Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

20 лютого 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що їй на праві власності належить квартира № 47, яка розташована у будинку № 65 по вул.. Європейській м.Костянтинівка Донецької області, на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.1992 року. З 29 серпня 2015 року і по теперішній час в цій квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] З лютого 2016 року відповідачі у її квартирі не проживають, місце їх знаходження позивачу не відоме, особистих речей в квартирі немає. Наведене тягне за собою порушення її прав, як власника, на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Крім того, вона вимушена переплачувати кошти за комунальні послуги. Просила ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 47, розташованою у будинку № 65 по вул. Європейській м.Костянтинівка Донецької області. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином в порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення рекомендованої кореспонденції за адресою реєстрації місця проживання. Враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст. ст. 224, 225 ЦПК України, а належно повідомлені відповідачі у судове засідання не зявились, суд на місці ухвалив провести заочний розгляд справи. Зясувавши позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши докази по справі у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 1992 року, посвідченого 26.10.1992 р. нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори за № 2-5905, [PERSON], позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (Калініна) у м. Костянтинівка Донецької області (а.с. 8). Згідно відомостей відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 09 березня 2017 року відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на теперішній час зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 15-19). Згідно довідки КП «СЄЗ» № 4, копія якої долучені до матеріалів справи, у вказаній квартирі зареєстровані власниця квартири [PERSON] з 26.10.1983 р. та з 29.08.2015 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до акту з перевірки паспортного режиму від 17 лютого 2017 року, складеного паспортистом КП «СЕЗ», [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [INFO], з лютого 2016 року, місце проживання їх невідоме, особистих речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачують, що підтверджують сусіди: [PERSON], [PERSON] (а.с. 10). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона постійно проживає за адресою: [INFO], та є сусідкою позивача. Свідок дала свідчення про те, що разом з позивачем, з якою вона підтримує добросусідські відносини, проживали двоє літніх людей, імена яких їй не відомі. Останнього разу бачила їх влітку 2016 року. На підставі вищевказаних доказів, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до висновку, що відповідачі по справі останні 6 місяців за адресою [ADDRESS] не проживають. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі, що належить позивачу [PERSON], більше шести місяців, поважних причин їх непроживання та не користування житловим приміщенням судом не встановлено, а тому вимоги позивача про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 47, яка розташована у будинку № 65 по вул.. Європейській м.Костянтинівка Донецької області, підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідачів понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved