Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

20 серпня 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якої просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, посилаючись на наступні обставини. З 30 листопада 2001 року сторони знаходяться в шлюбі. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання сина, ніякої участі у витратах на утримання дитини та на його розвиток не приймає. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, не заперечував проти надання допомоги на утримання дитини в розмірі 500 грн., посилаючись на незначний мінливий дохід а також на те, що відповідач проживає разом із братом, якій є інвалідом другої групи в зв'язку із психічною хворобою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами, [PERSON] та [PERSON] 30 листопада 2001 року укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 516 Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси. 01 січня 2002 року у позивача і відповідача народилася дитина - [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси зроблено відповідний запис за № 46. Судом встановлено, що неповнолітня дитина позивача і відповідача [PERSON] проживає разом із позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач з дружиною і дитиною не проживає, своїх обов'язків по утриманню сина не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач ніде не працює і не має постійного доходу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та такими, що необхідно задовольнити. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved