Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

19 травня 2017 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та свої вимоги мотивував тим, що відповідно до розписки, складеної 15 травня 2013 року він передав відповідачу [PERSON] 8748 доларів США. За умовами договору відповідач повинна була повернути зазначену суму в строк до 01 червня 2014 року. Позивач зазначає в позові, що станом на день звернення до суду відповідач суму боргу не повернула. Посилаючись на вимоги ст. 1049 ЦК України просить стягнути з відповідача [PERSON] 8748 доларів США, що на день звернення до суд еквівалентно 292595,53 доларів США. 23 серпня 2017 року відповідач [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики удаваним та свої вимоги мотивує наступним (а.с.55-59). Позивач за зустрічним позовом вказує, що договору позики між нею та [PERSON] не укладалося. Розписку про отримання нею від [PERSON] 8748,00 доларів США вона склала та підписала на вимогу [PERSON] для приховування реальної вартості будинку і двох земельних ділянок за договорами, за якими покупець був позивач [PERSON], а продавцем її донька [PERSON], яку за довіреністю представляла [PERSON] За домовленістю сторін будинок та дві земельні ділянки було продано за 500 000,00 грн., однак у договорах була вказана не реальна договірна ціна, а оціночна вартість нерухомого майна, яка є меншою від договірної і складає 430016,00 грн. Різниця між реальною ціною і оціночною вартістю нерухомого майна склала 69984,00 грн., що за курсом на день укладення договору становила 8748,00 доларів США. Позивач за зустрічним позовом заперечує те, що 15 травня 2013 року між нею та [PERSON] було укладеного договір позики з терміном повернення 01 червня 2014 року, та вказує, що у цей час вона перебувала на відпочинку в санаторії в Криму. [PERSON] вказує, що дійсно передавала кошти позивачу за первісним позовом, однак це відбулося 30 серпня 2013 року, в день укладення договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок. Позивач за зустрічним позовом пояснила, що договір позики, який нібито було укладено між нею та [PERSON], є удаваним правочином для приховання інших правочинів, які насправді було вчинено, а саме: договорів купівлі-продажу будинку та двох земельних ділянок в частині реальних сум, які були визначені [PERSON] та [PERSON] при укладенні наступних договорів купівлі-продажу. [PERSON] заперечував проти зустрічного позову, та надав відзив (а.с.82-83), де вказав, що [PERSON] сама собі суперечить, оскільки визнає, що склала і підписала розписку за вимогою [PERSON], ця розписка була написана власноруч і буз примусу. Щодо додатку до розписки, на який посилається [PERSON], то суду надана лише фотокопія даного документу, не засвідчена належним чином, а оригіналу не надано. Вважає, що [PERSON] не надала жодних доказів настання між [PERSON] та [PERSON] інших прав та обов'язків. Твердження про намір приховати розрахунки за договорами є припущеннями. Представник [PERSON] - [PERSON] в додаткових поясненнях вказав, що між сторонами насправді існували правовідносини як між покупцем та продавцем будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], при цьому посилається на тексти розписки та додатку до розписки від 03.09.2013 року. Зазначає, що кошти, отримані [PERSON] від [PERSON], призначались для проведення газових та штукатурних робіт в будинку [ADDRESS] з метою підвищити вартість цього будинку у порівнянні з оціночною вартістю, визначеною ще 15.04.2013 року. Вважає, що воля сторін згідно розписки від 15.05.2013 року спрямована на узгодження реальної (підвищеної) вартості будинку, яка була вказана у договорі купівлі-продажу. Також зазначає, що у додатку до розписки вказано, що у випадку розірвання договору купівлі-продажу будинку сума удаваної позики буде повернута [PERSON], а результати газових і штукатурних робіт залишаться у власності власника будинку. В процесі розгляду справи судом визнавалась явка відповідача [PERSON] обов'язковою для надання особистих пояснень. В процесі розгляду справи судом задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування від Сумського ВП ГУНП в Сумській області матеріалів ЄО за заявою [PERSON] про фальсифікацію документу (додатку до розписки) [PERSON] В процесі розгляду справи судом задоволені клопотання обох сторін про виклик та допит свідків. В зв'язку з неявкою свідків розгляд справи відкладався за клопотаннями сторін. В подальшому обидві сторони відмовились від допиту заявлених раніше свідків. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник первісний позов підтримали, проти зустрічного заперечували. [PERSON] пояснив, що між сторонами було укладено 3 договори купівлі-продажу будинку та земельних ділянок на суму 430016 грн. Він виплатив за придбане майно 293 016 грн, і винен ще 137 000 грн. Пояснив, що ще до укладення договору купівлі-продажу будинку він давав [PERSON] у борг суму 8748 доларів США на проведення газу та штукатурення будинку. Кошти він передавав їй у автомобілі біля приміщення, де працює [PERSON], а розписку вона писала у себе на роботі. Позивач пояснив, що на той час у нього були кошти, так як він ще у 2008 році взяв кредит на 32000 доларів США. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник проти первісного позову заперечували, а зустрічний позов - підтримали. [PERSON] пояснила, що в договорі купівлі-продажу будинку та земельних ділянок вони завідомо вказали занижену ціну, ніж реальна ціна, щоб сплачувати менше податків. А за домовленістю вони продавали [PERSON] будинок та земельні ділянки за більшу ціну, ніж вказано у договорі. Пояснила, що [PERSON] сплатив 50 тисяч гривен та 9 тисяч доларів США, а всього 293 016 грн. Її донька [PERSON] не хотіла отримувати ці кошти, так як це не всі кошти. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню. Судом встановлено наступні обставини. 13.08.2013 року між [PERSON], від імені якої діяла її мати [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за ціною 275 368 грн., що еквівалентно 34421 доларів США (а.с.60-63). 13.08.2013 року між [PERSON], від імені якої діяла її мати [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] за ціною 78360 грн., що еквівалентно 9795 доларів США (а.с.64-67). 13.08.2013 року між [PERSON], від імені якої діяла її мати [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] за ціною 72000 грн., що еквівалентно 9000 доларів США (а.с.68-71). Судом також встановлено, що 15.05.2013 року [PERSON] написала розписку про те, що вона отримала кошти від [PERSON] у сумі 8748 доларів США. В розписці зазначено, що кошти будуть витрачені для проведення газових та штукатурних робіт по будинку № [ADDRESS]. Ці кошти будуть повернуті [PERSON] до 01.06.2014 року (а.с.5, оригінал розписки перебуває у позивача). Також судом встановлено, що мається копія Додатку до вказаної розписки від 15.05.2013 року про те, що згідно договору купівлі-продажу будинку по [ADDRESS] з розстрочкою платежу до 01.06.2014 року в сумі 47500 доларів США, проданого [PERSON] Також в цьому додатку до розписки вказано, що сума розписки від 15.05.2013 року 8748 доларів США, і при повному розрахунку за будинок сума 8748 доларів США не буде повернута [PERSON] Також вказано, що повна заборгованість становить 47500 доларів США. У разі розторгнення договору купівлі-продажу від 30.08.2013 року кошти в сумі 8748 будуть повернуті [PERSON] На даному додатку до розписки стоїть дата 3.09.2013 року (а.с.72 та а.с. 6 матеріалів перевірки Сумського ВП ГУНП в Сумській області). Крім того, в матеріалах перевірки Сумського ВП ГУНП в Сумській області мається також інша копія Додатку до вказаної розписки від 15.05.2013 року, де датою складання Додатку до розписки вказано 30.08.2013 року (а.с. 7 матеріалів перевірки Сумського ВП ГУНП в Сумській області). Суду надано оригінал одного Додатку до розписки від 03.09.2013 року. З наданої суду роздруківки аудіозапису судового засідання від 21.09.2017 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договорів купівлі-продажу, вбачається, що допитана в якості свідка [PERSON] (дружина [PERSON].) надавала пояснення, що вони розраховувались за придбаний будинок в розстрочку, зразу аванс 50 тисяч гривен при укладенні договору, а також 28 тисяч гривень податків, потім 234 тисячі гривень в подальшому. Також свідок пояснила, що після укладення договору купівлі-продажу вони давали в борг [PERSON] гроші в сумі близько 8 тисяч доларів США, нібито на облаштування газу, електрики, води в будинку. Ці кошти в сумі 8 тисяч доларів США вони напозичали у знайомих, щоб їх дати [PERSON] (а.с.86-91). Згідно довідок, виданих 13.08.2018 року директором СК «Новий Фіолент» м. Севастополь, [PERSON] знаходилась на оздоровленні СК «Новий Фіолент» м. Севастополь в період з 06.05.2013 року по 02.07.2013 року та в період з 18.07.2018 року по 13.08.2018 року (а.с.143-144) Судом досліджено всі письмові докази, надані сторонами, а інших доказів сторонами не надавалось. Від допиту свідків сторони відмовились. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаній повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, та підтверджено сторонами, договір позики між сторонами укладений у формі розписки від 15.05.2013 року та Додатку до розписки (а.с.5 даної справи, а.с. 6-7 матеріалів перевірки Сумського ВП ГУНП в Сумській області). Сторони не заперечували існування Додатку до розписки та не заперечували умов Додатку, лише оспорювали дату його написання: 30.08.2013 року та 03.09.2013 року. Розписка містить умову, що кошти в сумі 8748 доларів США будуть витрачені для проведення газових та штукатурних робіт по будинку 53/1 по вул. Чапаєва в м. суми 9а.с.5). А обидва варіанти Додатків до розписки містять п. 5 наступного змісту: У разі розторгнення договору купівлі-продажу від 30.08.2013 року кошти в сумі 8748 будуть повернуті [PERSON] (а.с. 6-7 матеріалів перевірки Сумського ВП ГУНП в Сумській області). Сторони підтвердили в судовому засіданні, що договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] в м. Суми - не розірвано, даний договір є дійсним. Враховуючи викладене, а також враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає, що умова повернення коштів за договором позики (розпискою), а саме - розірвання договору купівлі-продажу будинку - була погоджена самими сторонами договору позики. Однак дана умова не настала. За вказаних обставин, на даний час відсутні підстави для стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] за розпискою та Додатком до розписки, а тому позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання договору позики удаваним, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору позики, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12 та від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16. Судом встановлено, що при укладенні договору позики вільне волевиявлення сторін було направлено на укладення саме договору позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] в боргу суму коштів 8748 доларів США, в договорі визначивши, що дані кошти будуть витрачені на проведення газових та штукатурних робіт по будинку № [ADDRESS]. Також Додатком до розписки сторони вільно узгодили таку умову, що кошти будуть повернуті [PERSON] у разі розірвання договору купівлі-продажу будинку. У суду немає підстав вважати, що вказаний договір позики є удаваним і вчинений для приховання інших правочинів, а саме: договорів купівлі-продажу нерухомості. Адже в судовому засіданні встановлено, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок в дійсності були укладені між сторонами, ці договори ніким не приховувались, вони нотаріально посвідчені, дійсні, і між сторонами в дійсності виникли права та обов'язки за зазначеними договорами купівлі-продажу: право власності на вказану в договорах нерухомість перейшло до покупця [PERSON], а продавець [PERSON]., інтереси якої представляла [PERSON] - отримала гроші за відчужену нерухомість. Суд вважає, що [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог, а тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed