Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

20.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди посилаючись на те, що рішенням Красноармійського міського суду Донецької області від 02.12.2003 року за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про розірвання угоди про задаток та відшкодування моральної шкоди позовні вимоги позивача задоволені і на його користь стягнуто солідарно з відповідачів грошові кошти в загальній сумі 26101,37грн. 19.01.2004 року відділом державної виконавчої служби Красноармійського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження, але згідно довідки ДВС оригінал виконавчого листа був втрачений. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.04.07 прийнято рішення про видачу дублікату виконавчого листа на суму 26101,37 грн. 06.02.08 виконавче провадження було повторно відкрито, але ніяких коштів в примусовому порядку не було стягнуто. З 2009 року він неодноразово звертався до ВДВС за поясненням причин невиконання рішення суду, але йому знову було повідомлено, що виконавчий лист було втрачено, тому ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 05.12.2013 року йому вкотре видано дублікати виконавчих документів для надання до ВДВС на виконання. Протягом всього часу існування заборгованості (майже 10 років) боржниками було відшкодовано суму грошових коштів у розмірі 5 920 грн. в період з 10.02.2005 року по 10.06.2005року. Станом на момент звернення до суду залишок заборгованості складає 20 181,37грн. За час існування невиконаного зобов'язання відповідачами по справі грошова одиниця України значно знецінилась, що підтверджується таблицею індексів інфляції Держкомстату, яку він додає до позовної заяви та просить суд стягнути з відповідачів солідарно інфляційні та процентів річних відповідно до положень чинного законодавства України і вважає, що стягненню з боржників підлягає: 1.Сума інфляційних - 27 904,86 грн., що включає в себе: - індекс інфляції в період з початку 03.01.2004 року до 18.03.2014 року включно (визначений на підставі офіційних даних Держкомстату згідно рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97), 2. Сума 3 % річних- 6 432,74 грн., що включає в себе: - 3 % - річні проценти від простроченої суми; - кількість календарних днів на рік; - кількість прострочених календарних днів. Щодо строку позовної давності з урахуванням дати виникнення заборгованості він вважає, що у даному випадку строк позовної давності є триваючим, оскільки з кожним днем прострочення виконання зобов'язання розрахунок суми позовних вимог буде збільшуватись на один календарний день. Відповідно кожен наступний день сума заборгованості вже буде більшою на відповідний коефіцієнт індексу інфляції за цей день. Таким чином кожного дня невиконаного зобов'язання розпочинається перебіг нового терміну позовної давності. Крім того, він вважає, що відповідачі заподіяли йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що відповідачі тривалий час не повертають йому грошові кошти за рішенням суду, уникають зустрічей з ним та з державними виконавцями і уся ця ситуація дуже погано впливає на нього та його сім'ю. Він став дуже дратівливий, загострилися хронічні захворювання у зв'язку з нервовим станом, почалися сварки з дружиною і він весь час перебуває у шоковому стані і розмір заподіяної йому моральної шкоди визначає у 16 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом, що складає 1218грн х 16=19488,00грн., а всього просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 53825,60грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 748,00грн., справу розглянути у його відсутність за участю представника [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомої причини, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, тому зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Красноармійського міського суду Донецької області від 02.12.2003 року за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про розірвання угоди про задаток та відшкодування моральної шкоди позовні вимоги позивача задоволені і на його користь стягнуто солідарно з відповідачів грошові кошти в загальній сумі 26101,37грн. (а.с.9). 19.01.2004 року відділом державної виконавчої служби Красноармійського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження, але згідно довідки ДВС оригінал виконавчого листа був втрачений (а.с.17). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.04.2007 року прийнято рішення про видачу дублікату виконавчого листа на суму 26101,37 грн. (а.с.18) 06.02.08 виконавче провадження було повторно відкрито, але ніяких коштів в примусовому порядку не було стягнуто (а.с.19-20). З 2009 року позивач неодноразово звертався до ВДВС за поясненням причин невиконання рішення суду, але йому знову було повідомлено, що виконавчий лист було втрачено, тому ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 22.11.2013 року йому вкотре видано дублікати виконавчих документів для надання до ВДВС на виконання (а.с.21,22). Протягом всього часу існування заборгованості (майже 10 років) боржниками було відшкодовано суму грошових коштів у розмірі 5 920 грн. в період з 10.02.2005 року по 10.06.2005року. Станом на момент звернення до суду залишок заборгованості складає 20 181,37грн. (а.с.25). За час існування невиконаного зобов'язання відповідачів по справі грошова одиниця України значно знецінилась, що підтверджується таблицею індексів інфляції Держкомстату (а.с.7,8) Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що до стягнення з відповідачів підлягає: 1.Сума інфляційних - 27 904,86 грн., що включає в себе: - індекс інфляції в період з початку 03.01.2004 року до 18.03.2014 року включно (а.с.5); 2. Сума 3 % річних- 6 432,74 грн., що включає в себе: - 3 % - річні проценти від простроченої суми; - кількість календарних днів на рік; - кількість прострочених календарних днів (а.с.6). Щодо строку позовної давності з урахуванням дати виникнення заборгованості, то суд зазначає, що він у даному випадку є триваючим, оскільки з кожним днем прострочення виконання зобов'язання розрахунок суми позовних вимог буде збільшуватись на один календарний день. Відповідно кожен наступний день сума заборгованості вже буде більшою на відповідний коефіцієнт індексу інфляції за цей день. Таким чином кожного дня невиконаного зобов'язання розпочинається перебіг нового терміну позовної давності. Судом встановлено, що в зв'язку з тим, що відповідачі протягом всього часу існування заборгованості (майже 10 років) не відшкодували позивачу суму грошових коштів відповідно до рішення Красноармійського міського суду від 02.12.2003 року, то суд вважає, що позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що відповідачі тривалий час не повертають йому грошові кошти за рішенням суду, уникають зустрічей з ним та з державними виконавцями і уся ця ситуація дуже погано впливає на нього та його сім'ю. Він став дуже дратівливий, загострилися хронічні захворювання у зв'язку з нервовим станом, почалися сварки з дружиною і він весь час перебуває у шоковому стані, що є порушенням звичайного образу його життя та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер правопорушення, глибину душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість і виходячи з принципу справедливості, розумності та достатності вважає необхідним стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. Крім того, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 748,00грн., згідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial