Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

20.03.2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідачів, який 20.11.2015 року уточнили та просять виселити [PERSON] /[PERSON]/ Л.О., її неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], а також [PERSON] з квартири [ADDRESS], оскільки позивачі є співвласниками цієї квартири, та проживання відповідачів чинить їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їм майном. При цьому позивачі посилаються на те, що відповідачі проживають без правової підстави, чим чинять перешкоди позивачам у користуванні їх власністю. 22.12.2015 року [PERSON] /[PERSON]/ Л.О., яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], а також [PERSON] надали до суду зустрічний позов, який 21.01.2016 року уточнили та просять визнати за ними право на проживання та користування квартирою № 12 у будинку № 8 по вул. Ак. Корольова у м. Одесі. При цьому позивачі за зустрічним позовом посилаються на те, що вони зареєстровані за іншою адресою, однак [PERSON] /[PERSON]/ Л.О. проживає у вказаній квартирі із дня народження та зі згоди її наймача [PERSON], як член його сімї. В даній квартирі народилася і донька відповідача, на той час [PERSON]. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. При цьому пояснили, що право власності позивачів порушується незаконним проживанням відповідачів у спірній квартирі. Заперечували проти задоволення зустрічного позову. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] /[PERSON]/ Л.О., яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON] підтримали уточнений зустрічний позов та просять його задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечували. Представник третьої особи за зустрічним позовом орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилась, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву представника про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення первісного позову категорично заперечує та просить ухвалити рішення із урахуванням прав та інтересів дитини. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], що вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 07.04.2004 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації № 181385. Вказана обставина підтверджується і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2004 року. Після смерті 16.02.2014 року [PERSON], співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2014 року стали: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] Вказана обставина підтверджується і Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.11.2014 року. Під час розгляду справи у суді, 24.04.2015 року померла первісний співпозивач [PERSON] У зв'язку з чим, ухвалою суду від 29.04.2015 року було зупинено провадження по справі для залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2015 року ? частина квартири [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] Вказана обставина підтверджується і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.10.2015 року. Таким чином, судом встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних частках є [PERSON] та [PERSON] В ході судового розгляду справи встановлено, що стосовно спірного житла існував судовий спір щодо приватизації квартири. Так, 17.07.2013 року постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/4002/13-а відмовлено у задоволенні вимог [PERSON], [PERSON] до КП «Міське агентство з приватизації житла», ДМГ ОМР, КП «ОМБТІ та РОН», третя особа [PERSON], про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними свідоцтва, зобов'язання вчинити певні дії. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 року. Судом також досліджено і рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року по іншій цивільній справі № 520/3353/13-ц, яким позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволено та ухвалено виселити [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] зі всіма особами, що з ними проживають. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015 року змінено рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року та виключено з мотивувальної та резолютивної частини рішення посилання на інших осіб, що проживали із [PERSON], [PERSON] В іншій частині рішення залишено без змін. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] створювали перешкоди позивачам у користуванні належною їм квартирою, шляхом ненадання можливості вселитися у квартиру. При цьому також рішенням встановлено, що [PERSON] з 20.07.1977 року, а [PERSON] з 30.05.1970 року зареєстровані за адресою: [INFO] та є співвласниками даної квартири. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 06.04.2015 року постановами державного виконавця Першого Київського ВДВС ОМУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 520/3353/13-ц. 24.04.2015 року державним виконавцем складено акт про самостійне виконання рішення суду та 12.05.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Судом досліджено акти обстеження житлово-побутових умов квартири від 09.12.2015 року, надані службою у справах дітей Одеської міської ради, з яких слідує, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], а за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 98 ЖК України передбачено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. У ході розгляду справи відповідачі за первісним позовом заперечували проти позовних вимог, оскільки зазначали, що [PERSON] /[PERSON]/ Л.О. проживала із наймачем квартири [PERSON] із дня свого народження та до його смерті, покійний дідусь [PERSON] /[PERSON]/ Л.О. не заперечував проти її проживання, а тому відповідачі вважають, що мають право на користування спірною квартирою. Частиною 3 ст. 98 ЖК України встановлено, що тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, судом встановлено, що співвласники квартири позивачі [PERSON] та [PERSON] заперечують проти тимчасового проживання відповідачів в жилому приміщенні, що є в їх власності, тобто, суд приходить до висновку, що у відповідачів відсутні законні підстави для проживання у спірній квартирі. Суд враховує доводи сторони позивачів, що приватизація наймачем квартири [PERSON], та отримання ним одноособово у 2004 році свідоцтва про право власності на квартиру, спростовує доводи [PERSON] /[PERSON]/ Л.О. щодо її права проживання у квартирі як члена сімї наймача до теперішнього часу. При цьому, пояснення [PERSON] /[PERSON]/ Л.О. у ході розгляду справи щодо наміру оскаржити розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, видане одноособово [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки на теперішній час і розпорядження органу приватизації, і свідоцтво про право власності на житло є не скасованими, та з цього приводу існував судовий спір, по яку прийнято судове рішення, яке є чинним на цей час. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, встановивши, що відповідачі за первісним позовом проживають у [INFO] без належної правової підстави, суд приходить до висновку, що позивачам за первісним позовом чиняться перешкоди у користуванні власністю, у зв'язку із чим, суд вважає, що вимоги позивачів за первісним позивом підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені, а вимоги за зустрічним позов не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. При цьому суд критично сприймає надані стороною відповідача пояснення щодо відсутності належних умов для виховання та проживання малолітньої доньки [PERSON] у квартирі за місцем реєстрації відповідача [PERSON] /[PERSON]/ Л.О., а саме квартири [ADDRESS]. Оскільки, відповідно до положень сімейного законодавства України, саме батьки дитини повинні забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини, приймати заходи для поліпшення вказаних житлових умов, і вказаний обовязок не може бути виконаний за рахунок власності інших осіб.

Outcome: approved