Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

20.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ Агрофірми «Олімпекс-Агро», в якому з урахуванням зміни предмету позову, вона просить розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5,370 га, кадастровий номер [NUMBER], укладений між нею та відповідачем, зареєстрований у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 28.02.2005 року за № 04-05-126-01194, з урахуванням додаткової угоди, зареєстрованої в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 19.02.2010 року за № 04-10-126-00731. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 125856, виданого Перещепинською міською радою, належить земельна ділянка площею 5,370 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. У 2003 році між нею та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» був укладений Договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04-05-126-01194. Договір оренди укладено строком на чотири роки одинадцять місяців, з моменту державної реєстрації. 19.02.2010 року між сторонами укладена додаткова угода до договору оренди землі від 28.02.2005 року, яка пройшла державну реєстрацію у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 19.02.2010 року за № 04-10-126-00731. Додатковою угодою сторони продовжили термін дії договору оренди землі до 31.12.2021 року. Відповідач також зобов'язався сплачувати щороку позивачеві орендну плату у грошовій формі у розмірі 2 % від грошової оцінки землі, що становило 1289 грн., а також Орендар взяв на себе зобов'язання проводити безкоштовну поставку соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки позивача до 0,40 га, проводити відшкодування витрат на поховання у розмірі 257,65 грн. Крім того, договором передбачена можливість коригування орендної плати, у випадку прийняття відповідними державними органами нормативних документів про підвищення вартості орендної плати за земельну ділянку та у разі індексації грошової оцінки землі. Таким чином, позивач наполягає на тому, що укладений між сторонами договір оренди землі, у відповідності до закону, визначає три основні складові орендної плати за Договором, якими є: орендна плата у грошовій формі, безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця, оранка та культивація присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га. З 2012 року, відповідно до рекомендацій органів державної влади та з метою встановлення конкурентоздатного розміру орендної плати, відповідачем поступово збільшувався розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, а саме у 2012 році збільшено до 4% від грошової оцінки землі, у 2013 році - до 4,69% від нормативної грошової оцінки землі, а з 2016 року орендна плата становила 5,5 % від нормативної грошової оцінки землі. Отримавши дані про нормативну грошову оцінку землі, що належить позивачеві на праві власності, нею було з'ясовано, що в період з 2012 року по 2016 рік нарахування орендної плати відповідачем здійснювалась з порушенням умов договору оренди земельної ділянки, оскільки проводилась без індексації вартості грошової оцінки землі. Крім того, відповідачем у період з 2012 року по 2016 рік взагалі не виконуються взяті на себе зобов'язання зі сплати орендної плати у вигляді безкоштовної поставки 1 тони грубих кормів (соломи) до садиби позивача, а також не надавалися послуги по обробітку присадибної ділянки позивача до 0,40 га (оранка та культивація). Невиконання відповідачем свого обов`язку щодо поставки соломи та обробітку присадибної ділянки (оранки, культивації) створило несприятливі умови для позивача, а саме вона вимушена нести додаткові витрати на обробіток землі та присадибної ділянки, а також витрати на поставку соломи. Крім того, [PERSON] зазначає, що, виконуючи умови підписаного договору, вона у 2016 році зверталася до ТОВ Агрофірми «Олімпекс-Агро» з письмовою вимогою про надання інформації щодо нарахування орендної плати та її виплати за договором оренди, а також просила орендаря погасити заборгованість та виплатити грошову компенсацію за ненадані послуги, однак відповідач відповідь на її вимогу не надав, директор підприємства уникає зустрічей з пайщиками, мотивуючи зайнятістю. Зазначені факти позивач розцінює, як систематичну несплату орендної плати відповідачем, а тому просить договір, укладений між ним та відповідачем, розірвати. Ухвалою суду від 23 листопада 2017 року відкрите провадження по справі за позовом [PERSON] до ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» про визнання недійсним договору оренди, однак з урахуванням зміни предмету позову, ухвалою суду від 21 березня 2018 року первісний позов залишено без розгляду, а уточнений позов про розірвання договору оренди землі прийнято до розгляду. За результатами підготовчого провадження ухвалою суду 16 серпня 2018 року справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи по суті без його участі. Представник відповідача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов не визнала, після зміни предмету позову 21.03.2018 року звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання відзиву на позов, суд зобов'язав відповідача підгодовувати відзив у 15-денний строк, однак представник відповідача протягом тривалого часу не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Керівник підприємства ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» судове засідання, призначене на 16.08.2018 року, просив відкласти, в зв'язку з черговою відпусткою юриста, однак відпустка юриста юридичної устави не є поважною причиною, у зв'язку з чим, суд у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Справа у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 125856, що був виданий 02 квітня 2001 року Перещепинською міською радою, у відповідності до якого [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 5,370 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.). У 2003 між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 5,370 га, яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, який був зареєстрований Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 28.02.2005 року за № 04-05-126-01194 (а.с.). Відповідно до умов договору, позивач надала відповідачу в строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3700 га. 19.02.2010 року між [PERSON] та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» була підписана додаткова угода до договору оренди землі за № 01194 від 28.02.2005, що була зареєстрована у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів вчинено запис від 19.02.2010 року за № 04-10-126-00731. За умовами додаткової угоди в діючий договір оренди були внесені зміни щодо розміру орендної плати, у відповідності до якої Орендар зобов'язався нараховувати Орендодавцю орендну плату у розмірі 2% від грошової оцінки землі, а також проводити безкоштовну поставку соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га, орендар відшкодовує витрати на поховання. Додатковою угодою передбачено можливість підвищення орендної плати, визначено строк дії договору - до 31 грудня 2021 року. Наказів, якими б встановлювалися розміри орендної плати за укладеними договорами суду не представлено. Представником відповідача суду надана довідка (а.с.45), у відповідності до якої фактично позивач отримала: 14.02.2013 року - 209 грн. в грошовій формі; 21.05.2013 року - 510 грн. в натуральній формі; 30.08.2013 року - 60 грн. в натуральній формі; 25.11.2013 року - 5170 грн. в грошовій формі; При цьому частина виплачених сум у 2013 році виплачена в рахунок погашення боргу за 2012 рік; 31.05.2014 року - 2 грн. 08.12.2014 року - 5651 грн., 31.08.2015 року - 146 грн. в натуральній формі; 31.10.2015 року - 6916,66,00 в грошовій формі (в рахунок за 2016 рік - 553,92 грн.), 14.07.2016 року - 9418,00 грн. в грошовій формі; За 2017 рік нараховано але не виплачено 9418,68 грн. На підтвердження доказів виплати орендної плати представником відповідача надано відомості про виплату [PERSON] грошей, а саме: 25.11.2013 року - 5170 грн. (а.с. 46); 08.12.2014 року - 5651 грн. (а.с. 47); 14.07.2016 року - 9418 грн. (а.с. 48); за відомістю за 14.07.2016 року - 4709 грн. (а.с. 48); 26.04.2013 року - 510 грн. (а.с.49); Зазначені докази, в розумінні ст.77 ЦПК України, приймаються судом, як належні та такі, що доводять зазначену обставину в спосіб, передбачений законом. Подана представником відповідача на завоз соломи за червень 2013 року містить прізвище позивача, однак не містить її підпису, а тому не може бути належним доказом виконання зобов'язання в цій частині (а.с. 50). Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно вимог ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В силу ст. 82 ЦПК України, позивачем доведено, що в період з 2012 року по 2016 рік оранка та культивація присадибної земельної ділянки позивача розміром 0,40 га, товариством з обмеженою відповідальністю АФ «Олімпекс-Агро» взагалі не проводилась, як і не поставлялася солома до садиби позивача, грошова компенсація також не виплачувалась. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає застосувати наступні норми матеріального права. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Вимогами ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Ст.2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Ст.15 Закону України «Про оренду землі» відносить до істотних умов договору оренди землі: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Зазначеною нормою закону також передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. За ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладання Договору, Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Абзац 5 статті 24 Закону України «Про оренду землі» встановлює право орендодавця на вимогу від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Так, умовами підписаного між сторонами Договору встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. П.3 визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є лише випадки визначені законом. Крім того, укладений між сторонами Договору встановлено, що договір може бути припинений у будь-який час за взаємної згоди сторін. Договором встановлено, що він може бути припинений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Договором визначено, що його розірвання в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є лише випадки визначені законом. Як зазначалося вище, Договір оренди землі визначає три основні складові орендної плати, якими є: орендна плата у грошовій формі 2% від грошової оцінки землі; безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця, оранка та культивація присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га на рік. Таким чином сторони укладаючи договір оренди визначили усі три форми орендної плати: грошову, натуральну та відробіткову, які є самостійними формами та підлягають виплаті. П.3 ч.1 ст.3 ЦК України визначає однією з загальних засад цивільного законодавства - свободу договору. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.ч.1-3 ст.6 ЦК України). Ч.1 ст.14 ЦК України визначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд не може погодитися, як на підставу розірвання договору оренди посилання позивача на сплату орендної плати не в повному обсязі за 2012-2016 роки, що не позбавляє його права стягнути заборгованість в судовому порядку. Системний аналіз наведених вище норм закону дає суду підстави для розірвання договору оренди, в зв'язку з систематичною несплатою відповідачем орендної плати, визначеної договором у формі оранки та культивації присадибної ділянки Орендодавця. Суду, в силу ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів виконання відповідачем таких істотних умов договору. Таким чином, суд приходить до висновку про систематичну несплату визначеної Договором орендної плати в частині оранки та культивації земельної ділянки, поставки соломи, що являється підставою для задоволення позову в цій частині та розірвання договору оренди, укладеного між сторонами. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved