Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

20 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про індексацію аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який у подальшому в частині змісту позовних вимог зменшила, та остаточно просила суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2012 р. по 15.03.2019 р. в розмірі 33241 грн. 91 коп. та індексацію аліментів за період з 2013 р. по 2018 р. включно в розмірі 5412 грн. 49 коп. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.1997 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходу з 01.04.1997 року до їх повноліття. За весь час стягнення аліментів, відповідач ухилявся від їх сплати, у зв`язку з чим позивач неодноразово зверталась до суду з позовними заявами про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2017 р. по цивільній справі № 331/3299/16-ц (провадження 22-ц/778/445/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Відділ державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції запорізької області Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2016 р. по цій справі в частині відмови в позові щодо стягнення заборгованості по аліментам та пені скасовано. Позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] у сумі 3580 грн. 82 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 2011 р. по 30.06.2012 р. в сумі 1768 грн. 09 коп., а всього 5348 грн. 91 коп. У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2017 р. позивач звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо примусового виконання. 02.12.2019 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Федоровою Я.М. виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі. У зв`язку з зазначеними порушеннями щодо виконання своїх зобов`язань зі сплати аліментів за період з [INFO] по 15.01.2013 р. в розмірі 13150 грн. 26 коп., за період 16.01.2012 по 11.03.2014 р. в розмірі 9711 грн. 81 коп., за період з 12.03.2014 по 08.04.2014 р. в розмірі 9035 грн. 43 коп., за період з 09.04.2014 по 07.05.2014 р. в розмірі 8363 грн. 28 коп., за період з 08.05.2014 по 23.05.2016 р. в розмірі 7510 грн. 82 коп., за період з 24.05.2016 по 15.03.2019 р. в розмірі 3580 грн. 82 коп. позивач просить стягнути на свою користь неустойку (пеню) в розмірі 33241 грн. 91 коп. та індексацію аліментів за період з 2013 по 2018 р. включно в розмірі 5412 грн. 49 коп. Заяви, клопотання. 16.12.2019 року від відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 42). 09.01.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про доручення до справи додаткових доказів. (а.с. 52) 17.01.2020 року від представника відповідача - адвоката Кари Ю.М. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. (а.с. 61) 06.02.2020 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав незаконності позовних вимог, оскільки з досягненням повноліття сина [PERSON] , [INFO] , у нього припинились обов`язкові щомісячні платежі у вигляді сплати аліментів, а нарахування неустойки (пені) на загальну суму боргу не передбачено сімейним законодавством. Індексація аліментів в його випадку суперечить законодавству, оскільки індексації підлягають аліменти, які стягнуті за рішенням суду у твердій грошовій сумі, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. (а.с. 72-76) 18.03.2020 року від представника позивача адвоката Кузнецової А.С. надійшла відповідь на відзив, в який представник позивача частково погодився з позицією відповідача, яка викладена у відзиві на позов, зменшив позовні вимоги. (а.с. 101-104) 19.03.2020 року від представника відповідача - адвоката Кари Ю.М.до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 91). 21.04.2020 року від відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 96). 29.07.2020 року від представника позивача - адвоката Кузнецової А.С. до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог. (а.с. 116-118) 30.07.2020 року представником відповідача адвокатом Кара Ю.М. до суду подано заперечення, відповідно до яких, просила не приймати до уваги відповідь на відзив з наведених у запереченні мотивів, та просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. (а.с. 122-126) Процесуальні дії суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2019 року заяву судді Жукової О.Є. про самовідвід задоволено, позов [PERSON] передано для визначення судді для розгляду справи в порядку визначеному статтею 33 ЦПК України. (а.с. 27) Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2019 року справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г. (а.с.28) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2019 року ( далі - ухвала суду) справу прийнято до провадження та вирішено звернутися до компетентної установи із запитом з метою отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача по справі ( а.с. 29). Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року провадження у цій справі відкрито; прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання (а.с.36-37) Ухвалою суду від 16 січня 2020 року проголошено перерву в судовому засіданні по справі та продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі до 15 лютого 2020 року. (а.с.56) Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року підготовче провадження у цій справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.84-85). Відповідач проти позову заперечує з таких підстав. По-перше,наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) суперечить ст.196 ч.1 СК України (в редакції Закону № 2037-VІІ від 17.05.2017 р.), що є чинною з 05.07.2017 р., оскільки розмір неустойки (пені) по сплаті аліментів не може бути більшим 100 відсотків самої заборгованості по сплаті аліментів. Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). По друге: під час розгляду справи № 331\\3299\\16-ц в Жовтневому районному суді м.Запоріжжя позивачем [PERSON] вже розглядались позовні вимоги про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) та індексації аліментів за період часу з [INFO] року по 22.04.2016 р. в розмірі 471 707 грн.61 коп. Позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] у сумі 3580 ( три тисячі п`ятсот вісімдесят) гривень 82 копійки та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 2011р. по 30.06.2012р. в сумі 1 768 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім) гривень 09 копійок, а всього 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 91 копійку. Решта нарахувань, які просила стягнути позивач, не можливо стягнути, так як це не передбачено вимогами сімейного кодексу. На підставі викладеного, відповідач та його представник адвокат Кара Ю.М. просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити. В суді позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог; наполягають на задоволенні позову. Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В суді встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.1997 року по цивільній справі № 2-1115/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 1/2 частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 01.04.1997 р. і до досягнення ними повноліття. У зв`язку з ухилянням відповідача [PERSON] від виконання обов`язку зі сплати аліментів сплачуючи їх нерегулярно або в меншому розмірі, постійно мав заборгованості у різних сумах. В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ВДВС Запорізького районного управління юстиції ГТУЮ у Запорізькій області, Шевченківський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про стягнення неустойки в розмірі 471707,61 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1486,21 гривень, за ухилення від сплати аліментів; стягнення з відповідача аліменти в розмірі 15155,46 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; з 22 квітня 2016 року за кожен день прострочки сплати аліментів покласти неустойку в сумі 151,55 гривень. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016р. в задоволенні позову відмовлено. (а.с. 53-54) Не погоджуючись з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2016 року, позивач звернулась з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Запорізької області. 19.01.2017 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області по справі № 331/3299/16-ц, провадження 22-ц/778/445/17, апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2016 р. по цій справі в частині відмови в позові щодо стягнення заборгованості по аліментам та пені скасовано. Позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] у сумі 3580 грн. 82 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 2011 р. по 30.06.2012 р. в сумі 1768 грн. 09 коп., а всього 5348 грн. 91 коп. (а.с. 9-15) Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2017 року, яке набрало законної сили 19.01.2017 року, встановлені обставини, які не потребують доказуванню в цій справі, оскільки в її розгляді беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, а саме: позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Так, судовим рішенням від 19.01.2017 року встановлені такі обставини: Рішенням Жовневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.1997р. з [PERSON] на користь [PERSON]. були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 1\\2 частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 01.04.1997р. і до досягнення ними повноліття. На виконання цього рішення судом [PERSON] 14.10.1997р. був виданий виконавчий лист № 2-1115, який нею був звернутий до примусового виконання, та з цього часу перебував на виконанні Жовтневого, Запорізького та Шевченківського ВДВС. [INFO]. [PERSON] виповнилось вісімнадцять років, і тому відповідач з цього часу продовжував сплачувати аліменти на сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від своїх доходів до [INFO]., до досягнення вісімнадцяти років сином [PERSON] . З довідок державних виконавців за різні періоди слідує, що у [PERSON] майже весь час з 2006р. малась заборгованість зі сплати аліментів. У зв`язку з цим, позивач двічі стягувала пеню з відповідача через наявність заборгованості по аліментам. Станом на час досягнення сином [PERSON] повноліття існувала заборгованості по аліментам,яка станом на 08.06.2015 р. не погашена. Суму заборгованості в розмірі 7951,11 грн. позивач просила проіндексувати. Розмір проіндексованої заборгованості за період з [INFO]. по квітень 2016р. складає 15155,46 грн., а 3 % річних від суми заборгованості по аліментам складатиме 1486,21 грн. Пеню у відповідності до вимог ст. 196 СК України у розмірі 1 % позивач нарахувала з 01.01.2011 р. по грудень 2012 р. ( досягнення сином повноліття) на несплачені у кожному місяці аліменти з урахування нарахованого індексу інфляції, що за цей період за її підрахунком склало 288627,85 грн., а з грудня 2012р. пеня нараховується нею на суму всієї заборгованості з урахування інфляції 15155,46 грн., що станом на квітень 2016р. становить 183079,75 грн. Тобто пеня за період заборгованості з 01.01.2011р. по 01.04.2016р. становить 471707,61 грн.. Під час розгляду справи апеляційним судом, встановлено розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на [INFO] рік, який складав 3580 грн. 82 коп. З урахуванням правової позиції, яка викладена у постановах Верховного Суду України від 11.09.2013 року (справа № 6-81цс13), від 01 жовтня 2014р. (справа № 6-149цс14) зазначено, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісячно, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а на суму чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюється за кожен день прострочення за кожним місячним платежем окремо до повного погашення заборгованості, здійснено розрахунок пені за 2011 рік та за період з 01.01.2012 р по [INFO]., оскільки відповідач аліменти у цей період не сплачував, отже всі нараховані суми аліментів у цей період перетворились на заборгованість. Враховуючи вищенаведене, колегія визнала апеляційну скаргу частково обґрунтованою, оскаржуване рішення суду скасовано в частині відмови в позові про стягнення заборгованості по аліментам та пені із ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову. Правилом частини першої статті 15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахування аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 196 ч.1 СК України (в редакції Закону № 2037-VІІ від 17.05.2017 р.), що є чинною з 05.07.2017 р., розмір неустойки (пені) по сплаті аліментів не може бути більшим 100 відсотків самої заборгованості по сплаті аліментів. Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). Отже, здійснюючи розрахунок пені, необхідно враховувати положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Розрахунок, наданий позивачкою [PERSON] , яка в силу вимог ст. 81 ЦПК України, зобов`язана довести ті обставини, на які посилається, не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на наступне. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів. В порушення ж вищезазначених норм законодавства, пеня позивачем розрахована, виходячи зі всієї наявної суми заборгованості. Неустойка (пеня), яка нарахована на весь розмір заборгованості зі слати аліментів за період з [INFO] по 15.01.2013рр в розмірі 13150 грн.26 коп., за період 16.01.2012 по 11.03.2014рр в розмірі 9711 грн.81 коп., за період з 12.03.2014 по 08.04.2014рр в розмірі 9035 грн.43 коп., за період з 09.04.2014 по 07.05.2014рр в розмірі 8363 грн. 28 коп., за період з 08.05.2014 по 23.05.2016рр в розмірі 7510 грн. 82 коп., за період з 24.05.2016 по 15.03.2019рр в розмірі 3580 грн. 82 коп. позивач просить стягнути на свою користь неустойку (пеню) в розмірі 33241 грн. 91 коп. яку просить стягнути позивач, не може бути стягнута, оскільки це не передбачено вимогами Сімейного кодексу. Щодо стягнення індексації аліментів за період з 2013 р. по 2018 р. включно, позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» порядок проведення індексації визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 10-4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 16.11.2016 року «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (яка і доповнила первинну постанову пунктом 10-4), встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти; обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» (тобто з 12.06.2016 року); при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 відсотків грошового доходу платника аліментів. Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на розмір приросту індексу споживчих цін, поділений на 100. В редакції від 01.01.2015 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», встановлювався поріг індексації в 101%, тобто індексація проводилась тільки в тому разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. З 01.01.2016 діє нова редакція Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі,коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в 103 відсотка. Розрахунок індексації аліментів позивача суд вважає невірним, оскільки спірні правовідносини передбачають індексацію не заборгованості, а періодичних платежів (за місяці, в яких було перевищено поріг інфляції). Аліменти з відповідача [PERSON] стягнуті не в твердій грошовій сумі, яка за законом підлягає індексації, а у частці від заробітку (доходу), який індексується роботодавцем та цей аспект враховується також управлінням статистики, яким визначається показник середньої зарплати у місцевості у випадку відсутності заробітку у боржника, отже не підлягають індексації, та за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про індексацію аліментів. Матеріалами справи встановлено, що дійсно [PERSON] в рамках справи № 331/3299/16-ц, провадження 22-ц/778/445/17 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам з урахуванням індексу інфляції у сумі 15155,46 грн., неустойки в розмірі 471707,61 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, що складає 1486,21 грн. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2017 року набрало законної сили з моменту його постановлення. Саме з мотивувальної частини рішення апеляційної інстанції від 19.01.2016 року визначений розмір заборгованості по аліментам в сумі 3580 грн. 82 коп., та наведений розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 2011 р. по 30.06.2012 р. в сумі 1768 грн. Вся інша решта нарахувань, яку просила стягнути позивач залишена без задоволення. Згідно дост. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про що позовні вимоги є необґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають. Наполягання сторони позивача щодо заявлених позовних вимог в частині індексації аліментів та стягнення неустойки (пені); безпідставності посилань позивача на відсутність мотивів та обґрунтування в рішенні Апеляційного суду Запорізької області по справі № 331/3299/16-ц щодо відмови у стягненні неустойки (пені) за період часу з [INFO] по квітень 2016 р.; судом до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються встановленими судом фактичними обставинами та змістом спірних правовідносин, оцінка яким надана судом у мотивувальній частині цього рішення. Судові витрати суд не розподіляє між сторонами у відповідності до вимог частини сьомої статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed