Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

20 листопада 2015 року [PERSON] ( надалі - Позивач) звернувся до суду з цим позовом, який змінив в судовому засіданні, в обґрунтування якого послався на те, що 04.03.2013 року він був прийнятий на роботу газоелектрозварювальником АВГ водопровідної мережі V «Г» розряду на Красилівське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства (далі - Красилівського ПВКГ). 01.10.2013 року змінено назву професії на електрогазозварник V «Г» розряду згідно картки умов праці. За час роботи на зазначеному підприємстві він належним чином виконував покладені на нього трудові обов'язки та до будь-якої відповідальності не притягувався. 15.10.2015 року між ним та начальником Петруком М. А. і майстром Красилівського ПВКГ [PERSON] виник конфлікт через те, що він відмовився виконувати їх усні накази щодо проведення робіт із демонтажу рекламного щита на перехресті вулиць М. Грушевського та Островського в м. Красилів із передвиборчою агітацією шляхом зрізання його опор з допомогою зварювального апарата. Свою відмову він пояснював тим, що виконання зазначеної роботи не відноситься до його трудових обов'язків та не пов'язана із діяльністю Красилівського ПВКГ. До того ж, коли його в складі аварійної бригади Красилівського ПВКГ привезли до зазначеного рекламного щита, на місце події прибув його власник кандидат в мери м. Красилова [PERSON], який пред'явив документи на підтвердження його права на вказаний рекламний щит та заперечив проти виконання будь-яких робіт із його демонтажу, вказав на незаконність таких дій і у разі їх виконання пригрозив стягненням збитків із винних осіб. На місце зазначеної події також були викликані та прибули працівники міліції. У зв'язку з наведеним начальник Красилівського ПВКГ Петрук М. А. пригрозив йому звільненням і сказав, що в будь-яких доступний для нього спосіб він неодмінно здійснить це. Під час перебування на роботі 16.10.2015 року начальник Красилівського ПВКГ Петрук М. А. вимагав від нього написати заяву про звільнення за власним бажанням, а у разі відмови погрожував самостійно звільнити його. Не маючи наміру звільнятись з роботи, яка була єдиним джерелом його доходу, він заяву про звільнення з роботи за власним бажанням не написав. 19.10.2015 року на 8 год. він прибув на роботу, однак начальник Красилівського ПВКГ Петрук М.А. до роботи його не допустив, прилюдно вимагав від нього покинути територію підприємства та забрати особисті речі, вказував, що він звільнений. При цьому, він повідомив майстра водопровідної мережі [PERSON] про те, що 18.10.2015 року померла близька для нього людина, а саме бабця його зятя [PERSON] і 19.10.2015 року в селі Корчівка Красилівського району відбуватиметься її поховання, в зв'язку з чим він мав прийняти у цьому участь, допомогти у влаштуванні поминального обіду та надати іншу допомогу родичам. Відпросившись у майстра [PERSON] на похорони родички, він 19.10.2015 року не був на роботі в першій половині дня. У зв'язку з вищеописаними подіями та похоронами у нього різко підвищився артеріальний тиск, у зв'язку з чим, після закінчення похорон за станом здоров'я він не міг повернутись на робоче місце та виконувати трудові обов'язки. Вранці 20.10.2015 року він знову прибув на роботу на Красилівське ПВКГ, але до роботи його не допустили під приводом звільнення. При цьому наказ про звільнення та трудової книжки йому не надали, розрахунок не провели, лише повідомили, що трудова книжка буде направлена йому поштою. 22.10.2015 року він отримав поштою трудову книжку, ознайомившись із якою виявив у ній запис про його звільнення із роботи на Красилівському ПВКГ з 20.10.2015 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу від 20.10.2015 року № 32 у зв'язку з прогулом без поважних причин. Вважає таке звільнення незаконним, так як прогул без поважних причини не допускав, а 19.10.2015 року був відсутній на робочому місці з поважних причин, а саме у зв'язку з тим, що не був допущений до роботи та перебував на похоронах близької для нього людини. До того ж, приймаючи рішення про його звільнення за прогул Відповідач не вимагав від нього надання пояснень з цього приводу та не отримував їх, взагалі не з'ясовував причини його відсутності на робочому місці протягом дня 19.10.2015 року. Крім того, під час розгляду даної справи він дізнався, що згідно наказу від 16.10.2015 року № 94, починаючи з 19.10.2015 року він був тимчасово, терміном на один місяць переведений з посади електрогазозварника 5 «Г» розряду на посаду слюсаря аварійно відновлювальних робіт 5-го розряду, з оплатою праці згідно штатного розпису підприємства. З цього приводу в судовому засіданні 15.12.2015 року по даній справі начальником Красилівського ПВКГ Петруком М. А. були надані відповідні пояснення, а в судовому засіданні 30.12.2015 року до матеріалів справи був наданий зазначений наказ. До цього часу про наявність даного наказу та переведення на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт він не знав, не повідомлявся про це та не припускав його існування, підпис в зазначеному наказі щодо його ознайомлення із наказом виконаний не ним, а невідомою особою. За таких обставин вважає, що не знаючи про його переведення та необхідність виконання починаючи з 19.10.2015 року обов'язків слюсаря аварійно-відновлювальних робіт, він не міг допустити прогул на зазначеній роботі без поважних причин. Зазначає, що наявність такого наказу позбавило його обов'язку виконувати з 19.10.2015 року трудові обов'язки електрогазозварника водопровідної мережі, у зв'язку з чим він також не міг допустити прогулу на зазначеній роботі. Наказ про переведення №94 від 16.10.2015 року вважає незаконним та безпідставним, оскільки на порушення вимог ч. 1 ст. 32 та ч. 1 ст. 33 КЗпП України згоди на його переведення із електрогазозварника на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт у нього ніхто не запитував і він такої не давав. Крім того, на час видання наказу, передбачених ч. 2 ст. 33 КЗпП України надзвичайних обставин також не існувало. З викладених підстав Позивач просив суд: визнати незаконними та скасувати накази начальника Красилівського ПВКГ підприємства водопровідно-каналізаційного господарства від 16.10.2015 року № 94 про його переведення з посади електрогазозварника 5 «Г» розряду та посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду та від 20.10.2015 року № 32 про його звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причини; поновити його на роботі на Красилівському ПВКГ електрогазозварником V «Г» розряду; стягнути із Красилівського ПВКГ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.10.2015 року по день винесення рішення суду та моральну шкоду в сумі 15000 гривень. В судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представники Красилівського ПВКГ в судовому засіданні позов не визнали, подали на нього письмові заперечення, просили в його задоволенні відмовити за безпідставністю. В обґрунтування заперечення проти позову зазначили, що відповідно до наказу № 94 від 16.10.2015 р. [PERSON] було тимчасово переведено з посади електрозварювальника 5-го розряду на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду в зв'язку з виробничою необхідністю, а саме для усунення аварії на каналізаційній мережі. Дане переведення було здійснено за згодою самого працівника, про що свідчить підпис у наказі про переведення. Позивач підписуючи наказ не вказав про те, що він не бажає бути переведеним. Доказу того, що підпис у наказі про переведення не належить йому, позивач суду не надав, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв. В судовому засіданні було з'ясовано про те, що позивач знав про його переведення так як в своєму листі на ім'я прокурора він вказав, що його переведено на іншу посаду. Пункт .2.2 посадової Інструкції електрогазозварювальника 5 «Г» розряду передбачає роботи під час аварій на водопровідній та каналізаційних мережах, а отже не суперечить переведенню Позивача. Тимчасове переведення працівника без його згоди на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, у перелічених у частині другій статті 33 випадках, не суперечить ратифікованій Україною Конвенції Міжнародної організації праці № 29 « Про примусову чи обов'язкову працю», яка набрала чинності 1 травня 1932 р., згідно з якою зазначені роботи не є примусовою чи обов'язковою працею. Після переведення у позивача не змінився оклад, тобто умови праці не було погіршено. Начальником Красилівського ПВКГ не було порушено жодної норми законодавства при переведенні позивача на іншу роботу на тому ж підприємстві для усунення аварійної ситуації, яка могла б потягнути за собою небажані наслідки для підприємства та споживачів послуг комунального підприємства. Щодо скасування наказу № 32 від 20.10.2015 р. про звільнення то дані позовні вимоги є безпідставними з наступних причин. Позивач вказує на конфлікт між начальником та ним, однак це не є підставою для того, щоб не виходити на робоче місце і більше того прогулювати робочий час. Ці звинувачення є лише словами і не доведені в судовому засіданні. Начальником Красилівського ПВКГ дотримано всіх норм чинного законодавства, щодо звільнення Позивача. Дії начальника були перевірені працівниками управління Держпраці у Хмельницькій області, які дали висновок, що будь яких порушень зі сторони підприємства не виявлено. Законність звільнення підтверджується наданими до справи письмовими документами. Позивачу було надане письмове запрошення на засідання профспілкового комітету, однак у відповідності до складеного головою та членами профкому акту Позивач відмовився отримувати запрошення та бути присутнім під час розгляду його питання. У відповідності до акту № 4 від 20.10.2015 р. працівник не з'явився на розгляд питання про його звільнення. У відповідності до протоколу № 10 засідання профспілкового комітету, профком надав дозвіл на його звільнення. Не відповідає дійсності посилання Позивача на те, що звільнивши його з роботи підприємство залишило його без доходу, оскільки він отримує пенсію. Позивач не обґрунтував доказами, що йому завдано моральної шкоди, а тому його вимоги не можуть бути задоволені. Вислухавши пояснення [PERSON] та його представника, представників Красилівського ПВКГ, допитавши свідків, повно і всебічно з'ясовавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно із вимогами ст.60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 04.03.2013 року Позивач був прийнятий на роботу газоелектрозварювальником АВГ водопровідної мережі V «Г» розряду на Красилівське ПВКГ. 01.10.2013 року змінено назву професії на електрогазозварник V «Г» розряду згідно картки умов праці. Наказом начальника Красилівського ПВКГ від 16.10.2015 року № 94 у зв'язку із виробничою необхідністю усунення аварій на каналізаційній мережі на підставі ст. 33 КЗпП України переведено електрогазозварника 5 «Г» розряду [PERSON] тимчасово слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду з 19.10.2015 року терміном на один місяць, з оплатою праці згідно штатного розпису підприємства. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Згідно зі ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У частині другій ст. 32 КЗпП України вказано, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. Статтею 33 КЗпП України встановлено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади). Таку ж правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1178цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. В судовому засіданні представник Красилівського ПВКГ не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження наявності на підприємстві на час переведення Позивача стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей. Також не надав доказів, що Позивачу, який є інвалідом третьої групи, не протипоказана за станом здоров'я робота слюсаря каналізаційної мережі. Згідно п.6.1. посадової інструкції слюсаря аварійно-відновлювальних робіт каналізаційної мережі 5 розряду до слюсаря АВР 5 розряду ставилися такі кваліфікаційні вимоги, як професійно-технічна освіта та стаж роботи за професією 5 розряду не менше 1 року. В судовому засіданні представник Красилівського ПВКГ не надав суду доказів, що Позивач на час його переведення слюсарем АВР 5 розряду відповідав вказаним кваліфікаційним вимогам. Крім того, як вбачається з п.2.4. посадової інструкції електрогазозварника 5 «Г» розряду Красилівського АВР 5 розряду підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на Позивача були покладені обов'язки проводити електрогазозварювальні роботи на діючих водопровідних та каналізаційних мережах та дільницях підприємства, що підтверджує відсутність у Відповідача підстав для переведення Позивача тимчасово слюсарем аварійно-відновлювальних робіт до бригади каналізаційної мережі. Як вбачається з особової картки [NUMBER] [PERSON], в ній відсутній запис про переведення Позивача тимчасово слюсарем аварійно-відновлювальних робіт до бригади каналізаційної мережі та номеру наказу про це. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зазначених вимог закону Відповідач не дотримався, а тому наказ начальника Красилівського ПВКГ від 16.10.2015 року № 94 про переведення позивача слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду з 19.10.2015 року у зв'язку із виробничою необхідністю усунення аварій на каналізаційній мережі є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 22 «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поруч з іншими обставинами при обранні виду стягнення. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що наказом начальника Красилівського ПВКГ від 20.10.2015 року № 32 [PERSON], електрогазозварника 5 «Г» розряду водопровідної мережі (слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду каналізаційної мережі - Наказ про переведення №94 від 16.10.2015 року) звільнено з роботи 20 жовтня 2015 року за прогул згідно ст.40 п.4 КЗпП України за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причини. З вказаним наказом Позивач не був ознайомлений, що підтверджується відсутністю його підпису в графі «з наказом ознайомлений». В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що з наказом Позивача не ознайомили , поштою його копію не направляли, письмові пояснення щодо причини відсутності на роботі не вимагали. Підставою видачі вказаного наказу слугувала доповідна записка від 19.10.2015 року головного інженера [PERSON] про відсутність [PERSON] на робочому місці 19.10.2015 року без поважних причин з 8 до 17 години, яку останній написав після одержання 19.10.2015 року доповідної майстра каналізаційної мережі [PERSON] про те, що слюсар 5 розряду [PERSON], який згідно наказу №94 від 16.10.2015 року переведений слюсарем в бригаду каналізаційної мережі, з 8 до 11 год.30 хв. на робочому місці відсутній. Відповідно до вимог ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що начальником Красилівського ПВКГ було направлено подання від 20 жовтня 2015 року голові профспілкового комітету Красилівського ПВКГ про дачу згоди на звільнення електрогазозварника 5 «Г» розряду водопровідної мережі (слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду каналізаційної мережі) [PERSON] за прогул відповідно до ст.40 п.4 КЗпП України 20 жовтня 2015 року. Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету від 20.10.2015 року та пояснень присутніх на засіданні членів профкому, розгляд подання проводився у відсутності Позивача, на якого воно внесено. Заяви про розгляд подання у його відсутності Позивач до профкому не подавав. Незважаючи на першу неявку Позивача на засідання профкому, розгляд подання членами профкому до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою ст.43 КЗпП України не відкладався і запрошення [PERSON] на засідання профкому не направлялось, що є порушенням вимог ст. 43 КЗпП України та права Позивача на участь на засіданні профкому та надання пояснень щодо подання адміністрації про його звільнення. За результатом розгляду подання профкомом надано згоду на звільнення електрогазозварника водопровідної мережі (слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду каналізаційної мережі) [PERSON] за прогул відповідно до ст.40 п.4 КЗпП України 20 жовтня 2015 року. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є головою профкому Красилівського ПВКГ, не змогла пояснити суду причину, за якої нею при розгляді подання начальника Красилівського ПВКГ про звільнення з роботи [PERSON] було порушено вимоги ст. 43 КЗпП України та права Позивача. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив пояснення Позивача про те, що 15.10.2015 року працівники Красилівського ПВКГ приїхали демонтувати рекламний щит на перехресті вулиць М. Грушевського та Островського в м. Красилів із його передвиборчою агітацією. На місці події він пред'явив документи на підтвердження його права на вказаний рекламний щит та заперечив проти виконання будь-яких робіт із його демонтажу, вказав на незаконність таких дій і у разі їх виконання пригрозив стягненням збитків із винних осіб, викликав працівників міліції. На наступний день він проводив передвиборну агітацію в приміщенні Красилівського ПВКГ, де до нього звернувся [PERSON] з скаргою про те, що його хочуть звільнити з роботи за те, що він не зрізав рекламний щит. З цього приводу того ж дня він мав розмову з начальником Красилівського ПВКГ Петруком М.А., який повідомив, що [PERSON] буде звільнений з роботи з іншої причини, але якої не сказав. Вказані показання свідка [PERSON]підтверджують, що звільнення Позивача було заплановано ще до 19 .10.2015 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] був фактично звільнений з роботи за невиконання протиправної вказівки начальника Красилівського ПВКГ Петрука М.А. щодо демонтажу рекламного щита на перехресті вулиць М. Грушевського та Островського в м. Красилів із передвиборчою агітацією кандидата в мери м. Красилова [PERSON]. Наведене підтверджується також діями працівників Красилівського ПВКГ Петруком М.А., [PERSON], [PERSON], [PERSON], які згідно квитанції Укрпошти №4511 від 20.10.2015 року відіслали трудову книжку Позивачу об 11 год.15 хв. 20.10.2015 року, складали і підписували акти від 19.10.2015 року і 20.10.2015 року: про ненадання Позивачем письмових пояснень про відсутність на роботі 19.10.2015 року; про відмову від підпису в книзі обліку руху трудових книжок та в особовій карточці; про відмову від підпису, акт №1про відсутність на робочому місці 19.10.2015 року, який свідчить про те, що [PERSON] на час складання акту був відсутній на роботі і в той же час відмовився надати пояснення, особам, які склали акт ; про відмову від підпису та ознайомлення із запрошенням на засідання профспілкового комітету , який не містить дати проведення засідання профкому; акту №4 про те, що [PERSON] не з'явився на засідання профкому. На вказаних актах , крім акту №1 не зазначено часу їх складання. Начальник Красилівського ПВКГ Петрук М.А. в судовому засіданні визнав, що він не приймав участі в складанні вказаних актів, але підписав їх, оскільки довіряв працівникам, які їх склали. З викладених підстав вказані докази суд визнає неналежними та не допустимими. Інших доказів, які б підтверджували зазначені у вищевказаних актах обставини, представники відповідача суду не надали. Суд, враховуючи, що допитані як свідки в судовому засіданні [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є працівниками Красилівського ПВКГ і залежними по роботі від начальника Петрука М.А., критично оцінює їх показання щодо обставин, про які вони свідчили в судовому засіданні, а тому не приймає їх до уваги. Позивач в судовому засіданні довів, що йому не було відомо про наявність незаконного наказу начальника Красилівського ПВКГ від 16.10.2015 року № 94 про переведення його слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду з 19.10.2015 року, а тому він не міг вийти на роботу за зазначеним в наказі місцем. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз.2 п. 24 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Частинами 1, 2, 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зазначених вимог закону відповідач не дотримався, а тому наказ начальника Красилівського ПВКГ від 20.10.2015 року № 32 про звільнення [PERSON], електрогазозварника 5 «Г» розряду водопровідної мережі (слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 5-го розряду каналізаційної мережі - Наказ про переведення №94 від 16.10.2015 року) з роботи 20 жовтня 2015 року за прогул згідно ст.40 п.4 КЗпП України за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причини є незаконним і підлягає скасуванню. Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі незаконного звільнення з роботи, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішено питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Розрахунок середньомісячної зарплати, яку необхідно виплатити для [PERSON] у зв'язку із вимушеним прогулом з 20.10.2015 року, наступний : 2015 р. Жовтень - 20;21,22;23;26;27;28;29;30. Листопад - 2,3,4,5,6, 9,10,11,12,13,16,17,18,19,20,23,24,25,26,27,30. Грудень - 1,2,3,4,5,7,8,9,10,11,14,15,16,17,18,21,22,23,24,25,28,29,30,31. 2016 р. Січень - 4,5,6, 11,12,13,14,15,18,19,20,21,22,25,26,27,28,29 - всього 72 робочі дні. ПКМ № 100 від 08.02.1995 р. з наступними змінами (останні грудень 2015) Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна зарплата [PERSON] становить 173 грн.04 коп. - довідка Красилівського ПВКГ №57 від 04.12.2015р.,а тому 173.04(грн..) х 72(дн.)= 12 458 (дванадцять тисяч чотириста п'ятдесят вісім)гривень 88 копійок. З врахуванням наведеного, станом на 01.02.2016 року відповідач зобов'язаний виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2015 року до 01.02. 2016 року в сумі 12 458,88 гривень з відрахуванням передбачених відповідними законами України податків й інших обов'язкових зборів і платежів; Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що незаконне звільнення з роботи призвело до моральних страждань [PERSON], втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди з урахуванням перенесених [PERSON] моральних страждань, їх тривалості слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Заперечення представника відповідача проти позову суд не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах КЗпП України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються вищенаведеними доказами, не вірити яким в суду не має підстав. На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3633,84 гривні. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218 гривень, від сплати якого позивача звільнено. На підставі викладеного,

Outcome: partial