Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

20 грудня 2016 року позивач ФОП [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтував тим, що між ним, як ФОП, та [PERSON] було укладено угоду про юридичні послуги від 19.03.2015 року, відповідно до умов якої позивач зобовязався від імені та за рахунок відповідача організувати та вести юридичну роботу по веденню судової справи, спрямовану на отримання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про визнання за відповідачем права власності на будівлі та споруди загальною площею 1761,0 кв.м., розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Масивна, 51, а відповідач зобовязався оплатити вказані юридичні послуги на умовах Договору. Відповідач порушив свої договірні зобовязання по оплаті наданих послуг. Відповідно до умов договору відповідач мав сплатити гонорар не пізніше дня першого засідання у розмірі 600 доларів США та 550 доларів США в день, коли правова допомога по реєстрації вважається наданою. Позивачем для сплати другої частини гонорару було обрано другу подію, а саме, сплив 30 календарних днів з моменту набрання законної сили рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Рішення набрало законної сили 06.05.2015 року. Таким чином, не пізніше 05.06.2015 року відповідач мав сплатити на користь позивача за курсом НБУ встановленого на відповідний день, що становить 11555,50 грн. Однак до теперішнього часу відповідач заборгованість не сплатив. Після уточнення своїх позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 40173,50 грн. заборгованості з оплати гонорару по договору та договірної санкції, 9100 грн. в якості штрафних санкцій за прострочення оплати гонорару за період 01.04.2017 року 30.06.2017 року включно, а також 3% річних в розмірі 1604,65 грн. та інфляційні витрати у розмірі 5899,06 грн., а всього 56777,21 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що позивачем не було виконано умови договору та не надано зазначених у договорі послуг. Вислухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні було встановлено, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про юридичні послуги від 19.03.2015 року, відповідно до умов якої позивач зобовязався від імені та за рахунок відповідача організувати та вести юридичну роботу по веденню судової справи, спрямовану на отримання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про визнання за відповідачем права власності на будівлі та споруди загальною площею 1761,0 кв.м., розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Масивна, 51, а відповідач зобовязався оплатити вказані юридичні послуги на умовах Договору. (а.с. 4-5). Обґрунтовуючи свої вимоги в якості доказу того, що ним в повному обсязі виконані умови договору з відповідачем, позивач посилається рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності задоволено частково (а.с. 6-7). Однак, суд не може визнати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2015 року в якості доказу виконання позивачем своїх обовязків за договором з відповідачем, оскільки у тексті зазначеного рішення немає жодної згадки про те, що інтереси [PERSON] при розгляді цієї справи представляв саме [PERSON] Інших доказів, які б підтверджували факт виконання позивачем своїх зобовязань за договором від 19.03.2015 року (актів виконаних робіт, журналів судових засідань, процесуальних документів тощо), позивачем суду не надано. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Таким чином, приходить до висновку, що позивачем не доведено факту виконання ним своїх зобовязань за договором від 19.03.2015 року, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed