Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

20.08.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.03.2012 р. в розмірі 17428,65 грн., оскільки остання не виконує зобов`язань по сплаті коштів за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] у зв`язку з отриманням банківських послуг підписала Анкету-Заяву №б/н від 23.03.2012 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Однак відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості, тому позивач змушений звернутись до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. При подачі позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 05.07.2019 р. подала до суду відзив, в якому вказувала, що вимоги позову не визнає та заперечує, у його задоволенні просила відмовити, оскільки ці вимоги представника позивача не ґрунтуються на законі та не можуть бути задоволеними з наступних підстав. Зі змісту позовної заяви в лютому 2011 р. нею отримано кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак представник позивача не надає суду договору кредитування № б/н від 23.03.2012 р. і на підтвердження своїх вимог в позовній заяві не посилається на договір кредитування № б/н від 23.03.2012 р., як на доказ, що позбавляє її можливості ознайомитися, проаналізувати чи оспорити даний договір, крім того, представник позивача в поданих до суду матеріалів позовної заяви не вказується сума кредиту (тіло кредиту), з якого проводилися розрахунки заборгованості та нарахованих процентів, що унеможливлює перевірити вірність розрахунків. З огляду матеріалів цивільної справи сума кредиту не значна 300 грн., та строк його повернення не перевищував одного року, тобто в середині березня 2013 р., представник позивача звернувся з даним позовом до суду тільки 20.08.2018 р., тобто більше ніж через 5 років з дня, коли йому стало відомо про порушення свого права на повернення кредиту, а тому вона вважає, що представник позивача пропустив строки звернення до суду і в даному випадку повинні бути застосовані норми закону про позовну давність, згідно із вищенаведеним просила суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову (а.с.а.с.59-60). 06.08.2019 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, подав відповідь на відзив відповідача, в якому вказував, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 23.03.2012 р., згідно якої отримав(-ла) кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо форми кредитного договору. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання п.1 ч. 2 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача ПАТ КБ «ПриватБанк»,

Outcome: dismissed