Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.10.2003 року № 1610 «Про прийняття в експлуатацію будівель по [ADDRESS], гр. [PERSON] »; визнати незаконним та скасувати свідоцтво № [NUMBER] про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А», загальною площею 96 кв.м., жилою площею 38,3 кв.м., літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ. «В», видане на ім`я [PERSON] 31 жовтня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,082 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672442 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5110136900:40:026:0025, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення прибудови (площею 16,9 кв.м.) до літньої кухні літ. Б, яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року -35,1; надвірну будівлю, площею забудови 28 кв. м., яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,2; надвірну будівлю, площею забудови 19 кв. м., яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,5; навіс, площею забудови 78 кв. м., який не відображений в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2003 року та відображений умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,7; навіс, площею забудови 9 кв. м., який не відображений в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2003 року та відображений умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,8; частину площею 21,4 кв. м. надвірної будівлі (загальна площа надвірної будівлі 23 кв.м.), яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року-35,3; частину площею 10,4 кв. м. прибудови до житлового будинку (загальна площа прибудови 18 кв. м.), яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку №56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,4; металеві ворота з хвірткою які знаходяться на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672442 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5110136900:40:026:0025, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка кадастровий номер - 5110136900:40:026:0025, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та з 12.03.1991 року перебувала у користуванні, а з 24.04.2003 року знаходиться у власності [PERSON] , на початку 2000 років була незаконно захоплена сусідкою [PERSON] , яка скориставшись іншою адресою цієї ж земельної ділянки - [ADDRESS], на підставі розпорядження від 20.10.2003 року отримала 31.10.2003 року свідоцтво на право власності на домоволодіння яке частково знаходиться на земельної ділянки, належної позивачці та добудувала на даної ділянки споруди, зокрема паркан та металеві ворота перешкоджаючи позиваці користуватись своєю власністю. Представник відповідача [PERSON] заперечуючи проти вимог позивачці , зазначає, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS], знаходилась у користуванні [PERSON] з 1994 року, після викупу частини складу , розташованого на 9 станції Чорноморської дороги, жодної претензії по користуванню земельною ділянкою [PERSON] до надходило, на місці розташування складу та на даної земельної ділянці відповідач побудувала будинок і прибудови, на які отримала права власності у 2003 році. Крім того, представник відповідача [PERSON] . вважає, що при зверненні у 2015 роках із даними позовними вимогами, позивачем порушені строки позовної давності на скасування правових актів, які були винесені у 2003 році. Представники Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради письмових відзивів на позов не подавали, повідомлялись належним чином про час і місце розгляду справи, однак, до судового засідання не з`являлись. 2. Процесуальні дії у справі Позовна заява [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва № [NUMBER] про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] 31.10.2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради надійшла до суду 21.05.2015 року ( т.1 а/с 3) з одночасною сплатою позивачем судового збору у розмірі 243.60 грн. (т.1 а/с 2). Ухвалою суду від 25.05.2015 року по справі відкрито провадження (т.1 а/с 107). Ухвалою від 29.10.2015 року судом було задоволено клопотання представників позивача, а також клопотання відповідача [PERSON] , та зупинено провадження по справі до розгляду адміністративної справи №520/6705/13а за позовом [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа [PERSON] , про визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності ( т.1 а/с 149). Ухвалою суду від 29.07.2016 року було відновлено провадження у зв`язку із закриттям провадження по справі № 520/6705/13а ( т.1 а/с 172). Ухвалою суду від 28.11.2016 року було об`єднана цивільна справа за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради та [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва № [NUMBER] про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] 31.10.2003 року з цивільною справою №520/7858/16ц за позовом [PERSON] до Київської районної адміністрації одеської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1610 від 20.10.2003 року та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ( т.1 а/с 189). Позовна заява [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1610 від 20.10.2003 року та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою подана до суду 25.07.2016 року ( т.2 а/с 3) із сплатою судового збору у розмірі 128,00 грн. ( т.2 а/с 1) та 974,40 грн. ( т.2 а/с 2). Ухвалою суду від 26.07.2016 року було відкрито провадження по справі ( т.2 а/с 93) та, у зв`язку із звільненням судії передано іншому складу суду 10.11.2016 року ( т.2 а/с 110). Ухвалою суду від 23.03.2017 року було задоволено клопотання представників позивачки та по справі призначена судова будівельна-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ( т.2 а/с 253). За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено 7428,00 грн. ( т.3 а/с 122), під час проведення експертизи ухвалою суду від 31.01.2018 року було відмовлено у відводі експерта Ярован В.М. ( т.3 а/с 164) та згідно акту №17-1780 від 05.03.2018 року було надано повідомлення про неможливість надання висновку у зв`язку із не допуском експерта до об`єкта дослідження (т.3 а/с 202). Ухвалою суду від 31.05.2018 року по справі була призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза ( т.3 а/с 220) із зупиненням провадження на час проведення експертного дослідження. За проведення експертизи [PERSON] сплачено 8580,00 грн. ( т.3 а/с 231). 29.11.2018 року від експерта надійшло повідомлення про неможливість надання висновку у зв`язку із відсутністю доступу до об`єкту дослідження ( т.3 а/с 240). Ухвалою суду від 21.12.2018 року було відновлено провадження у справі ( т.3 а/с 243). Письмовою заявою від 10.05.2019 року представник [PERSON] уточнив позовні вимоги ( т.4 а/с 36), яки були прийняті судом у судовому засіданні 14.05.2019 року ( т.4 а/с 68). Також у даному судовому засіданні стороною позивача в якості доказу було надано висновок №56/19 земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року, складеної судовим експертом Сікорською О.А. ,на підставі договору укладеного з експертом позивачем [PERSON] 18.01.2019 року ( т.4 а/с 39), яка була прийнята судом. 05.06.2019 року від представника відповідача [PERSON] . надана письмова заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] ( т.4 а/с 73). У судовому засіданні 12.06.2019 року судом було закрито підготовче судове засідання ( т.4 а/с 75). 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні між сторонами існують чисельні спори пов`язані із спірною земельною ділянкою. Так , Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 23 вересня 2009 року, по справі за позовною заявою [PERSON] до Таїровської селищної Ради, [PERSON], третя особа з боку відповідача СТОВ Агрофірма «Нива» про визнання частково недійсним рішення селищної Ради, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку визнано неправомірним рішення Таїровської селищної Ради № 147 від 24 квітня 2003 року «Про безоплатну передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», визнано недійсним державний акт Серія ЯЕ № 672442 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,082 га, виданий [PERSON] 21 січня 2008 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на </s<>право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010852900083. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2010 року апеляційна скарга представника [PERSON] - відхилена, рішення Київського райсуду м. Одеси від 23 вересня 2009 року - залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 2 червня 2010 року касаційна скарга [PERSON] задоволена та рішення Київського райсуду м. Одеси від 23 вересня 2009 року та ухвала апеляційного суду скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 05 листопада 2010 року, закрите провадження по справі за позовом [PERSON] до Таїровської селищної ради Одеської області, [PERSON] , третьої особи сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» про визнання частково недійсним рішення селищної ради та визнання недійсним державного акту. Роз`яснено про право на звернення до суду з позовом у порядку передбаченому КАС України. 25.01.2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання неправомірними розпорядження №463 від 20.07.2009 року яким було скасовано розпорядження №1610 від 20.10.2003 року « Про прийняття в експлуатацію будівель по [ADDRESS] ». постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2010 року позов задоволено, з мотивів неможливості скасування чи зміни органом місцевого самоврядування свої попередніх рішень, яки є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2010 року постанова суду першої інстанції змінена з мотивів помилкового застосування норм матеріального права - зазначено, що під час прийняття рішення №463 від 20.07.2009 року районна адміністрація не встановила будь-яких порушень будівельних, санітарно-епідеміологічних, пожежних норм тому скасування розпорядження №1610 від 20.10.2003 року є необґрунтованим. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 19.11.2012 року касаційні скарги Київської районної адміністрації та [PERSON] залишені без задоволення. 28.05.2013 року [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради, третя особа [PERSON], реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1610 від 20.10.2003 року « Про прийняття в експлуатацію будівель по [ADDRESS]гр. [PERSON] .. Ухвалою суду від 24.11.2015 року було закрито провадження по справі. Постановою від 12.03.2015 року по справі №1512/14737/2012 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Таїровської селищної ради, третя особа [PERSON] , СТОВ « Агрофірма «Нива» про визнання нечинним рішення 6-ї сесії XXIV скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району №147 від 24 квітня 2003 року про надання [PERSON] земельної ділянки, визнання недійним державного акту. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суд від 09.07.2015 року постанова від 12.03.2015 року залишена буз змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 21.01.2016 року касаційна скарга [PERSON] була відхилена. Під час розгляду зазначених справ, рішеннями суду були встановлені обставини, яки у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають новому доказуванню при розгляді інших справ за участю тих самих сторін. Таким чином, судом вважається доведеним, що [PERSON] працювала в колгоспі ім. Карла Лібкнехта Овідіопольського району Одеської області з 10.03.1988р. інженером нормувальником механічних майстерень тракторної бригади. Згідно рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім. Карла Лібкнехта Овідіопольського району Одеської області від 12 березня 1991 року (протокол №7 від 12.03.1991р.) за [PERSON] було закріплено земельну ділянку площею 0,08 га по [ADDRESS] (архівний витяг протоколу №7 від 12.03.1991р.). Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Запис про право користування [PERSON] було зроблено в земельно-шнуровій книзі колгоспу ім. Карла Лібкнехта. В 1991 році відвід земельної ділянки в натурі був здійснений землевпорядником колгоспу ім. Карла Лібкнехта Пашурою В.В. відповідно до запису в земельно-шнуровій книзі колгоспу. Акти першовідводу громадянам колгоспом не видавались, що підтверджується довідкою СТОВ Агрофірма «Нива» від 06.03.2013р. №13. Надана [PERSON] у користування земельна ділянка була вільною та на ній не знаходилося жодних будівель та споруд. На сусідній земельній ділянці знаходилась будівля складу колгоспу ім. Карла Лібкнехта. [PERSON] , на наданій їй у користування колгоспом ім. Карла Лібкнехта земельній ділянці, побудувала 2 будівлі: житловий будинок площею 45 кв.м. та вбиральню площею 1 кв.м., будівельні матеріали на що отримувала від колгоспу. Верховний Суд України у справі №6-137цс13 зазначив, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. В 1991 році порядок реєстрації нерухомості в Українській СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Пунктом 6 вказаної Інструкції було встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації. На дату будівництва [PERSON] будинку він знаходився на території селища Мізікевича Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, тобто у сільському населеному пункті, а тому право на нього не підлягало реєстрації. Згідно виписки з протоколу №3 зборів уповноважених членів КСП «Нива» (правонаступник колгоспу ім. Карла Лібкнехта) від 31.08.1994р. було вирішено продати склад на 9 станції Чорноморської дороги (нині Ак.Вільямса) [PERSON] та [PERSON] для розібрання на будівельні матеріали. Земельна ділянка, надана у користування [PERSON] та земельна ділянка під складом, який продано [PERSON] та [PERSON] не накладалися одна на одну. Відповідно до схеми земельних ділянок по [ADDRESS] від 20.12.1995 року, затвердженої головою [PERSON] та землевпорядником [PERSON] КСП «Ніва» у користуванні [PERSON] зазначена земельна ділянка 609 кв.м. ( т.3 а/с 58). На місці придбаної для розібрання на будівельні матеріали будівлі складу [PERSON] побудувала житловий будинок, без затвердженого проекту та без будь-якого дозволу компетентних органів. Вказане підтверджується: штампом Бюро технічної інвентаризації в технічному паспорті на домоволодіння [PERSON] , де зазначено, що об`єкт побудовано самочинно; розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.10.2003р. №1610, де вказано, що [PERSON] просить ввести в експлуатацію самовільно побудований будинок; листами Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 09.09.2003р. №1566/о та від 29.08.2003р. №697/об. В 2003 році [PERSON] подала заяву до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні згідно рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім. Карла Лібкнехта Овідіопольського району Одеської області від 12 березня 1991 року. За результатами розгляду вказаної заяви і було прийнято рішення 6-ї сесії XXIV скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 24.04.2003р. №147 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,082 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2003 року землевпорядниками ДП « Одеській науково-дослідний інститут землеустрою» було складено абрис польових вимірів земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] Розпорядженням Київської районної адміністрації м. Одеси від 20.10.2003 року №1610 затверджено акт прийняття будинку за адресою: [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на будинок, господарські будівлі і споруди. На підставі даного розпорядження виконавчим комітетом Одеської міської ради 31.10.2003 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на будинок. Згідно висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року ( т.4 а/с 39) земельна ділянка, яка має адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] в межах накладення є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна: земельною ділянкою з кадастровим номером 5110136900:40:026: 0025 яка належить [PERSON] , при цьому площа накладення складає 88%. На земельній ділянці, яка належить [PERSON] на момент складання висновку знаходяться наступні споруди і будівлі: 1) літня кухня з прибудовою, площею забудови 59 кв.м; 2) надвірна будівля, площею забудови -28 кв.м.; 3) надвірна будівля, площею забудови - 19 кв.м.,; 4) вбиральня, площею забудови - 1 кв.м.; 5) навіс, площею забудови -78 кв.м.; 6) навіс, площею забудови - 9 кв.м.; 7) надвірна будівля, площею забудови - 23 кв. м. ( з яких 21,4 на земельній ділянці [PERSON] ) ; 8) прибудова до житлового будинку, площею забудови - 18 кв.м ( 10,4 з яких на земельній ділянці [PERSON] ) ; 9) житловий будинок, площею забудови - 126 кв.м ( з них 10 кв.м. на земельній ділянці [PERSON] ). Будівлі, які розташовані в межах земельної ділянки [PERSON] займають 235,8 кв.м, що становить 29% від загальної площі. При порівнянні наявних будівель і споруд з технічним паспортом від 06.03.2003 року, з`ясовано про те, що за цей час було добудовано: 1) прибудова до літньої кухні, 2) надвірна будівля, 30 надвірна будівля, 4) прибудова до житлового будинку, 5) надвірна будівля,7) навіс, 8) навіс. Ділянка по периметру огорожена фізичними огорожами (парканом), один вхід на земельну ділянку організовано через металеву хвіртку встановлену в воротах зі сторони тупикового проїзду а інший вхід через хвіртку встановлену з задньої межі огородження. Відповідно до позовних вимог правовідносини, яки розглядаються в даної справі, пов`язані із здійсненням власником захисту свого права власності та усунення перешкод у користуванні власністю. 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо захисту права власності шляхом визнання незаконними та скасування розпорядження та свідоцтво про право власності , яки виникли до 2004 року, врегульовані Цивільним кодексом України від 18.07.1963 року №1540-VI ( далі ЦКУ), а правовідносини стосовно усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення прибудов та споруд Цивільним кодексом України,2003 року №435-VI ( далі ЦК). Захист цивільних прав, у відповідності до вимог ч.1 ст. 6 ЦКУ здійснювався в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу,пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Статтею 71 ЦКУ визначалось, що загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено ( позовна давність), встановлюється у три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення пава на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права ( ч.1 ст. 76 ЦКУ). Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ч.2 ст. 386 ЦК). 5. Обґрунтування мотивів рішення суду Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що позов [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.10.2003 року № 1610; визнання незаконним та скасування свідоцтво № [NUMBER] про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А», загальною площею 96 кв.м., жилою площею 38,3 кв.м., літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ. «В», видане на ім`я [PERSON] 31 жовтня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,082 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672442 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5110136900:40:026:0025, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення незаконно збудованих [PERSON] прибудов та споруд не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд погоджується і вважає доведеними у судовому засіданні аргументи сторони позивача, що у 1991 році [PERSON] у відповідності до вимог існуючого на той час законодавства отримала у користування земельну ділянку на якої збудувала будинок літнього типу та вбиральню. Одночасно суд вважає встановленими ті обставини, що з 1994 року [PERSON] після придбання у власність частини сараю, який знаходився на суміжної із земельною ділянкою , переданої у користування [PERSON] , ділянці почала самовільно будувати свій будинок та зайняла частково земельну ділянку [PERSON] Скориставшись, що адреса земельної ділянки [PERSON] і земельної ділянки на якої був розташований сарай мають різні поштові адреси у 1995 році [PERSON] почала відкрито користуватись земельною ділянкою, частина якої співпадала із ділянкою [PERSON] , та підтвердила своє користування під час складення схеми користування земельних ділянок КСП «Ніва». Дані обставини стали можливими у зв`язку із відсутність фактичного користування своєю земельною ділянкою [PERSON] , яка б в іншому випадку що у 1995 році під час складення відповідної схеми дізналась б про наявне спів падіння земельних ділянок. Таким чином на 2003 рік більшість частини земельної ділянки [PERSON] фактично знаходилось у користуванні [PERSON] . В свою чергу [PERSON] як користувач земельної ділянки у 2003 році при здійсненні приватизації земельної ділянки , отримуючи дозволи суміжних землекористувачів ( в тому числі і [PERSON] буди он якої знаходиться на межі ( а в подальшому і на території ) спірної земельної ділянки, та замовляючи абрис меж земельної ділянки не могла не дізнатись про порушення свого права на вільне користування своєї земельної ділянки. Таким чином суд вважає, що право на захист свого порушеного права виникло ще у 2003 році. Крім того, про існування порушеного права у вигляді наявного розпорядження Київської районної адміністрації одеської міської ради та свідоцтва про право власності на житловий будинок достеменно стало відомо позивачу у 2008 році, про що вона сама заявляє у позовної заяві. Посилання на остаточне розуміння порушення у 2013 році після ознайомлення із рішення суду не може вважатись моментом виникнення права на захист права, так як законодавець визначає не юридичне розуміння порушення права а саме момент виявлення самого порушення. Той факт, що позивач замість звернення до суду для захисту свого права звернулась до правоохоронних органів та чикала кінцевого вирішення спору по оскарженню рішення Київської районної адміністрації яким була скасовано власне розпорядження, не є підставою для переривання перебігу позовної давності. Порушення строку позовної давності у відповідності доч.4 ст. 267 ЦК є підставою для відмови у позові. 6.Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). Враховуючи що у даному випадку у позовних вимогах було відмовлено підстав для стягнення судових витрат понесених позивачем немає. З боку сторони відповідача до судових дебатів заяв про розподіл понесених судових витрат не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed