Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

21 листопада 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Птахофабрика «ЗОРЯ», площею 1,57 в умовних кадастрових гектарах, виділені сільськогосподарські угіддя - рілля, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1058. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що брав участь в розпаюванні земель КСП «Птахофабрика «ЗОРЯ» і на його ім'я в книзі реєстрації сертифікатів КСП «Птахофабрика «Зоря» 05.11.1997 за № 1058 зареєстрований сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виготовлений на підставі розпорядження Харківської райдержадміністрації 25.09.1997 № 818. У зв'язку з втратою сертифікату на земельну ділянку (пай), оскільки дублікат не може бути виданий з підстав відсутності бланків, позивач не може оформити право на зазначену земельну ділянку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 28 січня 2019 року о 10 год. 00 хв. Позивачем подано до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представником відповідача Щербань Л.О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог не заперечували, просили суд розглядати справу без їхньої участі. Інших клопотань та заяв від учасників справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач в період з 12.11.1991 по 14.03.2001 працював на птахофабриці «Зоря», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER], та брав участь в розпаюванні земель КСП «Птахофабрика «ЗОРЯ» і на його ім'я в книзі реєстрації сертифікатів КСП «Птахофабрика «Зоря» 05.11.1997 за № 1058 зареєстрований сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виготовлений на підставі розпорядження Харківської райдержадміністрації 25.09.1997 № 818, розміром 2,17 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Як вбачається з листа Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.09.2018 за № Б-1122/0-0.23,061-1109/156-18, в Книзі реєстрації сертифікатів КСП «Птахофабрика «Зоря» на ім'я [PERSON] від 05.11.1997 за № 1058 зареєстрований сертифікат на земельну частку (пай) [NUMBER], виготовлений на підставі розпорядження Харківської райдержадміністрації від 25.0.09.1997 № 818. Сертифікат посвідчує право на земельну частку (пай) площею 2,17 умовних кадастрових гектарів, в склад якої входять такі сільськогосподарські угіддя: рілля, пасовища/сіножаті, багаторічні насадження. Виготовити дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) не має можливості, оскільки відсутні бланки сертифікатів. Відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, записи в яких здійснювались до 29.12.2012 включно, в Управління обліковуються два державних акти на право приватної власності на земельну ділянку, виготовлених на ім'я [PERSON] на підставі сертифікату [NUMBER], а саме [NUMBER], 2012 р. на ділянку № [NUMBER] масив [NUMBER], площею 0,2275 га (сіножаті) та [NUMBER], 2012 р. на ділянку № [NUMBER] масив [NUMBER], площею 0,1270 га (багаторічні насадження), які розташовані на території Веселівської сільської ради Харківського району. Вищезазначений сертифікат не вважається погашеним, оскільки правовстановлюючий документ (державний акт тощо) не виготовлений на земельну ділянку ріллі. Залишок сільськогосподарських угідь - ріллі по сертифікату [NUMBER] складає 1,57 умовних кадастрових гектарів. У відповідності до наданої до приведеного вище листа завіреної копії запису про реєстрацію сертифікату [NUMBER], останній видано на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Харківської райдержадміністрації від 25.09.1997 № 818 та зареєстрований 05.11.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів на право земельної частки (пай), що видаються Харківською районною державною адміністрацією за № 10587. З відповіді, що надана Харківською районною державною адміністрацією Харківської області від 09.10.2018 вих. № 01-19/2225 вбачається, що надати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) не вбачається можливим у зв'язку з відсутністю бланків сертифікатів. Разом з тим, в газеті «Слобідський край» № 84 від 23 жовтня 2018 року розміщено оголошення про визнання недійсним сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON]. Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статей 15, 16 ЦК України, статті 4ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Так, в статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення права на земельну частку (пай) у зв'язку із втратою сертифікату. Слід також вказати, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями сформувала позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, існує негативний обов'язок з боку держави не втручатись у мирне володіння майном, шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю. У відповідності до пункту «а» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до статті 95ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, враховуючи, що позивачем втрачено оригінал правовстановлюючого документу - Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 05.11.1997 Харківською районною державною адміністрацією Харківської області на підставі рішення № 818 від 25 вересня 1997 року, і залишок сільськогосподарських угідь - ріллі по сертифікату [NUMBER] складає 1,57 умовних кадастрових гектарів, суд визнає за [PERSON] право на земельну частку (пай), яка надана йому, як члену колективного сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства) «Птахофабрика «ЗОРЯ» площею 1,57 умовних кадастрових гектарів та задовольняє позовні вимоги. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved