Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

21 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], що продовжує навчання, з батька сина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на час звернення до суду син [PERSON],[INFO], досяг повноліття. На даний час син навчається на державній основі в професійно-технічному училищі №44 міста Миргород та перебуває на утриманні позивача. Відповідач участі у вихованні сина не приймає. Позивач працює за договором, однак коштів позивача не вистачає на витрати які повязані з навчанням сина. Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоровя, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до закінчення навчання чи досягнення ним 23 річного віку. В звязку з цим просила постановити рішення та стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання сина, що продовжує навчання в розмірі 1/3 частини доходів відповідача щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON], підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що він є батьком третьої особи і до його повноліття виплачував аліменти на його утримання на користь позивача. Проти сплати аліментів синові на період навчання не заперечує, однак вважає, що їх розмір повинен бути значно меншим, оскільки на даний час він сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку, який хворіє та потребує лікування. У випадку задоволення позову позивача після сплати аліментів розмір коштів які залишаться на власне використання буде значно менший прожиткового мінімуму, оскільки він отримує мінімальну зарплату. Третя особа [PERSON], вважав, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач який є його батьком має можливість надавати допомогу, так як є працездатним і працює, однак після досягнення ним повноліття незважаючи на продовження навчання відмовився надавати допомогу. В цьому році він закінчує навчання в ПТУ і в звязку з значними витратами на навчання мати не має можливості самостійно його забезпечити. Тому просив позов задовольнити Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 182 СК України передбачає, що при призначенні розміру аліментів суд враховує: \~стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 198 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що повнолітній син позивача [PERSON] [PERSON] [INFO], проживає разом з матірю (а.с.7), навчається з 01.09.2016 року в професійно-технічному училищі №44 м. Миргорода, на денній формі навчання. До закінчення навчання 26.08.2018 року не досягне 23 річного віку (а. с.6,17). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] що підтвердили в судовому засіданні сторони та третя особа (а.с.7), добровільно не надає допомоги на утримання сина що не заперечував відповідач в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] працює, має регулярний дохід розмірі мінімальної заробітної сплати та сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача (а.с.26) Повнолітній син [PERSON] продовжує навчання з державною формою фінансування навчання (а.с.17). Відповідно до положень статті 7 ЗУ„ Про Державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум працездатної особи становить з 05 травня 2017 року - 1624 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що після сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина та на утримання третьої особи по справі розмір доходу відповідача не повинен бути менше прожиткового мінімуму працездатної особи. Враховуючи вищевикладене, та зважаючи, що позивач [PERSON] мати повнолітнього [PERSON] зобовязана надавати і надає матеріальну допомогу сину, що продовжує навчання. [PERSON] є повнолітнім та працездатним, і тому має можливість отримувати інші доходи, відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, відповідно до ст. ст. 182, 198, 199, 200 СК України, стягнувши з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього сина на період навчання, в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 21 липня 2017 року до закінчення навчання 28 лютого 2018 року. Відповідно до частини 2 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. В звязку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь Державного бюджету України 640 грн. 00 коп. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial