Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

21.09.2020р. [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.09.1997 року між нею та [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Посвідчення даного правочину відбулося на товарній біржі «Ізумруд» та зареєстровано в Журналі реєстрації біржових угод за реєстраційним №2377, від 05.09.1997р. В подальшому даний договір був зареєстрований в Голопристанському БТІ за реєстровим номером 888 від 26.09.1997р. та внесено в реєстрову книгу №3. На теперішній час позивач не може в повній мірі реалізовувати свої права власника, оскільки укладений правочин без нотаріального посвідчення не визнається дійсним державними органами, що в свою чергу перешкоджає позивачу розпорядитися належним їй нерухомим майном. В зв`язку зі смертю продавця, [PERSON] не має змоги звернутися до нотаріуса для посвідчення угоди, а тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила в судовому порядку визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 19.01.2021р. позивач подала заяву про зміну предмету позову, в якій просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 05.09.1997 р. товарною біржею «Ізумруд», реєстровий №2377. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити в тих вимогах, які викладені в заяві від 19.01.2021р. Представник відповідача в останнє судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, а саме згідно абз. 2 ч.6 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.09.1997 року на товарній біржі «Ізумруд» в м. Херсон був посвідчений договір купівлі-продажу № 2377. За даним договором [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] продала, а [PERSON] купила домоволодіння з надвірними спорудами, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння складається з житлового будинку літ «А», сараю-гаражу літ Б, сараю літ В, туалету літ Е, помпи і споруд №1-4. Відповідно до п. 3 угоди, будинок був проданий за 1500 гривень, сплачених покупцем продавцю повністю при підписанні даного договору. Укладений договір був зареєстрований на товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод за реєстраційним номером 2377 05 вересня 1997 року. Згідно довідки групового інженера Голопристанської філії КП «ХБТІ» ХОР від 23.01.2020р. № 26 встановлено, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.1986р. посвідченого Голопристанською Держконторою за р. № 415. Станом на 31.12.2012р. право власності на цей будинок було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.1997р. посвідченого товарною біржею «Ізумруд» за р№2377, зареєстрованому в Голопристанському БТІ за р. № 888 та внесеному в реєстрову книгу №3. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Згідно відповіді завідуючого Голопристанською ДНК Негри О.А. встановлено, що заяви про прийняття чи відмову від спадщини після смерті [PERSON] не подавались, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, відомості про спадкоємців відсутні. Довідкою виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 30.09.2020р. №01-11/К-10 підверджується перейменування пров. Крупської на пров. Левадний в м. Гола Пристань, згідно рішення ІІ сесії Голопристанської міської ради 7-го скликання від 26.11.2015р. «Про перейменування вулиць та провулків в м. Гола Пристань». Предметом спору в даній справі є визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9 обумовлено, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. До правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов`язки відповідно до правочину виникли в 1997 році під час дії ЦК УРСР. Статтею 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На підставі ст. 47 ЦК України (1963 р.) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. \~ \~ \~ \~ Пунктами 5, 10 Договору передбачено, що покупець набуває право власності на домобудівлю з моменту підписання даного договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Враховуючи, що всі зобов`язання по договору сторонами були виконані в повному обсязі, волевиявлення сторін було вільним, відповідало їх намірам та було спрямоване на реальне настання наслідків укладеної угоди, суд вважає можливим визнати даний правочин дійсним. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved