Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

21 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю виробниче обєднання «Укрспецзалізшляхбуд» (далі - ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхтобуд»), третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі (далі відділення Фонду) про визнання бездіяльності незаконною, визнання дій протиправними, визнання незаконною несплати страхових виплат, визначення розміру щомісячної страхової виплати та стягнення заборгованості зі сплати страхових виплат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 21.08.1997 року працював начальником дільниці на підприємстві відповідача. 15.09.1997 року під час роботи він отримав трудове каліцтво. 16.09.1997 на підприємстві було складено акт № 1 форми Н-1 про нещасний випадок. У звязку із встановленням першої групи інвалідності, на підставі наказу №2 від 20.01.1998 року, він був звільнений з підприємства у відповідності до п.5 ст.40 КЗпП України. Позивач вказує, що після отримання виробничої травми роботодавцем було сплачено одноразову допомогу та надано допомогу в протезуванні. Окрім того підприємством сплачувались на його користь щомісячні страхові виплати у відповідності до встановлених МСЕК ступенів втрати професійної працездатності у 1998 році у розмірі 90% від втраченого заробітку, у період з 1999-2000 роки в розмірі 100% від втраченого заробітку. Зазначає, що останній раз щомісячну страхову виплату від підприємства було здійснено на початку 2001 року. Після набрання чинності 01.04.2001 року Закону України №1105-ХІV від 23.09.1999 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» підприємство припинило сплачувати щомісячні страхові виплати у звязку з передачею особової справи [PERSON] до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі Фонд). Проте на неодноразові звернення до Фонду останнім зазначалось, що особова справа [PERSON] до Фонду не надходила. У звязку з чим просить суд визнати незаконною бездіяльність ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» щодо не передачі до Фонду відомостей та документів особової справи [PERSON], визнати протиправними дії відповідача, які призвели до втрати відомостей та документів особової справи, визнати незаконною несплату з 01.04.2001 року до теперішнього часу належних [PERSON] щомісячних страхових виплат, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, визначити станом на липень 2016 року грошовий розмір щомісячної страхової виплати [PERSON] в сумі 1450 грн., у відповідності до 100 % втраченого позивачем трудового заробітку, зобовязати відповідача ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» сплатити на користь [PERSON] заборгованість зі сплати щомісячних страхових виплат за період з квітня 2001 року по червень 2016 року у розмірі 265350,00 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги не визнав. Надав до суду письмові заперечення в яких вказав на перерахування у квітні 2001 року підприємством на рахунок [PERSON] грошових коштів для придбання автомобіля, чим було врегульовано відносини з відшкодування шкоди. Також вказав на те, що нещасний випадок, який стався з позивачем не повязаний з виробництвом. В подальшому представник позивача до судового засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні частково підтримала позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльність ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд», в інший частині позовних вимог просила відмовити. Зазначила, що особова справа [PERSON] до відділення Фонду від ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» не передавалась. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, згідно до статуту ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» підприємство є правонаступником АТЗТ «Укрспецжелдорстрой». (а.с. 70-71). 21 серпня 1997 року [PERSON] було прийнято до АТЗТ «Укрспецжелдорстрой» на посаду начальника дільниці. 20 січня 1998 року позивача було звільнено з підприємства за п. 5 ст. 40 КЗпП України у звязку із встановленням інвалідності, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 125). 18 вересня 1997 року АТЗТ «Укрспецжелдорстрой» було складено Акт № 1 про нещасний випадок за формою Н-1, згідно якого начальник дільниці [PERSON] 15 вересня 1997 року в період часу з 12-00 год. по 12-30 год. повертаючись з Криворізького комбінату нерудних будівельних матеріалів, який відвідав у службових потребах, з метою проїзду у попутному напрямку вирішив скористатись проїжджаючим в районі ж.д. переїзду 69-й км. [PERSON] вантажним залізничним составом. Намагання піднятися на рухомий состав призвело до падіння [PERSON], в наслідок якого його ноги опинились під колесами вагону та були травматично ампутовані. (а.с. 96-97). 21 січня 1998 року [PERSON] був вперше оглянутий МСЕК, де йому було встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 90% у звязку із трудовим каліцтвом 1997 року з переоглядом у 1999 році та першу групу інвалідності. 10 березня 1999 року [PERSON] був повторно оглянутий МСЕК, де йому було встановлено 100% стійкої втрати працездатності безстроково та підтверджено першу групу інвалідності. (а.с. 13-16, 90-94, 98-100). Відповідно до інформаційного листа від 03.11.2015 наданого відділенням Фонду [PERSON], особова справа на продовження страхових виплат після набрання чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від АТЗТ «Укрспецжелдорстрой» або ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» не надходила. (а.с. 17). Відповідно до листа ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 24.11.2015 № 42 повідомлено [PERSON] про направлення до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України його документів, що підтверджують право на страхову виплату. (а.с. 18). Відповідно до листа ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 28.12.2015 № 48 повідомлено [PERSON] про втрату підприємством частини бухгалтерських документів та надано позивачу виписки з актів огляду МСЕК. (а.с. 20). Згідно довідки ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 10.03.2016 № 12 заробітна плата згідно штатного розкладу по підприємству за посадою «начальника дільниці» складає 1381,00 грн. (а.с. 21). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] перебуває на обліку Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності І групи трудове каліцтво. (а.с. 9). Згідно до листа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 05.05.2016 № 1552ю, до відділення особова справа на імя [PERSON] від ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» не передавалась. (а.с. 74-75). Відповідно до довідки ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 13.06.2016 № 29, заробітна плата начальника дільниці згідно штатного розкладу підприємства станом на 01.05.2016 складає 1450 грн. (а.с. 83). 17 квітня 2001 року між ТОВ ВО «Укрспецжелдострой» та [PERSON] було укладено угоду про перерахування підприємством грошових коштів для придбання автомобіля з ручним керуванням, та відсутності у останнього в подальшому вимог до ТОВ ВО «Укрспецжелдострой» з приводу забезпечення транспортним засобом. (а.с. 84). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можу гуртуватися на припущеннях. Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно до положень абз. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону праці» (в редакції станом на січень 1998 року) власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого) одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. Як було встановлено у судовому засіданні, [PERSON] у звязку із нещасним випадком на виробництві було встановлено стійку втрату працездатності з 21.01.1998 в розмірі 90%, а з 01.02.1999 в розмірі 100% з переоглядом безстроково, у звязку з чим останній отримав право на відшкодування шкоди завданої йому каліцтвом від роботодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( в редакції станом на 01.04.2001 року) особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Згідно до положень п. 3 розділу ХІ Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( в редакції станом на 01.04.2001 року) установлено, що передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом. У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на 01.04.2001) Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки. З аналізу вищенаведених цивільно-правових норм слід дійти висновку про те, що працівник, якому заподіяно шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків мав можливість з 01 квітня 2001 року продовжувати отримувати від роботодавця належні виплати та соціальні послуги або з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи працівника від Фонду. Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Тобто законодавцем обовязок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, покладений в повному обсязі на Фонд. Так, згідно зі статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) в разі настання страхового випадку Фонд зобовязаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; забезпечити згідно з медичним висновком домашній догляд за потерпілим (або компенсувати йому відповідні витрати). Усі види соціальних послуг та виплат, передбачених цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоровя. Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у звязку зі страховим випадком; зазначений строк встановлюється МСЕК. Отже, вирішуючи питання про право потерпілого на отримання страхових виплат, слід виходити із вимог статей 21, 28, 30, 34, 35, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) у їх сукупності, які передбачають, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (№ 6-59цс11), 19 грудня 2011 року (№ 6-74цс11), 7 листопада 2012 року (№ 6-131цс12). Водночас п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» втратив чинність з 1 січня 2011 року на підставі Закону № 2464-VI від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] на час звернення до суду не отримує від відповідача або Фонду виплат в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом та документи, що підтверджують його право на отримання вказаних платежів ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхтобуд» не було передано до Фонду. Однак, з 1 січня 2011 року можливість продовжувати отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця потерпілими особами припинилась через втрату чинності п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Так, [PERSON] 10 березня 1999 року МСЕК було встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 100%, а з 01 січня 2011 року обовязок з відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом покладений тільки на Фонд, тому позивач з цього часу повинен був або самостійно звернутись до Фонду, або його роботодавець повинен був передати його документи, що підтверджують його право на отримання вказаних платежів. Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] отримав від відповідача всі наявні у роботодавця документи, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві. (а.с. 20). Вказані обставини вказують, що відповідачем було передано 28.12.2015 року [PERSON] усі наявні на підприємстві документи, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві. Водночас позивачем не було надано доказів того, що він звертався до відповідача із заявою про передачу його особової справи до Фонду. Також не оскаржувалось сторонами, що [PERSON] із наявними документами із заявою про призначення страхових виплат до відділення Фонду не звертався. Відповідно до розяснень викладених у п. 1-2 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 33 ЦПК України у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Так, позивачем було завлено вимоги, зокрема, про визначення станом на липень 2016 року розміру щомісячної страхової виплати у сумі 1450,00 грн., тобто позивач просить суд визнати за ним право на отримання щомісячної страхової виплати, яка здійснюється за Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Водночас позивачем було предявлено позовні вимоги лише до ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхтобуд» та заяви про залучення відділення Фонду в якості відповідача під час судового розгляду не було заявлено. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права на відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки на час звернення до суду позивача обовязок зі сплати відшкодування шкоди завданої під час виконання трудових обовязків особам, яким визначено МСЕК відсоток стійкої втрати працездатності покладається на Фонд, а також відповідний робочий орган Фонду не було залучено позивачем в якості відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed