Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

20.08.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] разом із дітьми [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], звільнити садовий будинок [ADDRESS], та не чинити [PERSON] перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном - садовим будинком [ADDRESS]. Вимоги позову вмотивовані тим, що позивач є членом садівничого товариства «Золотий Ренет», власником земельної ділянки [ADDRESS] та власником садового будинку [ADDRESS]. У зазначеному будинку з осені 2008 року тимчасово проживає сім'я дочки позивачки: [PERSON], її чоловік [PERSON] та їх діти - дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Дочці позивача - [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], де крім [PERSON] зареєстровані та мають постійне місце проживання її діти [PERSON] та [PERSON]. Зять позивача - [PERSON] зареєстрований та має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Крім того, родині [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. З 2009 року між позивачем та відповідачами почались постійні сварки щодо користування будинком [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідачі стали створювати для неї неможливі умови для спільного з ними проживання, провокують скандали, конфлікти, ображають позивача, висловлюють на її адресу нецензурні слова, застосовують до позивача фізичну силу, погрожують вбивством, а також погрожують спалити садовий будинок в разі їхнього виселення із зазначеного будинку. Відповідач [PERSON] перешкоджає позивачеві в користуванні належною їй побутовою технікою та телевізором. Під час приготування позивачем їжі, викидає пательню, каструлі і продукти, разом з [PERSON] перешкоджають позивачу в користуванні гаражем та земельною ділянкою. Позивач страждає на серцево-судинні захворювання, гіпертонію ІІ ступеню, стан її здоров'я після скандалів різко погіршується. Позивач зазначає, що вона неодноразово зверталась до Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, викликала міліцію в період скандалів, а 05.04.2014 року [PERSON] спричинив їй тілесні ушкодження. Також у зв'язку із погіршенням стану здоров'я після вчинення відповідачами фізичного та психологічного насильства, позивач була вимушена неодноразово викликати швидку медичну допомогу. На підставі заяв позивача до Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві від 05.04.2014р., від 16.05.2014р., від 17.07.2014р., слідчим відділом Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві розпочато кримінальні провадження №12014100040004085 та №12041000400009087 відносно [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України. 30.04.2014р. позивач направила цінними листами з повідомленням письмові заяви відповідачам [PERSON] та [PERSON] про виселення їх разом із дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з будинку [ADDRESS] до 01 червня 2014 року. Вищезазначені поштові відправлення були отримані відповідачами 15.05.2014р., проте її вимоги щодо виселення з належного позивачу на праві приватної власності садового будинку відповідачі ігнорують, продовжують створювати їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй майном. Так, [PERSON] та [PERSON] систематично порушують правила співжиття, яке має вираз у вчиненні фізичного та психічного насильства відносно позивача, чинять їй перешкоди в користуванні рухомим та нерухомим майном. Тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Правовими підставами позову в ньому визначені положення ст. 15, 16, 317, 321, 386, 391 ЦК України. В провадження судді Гаврилової О.В. дану справу передано 13.01.2016р. (т.3 а.с.1). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому, уточнивши позовні вимоги в порядку, передбаченому ст.31 ЦПК України, просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] та їх малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], право користування будинком [ADDRESS] (т.3 а.с.67-71, 115-116). Вимоги зустрічного позову вмотивовані тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок по [ADDRESS]. Після народження доньки позивачів за зустрічним позовом - [PERSON], батьки [PERSON] (у тому числі [PERSON]) заселили останню разом з донькою у вищезазначений будинок, а в 2008 році, за згодою батьків [PERSON], у вказаний будинок також вселився [PERSON]. У 2009 році помер батько [PERSON] - [PERSON], [PERSON] переїхала до позивачів за зустрічним позовом і вони стали проживати разом у спірному будинку на [ADDRESS]. Після смерті батька [PERSON] - [PERSON], [PERSON] запропонувала донці не вступати в право спадкування частини вказаного будинку та квартири, яка знаходилась по [ADDRESS], та належала померлому батьку [PERSON] - [PERSON], в обмін на те, що відповідачі будуть на рівні з хазяйкою користуватись усім будинком та прибудинковими спорудами, які є на подвір'ї будинку. В 2013 році [PERSON] повідомила відповідачам, що більше не бажає проживати з ними, і що вони разом з дітьми можуть залишатись проживати у будинку, але, при цьому, мають віддати їй для проживання квартиру [ADDRESS], яка на той час належала на праві власності [PERSON], на що відповідачі погодилися. У грудні 2013 року відповідачі знайшли приміщення по [ADDRESS], та, для того, щоб придбати його, взяли грошові кошти в борг та банківський кредит. Після підписання кредитної угоду та повідомлення про це [PERSON], остання заявила, що не збирається переїжджати в квартиру [ADDRESS], і що бажає, щоб відповідачі разом із дітьми виселились з її будинку. Відповідачі висловили [PERSON] своє бажання залишитись проживати у будинку, оскільки діти відвідують навчальні заклади поряд з місцем проживання. З цього моменту відповідач за зустрічним позовом почала створювати та провокувати конфлікти з відповідачами та їх дітьми, телефонувати до міліції, неправдиво повідомляючи про застосування насильства, образ, перешкод у користуванні її майном. В квітні 2014 року ситуація в родині різко погіршилась. Відповідач за зустрічним позовом, крім провокації конфліктів, почала виганяти позивачів за зустрічним позовом з дітьми з будинку, викидала речі. Увесь час, протягом якого сторони проживають в садовому будинку, позивачі за зустрічним позовом сплачують рахунки за електроенергію, інші комунальні послуги, жодним чином не завдають шкоди будинку, дбайливо ставляться до самого будинку і до надвірних будівель. Всі поточні ремонтні роботи, необхідні для підтримання придатного для проживання стану будинку, для благоустрою та покращення будинку, проводяться позивачами за їх рахунок. На сьогоднішній день позивачі за зустрічним позовом усвідомлюють, що [PERSON] намагається створити їм неможливі умови для проживання, з метою виселення. При цьому, на даний момент родині позивачів з двома малолітніми дітьми немає куди виїхати, адже квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON], не придатна для проживання, [ADDRESS], в яку відмовилась вселятись відповідач, продана більше року тому, оскільки позивачам потрібно було повернути частину боргу, загальна сума якого становила 87000 доларів США. Крім того, на виконання домовленостей з відповідачем по звільненню квартири на [ADDRESS], позивачі вимушені були для купівлі іншого придатного для офісу приміщення, позичати кошти в доларах США, які необхідно повертати, що є важким тягарем для родини з двома дітьми. У власності [PERSON] знаходиться земельна ділянка [ADDRESS], але будівництво будинку тільки розпочалося, закінчення будівництва планується в кінці 2018 року. Через необхідність повернення боргу, скрутне матеріальне становище, орендувати жиле приміщення на даний час сім'я відповідачів не має можливості. Придатність будинку [ADDRESS], для цілорічного проживання та відповідність його вимогам діючих будівельних норм, встановлених для житлових будинків, підтверджується звітом експерта. Крім того, в Акті обстеження житлових умов №15 від 09.02.2016 року, виконаного завідуючою сектора Служби у справах дітей Дніпровської РДА, також встановлена придатність житла для цілорічного проживання в ньому малолітніх дітей. При цьому, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Оскільки позивачі за зустрічним позовом на законних підставах та зі згоди власника будинку почали проживати однією сім'єю з відповідачем, їх пов'язував спільний побут, позивачі сумлінно виконують свої обов'язки по утриманню та дбайливому ставленню до будинку, постійно проживають в ньому протягом вже майже десяти років, іншого придатного для проживання житла не мають, єдиним справедливим способом захистити гарантоване Конституцією право на житло позивачі за зустрічним позовом вважають визнання в судовому порядку їх права та права їх малолітніх дітей на користування даним будинком, принаймні до завершення будівництва та ремонту в майбутньому власному будинку. Правовими підставами позову в ньому визначені положення ст. 9, 32, 34, 39, 45, 46, 64, 145, 156 ЖК Української РСР, ст.379, 405 ЦК України, ст.3 СК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2016р. зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] про звільнення садового будинку та земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні права власності на об'єкти нерухомості (т.3 а.с.72). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала вимоги своєї позовної заяви з викладених у ній підстав, просила позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити, подала письмові заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с.124-130) та додатково пояснила суду, що у 2000 році вона з чоловіком придбали земельну ділянку. Будинок збудовано за кошти позивача. Відповідачі придбали квартиру на [ADDRESS] в м. Києві, придбають дорогі автомобілі, а ремонт в квартирі не здійснюють. Всі викладені в зустрічній позовній заяві обставини є неправдивими. [PERSON] влітку 2007 року з донькою проживала на дачі з дозволу позивача. У 2008 році позивач дозволила донці - відповідачу [PERSON] з її донькою тимчасово вселитися в дачний будинок, через деякий час до неї переїхав [PERSON] Після продажу квартири на вул. Червоноармійській позивач придбала нежитлове приміщення та в липні 2009 року позивач переїхала жити на дачу. [PERSON] одразу почав неповажливо ставити до позивача, почалися конфлікти, в подальшому заважав користуватися ТV, вдавався до фізичного насильства, ображав, перешкоджав у користуванні майном. У зв'язку з цим, з липня 2014 року позивач не проживає на дачі. В квітні 2015 року позивач намагалася вселитися. До дачного будинку заселяються родичі [PERSON], його батько також погрожував позивачу. [PERSON] також вдавалася до насильства. Позивач неодноразово викликала міліцію, відкриті кримінальні провадження. [PERSON] після смерті свого батька не приймала спадщину, оскільки їй була подарована квартира на [ADDRESS]. На даний час позивач проживає в квартирі старшої доньки разом з родиною останньої. Відповідачі до теперішнього часу чинять їй перешкоди у користуванні власністю. Зазначила, що сторони ніколи не жили однією сім'єю. Представник позивача в судовому засіданні також просила задовольнити первісний позов з викладених у ньому підстав, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити, подала письмові пояснення (т.3 а.с.73-75, 131-134-а) та додатково пояснила, що [PERSON] вселився в дачний будинок без згоди позивача, відповідачі не є членами сім'ї позивача, ніколи не вели спільне господарство, вимоги ЖК УРСР не можуть застосовуватися до спірних правовідносин. Відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просили відмовити, підтримали вимоги зустрічної позовної заяви з викладених у ній підстав та просили зустрічний позов задовольнити, подали письмові заперечення на первісний позов (т.3 а.с.41-46) та письмові пояснення (т.3 а.с.47-51). Додатково відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до кінця 2013 року у сторін були добрі відносини, але потім позивач виявила бажання проживати з чоловіком на прізвище [PERSON] в квартирі по [ADDRESS], яка належала [PERSON] В подальшому позивач з цим чоловіком виявили бажання проживати в будинку на [ADDRESS]. [PERSON] прийшов до будинку та почав погрожувати. До цього сторони проживали в одному будинку, спільно готували їжу. Також відповідач зазначив, що конфліктів, про які стверджує позивач, не було, конфліктні ситуації намагається створювати сама позивач, щоб були надумані підстави для виселити сім'ї відповідачів. Спочатку вона викликає поліцію, а потім влаштовує спланований конфлікт. З експертних та міліцейських висновків убачається про відсутність у позивача тілесних ушкоджень, остання проходила лікування через гіпертонічну хворобу. Також відповідач стверджує, що сторони жили однією сім'єю до грудня 2015 року, будинок є житловим, відсутність реєстрації в ньому відповідачів не позбавляє їх права проживати в будинку. Також позивач надавала згоду на влаштування на подвір'ї собак. Конфлікти почалися з 2014 року, у зв'язку з чим у доньки відповідачів почались розлади, однак відповідачі не мають фінансової можливості переїхати до іншого житла, придатного для проживання житла не мають. Перешкод позивачу в користуванні будинком відповідачі не створюють, не виганяють її, претензій до неї не мають. Як тільки відповідачі добудують власний будинок, одразу переїдуть до нього. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила, що з дозволу батьків у червні 2007 року разом з новонародженою донькою вона почала проживали в спірному будинку - до листопада 2007 року. Коли до будинку провели газ, з січня 2008 року відповідач разом з родиною постійно проживають в будинку [ADDRESS]. Переїхати до будинку їй запропонували батьки, зазначали, що це буде її спадщина, домівка дітей відповідачів. В жовтні 2008 року [PERSON] також переїхав до будинку на постійне проживання. Позивач переїхала до них у будинок у 2009 році. Докази для звернення до суду з даним позовом позивач збирала спеціально, для чого провокувала конфлікти. В 2013р. у позивача зав'язалися відносини з чоловіком, який виявив бажання проживати в даному будинку та виселити відповідачів. У сторін все спільне, відповідачі не чинять жодних перешкод, проживають як одна сім'я. На даний час відповідачам з дітьми більше проживати немає де. В той час, коли відповідачі виїжджають на відпочинок, за будинком доглядають батьки [PERSON] Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити та зазначив, що служба завжди виступає на боці дітей, найкращі інтереси дітей захищаються законодавством України та міжнародним законодавством, є приоритетними. Діти відповідачів вважають будинок власною домівкою. Оскільки дітей немає куди виселити, це буде породженням безпритульності, а на даний час всі притулки переповнені. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтва про право власності від 20.03.2006 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 27.02.2009 року, з цільовим призначенням - для ведення садівництва (а.с.10-11). Будь-яких належних та допустимих доказів (в розумінні ст.57-59 ЦПК України) наявності на земельній ділянці надвірних будівель, а тим більше введення їх в експлуатацію та реєстрації на них права власності за будь-якою особою, суду не надано. Згідно Висновку експерта №DS/01/1602-6 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, складеного 15.02.2016р. (т.3 а.с.58-66), проведеного на виконання Договору №DS/01/1602-6 від 08.02.2016р., укладеного між ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа» та [PERSON], [PERSON] (т.3 а.с.54-57), об'ємно-планувальне та конструктивне рішення дачного будинку [ADDRESS] відповідає нормативам, встановленим для житлових будинків, вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». Зазначений будинок за своїм об'ємно-планувальним, конструктивним рішенням та забезпеченням інженерними комунікаціями є придатним для постійного цілорічного проживання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні підтвердила вищезазначений складений нею висновок та пояснила, що згідно ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», будинок, що був предметом експертного дослідження, є дачним будинком, призначеним для використання протягом року з метою позаміського відпочинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] пустила свою доньку [PERSON] з її донькою проживати до садового будинку без визначення терміну такого проживання. Приблизно в 2013 році відносини між сторонами погіршилися. Взимку - на початку 2016 року свідок з позивачем приїхали на дачу, де на них накинулися собаки відповідачів. В будинку знаходилися матір, сестра та тітка [PERSON], а також діти. Сестра відповідача зробила позивачу зауваження, щоб та не стояла на килимі. Також зі слів позивача свідку відомо, що восени 2015 року позивача побив батько [PERSON], а також про побиття позивача відповідачами у 2014 році, про погрози з боку [PERSON] Особисто [PERSON] не була свідком конфліктів між сторонами. Свідку відомо, що сторони спільно не харчуються та не проживають однією сім'єю. Взимку 2015 року свідок приїхала в гості до позивача на дачу, та пригощала тортом, відповідачі - чаєм. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є головою правління СТ «Золотий Ренет» та перебуває з відповідачами в неприязних стосунках. Також показала, що вона особисто була свідком конфлікту, коли відповідачі автомобілем перегородили в'їзд на ділянку, довелося викликати поліцію. Проте, зі слів позивача свідку відомо й про інші конфлікти. Свідок [PERSON] суду показала, що знайома зі сторонами тривалий час, їй відомо, що позивач подарувала відповідачам двокімнатну квартиру. Після народження доньки відповідачів, позивач дозволила їм жити на дачі влітку. Три роки тому позивач запросила свідка на дачу, відповідач [PERSON] почала висловлювати претензії, чому свідок приїхала, зазначала, що на дачі проживає вона, а не позивач. В присутності свідка відповідач [PERSON] також висловлював позивачу своє незадоволення тим, що [PERSON] приїздить на дачу поїсти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сестрою покійного чоловіка позивача. [PERSON] проживає на дачі з осені 2008 року. Свідок з позивачем два роки тому приїздили на дачу поспілкуватися з відповідачами, щоб ті не заважали позивачеві. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є донькою позивача та рідною сестрою відповідача [PERSON] Свідок зазначила, що на даний час вона не спілкується з відповідачами, оскільки ті принижують позивача. Позивач запропонувала [PERSON] з дитиною тимчасово пожити на дачі. [PERSON] була свідком того, як [PERSON] погрожувала позивачеві, також вона заборонила свідку з дітьми приїжджати на дачу. Зі слів позивача свідку також відомо, що [PERSON] побив позивача. На даний час позивач проживає у свідка. Кошти від продажу квартири на Червоноармійській були витрачені на приміщення для стоматології, де працює свідок. Також позивач подарувала сину свідка квартиру в Печерському районі. У позивача проблеми з нервами через відповідачів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що між сторонами завжди були теплі відносини. Приблизно в 2013 році свідок був в гостях у відповідачів, прийшла позивач, яка була незадоволена тим, що не може заїхати в гараж, відповідачі забрали машину з проїзду, але позивач залишилась незадоволеною, відбувся конфлікт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідачі проживають на дачі з 2007-2008 року. Свідок часто приїжджала в гості, відносини у сторін нормальні, при свідку конфліктів не відбувалося. Зі слів відповідачів свідку відомо, що конфлікти між сторонами розпочалися з кінця 2013 - початку 2014 року. [PERSON] була свідком ситуації, коли прийшла позивач з 7 особами та вимагала від [PERSON], щоб та збирала речі. При цьому один з цих осіб фізично погрожував [PERSON] Відповідачі нікого не виганяли, поводилися нормально. Собаки утримуються у вольєрі. Зі слів відповідачів свідку відомо, що у позивача з'явився чоловік, який бажає проживати в будинку. Позивач інколи проживала в будинку, залишалася з дітьми. Однак постійно позивач в будинку не проживала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою по дачній ділянці, до 2014 року у свідка з позивачем були нормальні стосунки, позивач залишалася з дітьми, коли відповідачі уїжджали. Собаки не агресивні, знаходяться у вольєрі. Влітку 2014 року свідок чула, як з будинку кричала позивач, після чого викинула речі до забору. Позивач та [PERSON] тягнули речі - кожен до себе, позивач упала. Також позивач кричала, що [PERSON] вдарив її, однак цього не було. Коли відповідачів немає, на дачі завжди знаходяться батьки [PERSON] та приїздять його родичі. Позивач то проживала в будинку, то ні. Такого щоб позивач проживала протягом місяця ніколи не було. Таким чином, виходячи з пояснень сторін та показань свідків в судовому засіданні, судом встановлено, що в садовому будинку, що належить на праві власності позивачу, постійно тривалий час - з 2008 року, з попереднього дозволу позивача, без визначення строку, проживають відповідачі та їх малолітні діти, молодший син - з народження у 2009 році. Оцінюючи показання вищезазначених свідків щодо негативних стосунків, які тривалий час - з 2013 року склалися між сторонами, оцінюючи їх у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами - численними зверненнями як позивача, так і відповідача [PERSON] до правоохоронних органів з приводу конфліктів між сторонами, проведення перевірок щодо викладених у заявах обставин, суд приходить до беззаперечного висновку, що як самі по собі відносини між сторонами, так і конкретні дії відповідачів, у тому числі й їх незадоволення тим, що позивач запрошує до себе в гості інших осіб, з іншого боку родичі відповідача [PERSON] під час відсутності відповідачів у будинку, знаходяться в будинку та користуються власністю позивача, що безумовно перешкоджає останній у вільному користуванні нею своїм майном, свідчать про наявність та створення перешкод позивачу з боку відповідачів у користуванні [PERSON] належним їй на праві власності майном - садовим будинком та земельною ділянкою. Судова практика Європейського суду на виконання ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнала права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном (рішення по справі «Маркс проти Німеччини»), та визначила основні вимоги стосовно застосування ст. 1 Протоколу №1 щодо захисту права власності (рішення у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції»). Як встановив Суд, положення ст. 1 Протоколу № 1 передбачають такі правила захисту права власності: перша норма, виражена в першому реченні першого абзацу, має загальний характер і встановлює принцип безперешкодного користування майном, друга норма, зафіксована в другому реченні того ж абзацу, регулює випадки позбавлення власності, встановлюючи певні умови, у третій нормі, що зафіксована в другому абзаці, за державами-учасницями визнається право контролю над володінням власністю відповідно до загальних інтересів та право на запровадження законів, необхідних для цього. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні майна за його власниками без обмежень. Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. З огляду на викладене, позов [PERSON] в частині вимог про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні її майном - садовим будинком [ADDRESS] - підлягає задоволенню. Разом з ти, як вже зазначалося вище, жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував розташування на земельній ділянці надвірних будівель, введення їх в експлуатацію та реєстрацію на них права власності, стороною позивача суду не надано, як і доказів того, що відповідачами позивачу чиняться перешкоди в розпорядженні належним їй майном, як і взагалі доказів наміру позивачу розпорядитися ним (відчужити тощо). Отже, в цій частині первісний позов задоволенню не підлягає. Що стосується вимог первісного позову в частині зобов'язання відповідачів разом з їх дітьми звільнити садовий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на час розгляду даної справи відповідачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.87-94). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов зазначеної квартири від 06.06.2016р., на момент її обстеження комісією Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, встановлено, що в квартирі призупинено проведення ремонтних робіт, квартира переобладнана під офісне приміщення. В квартирі [ADDRESS] умови для проживання, виховання, розвитку дітей відсутні (т.3 а.с.170). Доказів наявності у власності відповідачів [PERSON] та [PERSON], чи їх малолітніх дітей іншого житла, матеріали справи не містять. Місце проживання відповідача [PERSON] та малолітніх дітей відповідачів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. Крім них за вищезазначеною адресою трикімнатної квартири зареєстровані ще троє повнолітніх осіб (т.3 а.с.205). Разом з ти, як убачається з відповіді начальника ГУ Національної поліції Дніпровського управління поліції міста Києва від 23.06.2016р., в квартирі за адресою: [ADDRESS]. фактично проживають вісім осіб, з яких троє малолітніх та одна неповнолітня дитина (т.3 а.с.199). Зазначені обставини - проживання в квартирі за місцем реєстрації відповідача та дітей такої кількості осіб, фактично та об'єктивно унеможливлює проживання малолітніх дітей відповідачів за адресою реєстрації місця проживання зі створенням в цій квартирі належних умов для проживання, виховання та розвитку дітей. Відповідно до статті 29 ЦК України, місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Згідно положень частин 1 - 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Захист найвищих інтересів дитини є безумовним пріоритетом держави. Таким чином, виходячи з обов'язку держави не допускати звужування та порушення прав малолітніх дітей відповідачів, місцем проживання яких законодавчо визначено місце проживання їх батьків, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову [PERSON] в частині зобов'язання відповідачів разом з їх дітьми звільнити садовий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними та їх малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], права користування будинком [ADDRESS], суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. При правовому обґрунтуванні зустрічного позову позивачі за цим позовом посилаються на положення ст. 9, 32, 34, 39, 45, 46, 64, 145, 156 ЖК Української РСР, ст.379, 405 ЦК України, ст.3 СК України. Так, відповідно до частин першої та другої ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тому суд вважає за необхідне відзначити, що положення ст. 32, 34, 39, 45, 46, 64, 145 ЖК Української РСР взагалі не стосуються спірних правовідносин у даній справі та не регулюють їх. Право на житло є одним з найголовніших невід'ємних прав особи, яке проголошується ст.47 Конституції України. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, на яку також посилаються [PERSON] та [PERSON] при правовому обґрунтуванні зустрічних позовних вимог, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як встановлено судом та вже зазначалося вище, згідно правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності, будинок [ADDRESS], є садовим будинком. Разом з тим, він відповідає нормативам, встановленим для житлових будинків, та фактично є дачним будинком, призначеним для використання протягом року з метою позаміського відпочинку, згідно ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», отже є житловим будинком в розумінні ст. 380 ЦК України. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] фактично постійно в будинку [ADDRESS] не проживає, лише періодично користується ним, що, серед іншого, викликано й тими негативними стосунками, що склалися між сторонами. У зв'язку з цим відповідачів зобов'язано даним судовим рішенням не чинити позивачу відповідних перешкод. В задоволенні первісного позову в частині зобов'язання відповідачів з їх малолітніми дітьми звільнити садовий будинок, було відмовлено лише з підстав недопущення порушення прав малолітніх [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], на належні умови проживання. У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім'ї» Конституційний Суд України виходить з об'єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім'ї. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним господарством, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч.2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Разом з тим, [PERSON] перестала бути членом сім'ї [PERSON] з часу, коли створила власну сім'ю, зареєструвала шлюб з [PERSON] (т.3 а.с.119), а їх малолітні діти (т.3 а.с.117, 118) відповідно є членами сім'ї [PERSON] та [PERSON] Стороною позивачів за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами ані спільне (постійне чи періодичне) проживання сторін, ані пов'язаність їх спільним господарством (ведення такого), чи наявністю взаємних права та обов'язків. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено відсутність фактичних сімейних відносин між сторонами. Отже, [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї [PERSON] як в розумінні сімейного, так і житлового законодавства України, тому не є особами, визначеними ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР. Крім того, задоволення зустрічного позову фактично може призвести до порушення фундаментального права власності [PERSON], захист якого, серед іншого, здійснюється державою, та суперечитиме засадам цивільного законодавства, у тому числі справедливості та розумності. З огляду на викладене, виходячи з вищезазначених вимог закону та встановлених судом фактичних обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог зустрічного позову та вбачає підстави для відмови в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними та їх малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], права користування будинком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з кожного з відповідачів за первісним позовом - [PERSON] та [PERSON] на користь позивача за цим позовом - [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору - по 121,80грн. з кожного. Судові витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом суд відносить за рахунок позивачів за цим позовом у сплаченому при подачі позову розмірі. На підставі викладеного, ст. 3, 11, 13-16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.156 ЖК Української РСР, ст.3 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»,

Outcome: partial