Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

19 серпня 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просять стягнути з відповідача по 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Обґрунтувано позов тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO] , помер їх батько - [PERSON] . Досудовим розслідуванням встановлено, що смерть батька позивачів настала внаслідок ДТП, за участю транспортного засобу «Мерседес-Бенц 312D», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Позивачам страховою компанією було виплачено 44676 грн. у відшкодування моральної шкоди та 22433 грн. у відшкодування витрат на організацію та проведення поховання. Проте, позивачі оцінюють загальний розмір заподіяної їм моральної шкоди, що пов`язана із смертю батька, в 144676 грн., а тому, просять стягнути з відповідача різницю моральної шкоди, а саме по 50000 грн. на кожного. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнає частково. У відзиві відповідач зазначив, що постановою слідчого від 23.04.2020 кримінальне провадження № 12018270000000272 від 27.12.2018 закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування встановлено, що саме груба необережність потерпілого [PERSON] , яка полягала у нехтуванні правил безпеки руху, стала причиною даної дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин відповідач вважає, що загальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачам, спричиненої смертю батька, у сумі 56000 грн. є достатнім та справедливим. Враховуючи, що ПАТ «НАСК «Оранта» позивачам було відшкодовано по 22338 грн. моральної шкоди, не заперечує щодо стягнення з нього решти моральної шкоди в сумі 5662 грн. кожному з позивачів. Також, відповідач зазначає, що його середня зарплата на посаді водія автотранспортних засобів в ТзОВ «Закопадь» становить 3986 грн. 43 коп. і задоволення вимог позивачів в повному обсязі у розмірі 100000 грн. призведе до тяжкого матеріального становища. Позивачі у судове засідання не з`явились, в позовній заяві заявили клопотання про розгляд справи без їх участі за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Також відповідач суду пояснив, що з позивачами він не зустрічався, жодних коштів їм не спачував, оскільки вважав, що страхова компанія з ними розрахувалася за заподіяну ним шкоду. Заслухавши пояснення відповідача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27.12.2018, близько 07 год. 05 хв. [PERSON] , керуючи автобусом марки «Мерседес-Бенц 312D», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись у м. Чернігові по вул. Київське шосе у напрямку перехрестя з вул. Лесковицькою, неподалік буд. 3, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїздну частину поза межами пішоходного переходу. У результаті наїзду пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці ДТП, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 1360 від 28.12.2018 (а.с. 14). Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 79 від 02.03.2020 встановлено, що за умови дорожньої ситуації, викладеної в постанові про призначення експертизи, водій автобуса «Мерседес-Бенц 312D» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] з вказаного моменту виникнення небезпеки для руху, рухаючись зі швидкістю 50 км/год. Дії пішохода, пов`язані з перетином проїжджої частини дороги поза межами пішохідного переходу, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області Бірун О.С. від 23.04.2020 кримінальне провадження № 12018270000000272 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за фактом ДТП за участю водія [PERSON] , внаслідок якої був смертельно травмований пішохід [PERSON] , закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 17-22). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми загиблого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 10). На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автобуса марки «Мерседес-Бенц 312D», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована згідно діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс № АМ 7663896), укладеного з ПАТ НАСК «ОРАНТА» (а.с. 24). Позивач [PERSON] зверталася до вказаної вище страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування і згідно виписки з банку (а/с 25), страховою компанією їй було виплачено 44676 грн. у відшкодування моральної шкоди та 22433 грн. у відкодування витрат на організацію та проведення поховання, а всього 67109 грн. Позивачі у позовній заяві вказують, що заподіяна їм моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок втрати близької людини, через передчасну смерть батька вони пережили дуже сильний стрес та перебувають в сильній дипресії. Також, у позивачів різко погіршився стан здоров`я. Загальний розмір заподіяної їм моральної шкоди, що пов`язана зі смертю батька, вони оцінюють в 144676 грн. Оскільки вцілому завдана позивачам моральна шкода у повному обсязі не покривається страховою компанією, вони просять стягнути з відповідача різницю моральної шкоди, а саме по 50000 грн. кожному. Крім того, позивачі просили суд звернути увагу на ту обставину, що позивач [PERSON] є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду та нагляду, що підтверджується копією довідки МСЕК (а.с. 12) і покійний батько був для нього опорою, піклувався про нього та підтримував матеріально. Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. Шкода завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). У судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними у справі матеріалами, що смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП, за участю транспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач. Доказів існування під час ДТП непереборної сили для водія автобуса або наявності умислу потерпілого суду не надано. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Беручи до уваги всі зібрані та оцінені у справі докази, суд приходить до висновку, що між діями водія [PERSON] та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті [PERSON] є прямий причинний зв`язок, однак відсутність у діях водія складу злочину не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Факт порушення [PERSON] ПДР не є умислом, оскільки відповідачем не доведено, що потерпілий свідомо та бажано допустив дії, внаслідок яких загинув. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, відсутність вини відповідача, порушення потерпілим правил безпеки руху, характер стосунків позивачів та померлого, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі їх життя, адже позивач [PERSON] є інвалідом першої групи, потребує стороннього догляду, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди кожному з позивачів є достатньою компенсацією моральної шкоди. Враховуючи, що позивачам страховою компанію у відкодування моральної сплачено по 22338 грн. кожному, тобто різниця від 50000 грн. становить 27662 грн., а тому саме таку суму необхідно відшкодувати кожному з позивачів у відшкодування моральної шкоди. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial