Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

19 січня 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , звернулись до суду з цим позовом та просять суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS] , належним їм на праві спільної власності. Вказаний позов обґрунтований тим, що позивачі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є власниками житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . У цьому будинку окрім них, зареєстрована [PERSON] , [INFO] , відповідач по справі, яка фактично по місцю реєстрації не проживає, а виїхала проживати за кордон. Для здійснення права користування і розпорядження своїм майном, позивачі просять позов задовольнити. Позивачі у судове засідання не прибули, подали до суду заяву, в якій просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити без їх участі, та не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с. 31). Належним чином повідомлена відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання по розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, своїм правом на подання відзиву не скористалась, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від неї не надходило. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України у зв`язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, яка про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в селі Коровинці, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 28 жовтня 2002 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 5). Позивач [PERSON] народилась [INFO] в селі Коровинці, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2002 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 6). Позивач [PERSON] народився [INFO] в селі Коровинці, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 02 липня 2015 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2001, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є власниками житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , в рівних долях (а.с. 10). У цьому будинку, окрім позивачів, зареєстрована [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 15)), відповідач по справі, що слідує з довідки Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, виданої 17.02.2020 за № 216 (а.с. 16). Однак, відповідач [PERSON] , зареєстрована в будинку позивачів, але фактично не проживає, що підтверджується також свідченнями сусідів та вуличного депутата від 17.09.2020 (а.с. 17). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Частиною 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] , будучи належним чином зареєстрованою у будинку, належному на праві власності позивачам, понад строк, встановлений законодавством, у ньому не проживає, а тому є такою, що втратила право користування ним, будь-яких письмових домовленостей стосовно користування житловим будинком за вказаною адресою не існує, тому вимоги позивачів підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved