Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

21.11.2017 [PERSON] звернувся із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно рахунку від 06.05.2011 року та квитанції до прибуткового ордеру від 23.05.2011 року він придбав у ТОВ Агрофірма «Ільницьких» за 10300 грн. корову червону степову, [INFO], за кличкою «Веселка». На зазначену корову позивач має паспорт серії ЕЕ № 993526 від 28.05.2008 року. 14.06.2016 року вказана корова находилась в череді та коли йшла додому по вул. Леніна в с. Велика Мечетня біля електричної опори зачепила електричний провід, який звисав низко над землею та був під напругою, в результаті чого корову вбило електричним струмом. Після чого на місце був викликаний наряд поліції, який зафіксував даний факт. Позивач звертався в усній формі щодо даного факту до начальника ПАТ «Миколаївобленерго» філії Кривоозерського району, але на його скарги керівництво не відреагувало. 22.08.2017 року позивач звернувся із вимогою до керівника ПАТ «Миколаївобленерго», щодо сплати матеріальної шкоди за фактом гибелі корови. На що отримав відповідь, у якій зазначено, що в оперативній службі філії Кривоозерського району 14.06.2016 року порушення роботи електромереж в с. Велика Мечетня зафіксовано не було, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача. Неправомірними діями відповідача, що полягають в несумлінному виконання своїх обовязків, завдали матеріальної шкоди загибель тварини, яку позивач придбав за 10300 грн.. Крім того, позивач зазнав вимушених додаткових затрат через вивезення туши худоби та її утилізації, втратив матеріальну вигоду, яку б міг мати за молочну продукцію та м'ясо. На теперішній час корова також віку та продуктивністю молока може коштувати 17000 грн. Також позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що позивач переніс не тільки тяжкі переживання, через те, що він втратив своє майно та залишився без годувальниці, але і через проблему куди дівати тушу тварини, оскільки її м'ясо неприродне для споживання, оскільки уражене струмом. Моральну шкоду позивач оцінив у 10000 грн. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені у позовній заяві обставини та додатково пояснив, що корову придбало ТОВ «Ільницьких», а він придбав у ТОВ «Ільницьких», де на той час був директором, про що свідчать квитанції про сплату грошей за корову. Поліція на місце загибелі корови приїхала тільки наступного дня після її загибелі. Після удару електричним струмом корова була ще живою та її дорізали. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що 14.06.2016 року у філії ПАТ «Миколаївобленерго» Кривоозерського району порушень роботи енергомережі в с. Велика Мечетня Кривоозерського району не відбувалось, в журналах оперативно-диспетчерської групи випадки порушень роботи енергомереж, які знаходяться на території Кривоозерського району, в тому числі проведення профілактичних та ремонтних робіт не зафіксовані. Повідомлення щодо наявності наслідків впливу обєктів енергомереж відповідача на зовнішні обєкти саме 14.06.2016 року не надходили до філії ПАТ «Миколаївобленерго» Кривоозерського району, працівники філії на місце події не викликались. Крім того, надані позивачем первісні бухгалтерські документи підтверджують лише факт придбання ним корови, але позивачем не виконані вимоги ветеринарного законодавства щодо оформлення статусу власника тварини, зокрема відносно обліку тварини у господарстві, позивач. враховуючи норми чинного законодавства України не набув права, в контексті ч.3 ст. 386 ЦК України, заявлення вимог до відповідача щодо відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачем його законних прав та інтересів. Надані позивачем фотознімки не є належними доказами, оскільки не містять в собі інформацію, яка б підтверджувала позовні вимоги позивача, на світлинах не видно наявність бирок єдиного зразка для ідентифікації великої рогатої худоби. Окрім того, корова знаходилась на певній відстані від проводу, що є не характерним для випадку ураження електричним струмом. Також, позивачем не дотримані вимоги ЗУ «Про ветеринарну медицину» та не надані докази, з яких можливо б було встановити офіційно задокументоване визначення причини смерті худоби, а також не підтверджений причинний зв'язок між діями відповідача та наслідками у вигляді її загибелі. Посилаючись на той факт, що дата події на яку посилається позивач не відповідає дійсності і момент спричинення шкоди є недоведеним, а також на те, що позивачем не надано належних доказів того, що саме він станом на 14.06.2016 року був власником загиблої тварини щодо якої заявлені позовні вимоги, а також на те, що відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та завданою шкодою, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вислухавши думку учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] придбав у ТОВ Агрофірма «Ільницьких» 06.05.2011 року за 10300 грн. корову, яка утримувалась на території власного господарства позивача у с. Велика Мечетня Кривоозерського району Миколаївської області. Згідно паспорту великої рогатої худоби серії ЕЕ №993526 корова червона степова [INFO], 28.11.2012 року прибула до [PERSON] Тимофійовича Миколаївської області Кривоозерського району с. В.Мечетня. Із пояснень позивача вбачаться, що 14.06.2016 року зазначена корова знаходилась в череді, здійснювався випас великої рогатої худоби. Біля 12.30 години через те, що почався дощ корова йшла додому та зачепила електричний провід, який був під напругою, в результаті чого корову вбило еклектичним струмом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює ветеринарним лікарем в с. Велика Мечетня. 14.06.2016 року йшов дощ і в початку села з лівої сторони обірвався електричний дріт через погодні умови, череда корів йшла додому і корову вбило електричним струмом. Її викликав власник корови. Загибла корова належить [PERSON]. Робітники обробили корову на м'ясо та склали у морозильну камеру. Потім вона їм пояснила, що м'ясо корови не можна вживати його, тому його потрібно відвести до скотомогильника. Свідок [PERSON] пояснила, що в 2017 році йшов дощ і вона вийшла за коровою і побачила, що одна із корів в череді впала. Після чого вона викликала електрика, відключили фідер. Вона бачила, як на місце падіння корови прийшов ветеринар та електрик, який подзвонив до РЕС. Про те, що загибла корова належить [PERSON] їй відомо зі слів людей. Відповідно до висновку від 16 червня 2016 року оперуповноваженого Кривоозерського відділу поліції, 16 червня 2016 року до вищевказаного відділу поліції надійшло повідомлення гр.. [PERSON] про те, що 14.06.2016 року в с. Велика Мечетня по вул. Леніна, біля електричної опори його корову вбило електричним струмом. В ході відпрацювання вказаного повідомлення було встановлено, 14.06.2016 року, корова яка належить [PERSON] знаходилась в череді в с. Велика Мечетня. Біля 12.30 год. через те, що розпочався дощ, корови розпустили з череди і коли корова йшла по вул. Леніна в с. Велика Мечетня біля електричної опори, то зачепила електричний провід, який звисав низько над землею. Оскільки еклектичний провід був під напругою корову вбило еклектичним струмом про що вказує свідок [PERSON] та ветеринарний лікар [PERSON] Згідно повідомлення генерального директора ПАТ «Миколоаївобленерго» від 07.09.2017 року на імя [PERSON], зазначено, що відповідно до даних оперативних служб філії Кривоозерського району порушення роботи електромереж в с. Велика Мечетя Кривоозерського району Миколаївської області 14.06.2016 не зафіксовані, також наний факт підтверджується копією оперативного журналу №1 Кривоозерської філії ПАТ «Миколаївобленерго». Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно ч. 1\~ст. 7 ЦК України\~цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~ Частина 1\~ст.15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені\~ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно враховувати, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. \~\~\~Крім цього, за загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1\~ст.1166 ЦК України). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2\~ст.1166 ЦК України). При цьому, відповідно до розяснень, що містяться в п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6\~(з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на те, що отримана травма, а в подальшому і дорізання його корови сталося з вини відповідача, що\~\~ніби - то корова 14.06.2018 року йшла додому по вул. Леніна в с. Велика Мечетня біля електричної опори зачепила електричний провід, що і призвело до її загибелі, є припущенням, і не може бути судом прийняте як доказ, оскільки допустимим доказом діагнозу і його причин є офіційний висновок органів ветеринарної медицини. Адже, відповідно до п. п. 17-19\~ст. 7 Закону України «Про ветеринарну медицину»\~до повноважень державних ветеринарних органів та їх посадових осіб входить здійснення державного ветеринарно-санітарного нагляду за збором, утилізацією та знищенням загиблих тварин і відходів тваринного походження; аналіз причин виникнення хвороб, недугів тварин та їх загибелі, розроблення рекомендацій щодо їх профілактики; а також видача органам страхування висновків щодо захворювання тварин, вимушено забитих, загиблих або знищених. Статтею 37 Закону України «Про ветеринарну медицину»\~визначено обовязки осіб, які утримують тварин. Зокрема, пунктом 3 вказаної статті Закону зобовязано власників негайно інформувати державного інспектора ветеринарної медицини, уповноваженого лікаря ветеринарної медицини або посадових осіб державних органів ветеринарної медицини про раптову загибель тварин, підозру на захворювання або виявлення хвороби, що підлягає повідомленню, або поведінку тварин, яка їм невластива. Проте, доказів, як вимагає зазначена норма матеріального права, позивач та її представник суду не надали. Позивачем зазначені дії не були виконані, проте як пояснив в судовому засіданні позивач, після удару струмом корова була ще жива її дорізали, відвезли до ветеринара, який пояснив, що її м'ясо непридатне до вживання. Тобто, як встановлено в ході судового розгляду, розтин трупа тварини проводився, але в порушення вищезазначених норм ветеринарного законодавства відсутній протокол розтину і, відповідно не встановлювалась причина хвороби чи травми, що призвели до вимушеного забою, а тому суд приходить до висновку, що позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК\~не надано необхідних доказів про встановлення вини відповідача в отриманні травми коровою, викликаної неналежним виконанням ним своїх обовязків. Крім того, наказом Міністерства аграрної політики України від 17 вересня 2003 року N 342, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 жовтня 2003 р. за N 909/8230 передбачено, що починаючи з 1 січня 2006 року переміщення великої рогатої худоби з господарства в господарство, реалізація молока та забій тварин на м'ясо здійснюються за умови, що тварина ідентифікована двома вушними бирками встановленого зразка, за наявності паспорта великої рогатої худоби і ветеринарної картки до паспорта. Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. Положення про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 17.09.2003 року №342, ідентифікації і реєстрації підлягають усі тварини, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Згідно з п. 1.5. Положення паспорт великої рогатої худоби - це документ, що містить дані стосовно тварини, її переміщення, власників/утримувачів, місцезнаходження, засвідчує дані стосовно ветеринарно-санітарного стану господарства, де перебуває тварина, факт проведення вакцинацій, діагностичних досліджень і профілактичних обробок та є супровідним документом при будь-якому переміщенні тварини. Отже, Положення про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 17.09.2003 року №342, п.1.3. ідентифікації і реєстрації підлягають усі тварини, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Пунктом 1.4. даного Положення передбачено, що ідентифікація і реєстрація великої рогатої худоби запроваджується з метою в тому числі для підтвердження права власності на тварин. Позивачем в порушення вимог даного наказу не надано суду відомостей щодо наявності у корови, бирок з ідентифікаційним номером, паспорта великої рогатої худоби та ветеринарної картки до паспорта, тобто підтвердження права власності позивача на зазначену тварину.\~\~\~\~ Частиною 1\~ст. 1167 ЦК України\~установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року\~визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За вказаних обставин, суд вважає, що позивач не дотримався положень\~Закону України «Про ветеринарну медицину»\~та не надав суду доказів на підтвердження права власності позивача на загиблу корову, а тому відсутні і правові підстави для задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed