Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

19 травня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 25 лютого 2001 року, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З серпня 2013 року сторони проживають окремо. Діти з цього часу та по теперішній час проживають разом з позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Позивачка з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживали за цією адресою до червня 2014 року. Однак, у зв`язку з проведенням на території міста Донецька антитерористичної операції, у липні 2014 року позивачка разом з дітьми покинула місце свого проживання та переїхала до міста Києва, задля уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства та порушень прав людини. Відповідач залишився у місті Донецьку, де й проживає по теперішній час. 20 січня 2015 року Оболонським районним судом міста ухвалено рішення у справі №756/17775/14-ц відповідно до якого шлюб між позивачкою та Відповідачем було розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили 31.01.2015 року. В ході розгляду вищевказаної справи встановлено, що діти проживають з позивачкою. На даний час, позивачка з дітьми проживає у [ADDRESS] . Спільний син сторін, [PERSON] , з 2015 року та по теперішній час навчається у Школі І-ІІІ ступенів №62 Дарницького району міста Києва. Також, спільний син сторін є інвалідом 1 групи, має захворювання на цукровий діабет, тип 1, важкої форми, інсулінозалежний, що підтверджується консультативним висновком №11 від 04.01.2020 та потребує постійного стороннього догляду. Тому, позивачка є особою, яка здійснює постійний догляд, виховання та утримання своєї дитини. Позивачка з дітьми мешкає у квартирі її батьків. У 2019 році позивачка зверталась із заявою про підтвердження місця проживання дитини - [PERSON] до Служби у справах дітей та сімей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації з метою тимчасового виїзду за межі України. Так, розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 11.06.2019 №479 було підтверджено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачкою. Позивачка - працездатна особа, працює у місті Києві адвокатом - здійснює незалежну професійну діяльність.. Враховуючи місце проживання Відповідача, відсутність у нього житла на території України, стан здоров`я їх спільної дитини, місце навчання дитини, позивачка вважає неможливим проживання сина разом з батьком на території проведення бойових дій, на непідконтрольній Україні території. Вважає, що дана обставина буде негативно впливати на його психологічний та фізичний стан. Таким чином, враховуючи, що спільний син сторін проживає разом з позивачкою з 2013 року та но теперішній час, стан здоров`я дитини, місце навчання дитини, проживання Відповідача на території бойових дій, позивачка вважає, що визначення місця проживання дитини разом з нею не буде суперечити інтересам їх дитини, а навпаки забезпечить здобуття ним повної освіти на території України, найкращим чином забезпечить його фізичний, духовий та моральний розвиток. В судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву в повному обсязі, наполягала на її задоволенні, зазначила, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки не повідомив. Вимоги ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 14.07.2021 станом на 06.09.2021 не виконав. Позивачем заявлено клопотання про допит у якості свідка малолітнього [PERSON] . Протокольною ухвалою суду клопотання задоволено частково. В частині допиту малолітнього [PERSON] відмовлено, з огляду на те, що відповідно до ст. 232 ЦПК України допит малолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. В судовому засіданні присутня лише мати [PERSON] , яка є зацікавленою в розгляді справи оскільки є позивачем. Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. За таких обставин суд вважає за можливим висхувати думку дитини, щодо предмету спору не допитуючи її в якості свідка. Малолітній [PERSON] зазначив, що з 2014 року проживає разом зі своєю матір`ю. З матір`ю стосунки в нього добрі. При вирішенні питання щодо місця його проживання, зазначив, що бажає і далі проживати з матір`ю. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, 25 лютого 2001 року, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 20 січня 2015 року Оболонським районним судом міста ухвалено рішення у справі №756/17775/14-ц відповідно до якого шлюб між позивачкою та Відповідачем було розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили 31.01.2015 року (а.с.9) Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с.7,8) З серпня 2013 року сторони проживають окремо. Позивачка з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживали за цією адресою до червня 2014 року. У зв`язку з проведенням на території міста Донецька антитерористичної операції, у липні 2014 року позивачка разом з дітьми покинула місце свого проживання та переїхала до міста Києва, задля уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства та порушень прав людини. Діти з цього часу та по теперішній час проживають разом з позивачкою у [ADDRESS] , що підтверджено копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, які наявні в матеріалах справи (а.с.10,11,21) Відповідач залишився у місті Донецьку, де й проживає по теперішній час. Спільний син сторін, [PERSON] , з 2015 року та по теперішній час навчається у Школі І-ІІІ ступенів №62 Дарницького району міста Києва, що підтверджено копіями табелів навчальних досягнень (а.с.12-16) [PERSON] є інвалідом 1 групи, має захворювання на цукровий діабет, тип 1, важкої форми, інсулінозалежний, що підтверджується консультативним висновком №11 від 04.01.2020 та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджено копією Консультативного висновку №11 від 04.01.2020 (а.с. 17) У зв`язку з чим позивачка є особою, яка здійснює постійний догляд, виховання та утримання своєї дитини. Позивачка з дітьми мешкає у квартирі її батьків, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20) та копією свідоцтва про народження позивачки (а.с.19) У 2019 році позивачка звернулась із заявою про підтвердження місця проживання дитини - [PERSON] до Служби у справах дітей та сімей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації з метою тимчасового виїзду за межі України. Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 11.06.2019 №479 було підтверджено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачкою (а.с.18) Позивачка - працездатна особа, працює у місті Києві адвокатом - здійснює незалежну професійну діяльність, що підтверджено копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.22) Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Служба у справах дітей та сімей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації вимоги ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 14 липня 2021 року станом на 06 вересня 2021 року не виконала, висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , та акт обстеження умов проживання: [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , до суду не надала. У зв`язку з тим, що Службою у справах дітей та сімей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації вимоги ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 14 липня 2021 року станом на 06 вересня 2021 року виконано не було, суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved