Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

21.08.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.01.2014 року вона позичила відповідачу [PERSON] 1500 доларів США. На підтвердження укладеного договору позики відповідач написав їй розписку, в якій зобов'язувався повернути борг в строк до 31.01.2014 року. Однак до теперішнього часу відповідач борг не повернув. Борг в розмірі 1500 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ складає 19830 гривень, проценти за боргом в розмірі 82,95 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає - 1096 гривень. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованність в розмірі 19830 гривень, проценти за боргом в розмірі 1096 гривень та понесені судові витрати по справі. У судове засідання сторони не зявились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Відповідач заперечень проти вимог позивача не надав ( а.с.17-20 повідомлення). Позивач [PERSON] надала заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності, на позові наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи ( а.с. 21 заява). Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст.197 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали договір позики 02.01.2014 року, відповідно до якого [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] 1500 доларів США. На підтвердження укладеного договору позики відповідач написав позивачу розписку, в якій зобов'язувався повернути борг в строк до 31.01.2014 року. Факт укладення договору позики і передачі грошей [PERSON] підтверджується підписаною відповідачем розпискою (а.с.3 копія розписки), яка згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України є письмовою формою договору позики. Згідно зі ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надав позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, він зобов'язаний повернути позивачу борг в розмірі - 19830 гривень відповідно до умов укладеного договору. Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданої розписки при укладені договору розмір процентів стронами не обумовлено, крім того кошти надавалися позивачем в долларах США, а не в національній валюті, і при перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну був урахований офіційний курс гривні до долара, встановлений Національним банком України на час звернення до суду, тому суд не вбачає законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахований нею відсоток, як врахування індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України.. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial