Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

20.02.2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» на території Соколівської сільської ради за межами населеного пункту, розміром 7,25 умовних кадастрових гектарів, що належала [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER] , реєстраційний номер 209, в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що батьком позивача та відповідача є [PERSON] , який помер [INFO] та після смерті якого залишилась спадщина у вигляді житлового будинку та права на земельну частку (пай). Право власності на спадковий житловий будинок сторони оформили на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 січня 1999 року. Отримати Свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) можливості немає, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. [PERSON] вважає себе єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті батька, оскільки [PERSON] спадщину, в порядку ст. 549 ЦК УРСР, 1963 року, не прийняла. В той же час, відповідач претендує на частину спадкового майна у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. 02.04.2019 року [PERSON] пред`явила зустрічний позов до [PERSON] , в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 7,25 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» на території Соколівської сільської ради за межами населеного пункту, що належала [PERSON] на підставі Сертифікату, серії [NUMBER], реєстраційний номер 209. В обгрунтування зустрічного позову [PERSON] вказала, що дійсно [PERSON] є її батьком та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. На випадок своєї смерті батько заповіту не залишив, а отже має місце спадкування за законом, за положеннями ЦК УРСР, оскільки він помер до 2001 року . [PERSON] не одразу дізналася про смерть батька через що у встановлений строк до нотаріальної контори не звернулась. В той же час, [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, а саме житловий будинок батька. Проте, вказане Свідоцтво було визнано недійсним за рішенням суду та спадщину розподілено порівну. [PERSON] вважає, що вказаним рішенням констатований факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] , а відповідно вона має право прийняти у спадщину все наявне в батька майно, зокрема 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 7,25 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба». У судове засідання [PERSON] не з`явилася, свої інтереси довірила представляти адвокату Браславській О . А. Позивач надала заяву про розгляд справи за їх з представником відсутності, на задоволенні своїх первісних позовних вимог наполягала в повному обсязі. Проти зустрічної позовної заяви [PERSON] [PERSON] заперечувала, надавши відзив, в якому зазначила, що позивач за зустрічним позовом не надала жодних доказів прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] , а саме не підтвердила ані факту вступу в управління або володіння спадковим майном, ані факту звернення до нотаріальної контори. При цьому, законом не передбачено рішення суду як підставу визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину. На підставі викладеного [PERSON] просила відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Шмалій С.В. у судове засідання не з`явилися. Шмалій С.В. надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, представник [PERSON] зазначив, що відповідач за первісним позовом частково визнає позовні вимоги [PERSON] , а саме не заперечує проти визнання за нею права на 1/2 частину спадкового майна - земельної частки (паю). [PERSON] надавала суду відзив на первісний позов, в якому виклала свою позицію, аналогічну зустрічній позовній заяві, зокрема, [PERSON] стверджувала, що рішенням суду, яким за нею визнано право власності на частину житлового будинку [PERSON] , визнано і факт прийняття нею спадщини. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , батьком [PERSON] був [PERSON] , актовий запис № 22 (а.с. 7, 8, 9). Крім того, [PERSON] був батьком [PERSON] - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 6 (а.с. 58, 59). Отже, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, даний факт також не заперечувався сторонами по справі. [INFO] [PERSON] помер - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 29 (а.с. 10). Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» на території Соколівської сільської ради за межами населеного пункту, розміром 7,25 умовних кадастрових гектарів, що належала [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER] , реєстраційний номер 209. На зазначений вище житловий будинок [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується копією самого Свідоцтва та матеріалами спадкової справи (а.с. 11, 32-36). Проте, [PERSON] не погоджуючись з видачею вказаного Свідоцтва оскаржила його до суду та рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.01.1999 року її позов було задоволено та визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , по 1/2 частині за кожною (а.с. 12, 62). Наразі стало відомо, що [PERSON] також належала земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» на території Соколівської сільської ради за межами населеного пункту, розміром 7,25 умовних кадастрових гектарів, на підставі сертифікату серії [NUMBER]. Проте, оформити свої спадкові права сторони не мають можливості, оскільки втрачений оригінал Сертифікату, серії [NUMBER], а отримати його дублікат немає можливості. При цьому, не оспорюється факт належності [PERSON] вказаної земельної частки (а.с. 13, 14, 15, 16). Предметом розгляду даної справи є встановлення факту наявності прав [PERSON] на частину спадкового майна. Відповідно до п.п. 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Отже до даних правовідносин про спадкування застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. На випадок смерті [PERSON] не залишив заповіту, в зв`язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як зазначалося вище рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.01.1999 року за [PERSON] було визнано право власності на частину спадщини, яка залишилася після смерті батька. Вказаний позов на той час було визнано [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Отже, враховуючи, що за [PERSON] було визнано право власності на частину спадкового майна, яку вона належним чином прийняла та зареєструвала, у суду відсутні підстави для позбавлення [PERSON] права на 1/2 частину земельної частки (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» та належала [PERSON] Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Належність [PERSON] права на відповідну земельну частку (пай) підтверджується наявними у справі доказами. На підставі вищевикладеного, судом встановлений факт наявності прав у [PERSON] на оформлення спадкових прав на частину спадкового майна. Сторони є єдиними спадкоємцями, які належним чином прийняли спадщину після смерті [PERSON] , однак, позбавлені можливості оформити свої спадкові права у зв`язку з тим, що втрачений оригінал Сертифікату на земельну частку (пай), а звернення до суду є єдиним можливим вирішенням даного питання. Отже, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: partial