Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

1. Щодо позову. 1.1. Відповідно до позовної заяви, 10.01.2015р. позивач надала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 50000,00грн., строком до 01.08.2015р., на підставі чого між сторонами було укладено договір позики. Позивач зазначає, що у встановлений договором строк відповідач суму позики не повернув, добровільно повернути суму позики відмовляється. У звязку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 50000,00грн.; покласти на відповідача понесені судові витрати. 1.2. Представник позивача за договором [PERSON] надав суду заяву, якою просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також надав згоду на ухвалення заочного рішення, на підставі чого суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. 2. Щодо позиції відповідача та пояснення інших осіб. 2.1. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. 3. Щодо встановлених обставин та інших доказів. 3.1. 10.01.2015р. між сторонами було укладено у простій письмовій формі договір позики, згідно умов якого 10.01.2015р. позивач надала відповідачу безпроцентну позику у сумі 50000,00грн., а відповідач зобовязався повернути надану позику у строк до 01.08.2015р. (п.1.1.,2.1.,3.1. договору). 3.2. Вказаний договір позики є безпроцентним. 3.3. Пунктом 3.2 договору позики передбачено, що строк, вказаний у п.3.1 договору, може бути продовжений, що оформлюється додатковою угодою до договору, що не було зроблено сторонами. 3.4. Договір позики є дійсним до моменту його остаточного виконання, що підтверджується п.6.1. договору. 3.5. У встановлений строк та на час розгляду справи сума позики не була повернута позивачу. 3.6. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою погашення заборгованості, однак відповідач не відреагував. 3.7. Судовий збір в сумі 500,00 грн. сплачений позивачем. 4. Щодо правовідносин. 4.1. Відповідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 4.2. Відповідно ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. 4.3. Відповідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 4.4. Відповідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 4.5. Відповідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 4.6. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013р. у справі №6-63цс13, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. 4.7. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. 4.8. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. 5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів. 5.1. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки судом при розгляді справи встановлено факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів у борг, на підставі чого 10.01.2015р. між сторонами було укладено договір позики та невиконання відповідачем грошових зобов'язань у встановлений договором строк, порушене право позивача на отримання належної їй суми позики підлягає судовому захисту. Відповідно суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача боргу за договором позики, відповідно - позов підлягає задоволенню. 5.2. Крім того - оскільки позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору, позивачем доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р.

Outcome: approved