Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

21 вересня 2017 року позивач звернулась з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким: стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів його доходів щомісяця, починаючи з дати подання позову та до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. Стягувати з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на оплату навчання дитини [PERSON] в розмірі ? витрат, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком [PERSON], який є студентом денної форми навчання Одеського національного політехнічного університету, Інституту компютерних систем. Позивач стверджує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, а вона у звязку з скрутним матеріальним становищем не в змозі самостійно утримувати сина, який продовжує навчання, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання також не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонам виникли з сімейних відносин та врегульовані положеннями Сімейного Кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що 02 лютого 1997 року народився [PERSON], про що Відділом реєстрації актів громадянського стану у Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради було складено актовий запис № 170, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-ЖД № 108776, де батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. 18 серпня 2015 року між Одеським національним політехнічним університетом, в особі ректора [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір-контракт про платну підготовку фахівця з вищою освітою № 03-15211к. Згідно умов даного договору ОНПУ взяло на себе зобовязання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання громадянина [PERSON] за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра в ІКС з 1 курсу за спеціальністю 6.050101 Компютерні науки у період з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року, форма навчання денна. В розділі 5 Договору передбачено, що розмір плати встановлюється на строк дії договору у сумі 48\~290 грн, з яких: за 1 курс: за семестр 4495 грн. (за рік 8990 грн.); за 2 курс: за семестр 5935 грн. (за рік 11870 грн.); 3 курс:за семестр 6530 грн. (за рік 13\~060 грн.); 4 курс: за семестр 7\~185 грн. (за рік 14\~370 грн.). Також умовами договору передбачено, що студент який не сплатив навчання протягом місяця з початку семестру, як правило, відраховується з ОНПУ без додаткового попередження з розірванням договору. В подальшому між Одеським національним політехнічним університетом, в особі ректора [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору-Контракту про платну підготовку фахівця з вищою освітою № 03-15211к. від 18.08.2015 року, згідно якої абзац перший підпункту 5.2 пункту 5 Договору викладено у наступній редакції: Плата за навчання з урахуванням зміни її розміру складає: 2 курс: за ІІ семестр 6775 грн., 3 курс: за І семестр 7460, за ІІ семестр 7460 грн. (за рік 14\~920 грн.); 4 курс: за І семестр 8210, за ІІ семестр 8210 грн. (за рік 16\~420 грн). Відповідно до довідки від 18 вересня 2017 року за № 140 вбачається, що [PERSON] є студентом 3 курсу АУ -152 контракт відділення ІКС (денна форма навчання) інституту (факультету) Одеського національного політехнічного університету закінчує навчання 31.07.2019 року. Згідно з вимогами ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Позивач зазначає, що син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з нею за адресою м. Одеса, вул.. Костанді 5/30. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.\~ Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд \~враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають \~істотне значення. Правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15, а відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як роз'яснено у п.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч.2\~ст.200 Сімейного кодексу України) Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що позивач [PERSON] мати дитини, доказів скрутного матеріального становища суду не надала, повнолітній [PERSON] дійсно навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, не працює, відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. В той же час, відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має постійне місце роботи., доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, а від так суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Більш того суд бере до уваги, що згідно з ч. 3\~ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволення частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до закінчення навчання в Одеському національному політехнічному університеті, тобто - 31.07.2019 року. Відповідно до положень\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial