Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відпов У травні 2020 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 13 квітня 2017 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 300,00 доларів США, які зобов`язувався повернути у строк до 15 травня 2017 року. Факт отримання позики підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем у справі в момент передачі грошей. Відповідач зобов`язань з повернення позики не виконав та у визначений строк позичених коштів не повернув. Просить стягнути борг за договором позики, проценти в сумі 26.95 доларів США та судові витрати. Позивач [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить позов задовольнити в повному обсязі. проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду 18 травня 2020 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 28.09 2020 року ухвалено рішення у справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 13 квітня 2017 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] кошти в сумі 300 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 15 травня 2017 року. Вказані обставини підтверджуються власноручно написаною [PERSON] розпискою від 13 квітня 2017 року. Проте, умов договору позики відповідач [PERSON] не виконав та у визначений договором строк позичених коштів в сумі 300 доларів США не повернув. Між сторонами склались відносини цивільно-правового характеру, що регулюються ст.ст.1046-1050 ЦК України про договір позики. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Аналізуючи правову природу спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідно до розписки [PERSON] 13 квітня 2017 року отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у борг розмірі 300,00 доларів США з терміном повернення до 15 травня 2017 року. Розписка написана відповідачем, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання позичальника, містить умови отримання позичальником у борг грошових коштів та зобов`язанням з їх повернення до 15 травня 2017 року, які відповідач не виконав, а тому вимоги про стягнення 300 доларів США основного боргу та 26,95 доларів США відсотків за користування коштами підлягають поверненню, оскільки права позивача є порушеними 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. Тому порядок нарахування процентів буде таким: 300доларів США *3,00%/*365 днів*32 дня (строк кредитування) = 7.90 доларів США. 5. Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення. Позивач не має права на отримання процентів після спливу визначеного договором строку, тобто лише до 15 травня 2017 року. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України мав право на відшкодування трьох процентів річних від па простроченої суми, проте таких вимог суду не заявляв. 6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, виходячи з наведених норм закону розписка, в якій зазначено суму переданих в борг грошей, особистий підпис позичальника є доказом укладення між позивачем і відповідачем договору позики, тому вимога позивача про повернення таких коштів є обґрунтованою. Тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики в цій частині суд знаходить обгрунтованими. їГривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Чинне законодавство не містить заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Тому із наведених підстав позов підлягає частковому задоволенню. 7. Судові витрати Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду, в сумі 840,8 грн. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування судових витрат в розмірі пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 791,02 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial