Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

20 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловою квартирою за адресою: м. Луцьк, вул. Потапова 10а/6 в м. Луцьку, шляхом звільнення даного приміщення від належних відповідачу речей. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що рішенням Луцької міської ради № 2/47 від 26.07.2002 року позивачу та [PERSON] було надано земельну ділянку по вул.. Потапова, 10а в м. Луцьку на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку. 11.06.2002 року міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 63 від 11.06.2002 року. 06.09.2002 року укладено договір довгострокової оренди земельної ділянки на 25 років площею 474 кв.м., реєстраційний № 548 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно Декларації № ВЛ 14312058545, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 17.04.2012 року, будівництво житлового будинку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку було закінчено 30.12.2008 року. Строк введення обєкта в експлуатацію квітень 2012 року, вважається закінчений будівництвом обєкта, готовий до експлуатації. Проте, як вказує позивач, її право, як забудовника, було порушено, оскільки громадянка [PERSON] зайняла житлову квартиру № 6, розмістила в ній свої речі, не маючи на це жодних юридичних підстав. На підставі викладеного, просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловою квартирою за адресою: м. Луцьк, вул. Потапова 10а/6 в м. Луцьку, шляхом звільнення даного приміщення від належних [PERSON] речей. Ухвалою суду від 16.07.2015 року до участі у справі було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позовача [PERSON] та Мале підприємство «Турія». В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити у повному обсязі. Представник відповідача АТ «ОТП [PERSON]» у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача по наявних матеріалах справи. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності [PERSON] Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Малого підприємства «Турія» в судове засідання не зявився та подав суду пояснення, з яких вбачається що він заперечує проти позову. Вказав, що у 2002 році з представником позивача [PERSON], який діяв від її імені, була досягнута домовленість про будівництво 7-квартирного житлового будинку в м. Луцьку по вул. Потапова, 10а, для чого повинні були залучатися кошти інвесторів, що і було зроблено; однак представник позивача [PERSON] приховав від керівника МП «Турія» той факт, що ним не було здійснено державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 06.09.2002 року, на якій було здійснено будівництво обєкта. Крім того, вказав, що спірна квартира № 6 є інвесторською квартирою, оскільки побудована за грошові кошти інвестора. Позивач не вклала в будівництво цієї квартири ніяких власних коштів, тому не може претендувати на право нею користуватися та розпоряджатися. Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши документи справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство у судах України здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України позивач має право користуватися своїм житлом на свій розсуд і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Як зазначено у позові та пояснили представники позивача, рішенням Луцької міської ради № 2/47 від 26.07.2002 року позивачу [PERSON] та [PERSON] було надано земельну ділянку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку, площею 0,0474 га на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 4). В подальшому 11 червня 2002 року було надано дозвіл на виконання будівельних робіт, що підтверджується дозволом на виконання будівельних робіт № 63 від 11.06.2002 року, виданим міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю (а.с. 6). 06 вересня 2002 року було укладено договір довогострокової оренди земельної ділянки на 25 років площею 474 кв.м., реєстраційний номер № 548 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно Декларації № ВЛ 14312058545, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 17.04.2012 року, будівництво житлового будинку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку було закінчено 30.12.2008 року. Строк введення обєкта в експлуатацію квітень 2012 року, вважається закінчений будівництвом обєкта, готовий до експлуатації (а.с. 7-12). Отже в судовому засіданні встановлено, що підставою позову є покликання на ті обставини, що відповідач [PERSON] без будь-яких юридичних підстав зайняла квартиру № 6 в житловому будинку № 10а по вул. Потапова в м. Луцьку, чим порушила права позивача як власника (забудовника). Проте ні позивачем в позовній заяві, ні представниками позивача в судовому засіданні, не доведено ту обставину, що вона є власником спірної квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права власності на нерухоме майно, в даному випадку квартиру, підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Всупреч закону позивач не подала суду доказів того, що вона є власником спірної квартири. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про зареєстровані права власності на цю квартиру. Таким чином, спірна квартира як обєкт права власності ще не існує. Відповідно у позивачки відсутнє право на предявлення даного позову до [PERSON] Також у позивача відсутні і будь-які майнові права на спірну квартиру в цілому, оскільки отання не подала жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що їй належать майнові права на спірну квартиру. Подана позивачкою декларація про готовність обєкта до експлутації не є таким доказом, з наступних підстав. Декларація стосується житлового будинку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку в цілому і не містить жодної конкретної інформації щодо спірної квартири, тобто квартири № 6. Також декларація про готовність обєкта до експлутації підтверджує лише те, що обєкт будівництва був введений в експлуатацію. Даний документ не може стверджувати належність майнових прав конкретній особі на конкретні обєкти. Щодо договору оренди від 06.09.2002 року, на який також покликається позивач, але який не надала суду, то він також не може вважатися доказом належності їй майнових прав на спірну квартиру. Договір оренди земельної ділянки як документ засвідчує лише наявність між його сторонами (орендарем і орендодавцем) орендних відносин щодо обєкта оренди (земельної ділянки). Таким чином, позивачка не подала доказів належності їй майнових прав на спірну квартиру. Майнові права на квартиру № 6 в житловому будинку № 10а в м. Луцьку по вул. Потапова належать [PERSON], що підтверджено договором про дольову участь (інвестування) у будівництво житла № 6, укладений 07 листопада 2002 року між Малим підприємством «Турія» та [PERSON] (а.с. 50-53). Згідно умов Договору інвестування (пункти 1.1, 1.2, 1.4, 2.1) [PERSON] як замовник зобовязалася вносити грошові кошти, необхідні для придбання будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва квартири № 6 в багатоквартирному житловому будинку; МП «Турія» зобовязалося виконувати будівельні роботи, а по завершенню будівництва передати замовнику квартиру № 6. Відповідач [PERSON] належним чином виконала умови Договору інвестування, сплатила МП «Турія» грошові кошти в розмірі 127\~000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 07.11.2002 року (а.с. 54), а також довідкою, виданою МП «Турія» про те, що [PERSON] повністю виплатила дольові внески (а.с. 55). Таким чином представник відповідача вказує, що [PERSON] знала про те, що між [PERSON], якій ніби-то належала земельна ділянка в м. Луцьку по вул. Потапова, 10а, та Малим підприємством «Турія», яке і здійснило будівництво житлового будинку на означеній земельній ділянці, була досягнута взаємна домовленість про спільну діяльність з метою будівництва багатоквартирного житлового будинку в м. Луцьку по вул. Потапова, 10а. Тобто, [PERSON] надавала вищезгадану земельну ділянку для будівництва багатоквартирного житлового будинку, а роботи з будівництва житлового будинку повинне було виконувати МП «Турія», що в дійсності і мало місце; будівництво житлового будинку мало здійснюватися і здійснювалося за рахунок коштів інвесторів, одним з яких і була відповідач; ні [PERSON], ні МП «Турія» своїх грошових коштів в будівництво квартири № 6 не вкладали; інвесторам, в тому числі і [PERSON] було гарантовано, що після закінчення будівництва житлового будинку вони набуть права власності на обумовлені квартири, кошти на які вони інвестували. Ці самі обставини, також підтвердив в письмовому поясненні і представник Малого підприємства «Турія» [PERSON] (а.с. 56-59). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловою квартирою за адресою: м. Луцьк, вул. Потапова 10а/6 в м. Луцьку, шляхом звільнення даного приміщення від належних відповідачу речей за безпідставності. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: dismissed