Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

20 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи уточнила. В обґрунтування вимог зазначає, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23листопада 2017 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 11серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Посилаючись на те, що відповідач рішення суду не виконує, а тому має заборгованість по сплаті аліментів, позивач згідно уточнених позовних вимог просить суд на підставі ст.196 СК України стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 11 серпня 2017 року по 01 лютого 2018 року у в загальномурозмірі8272 грн. 98 коп. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] тайого представник [PERSON] заперечили проти задоволення позову. Пояснили, що наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів є невірним, оскільки не відповідає вимогам закону. Також зазначили, що позивач не має права на одержання від відповідача утримання, так як свідомо поставила себе у становище такої, що потребує матеріальної допомоги. Крім того, [PERSON] відмовилася від одержання від відповідача дитячих ходунків та візка, що свідчить про те, що їй потрібні кошти лише на навчання. Звертають увагу суду на те, що рішення суду набрало законної сили 27грудня 2017 року, а виконавче провадження відкрито лише 05 лютого 2018 року, станом на 01 березня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів погашена, що свідчить про відсутність у відповідача умислу ухилятися від виконання судового рішення. Просили також врахувати погіршення матеріального становища [PERSON]. О. у звязку з підвищенням вартості оплати за навчання та значними витратами на лікування. Суд, заслухавши поясненняучасників справи та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2017 року з [PERSON] стягнуто на користьГапонюк Т. В. аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 11 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а такожна її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2017 року залишено без змін. На виконання зазначеного рішення суду були видані виконавчі листи, якіперебувають на примусовому виконанні у Ізяславському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості № 5772 від 10 квітня 2018 року заборгованість по аліментах на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 20 лютого 2018 року становить 5391 грн. 62 коп. При цьому, як вбачається з зазначеного розрахунку, вперше [PERSON] сплатив частину заборгованості в межах виконавчого провадження в сумі 1000 грн. тільки 05 лютого 2018 року. Зазначений розрахунок відповідачем не оскаржувався та є чинним. Станом на 01 квітня 2018 року заборгованість по аліментам на утримання сина у [PERSON] відсутня, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості № 5784 від 11 квітня 2018 року, наданою Ізяславським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. З наявного в уточненій позовній заяві розрахунку встановлено, що [PERSON] фактично проситьстягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина за період з 11серпня 2017 року по31січня 2018 року включно в розмірі 5337 грн. 98 коп. Однак наведений позивачем розрахунок є невірним, з огляду на наступне. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року в справі № 6-2589цс15, від 02 листопада 2016 року в справі № 6-1554цс15. Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня в такому розмірі: за серпень 2017 року 142 грн. 26 коп. (677,42 х 1% х 21); вересень 2017 року - 300 грн. (1000,00 х 1% х 30); жовтень 2017 року - 310 грн. (1000,00 х 1% х 31); листопад 2017 року - 300 грн. (1000,00 х 1% х 30); грудень 2017 року - 310 грн. (1000,00 х 1% х 31); січень 2018 року - 310 грн. (1000,00 х 1% х 31). Всього: 1672 грн. 26 коп. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що відсутні законні підстави для нарахування пеніза період до дня набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили та відкриття виконавчого провадження, оскільки рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2017 року встановлена дата початку стягнення аліментів - 11серпня 2017 року. Відтак, зобов'язання сплачувати аліменти виникло з 11серпня 2017 року. Відповідач оскаржував рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, а тому був обізнаний з його змістом, тобто обов'язком сплачувати аліменти з 11 серпня 2017 року. Такожсуд відхиляє твердження [PERSON] стосовно того, що позивач не має права на одержання від відповідача утримання, оскільки зазначена обставина не стосується предмету спору, який виник на підставі невиконання відповідачем судового рішення, що набрало законної сили. [PERSON] від одержання дитячих ходунків та візка не має правового значення у даній справі, оскільки відповідач зобовязаний сплачувати аліменти саме у грошовій сумі. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Належних і допустимих доказів щодо звільнення від обов'язку утримувати дитину відповідачем суду не надано. Підвищення оплати вартості за навчання відповідача у Національному університеті водного господарства та природокористування, що підтверджено відповідною угодою, копія якої долучена до матеріалів справи, не впливає на висновок суду щодо обґрунтованості позову, оскільки не свідчить про утворення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від [PERSON] причин. Також наявність у відповідача виразкової хвороби 12 п. ки-ки, що підтверджено довідкою № 61 ЛКК Ізяславського центру ПМСД від 12 березня 2018 року та виписним епікризом гастроентерологічного відділення Хмельницької обласної лікарні не береться судом до уваги, оскільки не є підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів. До того ж, суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження понесення [PERSON] значних витрат на лікування. Зазначені обставинине є свідченням неможливості сплачувати аліменти та утворення заборгованості з незалежних від [PERSON] причин, як-от, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банком. Частинами 1, 2 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Також п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість судового рішення. Отже, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Крім того, обов'язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 11 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року в розмірі 1672 грн. 26 коп. Погашення відповідачем заборгованості зі сплати аліментів у лютому-березні 2018 року не є достатньою підставою для звільнення його від відповідальності за несплату аліментів за період з серпня 2017 року по січень 2018 року. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені у розмірі 2935 грн. за прострочення сплати аліментів на її утримання, суд зазначає наступне. У ч. 1 ст. 196 СК України, на яку в обґрунтування своїх вимог посилається позивач, передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Заявлені [PERSON] вимоги у цій частині позову витікають з рішеннясуду про стягнення аліментів на підставі ст. 84 СК України на утримання позивача, як тимчасово непрацездатної дружини, з якою проживає малолітній син [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною трирічного віку. Законодавцем положення ст. 84 СК України поміщені у главу 9 СК України «Права та обовязки подружжя по утриманню», яка не передбачає можливості застосування до правовідносин з утримання подружжя положень ст. 196 СК України про стягнення пені при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду у правовідносинах, врегульованих главою 15 СК України «Обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання» (стягнення аліментів на неповнолітню дитину) та у прямо передбачених ст. 201 СК України відносинах щодо обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Тому, на думку суду, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок відповідача пені за прострочення зобовязання зі сплати аліментів на дружину в розмірі 2935грн. За вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 142 грн. 46 коп. (704,80Ч1672,26:8272,98=142,46) На підставі викладеного,

Outcome: partial