Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

21.08.2014р. одноосібна власниця житла [PERSON] подала даний позов, яким просить: визнати своїх матір [PERSON] і брата [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] Позов обґрунтований тим, що відповідачі протягом більш ніж рік не проживають у будинку, не цікавляться ним, добровільно з реєстраційного обліку не знімаються, порушуючи права позивача як власника житла, оплачує за відповідачів комунальні послуги. Правовими підставами позову визначено ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України. Позивачка просила розглянути справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с. 36). Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином за місцем реєстрації (а.с. 30-33), однак на пошту за отриманням судових повісток та в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, даними про поважність причин неявки суд не володіє, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Обов'язком, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч. 3 ст. 27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідачів є їх право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які вони могли подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням їх позиції. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. На підставі договору дарування від 27.12.2012р. позивачці [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] В цьому будинку з 04.04.2003р. і 17.03.2005р. зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] відповідно, які не є членами сім'ї власника житла. Після зміни власника житла відповідачі [PERSON] і [PERSON] не знялися з реєстрації в ньому, ключі позивачці не передали, що позбавляє останню як власника користуватись та розпоряджатись належним їй майном. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиціє підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Згідно до актів обстеження від 15.07. і 16.08.2014р. відповідачі [PERSON] і [PERSON] за зареєстрованою адресою місця проживання фактично не проживають більше ніж 2-ва і 1-н рік відповідно, їхніх особистих речей в будинку немає, що підтверджено свідками-сусідами: [PERSON] з будинку [ADDRESS] і [PERSON] з будинку [ADDRESS] (а.с. 19, 20). Вказані обставини свідки [PERSON] з будинку [ADDRESS] і [PERSON] з будинку [ADDRESS] підтвердили і в судовому засіданні. Пояснили, що відповідачів [PERSON] і [PERSON] за місцем їхньої реєстрації не бачили вже 4 і півтора роки відповідно, про їх фактичне місцезнаходження невідомо. Будинком опікується лише позивачка (а.с. 42-43). Частиною 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] без поважних причин не проживають у зазначеному будинку протягом більш ніж рік, втратили зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачають право на користування цим житлом. На користь доводів позивачки свідчить і та обставина, що судові документи відповідачем за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою її місця проживання чи місця перебування отримані не були. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved