Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

21.06.2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14.02.1998 року, від якого мають двоє дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З травня 2019 року вони проживають окремо, шлюб між ними не розірвано. Зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на повному її утриманні, оскільки [PERSON] відмовляється надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку. Відповідач є військовослужбовцем військової частини № [NUMBER] та отримує стабільний офіційний заробіток. Оскільки в досудовому порядку між ними спір щодо участі в матеріальному утриманні дітей не можливо вирішити, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. До початку судового засідання позивачка та її представник подали до суду аналогічні за своїм змістом заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 18-19). Відповідач до початку судового засідання також подав до суду заяву з прохання проводити судове засідання у його відсутні, змінені позовні вимоги визнає (а.с. 20). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.02.1998 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому актовий запис № 131 (а.с. 9). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 6). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с. 7). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю позивачкою\~ [PERSON] . Дана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї № 49637 від 20.06.2019 року (а.с. 8). Судом також встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх малолітньої дитини, тобто між ними існує спір з цього питання. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька\~ і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. Дані обставини сторонами не оспорювались, доказів іншого суду не надано. [PERSON] являється військовослужбовцем військової частини № [NUMBER] , яка розташована у м. Луцьку. Останній отримує офіційно заробітну плату, розмір якої суду не відомий, оскільки сторонами будь-яких доказів надано не було. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] здорові, самостійних доходів не мають. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей. Крім того, як слідує з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши зібрані і досліджені\~ в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного, з дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 21.06.2019 року (а.с. 1). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Під час розгляду справи суд прийшов до переконання, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved