Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

20 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В обгрунтовання позовних вимог зазначає, що вона з дитинства зареєстрована і проживає у житловому будинку, який знаходиться у [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу з відповідачем дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] у вказаному будинку надала її покійна мати, якій належав будинок. Після розлучення з відповідачем, останній забрав все своє майно та речі і переїхав жити в іншу місцевість. Минуло більше 7 років як відповідач залишив житловий будинок, фактично в ньому не проживає, проте за ним залишилось місце реєстрації. Відповідач навідується лише до дітей. На даний час у нього інша сім'я. Спілкування з відповідачем відсутнє. Житловий будинок, в якому вона проживає разом з дітьми є її приватною власністю. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі у вказаному будинку на період його відсутності, не було. Вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням у її будинку, оскільки останній не проживає в ньому тривалий строк без поважних причин, не виконує інших обов'язків щодо його утримання, має інше житло. Крім того, на її неодноразові звернення про зняття з місця реєстрації у добровільному порядку, відповідач категорично відмовляється, причини не пояснює. Крім того, реєстрація відповідача у її житловому будинку створює для позивача та її сім'ї незручності, зокрема, матеріальні проблеми при нарахуванні субсидії, включаючи у дохід сім'ї трьохмісяний прожитковий мінімум відповідача. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку, який знаходиться у [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на даний час він не має, де зареєструватись, крім того, у нього є претензії майнового характеру до позивача, оскільки він також вкладав кошти на проведення ремонтних робіт у будинку, купував майно та інші речі для будинку. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що 21 березня 2016 року Локачинським районним судом Волинської області винесено рішення про визнанання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с. 5-6). Також із копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 59490734 від 20.05.2016 р. вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 7). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16 листопада 2009 року (а.с.10). Відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку, який належить [PERSON] на праві приватної власності, що стверджується довідками Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, що належить [PERSON] Разом з тим, із вищезазначених довідок вбачається, що відповідач [PERSON] за даною адресою фактично не проживає з 2009 року (а.с.11-19). Вказане стверджується також актами огляду проживання особи у житловому будинку від 13 березня 2018 року, від 11 липня 2018 року, який розташований за адресою: [ADDRESS] де зазначено, що [PERSON] у зазначеному будинку не проживає (а.с. 20, 21) та інформаційною довідкою Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 74/01-15/2-18 від 02 серпня 2018 року на запит суду від 23 липня 2018 року, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] у будинку своєї колишньої дружини [PERSON], однак за місцем реєстрації фактично не проживає (а.с. 26). Крім того, свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON] не проживає спільно з позивачем більше 7 років. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зміст цієї статті свідчить, що член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом у разі його відсутності по місцю проживання понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України член сім'ї наймача може бути визнаний в судовому порядку таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в разі відсутності його в цьому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Із матеріалів справи, пояснень учасників справи та свідків вбачається, що [PERSON] більше 7 років без поважних причин відсутній за місцем реєстрації, зокрема, в будинку, що знаходиться у [ADDRESS], між сторонами не було укладеного угоди про користування спірним житловим приміщенням, крім того, його реєстрація в будинку позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а тому суд вважає, що відповідач втратив право користування даним жилим приміщенням. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю останнього в цьому будинку більше семи років без поважних причин. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені [PERSON] та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved