Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

20.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, про визнання приватизації квартири незаконною та її скасування, в якому просять визнати незаконною та скасувати приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], проведену на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 34 від 17.01.2001 року про передачу квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], у приватну спільну сумісну власність [PERSON]. 06.07.2015 року [PERSON] звернулась в суд з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 2001 року, видане виконавчим комітетом Охтирської міської ради на ім'я\~\~\~[PERSON] та [PERSON] на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що квартира [ADDRESS] була надана для проживання [PERSON] та членам його сімї: дружині [PERSON], сину- Сталинському С.П., двом дочкам - [PERSON] та [PERSON] Вони (позивачі) разом з іншими членами сімї вселились та стали постійно проживати у вказаній квартирі. В 1993 році у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], та теж став проживати у вказаній квартирі. Вони (позивачі) неодноразово виїзджали за кордон. 28.05.2011 року помер їх батько [PERSON] Вони домовились разом з братом [PERSON], що спадщину після смерті батька прийме один [PERSON], а після цього вони між собою вирішать питання про розподіл спадщини. Однак після того, як [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, між ними (позивачами) та відповідачем [PERSON] виник спір з приводу спадкового майна. У грудні 2014 року вони (позивачки) дізнались про те, що квартира [ADDRESS] була 01.02.2001 року приватизована лише на двох осіб: на їх батьків [PERSON] та [PERSON], хоча на момент приватизації квартири вони (позивачки) проживали і були прописані у спірній квартирі, крім того, в даній квартирі був прописаний і неповнолітній син позивачки [PERSON] [PERSON], [INFO]. Тобто спірна квартира була приватизована без врахування права на приватизацію позивачів [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Наведене свідчить про незаконність проведення приватизації спірної квартири. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не зявились, про час і місце судового розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, в письмовій заяві представник позивачів просить справу розглянути у його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримують, просять позов задоавольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що в 1989 році їх сімя, яка складалася з пяти осіб: вона, її чоловік [PERSON], син [PERSON] та дві дочки [PERSON] та [PERSON], в порядку черги отримали ордер на квартиру [ADDRESS] та вселились і стали проживати в даній квартирі. У 1993 році у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], який також став проживати в даній квартирі. Потім її дочки: [PERSON] та [PERSON] поїхали за кордон, і на даний час вона (позивач) не може згадати, коли саме вони виписувались та знову прописувались у спірній квартирі, повертаючись в Україну. Питанням приватизації квартири [ADDRESS] займався її чоловік [PERSON], який повідомив їй (позивачці) про те, що квартира була приватизована на двох осіб: на її чоловіка - [PERSON] та на неї ([PERSON]С.). З моменту смерті [PERSON] в спірній квартирі постійно проживає [PERSON] разом зі соїм сином [PERSON] Вважає, що орган приватизації при оформленні приватизації спірної квартири діяв згідно з вимогами закону, а тому відсутні підстави для визнання незаконною та скасування приватизації квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що їх сімя, яка складалась з пяти осіб, отримала чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] та стала проживати в даній квартирі. У 1993 році у його сесри [PERSON] народився син [PERSON] та також став проживати в даній квартрі. Потім його (відповідача) батьки приватизували дану квартиру. У 2001 році батьки подарували йому (відповідачу [PERSON]П.) 1/3 частину спірної квартири, так як йому ([PERSON]П.) це було портібно, щоб виїхати на роботу за кордон. 28.05.2011 року помер його батько [PERSON] Він ([PERSON]П.) домовився зі своїми сестрами [PERSON] та [PERSON], що він один прийме спадщину після смерті батька, а потім вони мирно поділять між собою спадкове майно. Він [PERSON] подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька, а [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини, подавши про це заяви. Однак після цього між ним ([PERSON]П.) та його сестрами виник спір за спадкове майно. Вважає, що орган приватизації при оформленні приватизації спірної квартири діяв згідно з вимогами закону, а тому відсутні підстави для визнання незаконною та скасування приватизації квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Представник відповідача виконавчого комітету Охтирської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачі пропустили строк звернення до суду з зазначеним позовом. Свідоцтво про право власності на квартиру по вул. Леніна. 4 кв.114 м. Охтирка, що посвідчує передачу даної квартири у приватну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], було видане 01 лютого 2001 року. [PERSON] помер 28.05 2011 року. Позивачки [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], а значить вони були обізнані з тим, що спірна квартира була приватизована на двох осіб: [PERSON] та [PERSON] Однак протягом строку позовної давності позивачі не звернулись до суду з позовом про визнання приватизації незаконною, тобто пропустили строк позовної давності. Поважні причини для поновленя позивачам строку позовної давності відсутні. Крім того, зазначає, що рішення виконавчого комітеру Охтирської міської ради від 17.01.2001 року № 34 про передачу квартири [ADDRESS] в приватну спільну сумісну власність було прийнято на підставі заяви наймача квартири [PERSON] про оформлення передачі квартири [ADDRESS] в приватну спільну сумісну власність, в якій вказано, що уповноваженими власниками квартири визначено двох осіб: [PERSON] та [PERSON], та на підставі довідки про склад сімї від 22.11.2000 року № 167, виданої ВЖРЕП № 2, згідно якої у квартирі [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» дві особи: [PERSON] та [PERSON]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] з кінця 1990 років перебували за кордоном. Однак до виконавчого комітету Охтирської міської ради позивачі з заявами про видачу їм охоронного свідоцтва (броні) не звертались, отже право на приватизацію за ними не збереглося. Отже, на момент приватизації в спірній квартирі були прописані та проживали двоє повнолітніх членів сімї: [PERSON] та [PERSON], а тому рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 17.01.2001 року про приватизацію спірної квартири та видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло від 01.02.2001 року є законним, а позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON], [INFO], в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений в установленому порядку, причин неявки суду не повідомив. Заслухвши пояснення відповідачів [PERSON] та [PERSON], представника відповідача виконавчого комітету Охтирської міської ради [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] необхідно залишити без задоволення, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 13.10.1989 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі рішення виконкому від 12.10.1989 року [PERSON] з сімєю у складі 5 чоловік: [PERSON] Іванович- наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] дочка, [PERSON] син, було видано ордер на жиле приміщення - чотирикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру № 470 від 13.10.1989 року. Судом також встановлено, що сімя [PERSON] у складі 5 чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вселилась і стала проживати в спірній квартирі, що підтверджуєьбся поквартирною карткою на квартиру [ADDRESS] та не заперечується сторонами в судовому засіданні. Встановлено, що 09.01.2001 року до виконавчого комітету Охтирської міської ради надійшла заява від наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] про оформлення передачі вказаної квартири в приватну спільну сумісну власність, уповноваженими власниками квартири визначено [PERSON] та [PERSON]. Заява підписана двома особами: наймачем [PERSON] та членом його сімї [PERSON], їх підписи засвідчено начальником ВЖРЕП № 2. До вказаної вище заяви додана довідка про склад сімї наймача від 22 листопада 2000року, видана ВЖРЕП № 2, відповідно до якої в квартирі за адресою [ADDRESS] проживають та мають право на житло на момент введення в дію закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» дві особи: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 17.01.2001 року № 34 передано у приватну спільну сумісну власність [PERSON] кватиру [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення було видано свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 2001 року, яке посвдчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що відповідно до угоди від 05.03.2001 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], були визначені частки у квартрирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] по ? частці кожному. Згідно договору від 06.03.2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON], з іншого, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Встановлено, що 28.05.2011 року [PERSON] помер, після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON], що підтверджується спадковою справою № 305/2011 Охтирської міської нотаріальної контори. [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується їх заявами від 28.10.2011 року, поданими в Охтирську міську нотаріальну контору. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталась, спадщини не прийняла. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~(у редакції, чинній на час приватизації спірної квартири) приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартиних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ч.1, 3, 5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року (в редакції, що діяла на момент передачі спірної кавртири у приватну власність) - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно ч. 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Таким чином, відповідно до ст.\~1, ч. 1 ст.\~5, ст.\~8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. 3\~ст. 9 ЖК України -\~ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. \~\~ Виходячи з аналізу змісту\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~у поєднанні з нормами ст. ст.\~\~1,\~6,\~9,\~61 ЖК України,\~ст. 29 ЦК України (ст. 17 ЦК УРСР)\~місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені\~ст. 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію\~\~разом з іншими членами сім'ї. Судом встановлено, що на час подачі [PERSON] заяви про приватизацію, прийняття виконавчим комітетом Охтирської міської ради рішення про передачу у приватну спільну сумісну власність [PERSON] кватири [ADDRESS] та видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру у порядку приватизації, позивачка [PERSON] постійно проживала в спірній квартирі та за законом мала право брати участь у її приватизації. Право на житло у спірній квартирі у позивачки [PERSON] виникло відповідно до ордеру № 470 від 13.10.1989 року на дану квартиру, виданого [PERSON] з сімєю у складі 5 чоловік: [PERSON] Іванович- наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] дочка, [PERSON] син, на підставі якого позивачка [PERSON] разом зі своєю сімєю вселилась у дане житлове приміщення. Фактичне проживання позивачки [PERSON] у квартирі [ADDRESS] на час приватизації, а також та обставина, що це приміщення було постійним її місцем поживання, підтверджується поквартирною карткою на квартиру [ADDRESS], згідно якої на час проведення приватизації позивачка [PERSON] була прописана у спірній квартирі. Крім того, у спірній квартирі з моменту свого народження проживав син позивачки [PERSON] [PERSON], [INFO], який проживав у даній квартирі і на момент її приватизації, що не заперечували в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] З закордонного паспорта позивачки [PERSON] та поквартирної картки на квартиру [ADDRESS] також вбачається, що позивачка [PERSON] неодноразово виїзджала за кордон та, повертаючись в Україну, реєструвала своє місце проживання саме в квартирі по вул. Леніна. 4 кв.114 м. Охтирка та продовжувала проживати в спірній квартирі. З показів відповідача [PERSON] вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] продовжує проживати в спірній квартирі разом зі своїм сином [PERSON], [INFO], і проживає в цій квартирі і на даний час. Доказів про те, що позивачку [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS], чи про те, що [PERSON] втратила право користування спірним жилим приміщенням відповідно до\~ст. 107 ЖК України\~у зв'язку із вибуттям на постійне проживання до іншого житла, суду надано не було. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] на момент приватизації фактично проживала у спірній квартирі, і дана квартира була постійним її місцем проживання, крім того, і на даний час позивачка [PERSON] постійно проживає у [INFO] і це жиле приміщення є її постійним місцем проживання. Факт реєстрації позивачки [PERSON] з 03.10.2007 року за адресою с. Михайленкове вул. Берегова, 16 Охтирського району, здійсненої на підставі\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не свідчить про її право на житло та\~\~факт проживання у даному будинку. Відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» від 28.09.2015 року № 904 [PERSON] своє право на приватизацію державного житлового фонду не використовувала, приватизаційні сертифікати не отримувала. Таким чином, судом встановлено, що приватизацію вказаної квартири проведено без урахування інтересів позивачки [PERSON], яка на час приватизації постійно проживала у квартирі, чим порушено право позивачки [PERSON] на приватизацію спірної квартири, а тому приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], проведену на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 34 від 17.01.2001 року про передачу квартири у приватну спільну сумісну власність [PERSON], необхідно визнати незаконною, та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 2001 року, видане виконавчим комітетом Охтирської міської ради на ім'я\~\~\~[PERSON] та [PERSON] на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Представник відповідача виконавчого комітету Охтирської міської ради посилалється на пропуск позивачами строку позовної даності. \~\~ В силу положень\~статті 257 ЦК України\~та частини першої\~статті 261 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~\~ Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. \~\~ Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). \~\~ Позивачка [PERSON] в позовній заяві зазаначає, що питання приватизації спірної квартири виникло ще в 1997 році, коли її батько [PERSON] почав збирати документи на приватизацію квартири. Нею ([PERSON]П.), а також всіма іншими членами її сімї: батьками- Сталинським П.І. та [PERSON], сестрою - [PERSON] та братом - [PERSON] була підписана заява про передачу спірної квартири у спільну власність всіх членів сімї, в тому числі і неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 23, 24). У грудні 2014 року вона ([PERSON]П.) виявила, що квартира була приватизована на двох членів сімї: її батька [PERSON] та матір - [PERSON] Такі доводи позивачки про те, що про порушення свого права вона дізналась у грудні 2014 року, не були спростовані в ході розгляду справи. Твердження представника відповідача [PERSON] комітету Охтирської міської ради [PERSON] про те, що про порушення свого права позивачка [PERSON] дізналася у 2011 році, коли подавала заяву про відмову від спадщини після смерті її батька - [PERSON], суд не бере до уваги, так як з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул. Чапаєва, 30 м. Охтирка; правовстановлюючий документ на спірну квартиру [ADDRESS] в матеріалах спадкової справи відсутній, свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру не видавалось. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області про визнання незаконною та скасування приватизації квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], проведеної на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 34 від 17.01.2001 року про передачу квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], у приватну спільну сумісну власність [PERSON], - необхідно залишити без задоволення, так як позивачко [PERSON] та її представником в судовому асіданні не надано доказів на підтвердження наявності у позивачки [PERSON] права на житло у спірній квартирі, доказів на підтвердження фактичного її проживання у квартирі на час приватизації, а також тих обставини, що це приміщення було постійним її місцем поживання. В силу вимог\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу. Відповідно до\~ст.84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно із\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Як вбачається з матеріалів справи 20 квітня 2015 року між [PERSON] та ПП [PERSON], як суб'єктом господарської діяльності з надання послуг у сфері права - юридична консультація «Правова допомога», був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов зазначеного договору, зокрема п. 22, вбачається, що сторони дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і межах даного договору в сумі 1500 грн. одноразового внеску. Оплата зазначеної суми підтверджується складеним між [PERSON] та [PERSON] відповідним актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги та квитанцією. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] на користь [PERSON] складались позовна заява, заява про збільшення позовних вимог та письмові клопотання, [PERSON] надавав консультації та приймав участь у судових засіданнях 12.06.2015 р. з 13.20 год. по 13.48 год.; 06.07.2015 р. з 13.38 год. по 13.53 год. Враховуючи складність справи, тривалість судових засідань, в яких надавав правову допомогу [PERSON] [PERSON], кількість часу, який необхідно для складання позовної заяви та підготовку клопотань, надання консультацій, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. є обґрунтованим. Враховуючи викладене, з [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати в сумі 1743,60 грн., що складаються з витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн., по 581,20 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного, ст. ст. 29 ЦК України, ст..17 ЦК УРСР, ст.. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, ст. 1, 6, 9, 61, 64 ЖК України,

Outcome: approved