Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

21.08.2015р. [PERSON] звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд визнати недійсною її заяву від 22.08.2012р. про відмову від спадкування майна померлого [INFO] чоловіка [PERSON] на користь його сина [PERSON] та поновити їй строк на прийняття спадщини, посилаючись на те, що ця заява була вчинена під психічним тиском з боку останнього. Сторона позивача позов підтримав, просила його задовольнити. У судові засідання після 24.04.2018р. сторона позивача не являлася, повідомлялася належним чином про час та місце проведення судового засідання (а.с.216,219,224,233,238, 246), тому суд визнав неявку сторони позивача 17.09.2018р. неповажною. Представник відповідача до суду не явився, подав письмові заперечення у яких зазначив, що [PERSON] ніякого тиску не позивача не чинив, позивач прийняла рішення самостійно, тому просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа до суду не явилася, повідомлялася належним чином про час та місце судового засідання. Допитана судом у якості свідка [PERSON] дала суду пояснення, що до неї, як до психолога, у червні 2016р. звернулася позивач та проходила спеціальне тестування для визначення емоційної напруженості, скаржилася на те, що [PERSON] намагався тиснути на неї, погрожував задля того, щоб вона відмовилася від спадщини. Інших свідків сторона позивача явкою у судове засідання не забезпечила. Вислухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. В пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30. 05. 2008, вказано, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою визнання недійсною відмови від спадщини позивач зазначив те, що спірний правочин вчинений нею проти її справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску (ст. 231 ЦК України). Із ч. 5 ст. 1274 ЦК України слідує, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем 3.03.2006р. з [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] (а.с.8), після його смерті відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS], спадкоємцями в частині по ? кожний були позивач та відповідач. 22.08.2012р. позивач відмовилася від належної їй частки в спадщині на користь сина померлого - відповідача. При цьому, в нотаріально посвідченій заяві позивач вказала на відсутність будь-якого фізичного чи психологічного тиску, та зазначила про усвідомлення значення нею своїх дій (а.с.9). Відповідно до ст. 81 частини 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Стороною позивача не надано жодних доказів які б свідчили про конфлікт між [PERSON] та [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] щодо частки у спадщині. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач добровільно позбавила себе права на частку у спадщині, що такі дії відповідали її волевиявленню на той час, і позивачем не надано доказів застосування щодо неї психічного тиску з боку відповідача станом на 22.08.2012р., а тому у задоволенні позову у частині визнання недійсною її заяву від 22.08.2012р. про відмову від спадкування майна померлого [INFO] чоловіка [PERSON] на користь його сина [PERSON], слід відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсною заяви позивача від 22.08.2012р. про відмову від спадкування майна померлого [INFO] чоловіка [PERSON] на користь його сина [PERSON], правом передбаченим ст.1273 ч.6 ЦК України відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини позивач не скористалася, а отже і позовні вимоги в частині поновлення строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] в частині встановлення, як доказу, факту психологічного тиску на позивача з боку [PERSON] оскільки такі показання дані нею зі слів самої позивачки і майже через 4 роки після смерті [PERSON], а отже вважає їх не достатніми. Суд також критично оцінює як доказ, копії звернень позивача до правоохоронних органів про тиск з боку відповідача (а.с.56,58), що були здійснені після подачі нею позову, а саме після 21.08.2015р. Крім цього, жодної інформації щодо предмету доказування, у цих доказах не міститься, тому суд вважає їх недостовірними та недостатніми.

Outcome: dismissed