Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

21. 03. 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до територіальної громади в особі [PERSON] міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання прав та обовязків спадкодавця в порядку спадкування за законом, вимоги у якому під час розгляду справи уточнили, обґрунтовуючи їх тим, що 13 лютого 1996 року помер [PERSON], який постійно проживав за адресою: [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку квартири [ADDRESS]. Зазначена частка квартири належить померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 січня 1995 року Ресорним заводом імені Комінтерну. Згідно довідки №23 від 18. 01. 2016 року, виданої комунальним підприємством «[PERSON] МБТІ», квартира №35, розташована по вул. Миру, буд. 28 у м. Синельникове, належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10. 01. 1995 року [PERSON] ресорним заводом ім. Комінтерну, даний документ в [PERSON] МБТІ не зареєстровано. Заповіту [PERSON] Г І. не залишив. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом є: [PERSON], яка є дочкою спадкодавця, та [PERSON], яка є дружиною спадкодавця. Спадщину після смерті [PERSON] позивачі фактично прийняли, згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 РСР 1963 року, так як проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою з місця проживання. Тобто, кожен із спадкоємців прийняв спадщину по 1/8 частині. Позивачі звернулися до державного нотаріуса Першої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, але нотаріус відмовив їм 14. 03. 2016 року у їх видачі в звязку з тим, що правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на житло від 10. 01. 995 року, на підставі якого ? частка квартири належить спадкодавцю, не зареєстроване в [PERSON] МБТІ. [PERSON] не встиг за життя зареєструвати право власності на вищезазначену квартиру в органах державної реєстрації, а тому його права та обовязки, як спадкодавця перейшли до спадкоємців [PERSON] та [PERSON], які в звязку із викладеним, просять суд встановити факт прийняття ними спадщини після смерті [PERSON], померлого 13. 02. 1996 року, та визнати за ними права та обовязки спадкодавця на 1/8 частку кожна, квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 28/35, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 13. 02. 1996 року, з право реєстрації права власності зазначеного майна в органах державної реєстрації Позивачі [PERSON] та [PERSON] до початку судового засідання надали суду заяви, в яких зазначили про можливість розгляду справи за їх відсутності, а також, що уточнені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Дніпропетровської області [PERSON] надав суду, до початку судового засідання, заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, зазначивши, що не заперечує проти заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності прийшов до наступного висновку. Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16. 01. 2003 року, закріплено, що щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існування після набрання чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №020676, виданого 16 лютого 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів Дніпропетровської області підтверджується факт смерті 16 лютого 1996 року [PERSON] (а. с. 4), якому належала разом із [PERSON], Абраменко (після реєстрації шлюбу [PERSON]) Н. Г., Миргородським (після зміни прізвища [PERSON]) Г. А., на праві приватної, спільної сумісної власності квартира №35, розташована у буд. №28 по вул. Миру у м. Синельникове Дніпропетровської області (а. с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту за життя [PERSON] не склав. Згідно ст. 1261 ЦК України та копії спадкової справи №68/2016, до майна померлого 13. 02. 1996 року [PERSON], встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом є дружина померлого [PERSON], (копія Свідоцтва про укладення шлюбу Серії ІІ-КИ №415386 від 15. 01. 1981 року (а. с. 7)), та дочка [PERSON], яка змінила прізвище після одруження на «Литвин», що підтверджується копією повторно виданого Свідоцтва про народження Серії І-КИ №098734 від 19. 12. 2000 року, копією Свідоцтва про одруження Серії 1-КИ №119848 від 28. 11. 2000 року. Пунктом 1 ст. 549 ЦК РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, факт постійного проживання позивачів разом зі спадкодавцем [PERSON], померлим 13. 02. 1996 року, підтверджується Довідкою про склад сімї, виданою 01. 03. 2016 року [PERSON] міським комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора-2», де вказано, що [PERSON] мешкав та був зареєстрований за адресою: [INFO], з 28. 07. 1988 року по 13. 02. 1996 року, разом з ним мешкали та були зареєстровані [PERSON], [INFO], - дружина, з 26. 07. 1988 року по 27. 05. 1997 року; [PERSON], [INFO], - дочка, з 25. 05. 1993 року по 11. 01. 2011 року; [PERSON], [INFO], онук, з 25. 05. 1993 року по теперішній час (а. с. 12). Однак, постановами державного нотаріуса Першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 14. 03. 2016 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на те, що свідоцтво про право на спадщину на квартиру №35, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 28, не може бути видане в звязку з тим, що право власності на житло, видане 10. 01. 1995 року [PERSON] ресорним заводом імені «Комінтерну» за померлим [PERSON], не зареєстровано в [PERSON] МБТІ. Вказана обставина підтверджена також Довідкою [PERSON] МБТІ від 18. 01. 2016 року за вих. №23 (а. с. 11). За змістом статей 1216, 1218 Цивільного кодексу\~\~України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Отже, з огляду на викладене вище, можна зробити висновок про те, що на день смерті, а саме: 13. 02. 1996 року, спадкодавець [PERSON], будучи співвласником майна у спільній сумісній власності, мав право, згідно Свідоцтва про право власності житло від 10. 01. 1995 року, виданого Ресорним заводом ім. Комінтерну, на ? частку нерухомого майна квартири [ADDRESS], але належним чином не здійснив її державної реєстрації у відповідних органах, тому спадкоємці [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування успадковують від спадкодавця належні йому на день смерті права та обовязки. Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], як спадкоємців першої черги за законом, є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ч. 1 ст. 549 ЦК РСР 1963 року, ст. 368, 370, ст. ст. 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, 1261, ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16. 01. 2013 року,

Outcome: approved