Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

20 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 13200,00грн. та судових витрат у вигляді судового збору в сумі 1600,00грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20.12.2015р. між ПАТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/8970213, згідно якого були застраховані майнові інтереси, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER]. 31 жовтня 2016 року сталося ДТП в м. Мерефа Харківської області за участю водія [PERSON], внаслідок якого завдано механічні пошкодження автомобілю ЗАЗ «Ланос». Постановою Харківського районного суду Харківської області від 23.11.2016р. у справі № 635/7999/16-п відповідач визнаний винним у ДТП 31.10.2016 року, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідач не звертався до позивача із заявою про відшкодування шкоди. Позивач вимушений був компенсувати завдану майнову шкоду за зверненням ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в порядку регресу у розмірі 13200,00грн. на підставі страхового акту № 124/2017 від 12.05.2017р. Отже відповідач повинен відшкодувати позивачу грошові кошти в порядку регресу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 02 жовтня 2017 року о 11 год. 00 хв. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. 20 грудня 2015 року між ПАТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/8970213, згідно якого були застраховані майнові інтереси, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER]. 04 січня 2017 року [PERSON] звернувся із заявою про настання події до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», як власник транспортного засобу, який зазнав механічних ушкоджень внаслідок ДТП 31.10.2016р. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 23.11.2016р. у справі № 635/7999/16-п відповідач визнаний винним у порушенні ПДР 31.10.2016р., його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно розрахунку страхового відшкодування ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та страхового акту № СТ/16/0189 від 24 січня 2017 року розмір страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу становив 14200,00грн., яке було перераховано в той же день. До позивача від ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» надійшла регресна вимога відносно страхового випадку, позивачем вона була задоволена за вирахуванням безумовної франшизи у розмірі 1000,00грн. та 12 травня 2017 року на розрахунковий рахунок ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» перераховано 13200,00грн. страхового відшкодування. Згідно ст.ст. 11-16 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599\~ЦК України\~встановлено,\~що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Обовязок особи відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки передбачено стст.1166, 1167, 1187 ЦК України. Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.\~993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За ст.\~27\~Закону України\~«Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 1.6 ст. 1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до Законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У звязку з виплатою страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» набуло право зворотної вимоги до винної в дорожньо-транспортній пригоді особи. На підставі\~ст.ст.\~76,\~77,\~78-79\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення по\~справі. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.\~4\~ст.\~82\~ЦПК України\~ обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд, системно аналізуючи норми діючого цивільного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved