Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

21.08.2014 року до суду надійшов вищевказаний позов, який на пошту був зданий 14.08.2014 року і в якому, позивач просить визнати себе батьком народженої відповідачкою дитини: [PERSON], [INFO] та внести зміни в актовий запис про народження дитини, де вказати його батьком дитини, а прізвище дитини «[PERSON]», змінити на прізвище «[PERSON]». Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є батьком дитини, а при народженні дитини, він не перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі і запис про батька дитини при реєстрації її народження, вчинено за вказівкою відповідачки. У судовому засіданні позивач зі своїм представником, позов підтримали і просили про його задоволення. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що за повідомленням його довірительки, позивач не є батьком дитини. Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, надіславши листи з прохання розглянути справу за відсутності своїх представників. Позивач та представники сторін, не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності представників третіх осіб по справі. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті за відсутності представників третіх осіб по справі. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про шлюб від 17.04.2015 року на час розгляду даної справи, відповідачка після реєстрації шлюбу, змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до наявного в матеріалах справи повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 26.09.2014 року, [PERSON] народилася [INFO], про що відділом державної РАЦСу Деснянського районного управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис № 2718 від 14.09.2010 року. Матір'ю дитини є [PERSON], тобто, відповідачка, а батьком дитини є [PERSON]. При цьому, запис відомостей про батька дитини вносився на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за заявою матері від 14.09.2010 року. Згідно зі ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, забрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. За клопотанням самої відповідачки та представника позивача, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2015 року, по справі призначено судово-генетичну експертизу. Відповідно до наявного в матеріалах справи, листа начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 03.08.2015 року, призначена ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року експертиза, не була проведена у зв'язку з тим, що відповідачка на відбір зразків крові не з'явилась. За клопотанням представника позивача, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року по справі призначено судово-генетичну експертизу. Відповідно до наявного в матеріалах справи, листа начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 23.02.2016 року, призначена ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року експертиза, не була проведена у зв'язку з тим, що відповідачка на відбір зразків крові не з'явилась. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про поважність причин неявки відповідачки для проведення експертизи, представник відповідачки в судовому засіданні суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Вищевикладене дає правові підстави для висновку, що призначена у справі судово-генетична експертиза не була проведена з вини відповідачки і внаслідок ухилення відповідачки від проведення судово-генетичної експертизи. Згідно зі ст. 145 ЦПК України, 1. Призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Згідно зі ст. 146 ЦПК України, 1. У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 2. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 146 ЦПК України, постановлення ухвали про примусовий привід на проведення експертизи у разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, це право, а не обов'язок суду. З урахуванням того, що відповідачка має неповнолітню дитину і з метою уникнення психо-травмуючої ситуації та враховуючи ту обставину, що відповідачці достовірно було відомо про розгляд даної справи і про призначення у справі експертизи, а також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 146 ЦПК України, суд не вважає за необхідне застосовувати по відношенню до відповідачки примусовий привід на проведення судово-генетичної експертизи. Після відновлення провадження у справі, сторони, їхні представники та треті особи, ождних клопотань у даній справі не заявляли. Допитаний судом свідок [PERSON] у своїх показаннях, наданих у судовому засіданні, зазначив, що він є хрещеним батьком дитини, відносно якої виник даний спір і він особисто чув від відповідачки, що вона вагітна від позивача, а після народження дитини, відповідачка говорила йому, що батьком дитини є позивач. Допитаний судом свідок [PERSON] у своїх показаннях, наданих у судовому засіданні, зазначила, що про те, що батьком дитини є позивач, вона чула лише від самого позивача та його матері. Особисто їй відповідачка не говорила, що позивач є батьком дитини. Відповідачку вона бачила лише один раз. Допитаний судом свідок [PERSON] у своїх показаннях, наданих у судовому засіданні, зазначив, що він особисто не чув від сторін по справі, що батьком дитини є позивач, однак, з уст самої дитини чув, що дитина називала позивача - «папою». Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь в справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів у спростування позовних вимог позивача, відповідачка суду не надала і судом таких доказів не здобуто. Тому, позовні вимоги про визнання батьківства, суд вважає обґрунтованими. Встановлення батьківства, є підставою і для внесення відповідних змін у актовий запис про народження. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії паспорта позивача, оригінал якого, був оглянутий у судовому засіданні, позивач є: [PERSON], [INFO], громадянином України, уродженцем м. Києва та зареєстрований проживаючим за адресою: [ADDRESS]. Додатково позивач повідомив, що за національністю він є українцем. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Понесені ним судові витрати, позивач просив покласти на нього.

Outcome: approved