Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

20 листопада 2018 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги, позивач зазначив, що він є власником квартири за вищезазначеною адресою на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідач був зареєстрований в квартирі оскільки перебував в зареєстрованому шлюбі з сином позивача, який на даний час розірвано, а відповідач не проживає у спірній квартирі більше року і його реєстрація порушує права позивача щодо права розпорядження належним майном та є наслідком неможливості оформлення державної допомоги на оплату комунальних послуг, а тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку. Ухвалою судді від 29.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явлись, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, заяв та клопотань про відкладення суду не надавали. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що докази не проживання її в спірному житловому приміщенні, а саме акт від 01.112018 року не підписували сусіди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про що вони стверджують в своїх письмових поясненнях, окрім того зазначає, що проживала в належній позивачу квартирі з дітьми, які є членами сім`ї позивача - його онуками аж 22.06.2018 року включно, поки позивач примусово не відібрав у неї ключі та звелів покинути приміщення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2008 року, виданого Жуківцівською сільською радою, що підтверджується його копією та копією витягу з реєстру права власності на нерухоме майно. Відповідач, [PERSON] , зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою Жуківцівської сільської ради Обухівського району Київської області з місця проживання сім`ї та прописки № 444/02-33 від 09.11.2018 року та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 22.12.2018 року. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивача [PERSON] , який був розірваний за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09.02.2018 року. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] , також зареєстровані діти відповідача [PERSON] , 25.01.2012 року та [PERSON] , [INFO] , які по 22.06.2018 року відвідували ДНЗ-яслі «Золота рибка» в с. Жуківці. На підтвердження факту не проживання відповідача [PERSON] понад рік у належній йому квартирі [ADDRESS] позивач подає відповідні акти обстеження на предмет не проживання відповідача складені за підписом депутата Жуківцівської сільської ради Граба О .С. в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Частиною четвертою статті 3 СК України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви цієї особи або остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 5 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтерси у спосіб , визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України передбачає ч.1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановивши, що позивач надав докази на підтвердження того, що [PERSON] вже не є членом сім`ї позивача, після розірвання шлюбу його сина з відповідачем, та була відсутньою у квартирі більше року без поважних причин, витрати по утриманню жилого приміщення не сплачує, в тому числі житлово-комунальні послуги, чим створює перешкоди у користуванні власністю позивачеві, на протязі року не проживає в спірному житлі, оскільки доказів примусового її виселення нею не надано, при цьому будь-якого домовленості між позивачем і відповідачем щодо збереження за відповідачем права користування житлом не існує, суд дійшов висновку про те, що позивач довів заявлені позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved