Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

21.11.2014 року ТзОВ«ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» про звільнення майна з-під арешту, а саме квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], що накладено постановою державного виконавця другого міського відділу ДВС від 28.11.2011 року в межах виконавчого провадження № ВП30101891. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказана квартира перебуває в іпотеці ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору іпотеки від 10.04.2008 року та договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року. В зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором кредиту між позивачем та [PERSON] досягнуто домовленість про добровільний продаж предмету іпотеки в рахунок погашення боргу в сумі 66 698,17 доларів США, проте, за виконавчим провадженням, де стягувачем виступає ПАТ КБ «Приватбанк» на вказану квартиру державним виконавцем накладено арешт, в зв'язку з чим позивач не може отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи вважається повідомленою належним чином, шляхом оголошення в газеті, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват банк» Андрейчик Ю.Л. у вирішенні спору покладалася на думку суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-М00/040/2008, в межах якої відповідачу був наданий кредит в сумі 57855 доларів США на строк користування до 07.04.2020 року. В забезпечення виконання умов цього договору [PERSON] 10.04.2008 року передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру[ADDRESS]. В зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором кредиту [PERSON] 30.09.2013 року надала згоду на добровільну реалізацію предмету іпотеки. Постановою державного виконавця другого міського відділу ДВС від 28.11.2011 року в межах виконавчого провадження № ВП30101891 про стягнення з [PERSON] на користь банку 12 233,13 грн., накладено арешт на спірну квартиру. Вказані обставини підтверджуються договором іпотеки від 10.04.2008 року; постановою про відкриття виконавчого провадження; кредитним договором від 08.02.2008 року; заявою [PERSON] про добровільну згоду на реалізацію предмету іпотеки; поясненнями представника відповідача. Згідно ч.1 ст.585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. В силу ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ч.1 ст.54 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Ч.3 цієї статті визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ст.575ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В силу ст.589ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Статтею 6.4.1 договору іпотеки від 10.04.2008 року передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. З огляду на викладене, з врахуванням того, що борг [PERSON] перед позивачем, зазначений у позовній заяві значно перевищує її борг перед ПАТ КБ «Приват банк», з врахуванням пріоритетного права заставодержателя, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову. Судові витрати по справі розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved