Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

21.12.2015 [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на те, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 19 лютого 2010 року було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін є дитина: [PERSON], [INFO] . Шлюбні відносини сторін фактично припинилися у зв'язку із тим, що у сторін повністю різні погляди на життя і побут, відсутнє взаєморозуміння, повага. Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце слухання справи були належним чином повідомлені, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позивач наполягав на задоволенні позову. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 19 лютого 2010 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис за № 43 від 19.02.2010. Згідно із ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із ч. 2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. А відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що між сторонами у справі фактично припинилися шлюбні відносини, оскільки відповідач та позивач не мають можливості спільно вирішувати найважливіші питання сім'ї, позивач та відповідач не виконують зобов'язання щодо спільної побудови сімейних відносин між собою. У сторін відсутні почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Відповідно до ст. ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України врегульовано, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. А статтею 112 СК України встановлено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, відповідно до яких суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами та подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін. На підставі ст. ст. 104,105, 110-112 СК України, ст.ст. 174, 208, 209 212-215 ЦПК України

Outcome: approved