Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

1. Позиції позивача та відповідача. Як слідує із позову, сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 14 листопада 2016 року. Відповідно до умов Генеральної угоди, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 18758 гривень 50 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своє зобов`язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту та процентів належним чином не виконує. Позивач стверджує, що станом на 13 травня 2019 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 11 358 гривень 15 копійок, в тому числі: 7 083 гривні 16 копійки - заборгованість за кредитом, 1 246 гривень 91 копійка - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 983 гривні 24 копійки - заборгованість за пенею та комісією, 1 044 гривні 84 копійки - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Банк 29 травня 2019 року звернувся до суду з відповідним позовом. Позиція відповідача суду не відома. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. Разом з позовом позивач подав до суду заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с. 32) та клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 30) та за відсутності позивача (а.с. 31). Від відповідача заяви та клопотання не надходили. 3. Процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею 29 травня 2019 року визначено суддю Тучинську Н.В. (а.с. 33). На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 31 травня 2019 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в смт Муровані Курилівці Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 38). Ухвалою від 03 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 39). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було направлено 03.06.2019 року (а.с. 40), яку він отримав 12 червня 2019 року (а.с. 41). Відзиву на позов відповідач не подав. Ухвалою від 02 серпня 2019 року (а.с. 42) позов залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків. 19 серпня 2019 року від представника позивача Царенко Н. В. (а.с. 46) надійшла заява про усунення недоліків. А тому, суд вирішив продовжити розгляд даної справи. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). З 14 до 30 серпня 2019 року головуюча у справі перебувала у відпустці (а.с. 50, 51). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, оцінка аргументів позивача, норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» (раніше - ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6) та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 26 червня 2013 року та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 14 листопада 2016 року (а.с. 45). Предметом Угоди є кредит в сумі 18 758 гривень 50 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість з 01 по 25 число кожного місяця платежем у сумі 735 гривень 95 копійок та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 30 листопада 2019 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 9), відповідач своє зобов`язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, відсотків належним чином не виконує. Станом на 13 травня 2019 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитом в сумі 7 083 гривні 16 копійки, 1 246 гривень 91 копійка - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 044 гривні 84 копійки - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Крім того, із згаданого розрахунку та тексту позову слідує, що Банк нарахував [PERSON] 1 983 гривні 24 копійки заборгованості за пенею та комісією. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Розрахунком заборгованості доведено, що, починаючи із листопада 2018 року [PERSON] не здійснював на погашення кредитної заборгованості жодного платежу. Тому, розмір заборгованості за кредитом є доведеним і не спростованим відповідачем. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. Розмір і порядок нарахування відсотків передбачено п. 2.1. Генеральної Угоди. Розрахунком заборгованості підтверджено порядок та розмір заборгованості [PERSON] за процентами. Такий розмір відповідачем не оспорено. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Вимога Банку про стягнення штрафу обґрунтовується умовами Генеральної Угоди, зокрема, п. 2.2., відповідно до якого заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня вважається простроченою і позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 1044 гривні 84 копійки. В той же час, вимога про стягнення пені і комісії за несвоєчасну сплату кредиту належним чином позивачем не обґрунтована, а підписана сторонами Генеральна Угода не містить умов і порядку нарахування пені чи комісії. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. До такого висновку прийшов і Верховний Суд у своїй правовій позиції висловленій у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка є обов`язковою для всіх судів України. Крім того, суд не погоджується з позицією позивача про те, що при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки вважає, що в даному випадку цю норму неможливо застосувати до вказаних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 листопада 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як належні докази. Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. За приписами частини шоста статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, а також положення ч. 4 ст. 42 Конституції України про те, що держава захищає права споживачів, ч. 1 ст. 1 ЦК України про те, що цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників, п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України про свободу договору, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді сплати пені та комісії. Укладена між сторонами Генеральна угода від 14 листопада 2016 року підписаної сторонами, містить строк повернення кредиту (користування ним) до 30 листопада 2019 року. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» частково не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення повної фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі викладеного, суд переконаний в наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за кредитом на загальну суму 9374 гривні 91 копійка (7 083 гривні 16 копійок заборгованості за кредитом + 1246 гривень 91 копійка заборгованості по процентах за користування кредитом + 1044 гривні 84 копійки штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди = 9374 гривні 91 копійка). У задоволенні вимоги про стягнення пені та комісії слід відмовити через необґрунтованість такої вимоги. 5. 5. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1921 гривню судового збору (а.с. 1). Цей позов заявлений на суму 11 358 гривень 15 копійок, а суд прийшов до висновку про задоволення позову на суму 9374 гривні 91 копійка, що складає 82,54%. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу лише у розмірі 82,54% або 1 585 гривень 59 копійок.

Outcome: partial