Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В квітні 2017 року [PERSON] звернулась з вказаним позовом та посилалась на те, що в період часу з 14 вересня 1991 року до 15 серпня 2013 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу відповідач придбав квартиру [ADDRESS] , магазин по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0060 га з кадастровим номером 3220881301:01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташовану по [ADDRESS] . Ці об`єкти нерухомого майна є спільною сумісною власністю сторін. 1.2. Тому [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] , 1/2 частку в магазині по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по [ADDRESS] та 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0060 га з кадастровим номером 3220881301:01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташованій по [ADDRESS] . 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року (а.с.25) було відкрито провадження у цивільній справі. 2.2. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року (а.с.74) пред`явлений позов був залишений без розгляду. 2.3. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року (а.с.91-92) було скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року, а цивільну справу направлено для продовження розгляду до того ж суду. 2.4. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року (а.с.121-123) цивільну справу було передано на розгляд до Бориспільського міськ-районного суду Київської області. 2.5. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2019 року (а.с.133) цивільна справа була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 6 серпня 2019 року (а.с.143) підготовче провадження було закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 3.2. [PERSON] та його представник [PERSON] не визнають позов та посилаються на те, що квартира [ADDRESS] , приміщення магазину та земельна ділянка по [ADDRESS] є особистою власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю сторін. Ця обставина свідчить про відсутність підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку в цих об`єктах нерухомого майна. Крім того, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Тому [PERSON] та його представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. 14 вересня 1991 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14 вересня 1991 року (а.с.5). 4.2. 7 квітня 2006 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності серії [NUMBER] (а.с.8) та набув право власності на квартиру [ADDRESS] . 4.3. На підставі рішення виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради №798 від 20 листопада 2008 року (а.с.15) за [PERSON] було оформлено право власності на магазин по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по [ADDRESS] . 4.4. 5 липня 2011 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.10-13, 163-164), за яким він придбав земельну ділянку площею 0,0060 га з кадастровим номером 3220881301:01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташовану по [ADDRESS] . На підставі цього договору [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №303872 (а.с.43). 4.5. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 15 серпня 2013 року (а.с.6-7), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2013 року (а.с.169-170), шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 4.6. Спірні правовідносини регулюються главою 7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка», главою 8 «Право спільною сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. 5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 5.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним з час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 5.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. 5.4. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. 5.5. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5.6. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 5.7. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. [PERSON] набув право власності на приміщення магазину та земельну ділянку по [ADDRESS] в період часу, протягом якого він перебував у шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що приміщення магазину та земельна ділянка по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач та його представник [PERSON] не подали суду достатню кількість належних, допустимих та достовірних доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження існування обставин, які могли бути підставою для відхилення від засад рівності часток сторін в спільному майні. 6.2. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.15 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК України). Зі змісту пред`явленого позову (а.с.2) вбачається, що про оформлення відповідачем права власності на приміщення магазину та земельну ділянку [PERSON] дізналась лише в 2016 році. З того ж року розпочався трирічний строк позовної давності, перебіг якого підлягав закінченню лише в 2019 році. Зі штампу, розміщеному на титульній сторінці позову (а.с.1), вбачається, що [PERSON] звернулась до суду в квітні 2017 року. Тому підстави для задоволення заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності відсутні. 6.3. З огляду на це суд вважає, що за [PERSON] належить визнати право власності на 1/2 частку в магазині по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по [ADDRESS] та 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0060 га з кадастровим номером 3220881301:01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташованій по [ADDRESS] . 6.4. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю [PERSON] . Вона стверджує, що її чоловік [PERSON] уклав інвестиційний договір, у виконання якого здійснював оплату вартості квартири [ADDRESS] . Після того, як [PERSON] помер, його сину [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти, сплачені у виконання інвестиційного договору. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься довідка №326 від 2 вересня 2004 року про інвестування коштів у 100% загальної площі об`єкта інвестування (а.с.52), зі змісту якої у виконання інвестиційного договору №89-і від 10 квітня 2003 року [PERSON] здійснив інвестування в розмірі 223832 гривень 51 копійки у 100% загальної площі квартири [ADDRESS] . 4 травня 2005 року державний нотаріус Козятинської державної нотаріальної контори видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.51) щодо грошових коштів, внесених [PERSON] у виконання інвестиційного договору №89-і від 10 квітня 2003 року. 6.5. Показання свідка [PERSON] перебувають у взаємному зв`язку з вказаними письмовими доказами та переконливо підтверджують те, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті грошові кошти [PERSON] . Ця обставина свідчить про те, що вказаний об`єкт нерухомого майна є особистою власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю подружжя. Підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку в спірній квартирі відсутні, тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги належить відмовити. 6.6. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їй відомо лише про те, що квартира [ADDRESS] , приміщення магазину та земельна ділянка по [ADDRESS] були придбані в період часу, протягом якого сторони перебували у шлюбі. Інші обставини та особливості придбання цих об`єктів нерухомого майна свідку [PERSON] не відомі. Ця обставина свідчить про те, що показання цього свідка не містять відомості про обставини, що стосуються предмета доказування, та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.2. [PERSON] сплатила судовий збір в загальному розмірі 4803 гривні (4130 + 673). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1). Однак пред`явлений позов задоволений частково. 7.3. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3202 гривень (4803 : 3 х 2).

Outcome: partial