Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до виконавчого комітету адміністрації Південного району, в якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на шлакоблочний житловий будинок літ. А-I, житловою площею 50,4 кв.м., загальною площею 67,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: Б-І - літня кухня шлакоблочна, В-І гараж шл.блочний, Г-І сарай шл.блочний. Е-І уборна цегла, № І колодязь, № 3 водопровід, № 2,5,6-8,10 паркан, № 4 зливна яма. № 9, 11 вимощення, розташованого за адресою: місто Кам'янське (до перейменування Дніпродзержинськ), вулиця Урожайна, будинок 51. Судом замінено відповідача на належного у якості співвідповідачів притягнуто адміністрацію Південного району Кам'янської міської ради, [PERSON], котра є спадкоємцем однієї черги разом з позивачем. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2000 року фактично проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] в шлакоблочному житлому будинку літ. А-І житловою площею 50,4 кв.м, загальною площею 67,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: Б-І - л.кухня шлакоблочна, В-І гараж шл.блочний, Г-І сарай шл.блочний, Е-І уборна цегла, № І колодязь, № 3 водопровід, № 2,5,6-8, 10 паркан, № 4 зливна яма, № 9, 11 вимощення, розташованого за адресою: місто Дніпродзержинськ, вулиця Урожайна, будинок 51, що належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 листопада 1988 року Державним нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним № 1/4091. 23 липня 2002 року [PERSON] померла. Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 44475535 від 15 липня 2016 року заповіту вона не залишила. Крім позивача, спадкоємця першої черги спадкування, у [PERSON] є спадкоємиця першої черги її донька [PERSON], [INFO], яка у визначений законом строк спадщину не приймала та не має наміру звертатись до суду із заявою про встановлення судом додаткового строку для прийняття спадщини. Будь-яких інших спадкоємців першого ступеню споріднення, крім позивача та [PERSON] не залишилось. У зв'язку зі скрутним фінансовим становищем позивач не мав можливості звернутися до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та у подальшому отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину, тому право власності на вищевказаний обєкт нерухомості на даний час зареєстроване на померлу [PERSON] Факт того, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру № 44475511 від 15 липня 2016 року. На сьогоднішній день позивач добросовісно та відкрито володіє житловим будинком більше десяти років: проживає у вищевказаному будинку, за власні кошти утримує його, робить поточний ремонт, постійно сплачує комунальні послуги, веде господарство. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що з 2000 року живе у будинку, після смерті матері у 2002 році весь час до тепер продовжує жити у будинку, робить ремонт, доглядає земельну ділянку і сам будинок, жодних претензій з боку органів територіальної громади до нього не надходило, сплачує усі комунальні платежі тощо; через відсутність права власності не може реалізувати своє право на субсидію, а опалення будинку потребує значних коштів; згідно письмової заяви просить закінчити розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що не має жодних претензій з приводу спадщини після смерті матері, у спірному будинку позивач, який є її братом, дійсно став мешкати ще за життя матері, проживає безперервно у цьому будинку і до теперішнього часу, спору з приводу спадщини між ними немає, тому не заперечує проти визнання за ним права власності, вважає, що він не оформив його своєчасно і не звернувся до нотаріуса через свою правову необізнаність. Представник відповідача - адміністрації Південного району в направленій до суду письмовій заяві просить справу розглянути без участі представника, заперечень проти позову не має. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що дійсно позивач [PERSON] від 2000 року і до теперішнього часу мешкає у будинку по вул. Урожайній, 51, після смерті його матері, котра була власницею будинку продовжує там проживати безперервно, добросовісно користується будинком підтримує його у належному стані, сплачує за послуги, котрі надаються; спорів між ним та іншими спадкоємцями з приводу володіння будинком не було. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 2000 року фактично проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] в будинку за адресою: місто Дніпродзержинськ, вулиця Урожайна, будинок 51, що належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (л.с. 8), виданого 11 листопада 1988 року Державним нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним № 1/4091. 23 липня 2002 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (л.с. 7), видане 24.07.2002 року за актовим записом № 765. За життя [PERSON] заповіту не складала. Крім позивача, спадкоємця першої черги спадкування, у [PERSON] є спадкоємиця першої черги її донька [PERSON], [INFO], яка у визначений законом строк спадщину не приймала та не має наміру звертатись до суду із заявою про встановлення судом додаткового строку для прийняття спадщини. Будь-яких інших спадкоємців першого ступеню споріднення, крім позивача та [PERSON], не залишилось. Згідно інформації, яка надійшла з Другої кам`янської державної нотаріальної контори (л.с. 86), спадкова справа після померлої 23 липня 2002 року [PERSON] не заводилась. Позивач продовжує проживати в зазначеному будинку, добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, постійно сплачує комунальні послуги, здійснює постійний догляд і ремонт будинку, про що повідомили у суді свідки. Згідно письмового відгуку адміністрації Південного району (л.с. 51) відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 355 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 355 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє спірним майном більше 10 років, інші особи на спірне майно не претендують, інформація щодо постановки будинку на облік як безхазяйного майна суду відповідачем не повідомлялась, тому позивач є добросовісним набувачем, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання права власності на будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 212-215 ЦПК України суд розглядає позовні вимоги та у разі їх обгрунтованості задовольняє у обсязі та розмірі, викладеному у резолютивній частині позовної заяви. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку відповідно до вимог ст. 344 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до адміністрації Південного району, [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved