Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

21 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 30 квітня 2016 року померла його бабуся [PERSON]. За життя, 01 грудня 2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, згідно якого заповідала йому [PERSON] все належне їй на день смерті майно. Позивач зазначив в заяві, що у встановлений законодавством строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,840 га., яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. Позивач зазначив в заяві, що [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,840 га., яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Миколаївської сільської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036100, виданого 20 квітня 2001 року Миколаївською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, в той же час, збереглася тільки копія цього акту, оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено. Наведені обставини перешкоджають оформити спадкові права, що змушує звертатися до суду. В звязку з наведеним. в позовній заяві [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,840 га., яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 30 квітня 2016 року. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Миколаївська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, , як відповідач, в своєму листі просила суд розглядати справу без участі представника ради. Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, як третя особа, в своєму листі просила суд розглядати справу без участі представника управління . Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 квітня 2016 року померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя, 01 грудня 2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, згідно якого заповідала [PERSON] все належне їй на день смерті майно. Згідно спадкової справи, яка заведена Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлої 30 квітня 2016 року звернувся позивач [PERSON], інших спадкоємців, яки прийняли спадщину судом не встановлено. Згідно довідки Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 25.05.2017 року, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 3,840 га., яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036100, виданий 20 квітня 2001 року Миколаївською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області. Судом встановлено, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю втрачений, що позбавляє позивачу оформити свої спадкові права. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину обумовлена втратою правовстановлюючого документу, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно, оскільки право власності спадкодавця встановлена та підтверджується доказами, дослідженими судом.

Outcome: approved