Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

20 квітня 2016 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат у сумі 21943 грн. 48 коп. та судові витрати по справі, посилаючись на те, що між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON] 05 серпня 2014 року укладено договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України з 05.08.2014 року по 25.12.2015 року, був зарахований до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, присвоєно звання рядовий міліції. За цей період Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ належним чином виконував обовязки, передбачені договором. Відповідач був забезпечений харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. 25 грудня 2015 року відповідач був відрахований з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ за власним бажанням. Таким чином, оскільки відповідач був відрахований з навчання за власним бажанням, то відповідно до умов договору зобовязаний відшкодувати витрати повязані з його утриманням в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 21943 грн. 48коп. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, та у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05 серпня 2014 року між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON] був укладений договір про навчання № 2367, згідно умов якого відповідач проходить підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом «Правознавство». Згідно витягу з наказу ректора генерал-майора міліції [PERSON] № 165ос від 05 серпня 2014 року [PERSON] зарахований з 05 серпня 2014 року курсантом першого курсу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, та йому присвоєне звання «рядовий міліції». Відповідно до п.2.3.1. Договору про навчання особа зобовязується виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня. Відповідно до п.2.3.6 Договору про навчання у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п.4.1. Договору про навчання відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим, речовим та медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно витягу з наказу ректора № 344ос від 25 грудня 2015 року [PERSON], курсанта другого курсу факультету № 1, відраховано з навчання за власним бажанням 25 грудня 2015 року. Сума витрат на день відрахування ,що підлягає відшкодуванню, складає 21943 грн. 48 коп. Згідно письмової заяви від 23 грудня 2015 року відповідач зобовязався відшкодувати вказану вище суму, однак зобовязання передбачені зазначеним договором відповідач не виконав, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 21943 грн. 48 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved