Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

21.11.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів та зміну способу їх стягнення до відповідача [PERSON] 03.01.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін 30.01.2020 року. В установлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, які стягуються з відповідача за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2013 року у справі № 173/962/13-ц, на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , збільшивши їх з 600.00 грн., до ј частини всіх його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту винесення судом рішення і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі . В період шлюбу в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2013 року з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі 600.00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час змінився процент мінімального розміру аліментів на утримання дитини з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50%, а відповідач самостійно не бажає збільшувати розмір аліментів на утримання дитини, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому В період шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. Відповідно до рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2013 року у справі № 173/962/13-ц з відповідача [PERSON] , на користь позивачки стягнені аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 600.00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення, та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно правової позиції у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року в зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 С К України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Виходячи з того, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в незначному розмірі, якого на думку суду недостатньо для задоволення необхідних потреб дитини і її гармонійного розвитку. Позивач на даний час ставить вимоги про стягнення аліментів у частці від прибутку відповідача, тобто позивачем обраний саме такий спосіб захисту прав. Право визначати спосіб стягнення аліментів у частці від прибутку платника аліментів чи в твердій грошовій сумі надається саме позивачу. За даних обставин суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини з твердої грошової суми на частку від прибутку відповідача. За наведеним вище суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру стягуваних аліментів шляхом зміни способу їх стягнення збільшивши їх з 600.00 грн., до ј частини всіх його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840.80 грн. На основі ст. 180, 182, 192, 194 СК України,

Outcome: partial