Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

20 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки (але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку) від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на свою користь половину вартості понесених додаткових витрат на дитину, а саме грошові кошти в сумі 15 595 грн.. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки (але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку) від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, що є предметом позову. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 12 жовтня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем та перебуває на повному її матеріальному утриманні. Відповідач декілька років не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, яка з дитинства є інвалідом та потребує систематичного та профільного оздоровлення. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету позову не скористався, а тому по справі необхідно провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як убачається з матеріалів справи, з 12 жовтня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу [INFO] народилася [PERSON], батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с. 14). 18 квітня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості ( договору) між батьками про сплату аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За положенням ч. 8 ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ст.ст. 10,60 ЦПК України, саме на сторони покладено обов»язок по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], суд виходить з того, що крім спільної дитини із позивачем, інших дітей, а також непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача судом не встановлено. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безсторонньому їх дослідженні суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 20 червня 2017 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до змісту ст. 185 Сімейного кодексу України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. Матеріали справи не містять доказів того, що придбання путівок в 2015 році в пансіонат «Кволе Поляна» та в 2016 році в пансіонат «Сонячна Долина» було необхідне саме у зв'язку з наявними хворобами [PERSON], або іншими особливими обставинами. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, наведені позивачем підстави для відшкодування за рахунок відповідача додаткових витрат на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами сам факт понесення витрат на оздоровлення дитини. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та понесених додаткових витрат на дитину підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 червня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial