Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

21 листопада 2019 (з послідуючими уточненнями позовних вимог від 06 грудня 2019 року) [PERSON] звернулася в суд з позовом до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області (далі по тексту - Ямпільська селищна рада) про поновлення строку на оскарження розпорядження голови Ямпільської селищної ради «Про фактичне вивільнення [PERSON] » від 27 березня 2019 року № 13/02-03, поновлення на роботі в якості рахівника-касира Ямпільської селищної ради та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 1-3, 26-28). В обґрунтування свої позовних вимог посилається на те, що з 1992 року вона працювала у вказаній установі на посаді землевпорядника, а з 01 жовтня 1993 року - на посаді рахівника-касира, що підтверджується записами її трудової книжки, виданої 20 червня 1979 року серії [NUMBER] . Вказує, що до своїх службових обов`язків відносилася добросовісно та не допускала порушень трудової дисципліни, однак, після неодноразових звільнень та поновлень на роботі в судовому порядку, розпорядженням голови Ямпільської селищної ради від 27 березня 2019 року № 13/02-03 її знову було неправомірно звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) у зв`язку з реорганізацією Воробіївської та Миклашівської сільських рад шляхом приєднання до Ямпільської селищної ради. Натомість, з 01 квітня 2019 року між нею та відповідачем було укладено цивільно-правовий договір, згідно якого вона до 01 листопада 2019 року виконувала свої попередні посадові обов`язки. Вказує, що в силу положень ст. 42 КЗпП України вона, як особа, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком, з тривалим безперервним стажем роботи в даній установі та якій залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, мала переважне право на залишенні на роботі, однак жодної пропозиції з боку відповідача щодо зайняття іншої посади від керівництва їй не надходило. Неправомірність свого звільнення мотивує тим, що розпорядження від 27 березня 2019 року № 13/02-03, на підставі якого її звільнено з посади рахівника-касира, було винесено на підставі розпорядження від 21 січня 2019 року № 4/02-03 «Про попередження про можливе вивільнення або зміни істотних умов праці працівників Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області». Зазначає, що із вищевказаним розпорядженням її ніхто не знайомив і про його існування, а тим більше про майбутнє вивільнення вона не знала до моменту вручення їй розпорядження від 27 березня 2019 року № 13/02-03, яке їй вручили в листопаді 2019 року, коли повідомили, що з нею не будуть продовжувати строк цивільно-правового договору, а відтак просила поновити їй строк для оскарження вказаного розпорядження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з уточненнями підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, поновити її на раніше займаній посаді рахівника-касира та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Пояснила, що її було звільнено з посади безпідставно та з порушенням порядку звільнення. При цьому, зазначила, що перед звільненням та після звільнення головою селищної ради їй пропонувалася нова для неї посада спеціаліста відділу економічного розвитку, інвестицій, регуляторної діяльності та земельних відносин, але вона не погоджувалася, оскільки необхідно було проходити конкурс і вона не була впевнена, що з-поміж інших більш молодших за віком кандидатів вийде з нього переможцем і, до того ж, хотіла допрацювати до пенсійного віку саме на посаді рахівника-касира. Також, зазначила, що 1 квітня 2019 року вона уклала з Ямпільською селищною радою цивільно-правовий договір, згідно якого виконувала попередні обов`язки, зокрема здійснювала звірку розмірів земельних ділянок Ямпільської селищної ради з податковим органом, роздавала платіжні відомості про необхідність сплати нарахованої суми земельного податку, проводила роз`яснювальну роботу серед платників-боржників земельного податку та виконувала іншу можливу роботу, яка їй доручалася, за що протягом квітня-вересня 2019 року від відповідача кожного місяця отримувала біля 4000 грн. за виконані роботи. Однак, така тимчасова робота та оплата праці її не влаштовувала, оскільки вона була позбавлена надбавки за вислугу років та матеріальної допомоги для оздоровлення в період відпустки. Пояснила, що в листопаді 2019 року голова селищної ради відмовився поновлювати з нею цивільно-правовий договір, а тому вона, отримавши в листопаді 2019 року в бухгалтерії копію оскаржуваного розпорядження про її звільнення, звернулася до суду за захистом своїх трудових прав. Також, зазначила, що трудову книжку постійно зберігала за місцем свого проживання, оскільки боялася, що кадрова служба Ямпільської селищної ради внесе до неї завідомо неправдиві дані, спотворить дані про її трудовий стаж або взагалі знищить трудову книжку. Представники відповідача Ямпільської селищної ради - селищний голова Кордонець В.М. та юрист Басок В.М. за довіреністю в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, позовні вимоги не визнали, просили застосувати сплив позовної давності, зазначеної в ст. 233 КЗпП України. Крім того, 19 грудня 2019 року селищний голова подав відзив на позов (а.с. 40-42), де зазначив, що згідно Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» та на підставі рішення першої сесії селищної ради VII скликання від 29 грудня 2018 року № 10 розпочато реорганізацію Воробіївської та Миклашівської сільських рад шляхом приєднання до Ямпільської селищної ради, а тому відповідно до рішення сесії цієї ж селищної ради від 18 січня 2019 року № 2 затверджено нову структуру апарату Ямпільської селищної ради, де посаду рахівника-касира не передбачено. В подальшому, на підставі вищезазначеного рішення сесії селищної ради, розпорядженням селищного голови від 21 січня 2019 року № 4/02-03 позивача [PERSON] та інших працівників селищної ради було попереджено про можливе наступне вивільнення або зміну істотних умов праці. Одночасно з попередженням позивачу [PERSON] було запропоновано іншу роботу на посаді спеціаліста 1 категорії відділу економічного розвитку, інвестицій, регуляторної діяльності та земельних відносин (за конкурсом). Ознайомившись із даним розпорядженням та пропозицією іншої роботи, [PERSON] від підпису відмовилася, про що було складено відповідний акт. У відзиві вказує, що 22 лютого 2019 року в місцевій газеті «Життя і слово» № 13-14 було опубліковане оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади спеціаліста І категорії відділу економічного розвитку, інвестицій, регуляторної діяльності та земельних відносин, однак позивач [PERSON] заяву для участі в конкурсі не подала і згідно протоколу засідання конкурсної комісії від 26 березня 2019 року № 2 конкурс на заміщення вказаної вакантної посади не відбувся по причині відсутності кандидатів на відповідну посаду. На підставі розпорядження селищного голови від 27 березня 2019 року № 13/02-03 позивача [PERSON] 29 березня 2019 року було звільнено із посади рахівника-касира за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Також, селищний голова в судовому засіданні пояснив, що на запропоновану позивачу посаду повторно оголошувався конкурс, однак знову ж таки позивач [PERSON] заяву для участі в конкурсі не подала і конкурс був визнаний таким, що не відбувся з причини відсутності кандидатур, на даний час запропонована позивачу посада є вакантною. Зазначив, що саме ця вакантна посада, яка пропонувалася позивачу [PERSON] , відповідає її освіті та професійним навичкам, однак проходження конкурсу є обов`язковою умовою, так як згідно нової структури апарату усі працівники установи (за виключенням працівників служби господарського забезпечення) є державними службовцями. При цьому, працівники, яких попереджали про наступне вивільнення і займали посади, що не підлягали скороченню, проходили лише стажування, а працівникам посади, яких були скорочені (наприклад, рахівник-касир [PERSON] та діловоди [PERSON] , [PERSON] ), пропонувалися інші новостворені посади державних службовців, однак в обов`язковому порядку шляхом проходження конкурсу. Пояснив, що після звільнення [PERSON] з посади рахівника-касира вона працювала в селищній раді по цивільно-правових договорах на період виконання певних робіт, оскільки по трудовому договору селищна рада не могла прийняти її на роботу у зв`язку з відсутністю даної посади в структурі апарату селищної ради. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 жовтня 1993 року працювала на посаді рахівника-касира Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області (а.с. 9-11). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , яке видане Пенсійним фондом України від 17 серпня 2011 року, позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком (а.с. 80). Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Рішенням першої сесії Ямпільської селищної ради VII скликання від 29 грудня 2018 року № 10 розпочато реорганізацію Воробіївської сільської ради Білогірського району Хмельницької області та Миклашівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області шляхом приєднання до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області (а.с. 55). Згідно рішення другої сесії Ямпільської селищної ради VII скликання від 18 січня 2019 року № 2 «Про затвердження структури апарату Ямпільської селищної ради, її виконавчих органів та штатного розпису» затверджено структуру апарату Ямпільської селищної ради та її виконавчих органів, загальну чисельність апарату ради та її виконавчих органів в кількості 26 осіб, а також штатний розпис, що діятиме з 01 квітня 2019 року, де посаду рахівника-касира не передбачено (а.с. 46-47). Будь-які відомості про те, що вказане рішення сесії Ямпільської селищної ради VII скликання від 18 січня 2019 року № 2 на даний час скасоване чи визнане недійсним, в матеріалах справи відсутні. На підставі рішення другої сесії Ямпільської селищної ради VII скликання від 18 січня 2019 року № 2 та на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, розпорядженням голови Ямпільської селищної ради від 21 січня 2019 року № 4/02-03 «Про попередження про можливе вивільнення або зміни істотних умов праці працівників Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області» позивача [PERSON] та інших працівників селищної ради було попереджено про можливе наступне вивільнення або зміну істотних умов праці та запропоновано працевлаштування на інших посадах, про що цього ж дня кожного працівника ознайомлено з даним розпорядженням під особистий підпис (а.с. 51-53). Зокрема, позивачу [PERSON] одночасно з попередженням про можливе наступне вивільнення або зміну істотних умов праці було запропоновано іншу роботу на посаді спеціаліста 1 категорії відділу економічного розвитку, інвестицій, регуляторної діяльності та земельних відносин Ямпільської селищної ради (за конкурсом) (а.с. 53). Разом з тим, як слідує з акту комісії в складі Ямпільського селищного голови Кордонця В.М., юриста Басок В.М. та секретаря селищної ради Годованої К.В. від 21 січня 2019 року позивач [PERSON] , ознайомившись з розпорядженням голови Ямпільської селищної ради від 21 січня 2019 року № 4/02-03 «Про попередження про можливе вивільнення або зміни істотних умов праці працівників Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області», відмовилася від підписання листа особистого ознайомлення з вказаним розпорядженням та додатками до нього (а.с. 54). 22 лютого 2019 року в місцевій газеті «Життя і слово» № 13-14 відповідачем було опубліковано оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади спеціаліста І категорії відділу економічного розвитку, інвестицій, регуляторної діяльності та земельних відносин, однак позивач [PERSON] заяву для участі в конкурсі не подала і згідно протоколу засідання конкурсної комісії від 26 березня 2019 року № 2 конкурс на заміщення вказаної вакантної посади не відбувся по причині відсутності кандидатів на відповідну посаду (а.с. 57-58). В подальшому, розпорядженням голови Ямпільської селищної ради від 27 березня 2019 року № 13/02-03 «Про фактичне вивільнення [PERSON] .», 29 березня 2019 року позивача [PERSON] звільнено із займаної посади рахівника-касира Ямпільської селищної ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Воробіївської та Миклашівської сільських рад шляхом приєднання до Ямпільської селищної ради, про що ознайомлено позивача під особистий підпис (а.с. 6, 78). Крім того, на наступний робочий день після звільнення позивача, а саме 01 квітня 2019 року, між [PERSON] та Ямпільською селищною радою був укладений цивільно-правовий договір № 38, згідно якого [PERSON] виконувала передбачену договором роботу, за яку відповідачем протягом квітня-жовтня 2019 року їй було нараховано 36000 грн. заробітної плати (фактично виплачено з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору - 28980 грн.) (а.с. 12-18). Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У відповідності до ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Таким чином, виходячи з показань сторін в судовому засіданні та досліджених в судовому засіданні в сукупності усіх письмових доказів, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , звернувшись з даним позовом до суду лише 21 листопада 2019 року, без поважних причин пропустила місячний строк на звернення до суду після вручення їй копії розпорядження про звільнення, тому її вимога про поновлення строку на звернення до суду є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Також, проаналізувавши та надавши оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до висновку, що звільнення позивача із займаної посади рахівника-касира відбулося з дотриманням відповідачем вимог, передбачених ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України. Так, судом встановлено, що на час попередження позивача [PERSON] про звільнення останній було запропоновано іншу роботу за відповідною професією та спеціальністю, однак остання цією пропозицією відповідача не скористалася. За змістом ст. 42 КЗпП України переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших працівників. На час звільнення переважне право [PERSON] на залишенні на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України і на що в позовній заяві звертала увагу позивач, не могло бути враховано, так як посада рахівника-касира, яку обіймала позивач, з 01 квітня 2019 року зі структури апарату Ямпільської селищної ради була виведена та до штатного розпису не включена, інші рівнозначні посади на час попередження та звільнення були відсутні (а.с. 87). До того ж, із довідки Ямпільської селищної ради від 08 січня 2020 року № 47/02-29 вбачається, що в зв`язку з реорганізацією Воробіївської та Миклашівської сільських рад шляхом приєднання до Ямпільської селищної ради, 29 березня 2019 року, окрім рахівника-касира [PERSON] , були вивільнені інші працівники, а саме: спеціаліст-землевпорядник Воробіївської сільської ради Філіп`юк О.М., землевпорядник Миклашівської сільської ради Кащук О.М. та техпрацівник Миклашівської сільської ради Погребняк Т.А. (а.с. 79). Довідкою Ямпільської селищної ради від 08 січня 2020 року № 46/02-29 підтверджується той факт, що позивач [PERSON] на день звільнення не була членом профспілкової організації, згода якої в інакшому випадку була б обов`язковою на її звільнення (а.с. 77). Також [PERSON] не є особою, звільнення якої з даних підстав заборонено нормами ст. ст. 184, 186-1, 198 КЗпП України і відсутні будь-які спеціальні гарантії щодо позивача, які б забороняли її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. За змістом ч. 3 ст. 58 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» структура та чисельність виконавчого апарату ради та витрати на утримання встановлюються радою за поданням її голови. Вирішуючи даний спір, суд також перевірив, що дійсно згідно рішення першої сесії Ямпільської селищної ради VII скликання від 29 грудня 2018 року № 10 «Про початок реорганізації Воробіївської сільської ради Білогірського району Хмельницької області та Миклашівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області шляхом приєднання до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області» мала місце реорганізація із зміною в організації виробництва і праці, але в даному провадженні обговорювати питання про доцільність подібної реорганізації та зміни в організації виробництва і праці суд не вправі, а тому доводи позивача про те, що не було потреби скорочувати існуючі та створювати нові посади, звільняти працівників, які не були державними службовцями, оголошувати конкурси та проводити стажування, судом не можуть бути взяті до уваги. Не знаходить суд підстав для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки його спричинення позивач обґрунтовує незаконним звільненням, тоді як факт незаконного звільнення свого доказового підтвердження в судовому засіданні не знайшов.

Outcome: dismissed