Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

21.05.2018 до Погребищенського районного суду Вінницької області подано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві позивач зазначає, що з 05.04.2011 по 21.06.2016 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 31.01.2012, під час перебування у шлюбі, сторони за спільні кошти придбали рухоме майно, а саме: транспортний засіб Skoda Oktavia, легковий хетчбек В, 2007 року випуску, сірого кольору, д. н. АІ 9624 ЕМ, номер шасі (кузова) ТМВDX41U78B010241, право власності на який було зареєстровано на імя відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач користувався та володів автомобілем одноособово. В лютому 2018 позивачу стало відомо, що відповідач 27.09.2017 відчужив вищезазначений автомобіль, однак жодних коштів від відповідача, одержаних ним від продажу автомобіля, вона не отримала. Вважає, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном, яким відповідач після розірвання шлюбу розпорядився на власний розсуд без її згоди, коштів від продажу вона не отримувала, а тому просить, в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з відповідача [PERSON] компенсацію Ѕ частки визначеної дійсної (середньої ринкової) вартості спірного автомобіля, яку вона визначає у розмірі 107512 грн. 50к. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.05.2018 позовну заяву було залишено без руху. 18.06.2018 на виконання ухвали суду позивачем було надано заяву про усунення недоліків у позовній заяві. 13.07.2018 Погребищенським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 11:00 год 30.07.2018. 26.07.2018 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що з 05.04.2011 по 21.06.2016 він дійсно перебував у шлюбі з позивачкою, однак автомобіль був придбаний за його особисті кошти. З 16 річного віку він копив кошти на придбання автомобіля. На початок квітня 2011 року, до реєстрації шлюбу, сума його особистих накопичень становила понад 80000 грн., з яких: на валютній банківській картці зберігалося 4646,56 доларів США, що на той час було еквівалентно 38000 грн., на гривневій 10892,60 грн. Також частина коштів зберігалася у його батьків, а саме: 1500 доларів США, що було еквівалентно 12000 грн., та 25000 грн. Розмір його доходів за період з 2010 до кінця третього кварталу 2011 року від підприємницької діяльності становив 182000 грн. Крім того, в травні 2010 року, ним, спільно з його рідним братом, був придбаний автомобіль марки OPEL VECTRA, легковий седан В, 1992 року випуску, на купівлю якого він витратив 40000 грн. Даний автомобіль був зареєстрований на брата [PERSON]. Коли, в січні 2012 року, на аукціоні Державною виконавчою службою України за ціною 60037 грн. 00к. реалізовувався автомобіль марки Skoda Octavia Tour, 2007 року випуску, який він виявив намір придбати, то, за згодою брата [PERSON], автомобіль марки OPEL VECTRA був проданий, а йому повернуто назад його особисті кошти в сумі 40000 грн. Остаточна ціна аукціону становила 60200 грн., окрім якої відповідач за проведення торгів та наданих послуг з реалізації майна ПП «СП Юстиція» сплатив винагороду в розмірі майже 9000 грн. Таким чином, загальна сума коштів витрачених ним на придбання автомобіля була майже 70000 грн, які належали йому особисто. Усі ж спільні кошти, в тому числі кошти подаровані їм на весілля, вони витратили на облаштування сімейного побуту, передродове лікування-зберігання позивача та підготовку до народження сина [PERSON], який народився 25.01.2012. Крім того, в травні 2017 року позивачка вже зверталася з аналогічним позовом до Бородянського районного суду Київської області. Ухвалою вищезазначеного суду від 26.05.2017 було відкрито провадження у справі та накладено арешт на автомобіль марки Skoda Octavia Tour, 2007 року випуску, д. н. АІ 9624 ЕМ. Однак, після декількох судових засідань, позивач подала заяву про залишення позову без розгляду, після чого, за його заявою, арешт з автомобіля було знято. Просив відмовити в задоволення позову [PERSON] в повному обсязі та розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а. с. 35-41). Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 30.07.2018 постановлено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10:20 год. 27.08.2018. 27.08.2018 підготовче судове засідання було відкладено на 14.09.2018 в звязку з неявкою позивача. Ухвалою суду явка позивача визнана обовязковою. 28.08.2018 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погодилася із доводами відповідача, оскільки як з відзиву, так і з доданих до нього звітів субєкта малого підприємництва фізичної особи-платника податку, в яких зазначені обсяги виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), не можна встановити, що це за виручка, куди вона переводилася, чи витрачалась, який правовий статус цієї виручки та які відповідач мав прибутки із неї. Не виділено із суми виручки за ІІІ квартали 2011 року той чистий прибуток, який ним, як підприємцем, одержувався в період шлюбу. Не зазначено коли безготівкові кошти були зняті з банківських рахунків та передані батькам. Також, позивач заперечила щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження, вважаючи її невеликої складності (а. с. 64-67). 19.09.2018 розгляд справи не проводився в звязку з перебуванням судді Марченко Л. В. у відпустці. 