Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

21.08.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: будинком [ADDRESS] у зв'язку з тим, що з червня 2017 року відповідач не проживає за цією адресою без поважних причин. Ухвалою суду від 31.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує на підставах, вказаних в позові. Відповідач до судового засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (шляхом направлення судових повісток та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на сайті Судової влади). Відзив на позов не надано. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 143091333 від 29.10.2018 року, позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.07.2013 року. Сторони перебували у шлюбі з 04.08.2006 року, який рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01.11.2017 року розірвано. Згідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Отже, враховуючи той факт, що спірний будинок належить позивачу на підставі договору дарування, він є її особистою приватною власністю. Згідно довідки №1698 від 13.07.2018 року, виданої виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач, відповідач та [PERSON], [INFO] Відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою з червня 2017 року. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Згідно до ст.ст. 9, 156 ЖК України, сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Отже, виходячи з зазначених положень закону, колишній член сім'ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає колишній член сім'ї власника право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки будинок перебуває у приватній власності, то у власника є право, на підставі статті 405 ЦК України, визнати члена сім'ї таким, що втратив право на користування житлом. Відповідач не проживає в [ADDRESS] без поважних причин більш ніж рік, тому вважається таким, що втратив право користування зазначеним житлом. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що є всі передбачені ст.405 ЦК України підстави для задоволення позову.

Outcome: approved