Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

20 березня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 12 липня 2016 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя не склалось, вони з чоловіком не знаходять спільної мови, постійно виникають сварки та непорозуміння через різні погляди на життя. Подружжя не спілкується, не підтримують один одного, не ведуть спільного господарства та не пов'язані сумісним побутом. З лютого 2019 року вони з дитиною проживають окремо від [PERSON] Спорів щодо спільного сумісного майна немає. Після розірвання шлюбу син проживатиме з нею і вона надаватиме [PERSON] можливість спілкуватися з дитиною. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] . До початку судового засідання позивачка [PERSON] звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала повністю та просила його задовольнити, оскільки вона має намір створити іншу сім'ю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю та просить розірвати шлюб. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 12 липня 2016 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу - [PERSON] ), [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому Варвинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, про що складено відповідний актовий запис № 32 (а.с. 6). Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 7). Дитина проживає з позивачкою. Як убачається з позовної заяви, спільне життя не склалось, позивач та відповідач не знаходять спільної мови, у них постійно виникають сварки та непорозуміння через різні погляди на життя. Подружжя не спілкується, не підтримують один одного, не ведуть спільного господарства та не пов'язані сумісним побутом. З лютого 2019 року позивачка та син проживають окремо від відповідача. Позивачка має намір створити іншу сім'ю. Спорів щодо спільного сумісного майна та місця проживання дитини немає. Враховуючи викладені позивачкою та визнані відповідачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я розпалась остаточно та поновлена бути не може. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище [PERSON] , оскільки бажання щодо зміни прізвища вона не виявила. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved