Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

21.05.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову заборгованість у сумі 340\~941,47 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.11.2017 року між ФОП [PERSON] (постачальник) та ФОП [PERSON] (покупець) укладено договір поставки продукції №Г-1431 (далі - Договір). Згодом, з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивачу стало відомо, що ФОП [PERSON] припинено підприємницьку діяльність. Відповідно до умов договору, постачальник здійснював поставки продукції продуктів харчування, а покупець зобовязувався приймати дану продукцію та оплачувати її вартість. Відповідачем не сплачено коштів за поставлений товар по договору відповідно до видаткових накладних №Г--006111 від 11.03.2018 року - в сумі 50\~146,21 грн.; №Г--006511 від 18.03.2018 року - в сумі 37\~599,08 грн.; №Г--006907 від 25.03.2018 року - в сумі 35\~000,00 грн.; №Г--006908від 25.03.2018 року - в сумі 66\~047,65 грн.; №Г--007356 від 01.04.2018 року - в сумі 34\~417,70 грн.; №Г--007472 від 01.04.2018 року - в сумі 29\~754,45 грн.; №Г--007746 від 09.04.2018 року - в сумі 87\~976,38 грн.. 08.05.2018 року позивачем направлено відповідачу лист-вимогу з проханням сплатити заборгованість в сумі 340\~941,47 грн., однак, відповідач жодним чином не відреагував. За наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову від 21.05.2018, що була передана на розгляд судді 22.05.2018, ухвалою судді від 24.05.2018 накладено арешт на автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON], РНОКПП [NUMBER], проживаючого за адресою: [INFO]. Ухвалою судді від 06.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував ( а.с.40,48,50). Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча відповідно до\~ст. 128 ЦПК України\~повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка повернулася до суду з відміткою працівника поштового відділення - «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с.46, 53). Відповідно до ч. 6\~ст. 128 ЦПК України\~судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є:\~день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно п.2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області вбачається, що [PERSON]\~зареєстрований за адресою: [INFO](а.с.31). Іншої адреси місця проживання відповідача суду невідомо. Згідно ч.1\~ст.131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву, а також заяву про розгляд справи у його відсутність суду не подавав. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення направлялося відповідачу за зазначеною позивачем адресою, яка підтверджена відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, а згідно позначки працівника поштового відділення конверт повернувся до суду з відміткою - «за закінченням встановленого терміну зберігання», тому у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211,\~280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд\~дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17.11.2017 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір поставки продукції № Г-1431, відповідно до умов якого (постачальник) ФОП [PERSON] на протязі всього строку дії договору зобовязується поставляти продукцію продукти харчування, а покупець - [PERSON] зобовязувався приймати дану продукцію та оплачувати її вартість (а.с.5-6). Пунктом 6.4 договору передбачено, що покупець оплачує вартість кожної партії продукції , що постачається протягом 10 календарних днів. Відповідачем, як покупцем, порушено умови п.6.4 договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за поставку товару по договору перед позивачем в сумі 340 941 грн. 47 коп., відповідно до видаткових накладних, а саме: - № Г--006111 від 11.03.2018 року неоплачена на суму 50\~146,21 грн. (а.с.13); - № Г--006511 від 18.03.2018 року неоплачена на суму 37\~599,08 грн. (а.с.12); - № Г--006907 від 25.03.2018 року неоплачена на суму 35\~000,00 грн.(а.с.11); - № Г006908 від 25.03.2018 року неоплачена на суму 66\~047,65 грн.; (а.с.10); - № Г--007356 від 01.04.2018 року неоплачена на суму 34\~417,70 грн.; (а.с.9); \~ \~ \~ \~ - № Г--007472 від 01.04.2018 року неоплачена на суму 29\~754,45 грн. (а.с.8); - № Г--007746 від 09.04.2018 року неоплачена на суму 87\~976,38 грн. (а.с.7). \~ \~ \~ \~08.05.2018 року на адресу [PERSON] позивачем направлено лист-вимогу про сплату заборгованості за поставку продуктів харчування у розмірі 340\~309,27 грн.(а.с.14). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру відомостей про юридичні особи та фізичних осіб - підприємців (запис в реєстрі №23050060002027774 від 19.04.2017 року) ФОП [PERSON] припинив підприємницьку діяльність (а.с.16-18). Згідно з п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої\~статті 11 ЦК України, частин першої та другої\~статті 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Згідно ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Положеннями статей\~\~525,\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч.1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно\~ст.655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст.662 ЦК України\~продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ч.1\~ст.692 ЦК України\~покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що відомості, які вони містять відповідають дійсним обставинам справи.\~\~\~\~\~\~ Таким чином, судом достовірно встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] свої зобов'язання за договором поставки виконав в повному обсязі та має право вимагати стягнення грошових коштів з відповідача в загальному розмірі 340 941 грн. 47 коп. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. ст.\~76,\~77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON]. знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення. В частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно\~ч.1ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір у розмірі 3409,41 грн.\~ Крім того, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3\~ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6\~ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині, оскільки позивачем не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому підстави для стягнення на користь позивача оплати послуг адвоката у розмірі 4500,00 грн. відсутні.

Outcome: partial