Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~21.06.2016 р. [PERSON] (далі за текстом позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати інформацію, яка поширена [PERSON] (далі за текстом відповідач), - недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача; просила визнати наклепом дії відповідача з виготовлення та поширення інформації, відносно позивача на прес-конференції від 27.01.2016 р.; зобовязати [PERSON], після набрання рішення суду законної сили негайно спростувати поширену нею інформацію шляхом публікації в усіх газетах та сайтах Інтернет-мережі, де ця інформація була поширена; зобовязати відповідача [PERSON] в спростуванні недостовірної інформації офіційно вибачитися перед позивачем про те, що поширена інформація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, не пізніше тижня з дня набрання рішення суду законної сили; покласти на відповідача витрати, які понесені позивачем від 27.01.2016 р. зі спростуванням відомостей, поширених в прес-центрі «Контекст Причерноморье», поширених у засобах масової інформації та мережі інтернет; стягнути з відповідача всі понесені судові витрати; стягнути з відповідача на користь позивача 150\~000,00 (сто пятдесят тисяч) гривень 00 копійок моральну шкоду. \~ \~ \~ \~В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона працює головним редактором КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ» з 2000 року, була перерва в роботі у звязку з навчанням на стаціонарі в Одеському інституті державного управління Національної академії державного управління (з вересня 2004 року по березень 2006 року). [PERSON] являється членом Національного Союзу Журналістів України. Після навчання була поновлена головним редактором, вказаного видання, рішенням сесії Арцизької районної ради Одеської області від 10.03.2006 р. 06.01.2016 р., як керівник установи, видала наказ №5 про зміну в штатному розкладі КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ» у звязку із нестачою фінансових коштів. Цим наказом під скорочення штатів попала відповідальний секретар Сердюк Н. В. (відповідач по справі). \~ \~ \~ \~27.01.2016 р. в інформаційному агентстві «Контекст Причерноморье» [PERSON] по своїй ініціативі дала прес-конференцію журналістам. Про дані обставини позивач дізналась з мережі Інтернет та із друкованих засобів масової інформації. На думку позивача, жодне твердження [PERSON] на прес-конференції не було підтверджене фактами чи документами. З цього привіду, інформація, яка озвучена та поширена відповідачем, - є неправдивою, недостовірною, неточною та такою, що порочить репутацію позивача, як головного редактора КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ», її як фізичну особу особисто, так і ділову репутацію редакції газети. \~ \~ \~ \~Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у задоволенні позовної заяви просила відмовити. У своїх поясненнях зазначила, що за своїм змістом\~\~вона не порушила права, свободи позивача, її виступи в мережі Інтернет та засобах масової інформації носили цілком оціночний характер, які виражали її погляди та особисту думку на обставини, які склалися відносно редакції газети «Арцизькі вісті». Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працювала редактором районної газети «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ» з 26.09.2000 р., відповідно до рішення Арцизької районної ради №202-XXIII /а. с. 16/. 11.03.2006 р. позивач призначена головним редактором КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ», на підставі рішення Арцизької районної ради Одеської області від 10.03.2006 р. №559-IV /а. с. 15/. Про дані обставини свідчить запис у трудовій книжці позивача /а. с. 17, 18/. [PERSON] (відповідач по справі) прийнята на роботу до КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ» на посаду кореспондента з 01.02.2010 р. тимчасово, до затвердження постійного штатного розкладу на 2010 р., відповідно до наказу №12 від 29.01.2010 р. /а. с. 19, 79/. Наказом №45 від 26.11.2010 р. [PERSON] переведена на посаду відповідального секретаря з 01.12.2010 р. /а. с. 20, 80/. 27.01.2016 р. в інформаційному агентстві «Контекст Причерноморье» [PERSON] дала прес-конференцію журналістам. Вказаний виступ розмістили в мережі Інтернет на наступних сайтах: 1. Сайт «ТОПОР» в статті «В Арцизе власти выступают против трудового коллектива районной газеты» від 27.01.2016 р. 2. Сайт «РУПОР ОДЕССЫ» в статті «Одесские реформаторы и свобода слова по-Арцизски» від 27.01.2016 р. 3. Сайт ««Контекст Причерноморье» в статті «Разгосударствление СМИ привело к конфликту в Арцизской газете» від 27.01.2016 р. 4. Сайт «MEDIA SAPIENS» в статті «На Одесщині через реформування виник конфлікт у районній газеті «Арцизские вести» від 29.01.2016 р. 5. Сайт газети «Чорноморські новини» №10 (21687) від 30.01.2016 р. в статті «Роздержавлення по-Арцизькі». На прес конференції відповідач розповідала «об особенностях разгосударствления СМИ в Арцизском районе»; у КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ» «за последние шесть лет … зарплаты были минимальными»; «впав тираж газети «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ»; інформація про те, що 04.01.2016 р. відбулось засідання трудового колективу, але головний редактор [PERSON] протокол засідання не підписала; Інтернет - видання «РУПОР ОДЕССЫ» поширили інформацію, що «[PERSON] … хочет привести в редакцию своих людей … главный редактор хочет взять в газету мужа и создать семейный бизнес»; також, що «головний редактор [PERSON] звинуватила [PERSON] в спробі крадіжки з кабінету главбуха, використав для цього випадково зламаний в замку ключ. Була викликана поліція, замок відправлений на експертизу, паралельно був виданий наказ про звільнення [PERSON] з 06.03.2016 р. у звязку з реорганізацією та відсутністю коштів» /а. с. 57-71/. Також, [PERSON] опублікована інформація у газеті «Обозрение плюс»№3 (551) від 30.01.2016 р. в статті «В Арцизе районные власти выступают против трудового коллектива районной газеты» /а. с. 72/. На думку позивача, жодне із тверджень відповідача не відповідає дійсності. Інформація, яка була озвучена та поширена [PERSON] в мережі Інтернет та засобах масової інформації являється неправдивою, неточною та такою, що порочить репутацію, честь та гідність позивача - як головного редактора КП «РЕДАКЦІЇ ГАЗЕТИ «АРЦИЗЬКІ ВІСТІ». Позивач в судовому засіданні надала докази, які спростовують вказані вище відомості відповідача /а. с. 21-56, 73-78/, також документи, які підтверджують, що позивач на той час хворила на гипертонічну кризу, яка сталася після скоєних дій [PERSON] щодо розповсюдження відносно позивача та підприємства, яким вона керує, негативної недостовірної інформації /а. с. 27, 28/. Проте, суд не приймає до уваги надані позивачем докази, з підстав того, що викладені [PERSON] відомості в мережі Інтерет та засобах масової інформації носять суто оціночний характер, це її особиста точка зору, яка виключає можливість доведення її правдивості. У відповідності зі ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 Цивільного Кодексу України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі ст. ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Стаття 2 Закону України «Про інформацію»\~встановлює, що основними принципами інформаційних відносин є гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Статтею 30 Закону України «Про інформацію»\~визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень; оціночними судженнями за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь або ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано належного обґрунтування порушення її особистих немайнових прав, настання шкоди для неї особисто від порушення особистих немайнових прав та прав юридичної особи - КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ\~«АРЦИЗЬКІ ВІСТІ». Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1 судам розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; відповідно до ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. З аналізу вказаної норми вбачається, що свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в п. 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 Конвенції захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість, оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Засоби масової інформації повинні повідомляти інформацію та ідеї з питань, що становлять громадський інтерес, і не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, а й громадськість має право її отримувати - рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Лінгенс проти Австрії», «Українська прес-група проти України, суд розрізняє факти та оціночні судження з вказівкою, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію та у такий же спосіб, у який вона була поширена. Даючи юридичну оцінку всім фактам та обставинам, суд прийшов до висновку, що інформація відповідача н той час носила оціночні судження, яка не являється предметом судового захисту, не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості.

Outcome: dismissed