Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

21 березня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у зв'язку з продовженням навчання у розмірі 1/6 частини доходу (заробітку), обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] є його батьком, шлюб між батьками було розірвано 28.08.2001 року Краснолиманським міським судом Донецької обалсті. Після розірвання шлюбу батьків позивач залишився проживати разом з матір'ю [PERSON] та знаходитися на її утриманні. На теперішній час [PERSON] навчається у Національному аерокосмічному університеті ім [PERSON] «Харківський авіаційний інститут» на І курсі денної форми навчання факультету фінанси, банківська справа та страхування, закінчує навчання 30 червня 2020 року. Позивач навчається в іншому населеному пункті, йому треба нести додаткові витрати на проїзд. Оскільки він навчається на денній формі навчання, то не має можливості влаштуватися на роботу і потребує матеріальної допомоги з боку батька до закінчення ним навчання в учбовому закладі. Позивач [PERSON], був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути без його участі(а.с.20). Відповідач [PERSON], був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання прибув, позовні вимоги позивача визнав повністю, зазначив, що офіційно не працевлаштований, проте згоден сплачувати аліменти сину у розмірі 1/6 частини доходу (заробітку) . Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та вбачається з наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.10). Позивач [PERSON] навчається у Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є.Жуковського «Харківський авіаційний інститут» на І курсі денної форми навчання факультету фінанси, банківська справа та страхування, закінчує навчання 30 червня 2020 року (а.с. 6-7). Позивач потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача [PERSON], оскільки навчається за денною формою навчання і не має можливості працювати самостійно, перебуває на утриманні матері. Це підтверджується довідками № 680 та № 679 від 20.03.2017 року, наданими старостою смт. Дробишеве І.М. Погуляй з печатками Лиманської міської ради Донецької області.(а.с.4,5). В судовому засіданні відповідач зазначив, що інформація, зазначена в цих довідках, неправдива, оскільки [PERSON] на теперішній час мешкає в Російській Федерації, син на її утриманні не перебуває. Суд не вбачає підстав для сумніву у достовірності інформації, яка міститься у вказаних довідках, оскільки відповідно до принципу змагальності сторін, який притаманний цивільному судочинству, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Жодних доказів на спростування інформації, зазначеної у довідках відповідачем не надано, клопотань про витребування доказів не заявлено. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років, на умовах, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З огляду на це, суд вважає за необхідне визначити період стягнення з відповідача аліментів до закінчення ним учбового закладу, але не більше чим досягнення ним 23 років. Враховуючи те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги сину [PERSON] не надає, а також те, що відповідач не надав суду інформації та доказів на підтвердження того, що не має можливості надавати таку допомогу за станом свого здоровя або через витрати на утримання інших осіб, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, до 30.06.2020 року, тобто до закінчення ним навчання. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Отже, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що в грошовому вираженні складає 640,00 гривень.

Outcome: approved