Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

20.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Територіальної громади м.Миколаєва в особі Миколаївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.06.1982 року її матері [PERSON] належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Звернувшись до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ГТУЮ у Миколаївській області з заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, пропуску строку звернення до нотаріальної контори. Ухвалою суду від 25.03.2019 року провадження у справі було відкрито. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.06.1982 року належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла ( свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини донька [PERSON] - позивач [PERSON] із заявою до нотаріальної контори не звернулась, проте позивачка прийняла спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, понесла витрати на поховання. У грудні 2017 року позивач звернула до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ГТУЮ у Миколаївській області з питанням оформлення своїх спадкових справ за законом на майно, яке залишилось після смерті матері. 28.12.2017 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963р., що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні. Оскільки спадкодавець померла у 1985р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався. Згідно довідки Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 02.08.2019 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Однак, позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця першої черги, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на майновий пай, розпорядження щодо його цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Згідно ст. 15 ЦК України (2003 року) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України (2003 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на майновий пай з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст.549 ЦК УРСР. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved