Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

21.09.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить суд розірвати шлюб з відповідачем на підставі того, що сімейні відносини припинені остаточно, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу не можливе. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у письмовій заяві визнала позовні вимоги, просила суд розглядати справу за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 лютого 2007 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №103. У сторін від шлюбу є неповнолітні сини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м.Одеси 13 вересня 2007 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 21 вересня 2010 року. Судом встановлено, що сімейні відносини припинені остаточно. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини, і збереження родини стали неможливими, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що у відповідності зі ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі поданих по справі доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Outcome: approved