Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

20 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь частину (нарівні з ним) витрат на оплату комунальних платежів (постачання води, газу, електроенергії) та утримання жилого будинку за період з 01.01.2013 року по вересень 2015 року в сумі 16867,46 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн., а також судовий збір в сумі 551,20 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Друга частина житлового будинку з надвірними будівлями належала його сестрі [PERSON] 21.05.2010 року він зі своєю сестрою [PERSON] уклали договір конкретного користування з уточненням ідеальних часток житловим будинком, надвірними будівлями, земельною ділянкою. Відповідно цього договору у його користуванні знаходяться приміщення, що складають 55/100 частин від загальної вартості майна та земельна ділянка площею 0,0944 га. При житті сестри вони разом підтримували стан будинку, надвірних будівель, здійснювали поточний ремонт, сплачували комунальні платежі. [INFO] [PERSON] померла. Власником її частини будинку, надвірних будівель, земельної ділянку став її син [PERSON] Останній в будинку не проживав і не проживає, здає житло в оренду чужим людям. Обліковий рахунок на газопостачання та водопостачання, за згодою з сестрою, був оформлений на нього. З новим власником по питанню оплати комунальних послуг порозуміння досягнуто не було, тому виникла необхідність в розділі комунікацій на постачання води та газу. Відповідні роботи були проведені в 2014 році, вартість яких склала 20231,03 грн. Оплату вартості робіт позивач провів за власні кошти. З 06.12.1985 року по 12.12.2012 року він знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка з 1996 року по теперішній час зареєстрована та проживає в будинку. Після розірвання шлюбу він в будинку не мешкає, однак усі комунальні платежі сплачує самостійно. Відповідач відмовляється проводити оплату комунальних платежів не зважаючи на постійне проживання в будинку та користування. Також відповідач відмовляється сплатити йому половину витрат, пов'язаних з проведенням робіт по розділу комунікацій по постачанню води та газу. Витрати, понесені ним по утриманню будинку та комунальних платежів з січня 2013 року по вересень 2015 року складають 33734,93 грн. Вважає, що відповідач повинна йому сплатити 1/2 частину понесених ним витрат по сплаті комунальних платежів та утриманню жилого будинку, в розмірі 16867,46 грн., а також витрати в сумі 1000,00 грн. за надання йому правової допомоги та сплачений ним судовий збір в сумі 551,20 грн. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 червня 2016 року позову заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на оплату комунальних платежів і утримання житлового будинку задоволено. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину затрат на комунальні платежі та утримання жилого будинку за період з 01.01.2013 року по вересень 2015 року в сумі 16867,46 грн. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у сумі 1000,00 грн. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551,20 грн. Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник [PERSON] - [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з положень статей 156, 162 ЖК України при цьому суд вважав, що оскільки позивач та відповідач зареєстровані в будинку, користуються ним, то вони повинні приймати участь у витратах в рівних частинах по сплаті комунальних послуг та по утриманню будинку. З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. Судовим розглядом установлено, що житловий будинок [NUMBER], розташований за адресою: [ADDRESS] належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] на підставі дублікату договору дарування, посвідченого 14.12.1995 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, реєстр № 2-3833 та зареєстрованого в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 27.12.1995 року в реєстровій книзі № 27, номер запису 3392 (а.с.10-11зв.). 21.05.2010 року співвласники зазначеного житлового будинку, а саме: [PERSON] та [PERSON] склали договір конкретного користування з уточненням ідеальних часток, відповідно до умов якого у користуванні [PERSON] знаходяться приміщення у будинку, надвірні будівлі, вартість яких складає 90 969,00 грн. та становить 55/100 часток від загальної вартості майна, а також у власності знаходиться земельна ділянка площею 0,0944 га. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., реєстр. № 961 (а.с.12). Договір конкретного користування з уточненням ідеальних часток від 21.05.2010 року за реєстрований у Державному реєстрі правочинів ( а.с.13). 06.12.1985 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], який розірвано заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02.12.2012 року (а.с.15). Згідно з будинковою книгою з 1996 року по теперішній час [PERSON] зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). [INFO] померла сестра позивача [PERSON] Спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] Останній в будинку не проживав та не проживає, здає житло в оренду. Особовий рахунок будинку на газопостачання та водопостачання, за згодою з [PERSON], був оформлений на ім'я [PERSON] Порозуміння з власником іншої 1/2 частини будинку - [PERSON] по питанню оплати комунальних послуг досягнуто не було, тому у позивача виникла необхідність провести розділ комунікацій по постачанню води та газу. Роботи по розділу комунікацій було проведені в 2014 році, вартість яких складає 20231,03 грн. (а.с.16-30). Ухвалюючи рішення про задоволення позову [PERSON] та стягнення з [PERSON] витрат пов'язаних з проведенням у будинку робіт по розділу комунікацій по постачанню води та газу та стягнення комунальних послуг, суд першої інстанції залишив поза увагою наявність власника іншої 1/2 частини будинку, в якому позивач за власні кошти провів розподіл комунікацій. Відповідно до вимог частини 4 статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є особою, яка має відповідати за позовом, оскільки є неналежним відповідачем у заявлених позовних вимогах [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] витрат пов'язаних з проведенням у будинку робіт по розділу комунікацій по постачанню води та газу . Що стосується позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] 1/2 частини комунальних послуг, які були сплачені [PERSON] за період з січня 2013 року по вересень 2015 року, апеляційний суд приходить до думки, що вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що за період з січня 2013 року по вересень 2015 року позивач самостійно оплатив комунальні платежі за постачання води і водовідведення в сумі 2521,23 грн.; за споживання газу в сумі 6620,39 грн. та за споживання електроенергії в сумі 4362,01 грн., а всього провів оплату на загальну суму 13503,63 грн. (а.с.52-60). Судовим розглядом встановлено, що особовий рахунок на будинок відкритий лише на [PERSON], нарахування комунальних послуг проводилося на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] в цілому. Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у зазначеному будинку, окрім позивача та відповідачки, мешкають родичі позивача та особи, які орендують житло у власника іншої частини будинку. Даних про кількість осіб, що проживають і зареєстровані у цілому будинку та щодо укладеного договору найму житла, виконання наймачами зобов'язань зі сплати комунальних послуг, позивачем суду апеляційної інстанції, не надано. Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування. Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє [PERSON] у задоволені позовних вимог про стягнення витрат на оплату комунальних платежів і утримання житлового будинку з підстав передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed