Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

20.05.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.05.2010 року на загальну суму 14810,20 грн. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.05.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яку відповідач в добровільному порядку не сплачує, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 14810,20 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, в подальшому до судового засідання не з'явився. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що згідно поданого позивачем розрахунку відповідач порушив умови зобов'язання за договором 26.09.2012 року. Таким чином у позивача виникло право на позов 26.09.2012 року, а позивач подав позов лише 20.05.2016 року. Враховуючи 3-х річний строк позовної давності, то вимоги на стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка існувала станом на 20.05.2013 року, у сумі 4789,86 грн. є такими, що заявлені з порушенням строку позовної давності. Крім того, розрахунок, поданий позивачем є незрозумілим та непрозорим. Так, наприклад, за інформацією, викладеною в такому розрахунку відповідач 21.05.2013 року сплатив 100 грн., а сума боргу все одно збільшилась. Всього в період з 21.05.2013 року по 18.04.2016 року згідно розрахунку відповідач сплатив більше ніж 10 000 грн. Позивач зобов'язаний довести підстави свого позову, але цього не зробив, а тому просив суд відмовити в позові в цілому, в подальшому в судове засідання не з'явився. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Відповідно до укладеного договору № б/н від 06.05.2010 року [PERSON] (далі - Відповідач) отримав кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг,

Outcome: approved