Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

21.03.2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташований за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що інакше, ніж рішенням суду він не може захистити своє право власності, оскільки йому відмовлено державним реєстратором в реєстрації цього права. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, згідно договору купівлі-продажу, укладеного 26.12.1989 року між ним та виконкомом Болградської міської ради народних депутатів, посвідченому державним нотаріусом Друтман В.Б. та зареєстрованому у реєстрі за №4377, - є власником житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому - що розташовані за адресою: [ADDRESS] , але у договорі вказано що він, позивач, придбав квартиру. У зв`язку з цією помилкою в договорі після звернення до державного реєстратора йому було відмовлено у державній реєстрації його права власності, тому він змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, у своїй заяві просила задовольнити її позовні вимоги та розглянути справу за її відсутністю. Представник відповідача - Болградської міської ради Одеської області, - надіслав суду заяву про те, що відповідач копію позовної заяви отримав, вимоги позивача визнає, просить розглянути справу без участі його представника. Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Судом, в ході дослідження доказів даної справи, були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - згідно договору купівлі-продажу від 26.12.1989р., що зареєстрований за №4377 - позивач став власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , - де вказано, що він купив квартиру (а.с.5-7); - з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований по [ADDRESS], вбачається, що замовником його є позивач [PERSON] (а.с.8-10,13-16); - згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно з БТІ, позивач є власником земельної ділянки площею 0,0559га, цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер її - [NUMBER] , та яка розташовано за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12); - з рішення державного реєстратора від 06.02.2019 року №45396280 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позивачу відмовлено у державний реєстрації права власності на вищевказану нерухомість у зв`язку розбіжністю у поданих документах (а.с.18); - відповідно до заяви представника відповідача - Болградської міської ради Одеської області, - відповідач вимоги позивача визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Положеннями ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що право власності позивача на нерухоме майно підтверджується вищевказаними доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи. Відповідач позов визнав, тому обставини, визнані ним, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82ч.1 ЦПК України. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Тому,

Outcome: approved