12.09.2018 від позивача до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке ухвалою від 21.09.2018 було задовлено. Ухвалою суду від 10.10.2018 підготовче провадження у справі було закрито, розгляд справи призначено на 19.11.2018. 10.12.2018 після допиту свідків у справі була оголошена перерва до 10.12.2018. 10.12.2018 у звязку з неявкою сторін у справі розгляд справи було призначено на 08.01.2019. 08.01.2019 через неявку позивача розгляд справи було відкладено на 25.01.2019. 25.01.2019 через канцелярію суду позивач [PERSON] надіслала пояснення, у яких вказала, що автомобіль Skoda є спільною сумісною власністю подружжя. Заперечуючи проти позову, як доказом придбання автомобіля за власні кошти, відповідач зазначає лише покази свідків, які є його близькими родичами, що, на її думку, не є належними та допустимими доказами. Крім того, не погоджуючись з визначеною середньою ринковою вартістю автомобіля, відповідачем не було заявлено клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи чи надано інших доказів для спростування визначеної експертами ціни. Визнавши факт продажу автомобіля знайомій та подальшого користування ним, відповідач відмовився надати його для проведення автотехнічної експертизи для визначення його вартості. З огляду на зазначене просить позов задовольнити (а. с. 131-133). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що 05.04.2011 зареєструвала шлюб з відповідачем. 31.01.2012 вони придбали автомобіль, частину коштів на придбання якого дали її батьки, а інша частина це зароблені кошти під час шлюбу та подаровані на весілля. Відповідно до висновку оціночного дослідження, проведеного ПП «Європроспект», проведеного 28.03.2018, вартість автомобіля на дату його продажу становила 215025 грн, а тому просить стягнути з відповідача Ѕ частки вищезазначеної суми. Разом з тим повідомила, що при оцінці майна авто не оглядалося, факт огляду автомобіля відсутній. Представник позивача [PERSON] вказав, що автомобіль придбаний під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Особисті ж кошти відповідача були потрачені на облаштування побуту, весільну подорож та народження дитини. 27.09.2017 транспортний засіб був відчужений відповідачем без згоди позивача. Зазначена в договорі купівлі-продажу ціна 10000 грн, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до оцінки майна його вартість становила 215025 грн. При оцінці транспортного засобу автомобіль не оглядався, а ціна визначена відповідно до вартості подібного майна на дату продажу. Просив позовні вимоги задовільнити, стягнути з відповідача вартість Ѕ частки визначеної оцінкою ринкової вартості майна, що становить 107512,50 грн, а також судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на залучення експерта. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що з 16-річного віку заробляв кошти на купівлю авто. На час укладання шлюбу 05.04.2011, він мав значні особисті заощадження, що підтверджується виписками по банківських картках. Крім того, 1500 доларів, що становило на той час 12000 грн, та 25000 грн його особистих заощаджень знаходилось на зберіганні у його батьків. У 2010 році разом із братом він придбав автомобіль OPEL, який у 2012 році продав та отримав назад 40000 грн частку коштів, які він вклав на придбання автомобіля OPEL. Автомобіль Skoda був придбаний з аукціону за 60200 грн, а також було сплачено 9000 грн винагороди. Таким чином, загальна сума витрачених на купівлю автомобіля коштів становить 70000 грн, з яких 40000 грн кошти отримані з продажу автомобіля OPEL та 30000 грн заощадження до укладення шлюбу. При розірванні шлюбу питання поділу автомобіля не підіймалось. 27.09.2017 автомобіль Skoda був проданий його знайомій [PERSON] за 1000 грн, оскільки він був у несправному стані. На даний момент, з дозволу [PERSON], проданим їй автомобілем Skoda він інколи користується. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком відповідача, пояснив, що до квітня 2011 року його син [PERSON] передав йому для зберігання 1500 доларів США та 25000 грн, які, згодом, він на вимогу сина повернув йому для купівлі автомобіля Skoda. Окрім коштів, які були у нього на зберіганні, сином також був проданий автомобіль OPEL, який був придбаний у 2010 році за спільні кошти відповідача та другого сина. Автомобіль Skoda був проданий у непридатному для експлуатації стані. Свідок [PERSON] пояснив, що його брат, відповідач по справі, до шлюбу мав особисті заощадження. В 2010-2011 році вони вирішили придбати автомобіль OPEL за суму 6000 доларів, з яких 5000 доларів були брата [PERSON]. Оскільки він на той час навчався в Києві і у нього була київська прописка, то автомобіль вирішили зареєструвати на нього, так як хотіли київські номера. В 2012 році [PERSON] дізнався про продаж автомобіля Skoda. Оскільки особистих заощаджень [PERSON] не вистачало на придбання авто, то він попросив його продати спільно придбаний автомобіль OPEL, що вони і зробили. Автомобіль вони продали за 6000 доларів, з яких 5000 доларів він повернув братові. Свідок [PERSON], який є двоюрідним братом відповідача, пояснив, що у 2010 році відповідач [PERSON] разом з [PERSON] придбали автомобіль марки OPEL за суму 6000 доларів, та спільно ним користувалися. Після одруження [PERSON] автомобіль OPEL був проданий, а за виручені з продажу кошти придбаний автомобіль Skoda, який у 2017 році [PERSON] продав за безцінь, оскільки той був у неробочому стані. Заслухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, надавши всебічну, повну та обєктивну оцінку доказам, які були подані сторонами, судом встановлені наступні фактичні обставини. 05.04.2011 Виконкомом Новогребельської сільської ради Бородянського району Київської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 21.06.2016 шлюб було розірвано (а. с. 17). Під час перебування у шлюбі, відповідно до протоколу №2-К-508-ОБ-з проведення аукціону з продажу майна, що належить боржнику [PERSON] від 31.01.2012, [PERSON] придбав автомобіль Skoda Octavia Tour, 1.6І, д. н. АА9878 ЕН, 2007 року випуску, колір синій, тип легковий хетчбек, № кузова ТМВDX41U78B010241 (а. с. 16). Відповідно до договору купівлі-продажу 3247/2017/641599 транспортного засобу від 27.09.2017, автомобіль Skoda Octavia Tour, 1.6І, д. н. АА9878 ЕН, 2007 року випуску, був проданий відповідачем громадянці [PERSON] за ціною 10000 грн (а. с. 57). Згідно з висновком оціночного дослідження від 28.03.2018 середня ринкова вартість транспортного засобу Skoda Octavia, 2007 року випуску, станом на 27.09.2017 складала (з округленням) 8150 доларів США, що за курсом НБУ на 27.09.2017 складає 215025 грн (а. с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ч. ч. 1, 2, 4 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною 2 ст. 364 ЦК України передбачено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК ( 435-15 ), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. У пунктах 22, 30 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль Skoda Octavia Tour був придбаний в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а тому є спільною-сумісною власністю подружжя. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що автомобіль Skoda Octavia Tour не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки хоч і придбаний під час шлюбу, але за його особисті кошти, оскільки належних доказів на підтвердження цього твердження відповідач не надав. З наданих суду копій звітів субєкта малого підприємництва фізичної особи-платника податків №8995 від 05.01.2011 та №9418 від 01.10.2011 (а. с. 58-59), в яких зазначені обсяги виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за ІІІ квартал 2010 року у сумі 65000 грн та за ІІІ квартал 2011 року в сумі 117000, а також копій банківських виписок (а. с. 46-49), де зафіксовані залишки коштів станом на 04.04.2011, не можна встановити, що це за виручка, куди вона переводилась, чи витрачалась ним, який правовий статус цієї виручки, які відповідач мав прибутки з неї. Відповідачем не виділено із суми виручки за ІІІ квартал 2011 року чистий прибуток, який ним, як підприємцем, одержувався в період шлюбу. Щодо посилань відповідача на те, що частина коштів витрачених на придбання автомобіля Skoda Octavia Tour є його заощадженнями, які зберігалися у його батьків, та коштами, які він отримав від продажу автомобіля OPEL, який він придбав спільно з братом до шлюбу, слід зазначити, що суд вважає їх також не доведеними, оскільки як на доказ вказаних обставин відповідач посилається лише на покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є його близькими родичами та зацікавлені в вирішенні справи на користь відповідача, а тому суд їх до уваги не бере. Таким чином, на момент відчуження автомобіль перебував у сумісній власності подружжя, тому згоду на його відчуження повинна була надавати позивач. Однак, після розірвання шлюбу відповідач сам особисто, без згоди позивача, продав спільно надбаний ними за час шлюбу автомобіль, чим ущемив права позивача на користування, володіння та розпорядження спільно набутим майном подружжя, яке належить їм обом на праві спільної сумісної власності. З огляду на зазначене, позивач вправі вимагати половину його вартості, а тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини вартості автомобіля марки Skoda Octavia Tour. Задовільняючи позов суд виходить із того, що відповідно до висновку оціночного дослідження від 28.03.2018 середня ринкова вартість транспортного засобу Skoda Octavia, 2007 року випуску, складає 215025 грн, тобто з відповідача слід стягнути 107512,50 грн. Доводи відповідача про те, що дійсна вартість транспортного засобу встановлена договором купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з яким автомобіль оцінено в 10000 грн, а не вищезазначеним висновком, не заслуговують на увагу, оскільки заперечуючи проти визначеної висновком середньої ринкової вартості транспортного засобу, відповідач посилається на те, що при проведенні оціночного дослідження автомобіль експертом не оглядався, а визначена у договорі купівлі-продажу ціна відповідає фактичному стані транспортного засобу. Разом з тим, наданий суду висновок оціночного дослідження узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду зробленою у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц згідно з якою, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно. Крім того, визнавши в судовому засіданні факт продажу автомобіля знайомій та подальшого користування спірним автомобілем після його продажу, відповідач надати його для проведення автотоварознавчої експертизи відмовився та жодних клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи суду не заявляв. Фактичне ж користування відповідачем спірним автомобілем після його продажу, ставить під сумнів сам факт продажу автомобіля та визначену у договорі ціну. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved