Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

21 березня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. 29 березня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 грудня 2015 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалося, з другої половини лютого 2019 року відповідач переїхала проживати в м. Одесу, шлюбних стосунків вони тривалий час не підтримують. Причиною припинення подружнього життя з відповідачем стали відсутність взаєморозуміння, ставлення відповідача до позивача з неповагою, у зв`язку із чим між ними виникали напружені стосунки, що негативно вплинуло на їх подружнє життя, та те, що вони з відповідачем не могли знайти спільної мови у питаннях ведення домашнього господарства, втратили один до одного почуття любові та поваги. У зв`язку із вищезазначеним, позивач прийшов до висновку, що їх сім`я розпалася остаточно та що відновити подружні стосунки неможливо. Тому він вважає, що перебування в шлюбі з відповідачем суперечить його волі та інтересам, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. 26.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.9/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України./а.с.19/. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 29 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3617 /а.с.7/. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 384,20 грн. (50% від 768,40 грн., сплаченого позивачем при поданні позову через відділення у смт Окни Южного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» (провулок Базарний, 4-Б смт Окни Одеської області) за квитанцією №0.0.1303905861.1 від 21.03.2019 року). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved