Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

20 грудня 1998 року помер [PERSON]. До складу спадкового майна після його смерті входить, зокрема, право на земельну частку (пай) площею 2,18 умовних кадастрових гектара, яка перебувала у колективній власності КСП «Промінь» с. Рівне Мурованокуриловецького району Вінницької області. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON]. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON], які спадщини не приймали і на неї не претендують. Позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутній (втрачений) правовстановлюючий документ на спадкове право. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] з відповідним позовом звернувся до суду. Позивач у судове засідання не зявився, у п. 4 позовної заяви, просив слухати справу у його відсутності (позовна заява, а.с. 4). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача Рівненської сільської ради у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, у яких позов [PERSON] визнали і просили справу слухати у їх відсутності (а.с. 21, 26, 29). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Розглянувши справу, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: [PERSON] помер 20 грудня 1998 року в с. Нишівці Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 6). Довідкою виконавчого комітету Рівненської сільської ради № 998 від 10 листопада 2016 року (а.с. 8), довідкою із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку № Д-3238/0-3309/6-16 від 01 грудня 2016 року (а.с. 9), випискою із списку громадян, членів КСП «Промінь», що додається до державного акта на право колективної власності на землю № 997 від 10 листопада 2016 року (а.с. 10) доведено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай) площею 2,18 умовних кадастрових гектара, що перебувала у колективній власності КСП «Промінь» с. Рівне Мурованокуриловецького району Вінницької області. Відповідно до норм ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року (діяв на момент смерті спадкодавця), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом (ч. 1 ст. 534 в редакції 1963 року). По своїй смерті спадкодавець [PERSON] залишив заповіт вчинений 05 травня 1992 року (а.с. 7), яким все своє майно, що буде належати йому на день смерті і на яке за законом матиме право заповів [PERSON]. Цей заповіт станом на 10 листопада 2016 року не змінений і не скасований (а.с. 7). Зазначене стверджується і інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 46334300 (заповіти/спадкові договори) виданою 28 грудня 2016 року (а.с. 22-24). Статтями 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Довідкою виконавчого комітету Рівненської сільської ради № 998 від 10 листопада 2016 року (а.с. 8) доводиться, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв син [PERSON], вступивши в управління та володіння спадковим майном. Заповітом (а.с. 7), свідоцтвом про смерть (а.с. 6), довідкою виконавчого комітету Рівненської сільської ради № 998 від 10 листопада 2016 року (а.с. 8), заявами [PERSON] та [PERSON] про визнання позову (а.с. ) доводиться, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який має право і прийняв спадщину. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46334314 від 28 грудня 2016 року (а.с. 25) доводиться, що спадкові права після смерті [PERSON] ніхто не оформляв. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З оголошення в газеті «33 канал» від 30 листопада 2016 року (а.с. 11), слідує, що оригінал земельного сертифіката на право на земельну частку (пай) на прізвище [PERSON] втрачений, а тому позивач не може оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити свої права спадкоємця іншим чином, окрім як через суд, він також не може (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 грудня 2016 року (а.с. 12). Суд враховує обставину, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважної причини, зокрема, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове право, а тому приймає рішення про його поновлення на підставі ст. 73 ЦПК України. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідачі визнали позовну вимогу і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування право на земельну частку (пай) як спадкоємця [PERSON] за заповітом.

Outcome: approved