Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

20 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] - її колишній чоловік, з яким розірвано шлюб 17 травня 2013 року на підставі рішення суду. Їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований та проживає у вказаній квартирі і після розірвання шлюбу. Проживання з відповідачем стало нестерпним, так як він зчиняє сварки, нецензурно висловлюється у присутності неповнолітньої дочки, що негативно впливає на її психіку. Також відповідач не несе витрати з оплати комунальних послуг, не надає матеріальної допомоги на дитину. Крім того, відповідач не бажає мирним шляхом вирішити ситуацію - відмовляється від продажу квартири з метою окремого проживання. Така поведінка відповідача перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження квартири, а тому позивачка просить усунути перешкоди шляхом виселення відповідача з квартири. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. З посиланням на ст. 116 ЖК України просили виселити [PERSON] з квартири. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Зазначив, що з позивачкою перебував у шлюбі з 2002 року по червень 2013 року. У 2005 році вони придбали спірну квартиру. У травні 2006 року він подарував належну йому ? частину квартири позивачці і з цього часу вона стала єдиною власницею. У цій квартирі він зареєстрований та постійно проживає. Відповідач вважає, що він, як колишній член сім'ї власника за законом має право на проживання у спірній квартирі. Після розірвання шлюбу між ним та позивачкою виникають сварки, але вони є незначними. Він приймає участь в утриманні та вихованні неповнолітньої дочки [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 14 грудня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. 15 лютого 2005 року [PERSON], перебуваючи у шлюбі з відповідачем, купила квартиру [ADDRESS]. 12 травня 2006 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на ? частинку спірної квартири, видане Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою на підставі ст. 60 СК України. 17 травня 2006 року відповідач [PERSON] подарував належну йому ? частини спірної квартири позивачці [PERSON] (договір дарування від 17 травня 2006 року посвідчений Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою № 3-614). Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач з 18 квітня 2007 року зареєстрований у квартирі як член сім'ї власника та по теперішній час проживає в квартирі. Між сторонами шлюб розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 червня 2013 року. Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. У відповідності з вимогами ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселені не було іншою угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї власника квартири, то за законом він має право на користування займаним приміщенням у квартирі [ADDRESS]. З цих підстав відповідач не підлягає виселенню з квартири. Позивачка ще як на підставу виселення відповідача з квартири посилалася на ст. 116 ЖК України. Згідно з положеннями ст. 157 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири) можуть бути виселені у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують або псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або в одному будинку, а заходи впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні позивачкою не будо надано жодного доказу на підтвердження підстав виселення у порядку ст. 116 ЖК України. Більш того, встановлено, що ніякі заходи впливу до [PERSON] не застосовувалися. Свідчення допитаних у судовому засіданні свідків про наявність між сторонами неприязних стосунків на рішення суду не впливають. Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed