Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

20.01.2017р. [PERSON] та [PERSON] (далі - позивачі) звернулися з позовом до Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області (далі - відповідач) в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просять: - визнати за ними право приватної власності за кожною по ? частини земельної ділянки площею 2,71 га, що розташована в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області (кадастровий номер земельної ділянки 4822355000:03:000:0124), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 31.03.2014р.; - визнати за ними право приватної власності за кожною по ? частини житлового будинку загальною площею 25,92 м2 (коридор площею 5,4 м2, кухня площею 7,96 м2, житлова кімната площею 12,56 м2) розташованого по вул. Парковій, 119 в смт. Врадіївка Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 31.03.2014р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки та житлового будинку. На звернення позивачів щодо отримання свідоцтва про право на спадщину державна нотаріальна контора відмовила у вчиненні нотаріальною дії, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно, які відсутні у позивачів у зв'язку з їх втратою. Позивачі та їхній представник в судове засідання не з'явилися, проте 14.03.2017р. подали до суду заяви в яких підтримують позовні вимоги та просять розглянути справу в їх відсутність, судові витрати просять залишити за ними. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 07.03.2017р. подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу в його відсутність. Представники третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, 31.03.2014р. помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ФП № 207334 від 19.12.2014р.). За життя [PERSON] володів земельною ділянкою площею 2,71 га, яка розташовано в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акта на право власності на землю серії ЯБ № 420108 від 25.12.2006р та листом відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі Миколаївської області № 29-14.12-0.4-1903/25-16 від 11.11.2016р. Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі Миколаївської області № 29-14.12-0.4-1903/25-16 від 11.11.2016р. станом на 03.11.2016р. вартість вказаної земельної ділянки становить 94 799 грн. 80 коп. Крім того, відповідно до технічного паспорта на житловий будинок (інвентарна справа № 306, реєстровий № 345) виготовленого 18.11.2016р. [PERSON] володів житловим будинком загальною площею 25,92 м2 (коридор площею 5,4 м2, кухня площею 7,96 м2, житлова кімната площею 12,56 м2) розташованим по вул. Парковій, 119 в смт. Врадіївка Миколаївської області. Вищевказана обставина також підтверджується листом Комунального підприємства Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації № 461/04-02-03 від 09.09.2016р., згідно якого за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу від 06.11.2009р., реєстр № 1297, зареєстровано право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Паркова, 119, смт. Врадіївка Миколаївської області. Згідно звіту про експертну грошову оцінку майна станом на 01.12.2016р. вартість вказаного житлового будинку становить 21 853 грн. 00 коп. Судом встановлено, що позивачі є рідними доньками [PERSON], що, в свою чергу, стосовно [PERSON] підтверджується рішеннями Врадіївського районного суду Миколаївської області від 22.09.2014р.у справі № 474/957/14-ц, яке набрало законної сили 02.10.2014р., свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 049353, свідоцтвом про зміну іменні серії І-ФП № 006231, стосовно [PERSON] підтверджується рішеннями Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02.03.2017р. у справі № 474/157/17, яке набрало законної сили 13.03.2017р. Постановами від 22.09.2015р. приватний нотаріус Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] відмовила позивачам у вчиненні нотаріальних дій та отриманні свідоцтв на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Крім того, вказаними постановами приватним нотаріусом також відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та отриманні свідоцтв на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок розташованих по вул. Дзержинського, 119, смт. Врадіївка Миколаївської області. Водночас, суд відмічає, що рішенням Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 21 від 29.01.2016р. назву вулиці Дзержинського перейменовано на Паркова. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи той факт, що після смерті [PERSON], окрім позивачів до нотаріальної контори більше ніхто не звертався та, що останні не мають іншої можливості, окрім як у судовому порядку, встановити своє право на спадщину за законом, яке у них виникло у зв'язку із смертю батька, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України та думку позивачів судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачами.

Outcome: approved