Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись при цьому на наступні обставини. Відповідно до укладеного кредитного договору №247209-CRED від 29 серпня 2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. В забезпечення виконання вказаного договору з відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки. Прийняті на себе зобовязання відповідачки не виконували, в звязку з чим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2009 року з них солідарно була стягнута заборгованість станом на 20.09.2009 року в сумі 12378,34 грн. Але, після винесення зазначеного рішення суду зобовязання щодо погашення поточної заборгованості відповідачі знов не виконують. Станом на 14 грудня 2015 року утворилася заборгованість в загальній сумі 27000,23 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, просив в разі неявки в судове засідання проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що на виконання рішення суду від 29.12.2009 року з її пенсії утримуються відповідні суми. Погашення боргу вона здійснює сама, оскільки [PERSON] рішення суду не виконує. Просила у задоволенні позову відносно себе відмовити. Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2009 року з відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] солідарно була стягнута заборгованість за кредитним договором №247209-CRED від 29 серпня 2008 року станом на 20.09.2009 року в сумі 12378,34 грн.(а.с.4). На виконання рішення суду до відділу ДВС Костянтинівського МРУЮ надійшли виконавчі листи. 26.09.2012 року виконавчий лист про стягнення з [PERSON] суми боргу було повернуто стягувачу. Виконання рішення здійснюється шляхом звернення стягнення на пенсію [PERSON] Залишок боргу станом на 01.08.2016 року становить 5080,12 грн. (а.с.111-115). Отже, [PERSON] до часу розгляду цієї справи не повернула Банку кредит в повному обсязі. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до частин першої та третьої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст.\~525,\~526,\~599,\~611,\~1048,1049,\~1054 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання процентів та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ЦК України. Така правова позиція міститься й у Постанові Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року\~\~у справі за № 6-1206цс15.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У той же час, суд вважає неправомірним нарахування позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» за даним кредитним договором неустойки (пені та штрафів), оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проведення антитерористичної операції на територіях, визначених Кабінетом міністрів України, та той факт, що проведення антитерористичної операції не припинено до наступного часу, суд визнає загальновідомими обставинами, які доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 року № 1053-р м. Костянтинівка було включено до зазначеного переліку. Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» віднесено місто Костянтинівку Донецької області. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №247209-CRED від 29 серпня 2008 року станом на 14 грудня 2012 року без врахування нарахованих пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), становить 25476 гривень 41 копійку, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у справі. Щодо стягнення заборгованості з [PERSON], суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між Банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №247209-CRED від 29 серпня 2008 року був укладений договір поруки (а.с.13). Відповідно до\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до\~статті 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, відповідно до частини 4\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Судом встановлено, що днем настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором №247209-CRED від 29 серпня 2008 року є 20 серпня 2009 року. 16 грудня 2015 року Банк повторно, після винесення від 29.12.2009 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області рішення про стягнення боргу за цим договором, звернувся до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з листом\~повідомленням, яким пропонував їм сплатити заборгованість за кредитним договором. В суд він звернувся лише 19 січня 2016 року. За таких умов у відповідності до частини 4\~статті 559 ЦК України\~припинилась порука [PERSON] за договором поруки від 29 серпня 2008 року. І тому стягувати з неї на користь Банку будь яку суму немає передбачених законом підстав. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial