Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

20 грудня 2012 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що відповідач [PERSON] замовив, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснили та шляхом службових підроблень, дій та бездіяльності приховали незаконне захоплення її майна з проникненням в приміщення її житла, після чого [PERSON] передав відповідачам [PERSON] і [PERSON] чистину її майна. Відповідачі відмовились повернути їй її майно. У даному випадку 13 серпня 2002 р. відповідач [PERSON] вимагав у неї передати йому її законне з 1998 року житло - квартиру [ADDRESS], вона відмовилась. Знаючи, що він ніколи не подавав до неї жодних зустрічних позовів про усунення перешкод в користуванні власністю, ніколи не проживав в [ADDRESS] ані самостійно, ані одночасно з нею, не був строною в справі № 2-0025/2005 р. з рішенням від 23 грудня 2005 p., [PERSON] подав відповідачам [PERSON], [PERSON] виконавчий лист, в якому вказані такий зустрічний позов, вищезазначені дата рішення, номер справи, а датою видачі виконавчого листа вказане 16 березня 2006 p., датою набрання рішенням законної сили вказано 28 лютого 2007 р. (тобто - лист виданий майже на рік раніше набрання рішенням законної сили). Знаючи, що виконавчий лист видається виключно після набрання рішенням законної сили (але не раніше) відповідачі [PERSON], [PERSON] за усною угодою прийняли вказаний лист, звернутись до вказаного в листі суду за роз'ясненнями, виправленням помилок відмовились, [PERSON] склав постанову про відкриття виконавчого провадження про вселення [PERSON], 06 квітня 2007 р. з групою з 12-ти чоловіків в її відсутність проник в приміщення її житла ([ADDRESS]), заволодівши квартирою та всім її майном, грошима, документами. Квартири від майна не звільнили, повернути їй майно відмовились, по-предметного опису (тобто, опису кожної речі її майна з ідентифікуючого характеристикою) не складено, оцінки кожної речі не проведено, майно їй не повернуто. З метою приховування факту незаконного заволодіння її майном відповідач [PERSON] направив до Красногвардійського суду м. Дніпропетровська лист, в якому умисно неправдиво повідомив, що її ніби було виселено з вищевказаної квартири, а відповідач [PERSON] - вчинив на так званому вищевказаному виконавчому листі надпис про завершення 19.04.2007р. Відповідач [PERSON] за угодою з [PERSON], [PERSON], які знали про силове захоплення квартири і її майна в ній, передав їм за їх згодою її майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] незаконно вселились в зазначену квартиру, контролюють частину її майна, яку отримали від [PERSON], відмовляються повернути. Відповідач [PERSON] умисно приховував факт незаконного заволодіння [PERSON] і [PERSON] її майном та відмовлявся вчинити належні від нього дії для запобігання захопленню її майна, а після захоплення - з повернення її майна після чого активно сприяв кар'єрі [PERSON] і [PERSON] Вказаними діями всі відповідачі незаконно солідарно заволоділи її майном, відмовляються повернути. Тому майно належить витребувати, поновити становище, яке існувало до порушення її прав. Просила: визнати незаконним заволодіння солідарне заволодіння відповідачами її майном, зобов'язати відповідачів поновити становище, для чого все майно повернути в її володіння, усунути їй перешкоди в користуванні [ADDRESS], виселити з зазначеної квартири відповідачів [PERSON] та [PERSON] Судові витрати стягнути з відповідачів. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила також що є відкрита кримінальна справа, однак до теперішнього часу до суду вона не направлена. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені, причину неявки суду не сповістили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка просить визнати незаконним заволодіння солідарне заволодіння відповідачами її майном, зобов'язати відповідачів поновити становище, для чого все майно повернути в її володіння, усунути їй перешкоди в користуванні [ADDRESS], виселити з зазначеної квартири відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, ЖК Української РСР, ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Частина 2 ст. 64 ЖК України визначає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі позивачкою цього зроблено не було. Як вбачається матеріалів справи та пояснень позивачки, наявне порушення права позивачки у зв'язку з чим за поясненнями позивачки порушено кримінальну справу, однак аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства суд приходить до висновку, що позивачкою не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, крім того позивачкою обставини даного позову не доведені та не підтверджені належними доказами, таким чином суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та поновлення становища. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, виходячи з розумності та справедливості, а також обставин справи, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed