Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

21 серпня 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 серпня 1997 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 226. Від спільного життя з відповідачем народила сина [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейне життя не склалося, в сім'ї немає порозуміння, виникають постійні сварки, подружні відносини між ними припинені два роки тому. Відповідач сім'ю не забезпечує, допомоги не надає. Тому вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю і пояснила суду, що 09 серпня 1997 року уклала шлюб з [PERSON] Від спільного життя з відповідачем народила сина [PERSON], [INFO]. Але сімейне життя не склалось. За останній час спільного життя між ними виникали сварки, не було взаємопорозуміння. Відповідач зловживає спиртними напоями, живе власним життям, не працює, сім'ю не забезпечує. Шлюбні відносини між ними припинені два роки тому. Тому вона просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач, будучи своєчасно увідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, під розписку, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а тому, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивачки, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.3), 09 серпня 1997 сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 226. Відповідно до свідоцтва про народження позивачка та відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до Ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 Ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до Ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року суд не може примушувати жити подружжя однією сім'єю, якщо хоч одна із сторін цього не бажає. Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені два роки, відновлювати їх сторони не бажають. Від надання судом строку на примирення відмовилися. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу. Фактично сім'я більш не існує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved