Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

19 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін жовтня [INFO] народилася донька [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2014 року шлюб між сторонами був розірваний, дочка залишена на проживання з матір'ю. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. За таких обставин позивач поставила питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 2 200,00 грн. щомісяця, починаючи з 01 квітня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 09 березня 2016 року до участі у справі в якості третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено [PERSON]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі на підставах, викладених у позові, просив суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він працює, проте отримує мінімальну заробітну плату, на утриманні також має неповнолітнього сина та батька, який є інвалідом першої групи, просив суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, проте надаючи пояснення у судових засіданнях, пояснила, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області було стягнуто аліменти з відповідача на утримання її сина, але згодом вона написала заяву про повернення виконавчого документа, оскільки відповідач почав сплачувати аліменти добровільно. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю (а.с. 3). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 2). Відповідач [PERSON] працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Амі-Ойл» на посаді водія (а.с. 31-32). Згідно довідки № 02-02/5462, у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 30). Відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 33). [PERSON], який є батьком відповідача, є інвалідом першої групи (а.с. 37-40). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2005 року, що набрало законної сили 28 листопада 2005 року, стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробіткущомісячно на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], додосягнення ним повноліття, починаючи з 31.10.2005 року, на підставі якого виданий виконавчий лист (а.с. 63-66). Згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві від 05.02.2014 року, виконавчий лист № 2-9670, виданий 29.11.2005 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, повернутий стягувачеві згідно заяви від 05.02.2014 року (а.с. 61-62). Донька [PERSON] проживає разом з позивачем, що не оспорюється відповідачем. Згідно вимог ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У відповідності з положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Стаття 51 Конституції України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України зазначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ст. 182 Сімейного кодексу України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачає, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров'я відповідача, рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, те, що у відповідача на утриманні, окрім доньки [PERSON], є син [PERSON], відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід. У зв'язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення донькою [PERSON] повноліття. Оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, тому аліменти підлягають стягненню, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 19 серпня 2015 року, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. У відповідностііз п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial