Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

21.01.2021 [PERSON] подав до Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву до [PERSON] . Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.09.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 470. [PERSON] позов обґрунтовує тим, що 22.09.2001 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі в них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте сімейне життя не склалось, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Проте подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, визнає, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що 22.09.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 470 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 22.09.2001. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». У шлюбі народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.06.2002) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.01.2008). [PERSON] зазначає, що спільне життя і збереження шлюбу з [PERSON] є неможливим і суперечить його інтересам. Тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування, зокрема до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст. 112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 2001. В шлюбі в них народилось двоє дітей, один з яких на даний час є неповнолітнім, спору щодо визначення місця проживання дитини немає. Однак подружжя припинило шлюбні відносини і їх шлюб набув формального значення, що стало причиною позову про розірвання шлюбу. Обставини життя подружжя, зокрема відсутність взаємопорозуміння між ними, поваги, любові, окреме проживання, відсутність спільного побуту, те, що сторони не виявили бажання примиритись та зберегти сім`ю, дають підстави вважати, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позов про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] , шлюб з якою розривається за заявою [PERSON] , не просила змінити відновити їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved