Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

19 січня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 06.09.2005 року вона уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В 2009 році шлюб між нею та відповідачем було розірвано. У 2010 році в інтересах дитини, вони з відповідачем знову зареєстрували шлюб. З вересня 2011 році вони припинили шлюбні відносини. На даний час дитина мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухав пояснення сторін, всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2005 року, який було розірвано 18.09.2009 року. (а.с.4-6). Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.3). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідками з місця мешкання (а.с.7-8) та не заперечується відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач аліментних зобов'язань не має, доказів наявності на утриманні інших непрацездатних осіб, своєї непрацездатності або важкого матеріального стану суду не надав. Таким чином, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved