Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

21.04.2015 року [PERSON] звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на транспортний засіб та гараж. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.1984 року. 28 вересня 2011 року шлюбу між ними розірвано у відділі ДРАЦС Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Після розірвання шлюбу, за примиренням двох сторін, поспіль трьох років, до жовтня 2014 року, вони продовжували вести спільне подружнє життя та спільне господарство. Проживають разом за однією адресою. У період спільного проживання, ними за спільні кошти родини, було придбано транспортний засіб марки «Деу», моделі «Сенс», № двигуна 30700060640987, рік випуску 2006, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] на підставі біржового договору від 30.01.2010 року та гараж шл/бл площею 22,4 кв.м., що знаходиться в м. Жовті Води в районі ш. «Ольхівської» на земельній ділянці площею 22,4 кв.м. з оглядовою ямою шл/бл та погрібом шл/бл «Ап/д» на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1996 року. Зазначене майно є обєктом права спільної власності подружжя. У звязку з тим, що відповідач відмовляється визнати її право на зазначене вище майно та має намір його продати без сплати їй половини суми, звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримала за обставин викладених в ньому. Суду дала пояснення, що після розірвання шлюбу з відповідачем вони проживали спільно як подружжя та вели спільне господарство до 01.10.2014 року. Після того як вона дізналася, що відповідач має намір продати автомобіль, що є їх спільною сумісною власністю, оскільки придбаний в період шлюбу, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Окрім того, зазначила, що гараж є також обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Про порушення свого права власності на майно подружжя вона дізналася 01.10.2014 року, з моменту коли їй стало відомо про наміри відповідача продати їх спільне майно. Вважає, що в даному випадку строк позовної давності обчислюється не з дня розірвання шлюбу, а з дня коли один із співвласників дізнався про порушення свого права власності. Позовні вимоги, на її думку, заявлені нею в межах трирічної позовної давності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що, дійсно з позивачкою він перебував у шлюбі. Шлюб між ними розірвано 28.09.2011 року. За час шлюбу ними було придбано спірне майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя: транспортний засіб марки «Деу», моделі «Сенс», державний номерний знак [NUMBER] та гараж площею 22,4 кв.м., що знаходиться в м. Жовті Води в районі ш. «Ольхівської». Зазначене майно було зареєстровано на його імя. Вважає, що нормами ст.ст.22,28,29 КпШС України та ст.ст.60,70 СК України, вже встановлено, що спірне майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, і подружжя мають право на його поділ, в тому числі і після розірвання шлюбу. Однак, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки з огляду на приписи ст.29 КпШС та ст.72 СК України, позивачка звернулася до суду за межами трирічної позовної давності. Адже шлюб між ними розірвано 28.09.2011 року, а з позовом позивачка звернулася лише в квітні 2015 року. Просив в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 1984 року. 28 вересня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.5/. Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати, вести спільне подружнє життя та спільне господарство до 01.10.2014 року, що не заперечувалося в судовому засіданні. Під час перебування у шлюбі сторони - подружжя [PERSON], за їх\~спільні кошти, придбали майно: транспортний засіб марки «Деу», моделі «Сенс», № двигуна 30700060640987, рік випуску 2006, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] на підставі біржового договору від 30.01.2010 року та гараж шл/бл площею 22,4 кв.м., що знаходиться в м. Жовті Води в районі ш. «Ольхівської» на земельній ділянці площею 22,4 кв.м. з оглядовою ямою шл/бл та погрібом шл/бл «Ап/д» на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1996 року. /а.с.11,12/ Зазначене майно подружжя [PERSON] є обєктом права спільної власності подружжя. В судовому засіданні відповідач не заперечував той факт, що придбане подружжям зазначене майно є їх спільною сумісною власністю. Зазначене вище спірне майно було зареєстровано на імя відповідача [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 22, 28,29 КпШС УРСР (1969р.), які діяли на момент придбання подружжям [PERSON] гаражу в районі ш. «Ольховська», майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України, які діяли на момент придбання подружжям [PERSON] транспортного засобу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON] встановлено те, що вона дізналась про порушення свого майнового права щодо спірного майна подружжя лише 01 жовтня 2014 року. До вказаного часу між сторонами не виникало спору щодо володіння та користування спірним майном. Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні також показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили в судовому засіданні, що подружжя [PERSON] після розірвання шлюбу проживали разом, вели спільне подружнє життя та спільне господарство, а в жовтні 2014 року позивачці стало відомо, що відповідач має наміри продати транспортний засіб. Окрім того, судом здійснено відтворення звукозапису та демонстрація відеозапису святкування Дня народження рідного брата відповідача - [PERSON], наданого позивачкою [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог. Із зазначеного відеозапису вбачається, що позивач та відповідач спільно в серпні 2014 року були запрошеними як подружжя на святкування Дня народження та були присутні на зазначеному заході. Відповідач в судовому засіданні не заперечував зазначені обставини і підтвердив, що, дійсно, в серпні 2014 року вони з позивачкою спільно знаходилися на святкуванні Дня народження рідного брата відповідача - [PERSON] Не заперечуючи обставин того, що спірне майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] з тих підстав, що останньою подано позов за межами трирічної позовної давності, оскільки шлюб між ними розірвано 28.09.2011 року, а з позовом [PERSON] звернулася лише в квітні 2015 року. Разом з тим, суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] в цій частині, оскільки позовна давність до вимоги про поділ майна подружжя, заявленої після розірвання шлюбу, обчислюється не з дня розірвання шлюбу, а з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. На думку суду, позивачкою доведено в судовому засіданні, що про порушення свого майнового права, останній стало відомо 01 жовтня 2014 року, а тому позов подано нею в межах трирічної позовної давності. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на те, що позивачем заявлено вимоги про визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу, суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає вимоги обґрунтованими та законними і приходить до висновку про визнання за сторонами ідеальних часток в спірному майні без його реального поділу. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved