Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

19 серпня 2015 року [PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вій позов мотивує тим, що 24 серпня 2012 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг та зобов'язувався повернути останньому 31830,56 грн., що підтверджується розпискою відповідача. Відповідач [PERSON] позичені кошти не повернув, на усні прохання та звернення кошти не повертає. Просить стягнути із відповідача на користь [PERSON] 31830,56 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказав, що розписку написав під тиском і погрозою позивача. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] кошти в сумі 31830,56 грн. та зобов'язався їх повернути. Даний факт стверджується розпискою, яку власноруч підписав відповідач [PERSON] (а.с.7). Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписка підписана особисто відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що в даному випадку дотримана письмова форма договору позики. Факт підписання вказаної розписки також був підтверджений у судовому засіданні показами свідка [PERSON] У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, відповідачем у судовому засіданні у порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано доводів позивача щодо повернення отриманих у позику коштів, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 31850,56 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 318,31 грн.

Outcome: approved