overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

21 листопада 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.03.2012 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 300 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 відсотків річних на суму залишку боргу. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 30.09.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 14\~796,38 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин двічі, 28.12.2016 р. і 18.01.2017 р. не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2012 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 300 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує. Станом на 30 вересня 2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 14\~796,38 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 293 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 9 936,94 грн; -заборгованість за пенею та комісією 3 385,66 грн; -штраф (процентна складова) 680,78 грн; -штраф (фіксована сума) 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявилася до судового засідання, а отже ухилилася від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави для його стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою в якій просив розірвати шлюб, який був укладений між ним та [PERSON] (далі відповідач), оскільки збереження шлюбу та подальше їх спільне життя суперечить інтересам сім'ї, що унеможливлює примирення. Позивач в судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги та розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення та просила розглядати справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних та встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 15 вересня 1990 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Чапаєвської сільської ради Великомихайлівського району, Одеської області, актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишається проживати разом із матірю. Шлюб сторін виявився невдалим, оскільки їхня сімя розпалася на ґрунті взаємних непорозумінь, у звязку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинені. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 СК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88 ЦПК України) Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, які суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Волиньвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював складачем поїздів четвердого розряду ВП «Волиньвантажтранс» ДП «Волиньвугілля». 14 серпня 2016 року був звільнений з вищевказаного підприємства за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. Належні йому на день звільнення з роботи кошти повністю були виплачені лише 24 жовтня 2016 року. Враховуючи, що його середньоденний заробіток становив 226,47 грн., а за період з 15 серпня 2016 року по 23 жовтня 2016 року минуло 48 робочих днів, просить суд стягнути з відповідача в свою користь 10870,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, 551,20 грн. справленого судового збору та 300 грн. за надання правової допомоги. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримав (а.с.23). Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглядати у відсутності представника ДП «Волиньвугілля», з огляду на складну фінансову ситуацію вважає, що вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати немає, а тому просить у позові відмовити повністю (а.с.21). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно копії трудової книжки [PERSON] та копії виписки з наказу №112-к від 15 серпня 2016 року, останній був звільнений з ДП «Волиньвугілля», на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 6). Відповідно до довідки ДП «Волиньвугілля» №322 від 10 листопада 2016 року середньоденна заробітна плата позивача становила 226,47 грн. (а.с.8). У судовому засіданні встановлено, що відповідач виплатив позивачу усі кошти належні йому при звільнені лише 24 жовтня 2016 року (а.с.9). Таким чином, суд задоволює позов і стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля»» в користь [PERSON] 10870,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 серпня 2016 року по 23 жовтня 2016 року включно, з розрахунку 226,47 грн. (середньоденний заробіток [PERSON]М.) х 48 (робочі дні за вищевказаний період). На підставі ст.88 ЦПК України, суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 551,20 грн. справленого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1) та 300 грн. витрат на правову допомогу, що підтверджено документально (а.с.10-13).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог, вказує, що 24.08.1988 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] Від даного шлюбу у них з відповідачкою неповнолітніх дітей немає. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Мотивом для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та неможливість продовжувати спільне життя. Фактично шлюбні відносини у них припинилися з листопада 2014 року. Також, причиною розлучення є те, що вони з відповідачкою не можуть спільно вирішувати найважливіші питання сімї. Зобовязання щодо спільної побудови сімейних відносин між ними вже давно не виконуються. У них з відповідачкою відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, відтак просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, наддав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 серпня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Аршинова) укладено шлюб, реєстрацію якого здійснено у Палаці урочистих подій м.Донецьк, актовий запис № 1214(а.с.7). Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між сторонами припинені з листопада 2014 року через відсутність взаєморозуміння, що стало неможливим для подальшого існування сім`ї. Примирення між ними не можливо. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на предявлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 10 червня 2000 року, мотивуючи тим, що між ними по різним причинам виникають сварки, оскільки не знаходять спільної мови стосовно подружнього життя. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання двічі, 02.12.2016 р. і 22.12.2016 р. без поважних причин не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 2000 року. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони не проживають разом з липня місяця 2010 року, оскільки між ними по різним причинам виникають сварки з приводу ведення подружнього життя. Крім того, позивач стверджує, що утворив нову сімю та проживає спільно з іншою жінкою. Відповідач отримавши судову повістку не скористалася своїм правом приймати участь у судовому засіданні та в разі невизнання вимог надавати докази щодо їх спростування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 16 листопада 2007 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 622. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між ними припинені у звязку з різними поглядами на сімейне життя, створенням відповідачем іншої родини. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 622. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у звязку з різними поглядами на сімейне життя, відповідач проживає з іншою жінкою. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що проживала з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з квітня 2015 року. За час сумісного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає разом із нею, не надає. На підставі наведеного позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом телефонограми, зареєстрованої в книзі реєстрації вихідних телефонограм за № 1179, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надавав. На підставі ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів. Судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини. Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з квітня 2015 року. Позивачка є матірю, а відповідач - батьком дитини [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою та знаходиться у неї на утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання обов'язку утримувати дитини відповідачем, який проживає окремо, у зв'язку з чим кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню з нього за рішенням суду. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідач працездатний, інших осіб, яких зобовязаний утримувати за законом, не має, дитина здорова, джерела засобів до існування не має. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку батька, щомісячно, з 21 листопада 2016 року, дня подання позову, і до повноліття дитини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у зв'язку із тим, що позивачку, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 11 квітня 2009 року у Воробіївській сільській раді Білогірського району Хмельницької області зареєструвала з ним шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та поваги подружнє життя між ними не склалося. Вказує, що відповідач ухиляється від ведення домашнього господарства, постійно ділить спільне майно, вчиняє сварки, від чого постійно страждає її неповнолітній син [PERSON], їхній шлюб носить формальний характер, будь-яке примирення та налагодження сімейних відносин між ними неможливе, а тому подальше спільне життя суперечить інтересам сімї і збереження шлюбу є недоцільним. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити в її відсутності і в заочному порядку. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на виклик в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав, а тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 11 квітня 2009 року у Воробіївській сільській раді Білогірського району Хмельницької області зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 2. На даний час сторони шлюбних відносин між собою не підтримують, сімя фактично розпалась, про що також свідчить той факт, що позивач від своїх вимог про розірвання шлюбу не відмовилася, а відповідач збереженням шлюбу не переймається, примирення сторін уже неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved