Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

21.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини, визначений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.01.2010 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.04.2010 року в твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, а саме стягнути з [PERSON] на її користь кошти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.01.2010 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 250 грн. щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.12.2009 року до часу повноліття дитини. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.04.2010 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.01.2010 року було змінено в частині стягнення, розмір аліментів був збільшений до 300 грн. Зазначила, що на теперішній час змінилось законодавство та виріс прожитковий мінімум для дитини. Відповідач отримує заробітну плату в розмірі 8 000 грн. Розмір аліментів, який було стягнуто з відповідача позбавляють можливості належного утримання дитини та порушують його права. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в позові. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, щодо стягнення аліментів на утримання свого сина - [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. Вимоги щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частині доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не визнав з тих підстав, що його доходи не дозволяють сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, оскільки в нього на утриманні є ще один син - [PERSON], [INFO]. Крім того він несе витрати на оренду житла. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10.03.2010 року. Від шлюбних стосунків у них народився син - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.01.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 250 грн. щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.12.2010 року та до повноліття дитини. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.04.2010 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.01.2010 року змінено в частині стягнення суми з 250 грн. до 300 грн., в іншій частині залишено без змін. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті181 СК України. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Судом встановлено, ніким з учасників процесу не заперечується та підтверджується письмовими доказами у справі, що сторони знаходились у шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини становить відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 14.04.2010 року - 300 гривень щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З довідки №14/34 від 08.11.2018 року вбачається , що відповідач [PERSON] працює в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)», займає посаду-заступника чергового помічника начальника установи, та з його грошового забезпечення утримуються на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], згідно виконавчого листа від 14.04.2010р.(справа №2-6523/09; 2-1366/10) в розмірі 30% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, а саме з січня по червень 2018 року в розмірі 558 грн., а з липня по жовтень 2018 року - 583,20 грн. Проте, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Отже, на час звернення позивача до суду з позовом 21.08.2018 року та на час розгляду справи мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років має становитиме не менш ніж 972 грн. (1 944 грн., 50%). Відтак, стягнення аліментів у розмірі 583,20 грн., що менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, передбаченого СК України, не відповідає інтересам дитини. Згідно ст.ст. 12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи пояснення відповідача в судовому засіданні, суд бере до уваги той факт, що відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив, що малолітній [PERSON], [INFO], батьком якого відповідно до свідоцтва про народження записаний відповідач, дійсно знаходиться на утриманні відповідача [PERSON] Доказів на підтвердження витрат на оренду житла відповідачем також не надано. Основним завданням (обов'язком) суду у даній категорії справ є забезпечення і охорона прав дитини. На підставі викладеного суд вбачає, що у відповідача не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини і сплати ним аліментів в розмірі достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку, який, на переконання суду, з урахуванням вимог ст. 182 СК України, встановлених фактичних обставин справи, а також обов'язку відповідача в рівній мірі з позивачем нести витрати по утриманню дитини , слід визначити у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відтак, наявні підстави для задоволення позову. При цьому, слід зазначити, що у відповідності до роз'яснень викладених у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, при зміні розміру аліментів визначених судовим рішенням, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved