на лікуванні. Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду на 21 лютого 2019 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Суду пояснила, що з 1993 року працювала у місцевому колгоспі села Коськів Шепетівського району Хмельницької області підмінною дояркою. Взимку 1994 року написала заяву про прийняття на роботу та про прийняття в члени колгоспу. Однак на загальних зборах, коли вирішувалося питання про її прийняття в члени колгоспу не була присутня. У 1999 та 2002 роках їй надавалися відпустки по догляду за дітьми до досягнення трирічного віку. А в травні 2006 року звільнилася з роботи за згодою сторін. Трудова книжка була заведена лише в лютому 2006 року. Їй випадково стало відомо про наявність у неї відповідного права на земельну частку (пай) з інформації приватної особи, який у 2017 році укладав угоди з власниками земельних паїв. Просила позов задовольнити. Представник Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області у судове засідання не зявився. 12 грудня 2018 року на адресу суду надійшло письмове клопотання сільського голови Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області [PERSON] про розгляд справи без участі представника. У клопотанні просив врахувати, що відповідно до Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємства» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у т.ч. пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства до дати видачі державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, врахувати, що землі колективної власності розпайовані і на даний час на території колишньої Коськівської сільської ради вільні ділянки відсутні. Представник Шепетівської районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, у телефонному режимі просив справу розглянути без участі представника, у позові відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів щодо її членства в КСП «Коськівське» с. Коськів Шепетівського району. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна\~особа має\~право в\~порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутись до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Право на земельний пай закріплювалося в Земельному кодексі 1992 року, що діяв станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до ст.5 вказаного кодексу кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості) в розмірі середньої земельної частки, яка обчислюється шляхом поділу земель підприємств, що підлягають приватизації на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали в сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у селі, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Відповідно до п. 2 Указу Президента\~України №720/95\~від 08\~серпня 1995\~року «Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємства» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного господарства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Право власності на пай у члена КСП виникає з моменту передачі земельної ділянки у колективну власність КСП, членом якого він є, а видача сертифіката на часту (пай) лише документально фіксує право особи на земельну частку (пай), тобто його відсутність не свідчить про відсутність самого права на отримання паю. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~потрібно мати на увазі, що згідно зі ст.25 ЗК України\~при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З викладеного слідує, що право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на дату видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Судом встановлено, що відповідно до довідки районного трудового архіву Шепетівської районної ради Хмельницької області від 22 березня 2018 року №01-13/279, виданої на підставі книг розрахунків по заробітній платі за 1993-2000 року, [PERSON] працювала у СТОВ «Коськівське» села Коськів Шепетівського району Хмельницької області і відпрвацювала: 1993 р. 20 людиноднів; 1994 152 людинодні; 1995 р. 116 людиноднів, 1996 р. - 115 людиноднів, 1997 р. 80 людиноднів, 1998 р. 167 людиноднів; 1999 р. 68 людиноднів. У трудовій книжці ОД №197380 позивачки [PERSON], заповненої 05 лютого 2006 року, містяться записи: під №1 за 03 січня 1994 року про прийняття в СТОВ «Коськівське» на різні роботи на підставі протоколу №1 від 03 січня 1994 року та під №4 за 22 травня 2006 року про звільнення з роботи відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін на підставі наказу №37 від 22 травня 2006 року. Відповідно до довідки архівного відділу Шепетівської районної державної адміністрації Л-153/04-06 від 19 березня 2018 року, виданої на підставі історичної довідки, у 1992 році на базі колгоспу «40 річчя Жовтня» с. Коськів Шепетівського району було створено КСП «Коськівське»; у 1998 р. КСП «Коськівське» реорганізовано у спілку власників «Коськівська» с. Коськів; у 2000 році спілку власників «Коськівська» с. Коськів реформовано у СТОВ «Коськівське» с. Коськів; у 2009 р. СТОВ «Коськівське» с. Коськів визнано банкрутом та ліквідовано на підставі ухвали Господарського суду від 07 липня 2009 року №2/116-Б. Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах із колективним сільськогосподарським підприємством, що здійснювало свою діяльність у селі Коськів Шепетівського району Хмельницької області підтверджено також архівним витягом № Л-150/04-06 від 19 березня 2018 року із протоколу засідання правління спілки власників «Коськівське» від 20 квітня 1999 року №7 про надання [PERSON] відпустки по догляду за дитиною, архівною копією «Л-151/04-06 від 19 березня 2018 року наказу по СТОВ «Коськівське» від 18 січня 2001 року №5 про надання відпустки [PERSON] по догляду за дитиною та архівним витягом № Л-152/04-06 від 19 березня 2018 року із наказу по СТОВ «Коськівське» від 22 травня 2006 року №37 про розрахування з роботи [PERSON] Відповідно до довідки відділу у Шепетівському району Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 18 травня 2018 року №Л-191/0-0.35-185/148-18, [PERSON] не була включена до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №000013, виданого 31 жовтня 1995 року КСП «Коськівське» с. Коськів Шепетівського району Хмельницької області; розмір земельної частки (паю) в КСП «Коськівське» с. Коськів становить 3,00 в умовних кадастрових гектарах. \~ \~ \~ \~Організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначаються Законом України від 14 жовтня 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство» ( далі Закон). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного Закону колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч.1 ст.5 Закону ). Трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України (ч.1 ст.19 Закону). Отже вказаними нормами визначено, що у трудових відносинах з колективним сільськогосподарським підприємством можуть перебувати як його члени так і наймані працівники, що не є членами підприємства. Основним доказом членства особи у колективному сільськогосподарському підприємстві є відповідне рішення загальних зборів про прийняття в члени підприємства, чи відповідне рішення правління, в залежності від того до компетенції якого органу віднесено такі повноваження Статутом підприємства (ч.1 ст.23 Закону). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] дійсно працювала в колгоспі підмінною дояркою, зазначили також, що остання була членом КСП. \~ \~ \~ \~ З інформації, наданої архівним відділом Шепетівської районної державної адміністрації від 19 березня 2018 року № Л-150/1-/04-06 слідує, що у протоколах засідання правління та протоколах загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) «Коськівське» с. Коськів Шепетівського району за 1993-1994 роки відсутні записи про прийняття на роботу і у члени спілки [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яка на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України) Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні доведено факт, що позивач працювала у колективному сільськогосподарському підприємстві, однак не надано належних доказів її членства у КСП «Коськівське» с. Коськів Шепетівського району на час передачі земельної ділянки у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Таким чином, показання свідків зі сторони позивачки, як докази на підтвердження викладених обставин не відповідають вимогам щодо їх допустимості. Такі показання свідків щодо її членства у КСП можуть враховуватися судом лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами, як то рішення уповноваженого Статутом органу самоврядування про прийняття в члени КСП. \~ \~ \~ \~За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, і покладає їх на позивача.

Outcome: dismissed