Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

20.01.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.10.2019 року на адресу позивача надійшла податкова вимога ГУ ДПС у Вінницькій області за № 290304-50 від 09.10.2019 року на податковий борг загальною сумою 25 000 грн. З метою отримання правової допомоги для належного реагування на зазначену вище податкову вимогу, позивач уклала договір із адвокатом Кудрявцевим М.Ю. 27.10.2019 року. Адвокат за дорученням позивача склав адміністративну скаргу до ДПС України, оформив додатки до неї, оформив документи для пересилки поштою, скарги та письмового повідомлення про оскарження до відповідача (з копією скарги). За результатами розгляду надісланої скарги листом від 13.11.2019 року за №1448/3/99-00-10-05-14 ДПС України повідомила про відсутність предмета оскарження у зв`язку із скасуванням Головним управлінням ДПС у Вінницькій області відповідного податкового повідомлення-рішення та відкликанням податкової вимоги. На думку позивача, відповідач скасував (відкликав) прийняті ним рішення про визначення податкових зобов`язань (боргу) лише після її звернення у встановленому порядку із адміністративною скаргою до вищестоящого органу податкової служби. У зв`язку із необхідністю отримання консультації адвоката, складання скарги до податкового органу вищого рівня позивач понесла витрати у розмірі 3 000 грн., які просить стягнути з Державного бюджету України як матеріальну шкоду у вигляді прямих збитків, спричинених незаконним формуванням Головним управлінням ДПС у Вінницькій області податкової вимоги. Одночасно просить суд стягнути судові витрати у розмірі 2 640 грн. 80 коп. з відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кудрявцев М.Ю., а також представник відповідача Гулевата Н.В. не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.105-106). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки з підписом уповноваженої особи. ( а.с. 67, 103). Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 09.10.2019 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було складено податкову вимогу №290304-50 до [PERSON] терміново сплатити суму податкового боргу у розмірі 25 000 грн. (а.с.11). 27.10.2019 року між адвокатом Кудрявцевим М.Ю. та позивачем укладено договір про надання правової (правничої) допомоги у взаємовідносинах з Державною податковою службою України та Головним управлінням ДПС у Вінницькій області з питання оскарження податкової вимоги за №290304-50 від 09.10.2019 року (а.с. 12). Відповідно до п.п. 5.1 вказаного договору за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 3000 грн. Надання правничої допомоги позивачу адвокатом Кудрявцевим на суму 3000 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №01-27/10/19 від 27.10.2019 року (а.с.13), розрахунком вартості наданих правових (правничих) послуг адвоката від 28.10.2019 року б/н (а.с.20), актом про прийняття-передачі наданих послуг від 28.10.2019 року б/н (а.с.21). 28.10.2019 року позивач звернулася до Державної податкової служби України із скаргою на податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 09.10.2019 року №290304-50, в якій просила скасувати нараховану їй суму транспортного податку та податкового боргу з транспортного податку у сумі 25 000 грн. (а.с.14). Із листа Державної податкової служби України від 13.11.2019 року №3/99-00-10-05-14 та листа Головного управління ДПС у Вінницькій області від 07.11.2019 року №3931/3/02-32-50-05 вбачається, податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №1063-17 скасовано, податковий борг відсутній, а тому відсутній предмет оскарження (а.с.17-19). Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України). Згідно зі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також посадовою або службовою особою цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи (п.п.21.3 ПК України). Положенням ч.2 ст.22 ЦК України встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у п.2 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» звертає увагу судів на те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з правовою позицією,висловленої Верховним Судом у постанові від 04.09.2019 року по справі № 158/1988/16-ц, провадження №61-12123св18, необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Відповідно до п.п.14.1.153 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. Згідно із 60.1.2податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу. Положенням п.1 р. ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 №610, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) контролюючих органів. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження незаконності відповідної податкової вимоги відповідача. На день розгляду скарги позивача оскаржувана податкова вимога вичерпала свою дію та була відкликаною, а тому не спричиняла для позивача жодних правових наслідків. Із листів Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Вінницькій області, на які посилається позивач, не вбачається встановленість факту незаконності податкової вимоги щодо позивача, ці докази не можуть слугувати підставою для визнання завданою позивачу шкоди. У судовому порядку відповідна податкова вимога також не визнана неправомірною. Відтак, суд у межах заявлених позовних вимог та з урахуванням наданих доказів позбавлений можливості встановити факт неправомірності дій відповідача. Окрім цього, враховуючи правову природу збитків, відсутні підстави для віднесення до складу збитків витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати, незалежно від підстав їх виникнення, не мають обов`язкового характеру, не відносяться до обов`язкових платежів, здійснюються на власний розсуд замовника і не можуть бути покладені на іншу особу, тому не знаходяться у необхідному причинному зв`язку із діями відповідача. А тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довела суду належними доказами склад цивільного правопорушення, передбаченого ст. 1166 ЦК України, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 144 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, позовної вимоги про стягнення судових витрат у розмірі 2640 грн. 80 коп. слід також залишити без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed