Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

21 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції - про визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії. Позивач у своїй позовній заяві посилалась на те, що з 2003 року є власницею капітального гаражу на один легковий автомобіль, розташований за адресою: [ADDRESS]. Проте у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на даний гараж не було у зв'язку з чим [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на вказаний гараж та зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати таке право власності у встановленому законом порядку (а. с. 2-4). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 8), про причини неявки у судове засідання свого представника не повідомив. Третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, надіслал на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без участі свого представника (а. с. 11). За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що актом прийому-передачі капітального гаражу на один легковий автомобіль за адресою [ADDRESS] власнику [PERSON], за підписами в.о. начальника УКСа облдержадміністрації та [PERSON], останній у власність був переданий гараж [NUMBER] на один автомобіль загальною площею 17,8 кв.м за адресою: [ADDRESS], на підставі договору №? 5 від 01 жовтня 2001 року «на участь в дольовому будівництві капітальних гаражів по [ADDRESS]» [PERSON], рішення № 2780 від 22 листопада 2001 року Дніпропетровської міськради та договору купівлі-продажу № ВАЗ 431515 від 03 квітня 2003 року з [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Оцінюючи всі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, враховуючи, що позивачка з 2003 року є користувачем спірного гаражу, а також наявність акту прийому-передачі даного гаражу у власність [PERSON], суд приходить до щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача та можливості їх задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved