Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

1. Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 10.04.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві вказано, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12.01.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору. У позовній заяві позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобов`язалася на підставі п. 2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору, а в разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороду банку. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору відповідачка доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. На підставі п. 2.1.1.12.2 договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Також, позивач вказує, що згідно п. 2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та які викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідачем [PERSON] порушено зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого вона станом на 17.03.2019 року має заборгованість на суму 13426,45 грн., яка складається з наступного: 760,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2997,57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6902,83 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 1650,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 615,55 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 13426,45 грн. за кредитним договором № б/н від 12.01.2012 року та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 29.07 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. 2. 29.08.2019 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та зменшення суми заборгованості. У зустрічній позовній заяві [PERSON] вказано, що між АТ КБ «Приватбанк» та нею було укладено кредитний договір б/н від 12.01.2012 року, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 02/2017 р. [PERSON] зазначає, що за весь час дійсності карки вона сплатила на рахунок АТ КБ «Приватбанк» суму у розмірі 7898,57 грн., що підтверджується у розрахунках заборгованості. Станом на 17 березня 2019 року у неї з`явилася заборгованість, у зв`язку з цим АТ КБ «Приватбанк» було подано позов про стягнення коштів, однак позовної вимоги про розірвання кредитного договору заявлено не було. Вважає, що вона має право на односторонню вимогу про розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин, яку обґрунтовує тяжким матеріальним становищем її сім`ї, оскільки окрім неофіційного заробітку її чоловіка та соціальної виплати за народження дитини, будь-яких джерел доходу не має, що обумовлено економічною кризою та іншими незалежними від сторін зовнішньо - економічними факторами, на які сторонипри укладенні договору не могли передбачити їх настання. Крім того, [PERSON] вказує, що банк не надав докази того, що вона отримувала «Умови та правила», а її підпис у наданих АТ КБ «Приватбанк» правилах відсутній. Крім того, розрахунок заборгованості складений банком в односторонньому порядку без погодження з нею, не завірений належним чином і не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, тому не є безпосереднім доказом існування заборгованості. Наданий банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не містить ніяких посилань на те, в якій саме редакції (на яку дату) надані такі умови, тим самим не доводить, що в саме цій редакції діяли такі умови станом на день відкриття рахунку та укладення договору між сторонами. Крім того, в порушення наведених вище Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, ст..ст. 628, 638 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» не надано примірника Тарифів банку, який підписаний особисто [PERSON] . Як вказує у зустрічній позовній заяві [PERSON] , з копії анкети-заяви вбачається, що 12.01.2012 року вона підписала анкету-заяву №б/н, але в даній заяві відсутні відомості про те, яку саме картку та розмір кредитного ліміту вона отримала, а також в графі щодо отримання пам`ятки клієнта, в тому числі тарифи та основні умови кредитування і обслуговування, відсутня відмітка про отримання. АТ КБ «Приватбанк» декілька разів збільшував кредитний ліміт самостійно та не надав жодного доказу про надіслання їй інформації щодо зміни кредитного ліміту. Також, банком не доведено дотримання вимог п. 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання позичальнику попередньої інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та отримання її письмового підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, досягнення між сторонами усіх істотних умов договору, та не доведено підстави нарахування штрафів в розмірі, який перевищує 50% розміру наданого кредиту. Стосовно розірвання договору, відповідач вказує, що кредитний договір від 12.01.2012 року має бути розірвано, оскільки анкета -заява не свідчить про укладення кредитного договору, із відповідачем не були узгоджені Тарифи. З огляду на вказане факт укладення договору є не підтвердженим достатніми доказами у їх сукупності. Відповідно до ст. 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Істотні зміни обставин з боку клієнта є народження дитини, відсутність роботи, як у відповідача, так і її чоловіка; здорожчання комунальних послуг та економічна криза. Вказані обставини мають бути враховані судом при розірванні вказаного договору. [PERSON] також вказує, що у задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та пенею за несвоєчасність сплати боргу слід відмовити у зв`язку із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що закріплене у ст. 61 Конституції України. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд розірвати кредитний довір №б/н від 12.01.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та нею, зменшити суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.01.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та нею в розмірі 1876,05 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 760,350грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 615,55 грн. 3. 03.09.2019 року ухвалою суду прийнято зустрічний позов [PERSON] . Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та зменшення суми заборгованості до спільного розгляду разом з первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Суд перейшов від розгляду справи в спрощеному порядку до розгляду справи в загальному позовному провадженні. 26.09.2019 року судом закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 21.10.2019 року. 4. 27.09.2019 року представник відповідача за зустрічним позовом АТ КБ «Приватбанк» направив до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказав, що підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивач за зустрічним позовом засвідчила, що ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Також, згідно заяви [PERSON] зобов`язалася самостійно ознайомлюватися зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Умови та Правила надання банківських послуг являються загальнодоступною інформацією, яка розміщена на офіційному сайті банку та у його відділеннях. Із наданих виписок по картковому рахунку зрозуміло, що відповідач отримавши кредитну карту, отримував грошові кошти через банкомат, здійснював розрахунки у мережах магазинів. Така виписка з банківського рахунку являється належним доказом та прикладена до матеріалів справи. Відповідачем розрахунок заборгованості та виписка не спростовані, контр розрахунок не наданий, судово-економічна експертиза по справі не призначалась. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, оскільки штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Стосовно вказаного одночасного нарахування штрафу та пені, банк вважає що вказані види неустойки передбачені ст. 549 ЦК України, що не вважається подвійною відповідальністю за прострочення сплати кредиту. Це різновид штрафних санкцій, які закріплені у ст.14 Закону України «Про держаний матеріальний резерв». З огляду на принцип свободи договору, надано право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов`язання - у вигляді штрафу, і за несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання - у вигляді пені. Стосовно питання односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування позивач вказує, що у пункті 1.1.3.2.4. Договору для ПАТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, позичальник перед підписанням договору мав можливість ознайомитись із його умовами і у разі незгоди відмовитись від укладання такої угоди, під час підписання договору. Стосовно зміни розміру відсоткової ставки банк вказує, що під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць, або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку, які додаються до відзиву на зустрічну позовну заяву. Повідомлення про зміну у бік збільшення процентної ставки на адресу відповідача було направлено 15.08.2014 року та 15.03.2015 року, але заяв про розірвання кредитного договору у зв`язку зі зміною процентної ставки від клієнта не надходило. Щодо вимог [PERSON] про розірвання кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» заперечує, вказує, що порушень договірних зобов`язань зі сторони відповідача не було, а тому договір розірванню не підлягає. При підписанні договору-заяви позичальника б/н від 12.01.2012 року відповідач підтвердив надання на його адресу повної інформації по даному договору, сторони дійшли згоди зі всіх істотних його умов. Позивач вважає, що не заслуговують на увагу аргументи клієнта банку щодо не усвідомлення у момент підписання змісту договору. Зі сторони позивача не допущено ніяких порушень договірних зобов`язань, що дає підстави саме для розірвання укладеного договору. Також, до відзиву на зустрічний позов подана заява про застосування у справі строку позовної давності. Вказана заява мотивована тим, що 12.01.2012 року було укладено угоду між банком та клієнтом, відповідач виконувала умови угоди тривалий час. Оскільки про умови угоди [PERSON] було відомо ще у 2012 році, то до зустрічного позову слід застосувати 3-річний строк позовної давності. Окрім того, при вирішенні питання про застосування строку позовної давності по стягненню боргу по кредитному договору, який просить застосувати [PERSON] слід врахувати, що строк дії перевипущеної картки на ім`я відповідача є 02.2018 року, що доводиться довідкою про видачу кредитних карт. Позивач звернувся до суду 29.03.2019 року, тобто до спливу позовної давності, що свідчить про дотримання банком вимог законодавства щодо звернення до суду по строкам. З огляду на вказане до первісного позову не мають застосовуватись строки позовної давності, оскільки банк звернувся до суду у межах 3 річного законодавчо визначеного терміну. 5. 20.11.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив по зустрічні позовній заяві, де [PERSON] вказує на те, що вона під підпис не знайомилась із «Витягом тарифів» та «Умовами правилами надання банківських послуг». Як вказано у виписці по картці, відповідачем було отримано кредит у розмірі 2000 грн., який у подальшому у односторонньому порядку банком було збільшено до 2500 грн. Про це банк не інформував клієнта. Із виписки про користування карткою чітко видно, що відповідач карткою користувалась до травня 2016 року, всі інші дії з карткою були проведені банком самостійно. Про підвищення процентної ставки 2 рази після отримання картки, банк не повідомляв клієнта. Перевипуск картки з терміном дії до 02.2018 року банком здійснено самостійно, без погодження з клієнтом. Інші аргументи які викладені у даній відповіді дублюють ті, які викладені у зустрічні позовній заяві відповідача [PERSON] 6. 14.01.2020 року до суду надійшло заперечення на відповідь у якому повторно було викладено позицію банку за первісним та зустрічним позовами. Вказано, що враховуючи пере випуск картки відповідача, дата якого є 02.2018 року, а позивач звернувся до суду 29.03.2019 року, то строк позовної давності не пропущено, а по зустрічному позову вчергове просить застосувати строк позовної давності. У судове засідання представник позивача за первісним позовом не з`явився, проте направив до суду клопотання, в якому прохає суд розгляд справи провести за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Просив застосувати вимоги ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України про пропуск строку позовної давності на подання зустрічного позову [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та зменшення суми заборгованості. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі, вказала, що наполягає на задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, заявлених нею та не заперечує проти заочного рішення. Первісний позов визнає частково на суму 1876,05 грн. Суд ухвалює рішення без проведення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по справі, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Позиція суду стосовно первісного позову. Судом встановлено, що 12.01.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (прізвище після одруження « [PERSON] », згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого виконкомом Вишневої сільської ради Оржицького району Полтавської області 19.01.2018 року) [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Як вбачається з матеріалів справи, вищевказані докази, надані АТ КБ «Приватбанк» в обгрунтування позовних вимог не містять підпису [PERSON] . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, підпис відповідача, але не містить даних про умови кредитування ( а.с. 44). За даними виписки за період з 01.01.2012 року по 09.09.2019 року відносно [PERSON] встановлено, що з 11.11.2013 року на картці встановлений кредитний ліміт 2000 грн., з 15.12.2015 року встановлюється кредитний ліміт 2500 грн. З 28.05.2016 року користування карткою [NUMBER] з боку відповідача припиняється та грошові кошти, які отримані по кредитному договору на адресу банку не надходять. Залишок після проведених операцій на вказану дату становить - 2245,75 грн. З 22.06.2016 року [PERSON] користується карткою [NUMBER] по 17.05.2017 року, заборгованість на вказану дату становить - 2376,11 грн. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, суд вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://privatbank.ua/terms/) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12.01.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.04.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про суму кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17). Надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування платіжних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.01.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, при укладенні договору із [PERSON] не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Крім того, у вищевказаній постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» тіла кредиту, суд враховує наступне. З розрахунків, які надані АТ ПБ «Приватбанк», вбачається, що банк нарахував [PERSON] заборгованість, загальна сума якої станом на 17.03.2019 року становить 13426,45 грн. та яка складається з наступного: 760,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2997,57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6902,83 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 1650,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 615,55 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту у розмірі 760,50 грн. Інша заборгованість, яка складається заборгованості за простроченим тілом кредиту є такою яка не передбачена підписаними сторонами умовами заяви-анкети. Позивач не довів, з яких платежів вказана сума складається та якими Правилами, Умовами чи Тарифами вона передбачена. Таким чином, у стягненні вказаної суми слід відмовити за недоведеністю відповідно до норм ч.1 ст. 76 ЦПК України. Стосовно стягнення з відповідача нарахованої пені та штрафів, суд звернувся до слідуючих норм матеріального права. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За наведених обставин підстави для стягнення з [PERSON] на користь банку суми пені у розмірі 6902,83 грн. та 1650 грн. та штрафів 500 грн. та 615,55 відсутні, оскільки така відповідальність позичальника при укладенні договору не була обумовлена його умовами. Мотиви суду стосовно зустрічного позову. За визначенням п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом положень ст. 526,530,610 та ч.1 ст. 612 цього Кодексу, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання - є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом чи договором. За змістом ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Згідно ч.4 ст. 652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Аналізуючи зміст договірних стосунків між сторонами, суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що обставини, які вказані у зустрічному позові (народження дитини, зміна влади, відсутність роботи у чоловіка) є такими, що дають суду право розірвати договір між сторонами. Законодавством передбачено зміну обставин настільки, що якби сторони, могли б це передбачити, то вони б взагалі б не укладали договір. У даному випадку законодавець застосовує поняття сторони правочину, а не надає таке право одній стороні при зміні її сімейного положення чи обставин посилатись на вказане, як на підставу розірвання кредитного дорговору. З урахуванням наведеного, суд вважає, що зустрічний позов до задоволення не підлягає. Викладені у зустрічному позові обставини про зменшення розміру заборгованості за кредитним договором, суд розцінює як заперечення на первісний позов, а аргументи щодо зменшення боргу неведені вище при розгляді первісного позову. Формулювання позовних вимог саме у тому контексті, які відображено у зустрічному позові, враховано судом при частковій відмові у задоволенні позовних вимог банку та не розцінюються судом як захист інтересів сторони відповідно до ст. 15 та 16 ЦК України. Стосовно заяв сторін про застосування позовної давності по обом позовним вимогам. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. З урахуванням того, що суд розглянувши по суті справу частково відмовив у задоволенні первісного позову та повністю відмовив у задоволенні зустрічного позову через не доведеність сторонами їх позовних вимог, підстав для застосування позовної давності суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач за зустрічним позовом відповідно до норм ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, вказане має бути враховану судом при розподілі судових витрат. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 760 грн. 50 коп., тобто 5,66 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 108 грн. 72 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved