Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

21.09.2021 [PERSON] звернулась до Великобурлуцького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, [PERSON] з вересня 2017 року не проживає., не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права як власника житла, відсутня можливість користуватися приватною власністю на власний розсуд, зокрема наявні перешкоди в оформленні субсидії. Ухвалою від 24.09.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , в тому числі і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади в судове засідання повторно не з`явився, причина неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище - « [PERSON] », свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 21.08.1999) на підставі договору купівлі - продажу від 24.09.1996, посвідченого державним нотаріусом В-Бурлуцької державної нотаріальної контори Марченко Н.І. (реєстровий №1824) належить на праві власності будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту інформаційної довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Великобурлуцької селищної ради №1293 від 16.09.2021, в будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: з 26.05.2008 року [PERSON] , [INFO] ; з 29.02.2000 року, [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження житла, складеного 20.09.2021 депутатом селищної ради Арестовою А.О., в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає у даному домоволодінні понад рік. Нормами ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст.319 ЦК України власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved