Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

20 березня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 3 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та відповідачем був укладений договір № DNН4КР82090135, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2844,40 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування, однак свої обов'язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути заборгованість в сумі 46814,32 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 2818,99 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 14222,21 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 27067,68 гривень, штрафи, відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 2205,44 гривень (процентна складова) та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 3 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та відповідачем був укладений договір № DNН4КР82090135, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2844,40 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5). У встановлені договором строки, позивач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 16 січня 2014 року, згідно розрахунку позивача, утворилася заборгованість в сумі 46814,32 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 2818,99 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 14222,21 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 27067,68 гривень, штрафи, відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 2205,44 гривень (процентна складова) (а.с.5). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення отриманого ним ліміту кредитування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов'язань у розумінні наведеної норми, а тому позовні вимоги підлягають безумовному задоволенню, у заявлений позивачем спосіб. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved