Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

21 квітня 2015 року помер батько позивача [PERSON], який на день смерті був постійним жителем [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Антипівка, вул. Вишнева, 12, яку позивач прийняв шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Проте він не може оформити своє право на вказане спадкове майно, так як відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову садибу, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його та позивача відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву від 21.09.2017 року за вих. № 349, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 254510 від 21.04.2015 року) [PERSON] помер 21 квітня 2015 року, про що виконкомом [PERSON] сільської ради складено відповідний актовий запис № 6. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із заповіту від 26.05.2003 року, посвідченого секретарем Антипівської сільської ради [PERSON] за реєстровим № 427, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право заповідав [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради за вих. № 276 від 06.09.2017 року, згідно із записом у погосподарській книзі № 6, особовий рахунок № 0344-1 за [PERSON], [INFO], який помер 21 квітня 2015 року, обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1975 року побудови, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Антипівка, вул. Вишнева, 12 (дванадцять). Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1975 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Антипівка, вул. Вишнева, 12, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається із повідомлення завідувача Золотоніської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за вих. № 1007/01-16 від 21.09.2017 року після смерті [PERSON], який помер 21 квітня 2015 року, заведена спадкова справа 23 вересня 2015 року за № 334/2015. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від сина померлого: [PERSON], жителя [INFO]. У спадковій справі є заяви від дружини померлого [PERSON] про відмову від обов`язкової долі у спадщині та заяви від [PERSON] та [PERSON] про те, що до 6-ти місяців вони заяви про прийняння спадщини не подавали і у судовому порядку визначати додатковий строк на прийняття спадщини не будуть. 13 лютого 2016 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлого. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 вересня 2017 року завідувачем Золотоніської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садибу, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Антипівка, вул. Вишнева, 12 (дванадцять), у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви [PERSON] сільського голови [PERSON] від 21.09.2017 за вих. № 349 відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], і так як оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved