Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

20 листопада 2018 року за вхідним № 5900/18-вх з Золочівського районного суду Харківської області надійшла цивільна справа з єдиним унікальним № 622/1134/18 за позовом [PERSON] до Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до позовної заяви позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю три місяці. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована в Комунальній установі Малиженський психоневрологічний інтернат, що розташований за адресою: Харківська область, Золочівський район, село Малижене, вулиця Підлісна, будинок № 1. До складу спадщини, що відкрилась після смерті матері позивача, [PERSON] , входить земельна ділянка з кадастровим номером 6324281000:01:000:0585, площею 3,3979 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Старовірівської сільської ради (колишня територія Караванської сільської ради) Нововодолазького району Харківської області та житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач отримала відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку із тим, що останньою пропущено встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк для прийняття спадщини. Позивача вважає, що суд має визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , оскільки встановлений законом строк вона пропустила з поважних причин, оскільки була зайнята доглядом за своїми доньками двійнятами: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які постійно хворіли та потребували постійного її особистого піклування. Також позивач зазначила, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] чи зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, немає, батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Вищевказана справа була направлена на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області за підсудністю відповідно до ухвали Золочівського районного суду Харківської області, постановленої у складі судді Чернової О. В. 25 жовтня 2018 року. Враховуючи приписи статті 32 Цивільного процесуального кодексу України про те, що спори між судами про підсудність не допускаються, ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року позов [PERSON] до Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 січня 2019 року за клопотанням представника позивача було витребувано з Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області інформацію про коло спадкоємців, які звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , заповіти, залишені спадкодавцем [PERSON] на випадок своєї смерті, наявність виданих свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом після смерті [PERSON] та належним чином завірену копію спадкової справи, номер у нотаріуса 303/2018, номер у Спадковому реєстрі 62885730, заведену 22 серпня 2018 року до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року\~закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судом не вживалось. Позивач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Скориставшись правом,\~встановленим частиною\~3\~статті 211\~Цивільного процесуального\~кодексу України, через канцелярію суду представник позивача адвокат Мякота Т. М., яка діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 123/18 від 14 грудня 2018 року та відповідно до ордеру серії ПТ № 063554 від 18 грудня 2018 року, надала клопотання, яке було зареєстроване за вхідним № 5416/20-вх від 22 вересня 2020 року, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача. Уповноважений представник Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області в судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду в. о. старости Писарівського старостинського округу Золочівського району Харківської області Гнатишин І. І. направив заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 6717/18-вх від 27 грудня 2018 року, відповідно до якої зазначив, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечують, просив суд розгляд справи провести за відсутності представника відповідача по справі. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать відповідні заяви, подані їх представниками та долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 59 років у селі Малижене Золочівського району Харківської області померла [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 08 від 14 березня 2014 року, що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~виданим повторно\~13\~травня 2017\~року Нововодолазьким\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Харківської області (а. с. 6, 101). Батько позивача\~та відповідно\~чоловік спадкодавця\~ [PERSON] ,\~помер [INFO] у\~віці 61\~року в\~селі Караван\~Нововодолазького району\~Харківської області, про що 18 жовтня 2011 року Караванською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складений відповідний актовий запис за № 17 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Відповідно до інформації, наданої директором Комунальної установи Малиженський психоневрологічний інтернат О. О. Коник в листі № 420 від 15 серпня 2018 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 06 грудня 2013 року прибула на постійне місце проживання на повне державне утримання, померла [INFO] . На час смерті була зареєстрована в Комунальній установі Малиженський психоневрологічний інтернат, розташованої за адресою: Харківська область, Золочівський район, село Малижене, вулиця Підлісна, будинок № 1. На день її смерті постійного місця проживання спадкоємців першої черги (її дітей, батьків, чоловіка) в установі зареєстровано не було (а. с. 11, 104). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). За життя [PERSON] не визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту, що вбачається з листа завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області К. В. Борисенко від 20 серпня 2019 року за № 1739/01 16 (а. с. 99) та копією Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53048929, сформованої 22 серпня 2018 року о 09 годині 49 хвилин Четвертою харківською державною нотаріальною конторою у зв`язку із відкриттям спадкової справи, наданої завідувачем Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області К. В. Борисенко як додаток до листа від 20 серпня 2019 року за № 1739/01 16 (а. с. 107), а отже спадкування здійснюється за законом. Перевіряючи факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] , як між донькою та матір`ю, судом встановлено наступне. В підтвердження шлюбних відносин своїх батьків, [PERSON] та [PERSON] , позивачем надано копію свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Караванським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області 19 травня 1973 року, з якого вбачається, що 19 травня 1973 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складений відповідний актовий запис за № 13 та прізвище дружини після реєстрації шлюбу зазначено як « [PERSON] » (а. с. 10). Факт родинних відносин між позивачем по справі [PERSON] , [INFO] та померлими [PERSON] та [PERSON] , як між донькою та батьками підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданим 12 листопада 1973 року Караванським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] (а. с. 7, 102). З копії\~свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим 05 жовтня 1996 року Караванською сільською радою Нововодолазького району Харківської області,\~вбачається що\~05\~жовтня 1996\~року [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уклала шлюб\~з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №\~4,\~та змінила\~прізвище з\~« [PERSON] » на\~« [PERSON] » (а. с. 8, 103). Як вбачається з матеріалів справи до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] входить земельна ділянка з кадастровим номером 6324281000:01:000:0585, площею 3,3979 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Караванської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на право на спадщину за законом, виданого 23 квітня 2012 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. та зареєстрованого у реєстрі за № 414 (а. с. 31, 32). Житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до наданих позивачем доказів належав [PERSON] як голові колгоспного двору згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Караванської сільської ради народних депутатів 02 березня 1989 року на підставі рішення виконкому Нововодолазької районної ради народних депутатів від 20 вересня 1988 року за № 448 (а. с. 33). Як було встановлено судом вище, мати позивача [PERSON] на день своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала в Комунальній установі Малиженський психоневрологічний інтернат, розташованої за адресою: Харківська область, Золочівський район, село Малижене, вулиця Підлісна, будинок № 1, одна (а. с. 11, 104). Положеннями статті 1221 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. 22\~серпня 2018\~року [PERSON] звернулась до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . Відповідно до листа завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області К. В. Борисенко від 20 серпня 2019 року за № 1739/01 16 вказану вище заяву [PERSON] було прийнято та зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2018 рік за № 930 та заведено спадкову справу № 303/2012 (а. с. 99). Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків завідувача Золочівської державної\~нотаріальної контори\~Харківської області\~Т.\~М.\~Козелько від 22 серпня 2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки остання пропустила строк, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини (а. с. 13, 109). В обґрунтування поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері, [PERSON] , позивачем зазначено, що вона займалась доглядом своїх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мали ішемічно-гіпоксичне ураження центральної нервової системи, гіпертензійно-гідроцефальний синдром, затримку статокинетичного та психічно-мовного розвитку, з народження перебувають на обліку у лікаря невролога, на підтвердження чого надала копії виписок з історії хвороби доньок № 2030 та № 2031 від 08 червня 2012 року, виданих Комунальним закладом охорони здоров`я «Харківська міська дитяча лікарня № 5» та записів з Карток медичного огляду [PERSON] та [PERSON] (а. с. 17 30). Перевіривши матеріали спадкової справи № 303/2018, заведеної після смерті [PERSON] , що були направлені на адресу суду Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області листом від 20 серпня 2019 року за № 1739/01 - 16 встановлено, що спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 62885730, номер у нотаріуса 303/2018, зареєстрована у державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області 22 серпня 2018 року на підставі заяви позивача по справі [PERSON] . Інших спадкоємців,\~які прийняли\~б спадщину\~та могли\~б надати\~згоду на\~прийняття спадщини\~ [PERSON] не\~встановлено (а. с. 99 110). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з приписів Книги шостої Цивільного кодексу України, зокрема глави 86 та глави 87. Так,\~положеннями статті 1258 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі і народжені після його смерті, батьки померлого, той з подружжя, який його пережив (стаття 1261 Цивільного кодексу України). Як встановлено під час судового розгляду справи позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , оскільки є донькою спадкодавця. При цьому, інших спадкоємців першої черги за законом, які б прийняли у встановленому законом порядку спадщину, судом не встановлено та як зазначив позивач у позові не має. Згідно з частиною 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття, як це передбачено частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України відповідно до якої спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України роз`яснено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] із померлою (спадкодавцем) були зареєстровані за різними адресами, позивач мала подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за законом, проте вказаних дій не вчинила. Частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 своєї Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» надав роз`яснення, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо, по - перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по - друге, ці обставини можливо визнати поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. В даному випадку пропущення строку на подачу заяви про прийняття спадщини сталося із-за того, що позивач, [PERSON] , упродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, була зайнята доглядом за доньками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які з народження постійно хворіли та потребували постійного її особистого піклування, що склало істотні труднощі для того, щоб позивач подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01 лютого 2018 року по справі з єдиним унікальним № 193/523/16-ц, відповідно до якої закон не містить чітко визначеного поняття поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін. Також вирішуючи даний спір суд бере до уваги, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку спадщини не прийняли, а отже надати згоду на прийняття спадщини [PERSON] нікому; заява спадкоємця про відмову від права на спадщину не надходила та спадкова справа була заведена лише у зв`язку зі зверненням позивача по справі. Окрім цього, з аналізу приведених вище норм Цивільного кодексу України необхідно прийти до висновку, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Приписи статті 3 Цивільного кодексу України передбачають загальні засади цивільного законодавства, ними, серед іншого, є судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність. Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Крім того,\~Європейський суд\~з прав\~людини у\~своєму рішенні\~від 27\~червня 2000\~року у\~справі «Ілхан проти Туреччини» вказав, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Отже,\~проаналізувавши встановлені\~обставини по\~справі,\~оцінивши в\~силу положень\~статей 76\~-\~80\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~надані докази\~в їх\~сукупності,\~враховуючи хворобливий\~стан здоров`я\~малолітніх дітей\~позивача,\~який потребував\~вжиття відповідних\~заходів реагування\~шляхом звернення\~до медичних\~закладів,\~що додатково\~спричинило їй\~моральне та\~душевне страждання,\~а також\~оцінюючи людський\~фактор, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, відповідач проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, інших спадкоємців, які б надали згоду на прийняття спадщини останньої не має, тому наявні усі підстави для задоволення позову у повному обсязі та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини своєї матері тривалістю у три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили. Питання щодо\~судових витрат,\~суд вирішує\~відповідно до\~положень статті\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~з урахуванням\~положень частин\~1\~та 3\~статті 13\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~за якими\~суд розглядає\~справу не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог;\~при цьому,\~учасник справи\~розпоряджається своїми\~правами щодо\~предмета спору\~на власний\~розсуд.\~Оскільки питання\~відшкодування судових\~витрат під\~час звернення\~до суду\~з позовом\~ [PERSON] до\~Писарівської сільської\~ради Золочівського\~району Харківської\~області про\~визначення додаткового\~строку для\~прийняття спадщини\~не порушувалось,\~процесуальне рішення\~з вказаного\~питання судом\~не приймається. З\~урахуванням викладеного,\~

Outcome: approved