Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

20.01.2010р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. № 2-4, т. № 1). 01.10.2010р. заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково (а.с. № 63-65 т. № 1). Ухвалою суду від 10.04.2012р. вищевказане заочне рішення суду було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. № 81 т. № 1). Ухвалою суду від 17.09.2012р. провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі № 412/11799/2012 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними (а.с. № 151 тому № 1), а ухвалою суду від 10.09.2013р. провадження було відновлено (а.с. № 176 т. № 1). За наслідками повторного розгляду даної справи, 23.10.2013р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яка була скасована ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2012р. (а.с. № 113-114 т. № 1) позовну заяву було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с. № 183 т. №1). З 25.03.2014р. по 25.06.2014р. справа перебувала в провадженні судді Галічого В.М. та 01.07.2014р. передана в провадження судді Ткаченко Н.В. у звязку із закінченням пятирічного строку перебування на посаді судді Галічого В.М., яка своєю ухвалою від 11.07.2014р. прийняла справу до свого провадження (а.с. № 1,2 т. № 2). Впродовж всього розгляду справи попередніми складами суду, позивачем неодноразово надавалися уточнення позовної заяви та остаточно 09.02.2015р. позивачем було збільшено позовні вимоги (а.с. № 19-21 т. № 2). В обґрунтування позовних вимог в редакції позову від 09.02.2015р., позивач в позовній заяві посилався на те, що 22.03.2007р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNHLGA00000674, за умовами якого, позивач надав, а [PERSON] отримала кредит у розмірі 82\~000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.03.2009р. Зобовязання [PERSON] за кредитними договорами, забезпечені порукою на підставі договору поруки від 12.01.2009р. № 467, укладеного між позивачем та ТОВ «УФА «Верус». Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 05.02.2015р. виникла заборгованість, яку відповідачі добровільно не погашають, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за договором № DNHLGA00000674 від 22.03.2007р. грошові кошти в сумі: 74 286,94 дол. США - заборгованість по тілу кредиту; 148 937,56 Дол. США заборгованість з відсотків за кредитним договором; 161 624,35 Дол. США заборгованість з пені за кредитним договором; 153,11 дол. США заборгованість з комісії за кредитним договором, а також стягнути солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та [PERSON] на користь позивача 200 грн. заборгованості з комісії за кредитним договором № DNHLGA00000674 від 22.03.2007 року. В наданій суду 15.10.2015р. заяві представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 14.04.2014р. - а.с. № 55 т. № 2 ) позовні вимоги в редакції від 09.02.2015р. підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, винести по справі заочне рішення за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 54 т.№ 2). Відповідачка [PERSON] в судові засідання, які призначалися по справі з 12.09.2014р. по 15.10.2015р. жодного разу не зявилася, про дату та час слухання справи повідомлялася за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 46 т. № 1), про причини не явки суд жодного разу не сповістила. На останні чотири судові засідання, що призначалися на 13.05.2015р., 17.06.2015р., 15.09.2015р. та 15.10.2015р. до суду поверталися конверти із поштовою позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 37, 46, 47, 52-53, 56 т. № 2). На інші судові засідання повідомлень про отримання або не отримання судових повісток відповідачкою, до суду не надійшло. За таких обставин, суд вважає, що на підставі ч. 4 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України відповідачка вважається належним чином повідомленою про день та час судового засідання і такою, що відсутня без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних в справі доказів. Представник відповідача - ТОВ «УФА«Верус», про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. № 36, 53 т. №2) свого представника до суду не направив, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не надіслав. За таких обставин, суд вважає, що на підставі ч. 4 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних в справі доказів. З огляду на те, що в своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, яка надійшла до суду 30.03.2012р., відповідачка висловила своє ставлення до позовних вимог, не визнавши їх з тих підстав, що договір поруки № 467 від 12.01.2009р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «УФА «Верус» був визнаний недійсним рішенням господарського суду від 15.02.2010р. (а.с. № 69 т. № 1), суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Враховуючи, що сторони та їх представники в судове засідання не зявилися, то відповідно до ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦПК України наслідками порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В силу ч. ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що 22.03.2007р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNHLGA00000674, за умовами якого, позивач надав, а [PERSON] отримала кредит у розмірі 82\~000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.03.2009р. (а.с. № 13-16 т. № 1) За умовами п.п. 2.1.2 договору № DNHLGA00000674 від 22.03.2007р. позивач зобовязується надати кредит шляхом видачі готівки через касу. За умовами п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору № DNHLGA00000674 від 22.03.2007р. відповідач має перед позивачем зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, а позивач за умовами п. 2.3.3 договору має право у разі порушення відповідачем будь-якого із зобовязань, передбачених умовами даного договору, на свій розсуд вимагати від останнього дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування. Розділом 4 договору № DNHLGA00000674 від 22.03.2007р., передбачено відповідальність перед позивачем у вигляді сплати пені та штрафних санкцій у відповідних випадках порушення зобовязань, передбачених умовами даного договору (а.с. № 12-16 т. №1). Зобовязання [PERSON] за кредитними договорами, забезпечені порукою на підставі договору поруки від 12.01.2009р. № 467, укладеного між позивачем та ТОВ «УФА«Верус». Відповідно до п. 4 договору поруки № 467 від 12.01.2009р. у випадку невиконання боржниками своїх зобовязань за кредитними договорами, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 2 договору поруки № 467 від 12.01.2009р. розмір відповідальності поручителя обмежений сумою 200грн. (а.с. № 10-11 т. № 1). Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконала, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, яку відповідачі добровільно не погашають (а.с. № 23-25 т. № 2). Відповідачка [PERSON] не повертала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DNHLGA00000674, тобто зобовязання за вказаним договором не виконала, у звязку з чим станом на 05.02.2015р. має заборгованість 385 010,61 дол. США, яка складається з: 74\~286,94 дол. США - заборгованості за кредитом; 148\~937,56 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 161,76 дол. США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 161 624,35 дол. США пені. Оскільки грошовою одиницею в Україні є гривня, суд стягує присуджені в іноземній валюті суми в еквіваленті до курсу гривні на день винесення рішення. Відповідно до довідки НБУ України, офіційний курс НБУ у відношенні долару США станом на 15.10.2015р. складає 2193грн.28коп. за 100 долар США ( а.с. № 57-58 т. № 2). Таким чином, заборгованість за договором від 22.03.2007р. становить 385 010,61 дол. США, що є еквівалентом 8 444\~360грн. 71коп. та складається з: 74\~286,94 дол. США ( еквівалент 1\~629\~320грн. 60коп.) - заборгованості за кредитом; 148\~937,56 дол. США (еквівалент 3\~266\~617грн. 71коп.) - заборгованості по процентам за користування кредитом; 161,76 дол. США( еквівалент 3\~547грн. 85коп.) - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 161 624,35 дол. США( еквівалент 3\~544\~874грн. 54коп.) пені. З огляду на те, що відповідачка [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до неї є обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. Натомість, в даному випадку, зважаючи на некомерційну мету кредитування, той факт, що розмір неустойки суттєво перевищує розмір основного боргу, суд вважає за можливе застосувати правила ч..3 ст.551 ЦК України, згідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. А тому, суд вважає за можливе зменшити розмір пені в сумі 161\~624,35дол. США до розміру заборгованості по кредиту в сумі 74\~286,94дол. США., що є еквівалентом 1\~629\~320грн.60коп. При вирішення позовних вимог про солідарне стягнення з [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус» суми заборгованості в розмірі 200грн., відповідно до договору поруки № 467, суд, приймаючи до уваги ті обставини, що даний договір не є багатостороннім договором, вважає, що в задоволені позовних вимог в частині солідарного стягнення з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та [PERSON] заборгованості в розмірі 200 грн. слід відмовити. Підводячи підсумок викладено, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором № DNHLGA00000674 від 22.03.2007р. станом на 05.02.2015р. в розмірі 297\~673,20 дол. США, що є еквівалентом 6\~528 806грн. 76коп. та складається з: 74\~286,94 дол. США (еквівалент 1\~629\~320грн. 60коп.) - заборгованості за кредитом; 148\~937,56 дол. США (еквівалент 3\~266\~617грн. 71коп.) - заборгованості по процентам за користування кредитом; 161,76 дол. США (еквівалент 3\~547грн. 85коп.) - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 74\~286,94 дол. США (еквівалент 1\~629\~320грн. 60коп.) пені. При винесені даного рішення судом також враховано й той факт, що 28.11.2013р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення № 412/11799/2012р., яким в задоволені позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору від 22.03.2007р. та договору іпотеки від 22.03.2007р. недійсними відмовлено та даним рішенням встановлено, що згідно висновку експерту кредитний договір та договір іпотеки були підписані саме відповідачкою [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014р. рішення суду від 28.11.2013р. залишено без змін ( а.с. № 59-62 т. № 2). Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Маймур Ф.Ф. від 29.01.2010р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено частково, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 6090грн. за ставками, що діють на момент винесення рішення відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зі змінами від 01.09.2015р. та 03.09.2015р., відмовивши у стягненні судових витрат з ТОВ «УФА «Верус», оскільки даним рішенням в задоволені позовних вимог до цього відповідача відмовлено. Щодо витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, то з огляду на те, що 01.11.2011р. набрав законної сили Закон України «Про судовий збір», згідно якого ст. 81 ЦПК України «Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи» виключена з цивільно-процесуального кодексу України, суд не находить підстав для стягнення з відповідачки на користь держави цих витрат, не дивлячись на те, що ухвалою судді Маймур Ф.Ф. від 29.01.2010р. стягнення витрат на ІТЗ було відстрочено до винесення судом рішення по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial