Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

21.04.2017 року представник позивач звернувся з позовом до суду та просить: - визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] посвідчений нотаріусом Федоришиним О.П. - недійсним; - витребувати майно - квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі квартиру [ADDRESS] . Посилається, що позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері. Маючи намір прийняти спадщину позивач 21.10.2014 року звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Савельєва А.Ю. Вказує, що на початку 2015 року позивачка зазнала важкої травми та її було прооперовано,а тому остання майже 2 роки не мала можливості отримати спадщину. Посилається, що 04 квітня 2017 року діючи в інтересах позивачки, її представник за довіреністю звернувся за отриманням Свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савельева А.Ю., який завів спадкову справу № 9/2014. Однак, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину було виявлено, що квартира, розташована за адресою [ADDRESS] , яка належала померлій матері [PERSON] - [PERSON] , належить [PERSON] , яку продала йому [PERSON] ще 11 січня 2008 року за договором купівлі - продажу квартири, хоча остання померла у 2014 році та по день смерті проживала у спірній квартирі, сплачувала комунальні платежі встановлювала лічильники у квартирі на холодну та гарячу воду. Позивач посилається, що договір купівлі - продажу спірної квартири від 11 січня 2008 року та зареєстрований за реєстровим №209 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. є недійсним, в силу вимог ст.ст. 203,215,216 ЦК України, оскільки позивачці достеменно відомо, що волевиявлення на продаж своєї квартири її мати не мала та її не продавала, договір купівлі-продажу квартири не підписувала, до будь якого нотаріуса для продажу квартири не зверталася, грошей за квартиру не отримувала та не давала нікому доручення її продати. Крім того вказує, що Договір купівлі - продажу спірної квартири має ознаки підробки, адже п. 3 Договору зазначено в якості правовстановлюючих документів: Свідоцтво про право власності на житло, видане Київським КЕЧ 26 листопада 1993 року та Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Тищенко А.В. від 28 березня 2007 року за реєстровим №5-602. Проте, при посвідченні договору купівлі продажу нотаріус повинен був вилучити оригінали цих документів, проте такі документи знаходяться особисто у представника позивача, які він отримав від позивачки. Навіть, якби ці документи були втрачені, то в тексті договору повинен був зазначений дублікат, а не оригінал. Крім того, згідно довідок БТІ право власності зареєстроване за [PERSON] саме на підставі оригіналів. Також звертає увагу, що у п. 5 Договору зазначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Світ експерт», який підготував відповідний звіт, проте згідно баз суб`єктів оцінювання Фонду Держмайна України зазначене товариство не було зареєстровано як суб`єкт оцінювання. Стверджує, що з ініціативи представника позивача було проведено почеркознавче дослідження в Київському експертно-дослідному центрі, щодо підпису спірного договору [PERSON] та відповідно до висновку № 14507 експертного почеркознавчого дослідження від 14.04.17 р. підпис від імені [PERSON] , зображення якого у графі « ПІДПИСИ: ПРОДАВЕЦЬ:» в електронній фотокопії договору купівлі - продажу квартири від 11 січня 2008 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. З урахування викладеного вище просив позовні вимоги задовольнити. 21.04.2017 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючому-судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2017 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2017 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про застосування заходів забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . 30.08.2017 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2017 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] та витребувано з Житлово - експлуатаційної дільниці № 901 (м. Київ, вул. Єреванська, 3-а): копії договорів про утримання будинку та прибудинкової території, укладених між Житлово - експлуатаційною дільницею № 901 та власником (орендарем, користувачем) квартири [ADDRESS] , в термін часу з 01.01.2008 року по 21.04.2017 року; копії документів або довідок, у яких зазначено прізвище особи, яка сплачувала Житлово - експлуатаційній дільниці № 901 грошові кошти за надані комунальні послуги, послуги за утримання будинку та прибудинкової території, в термін часу з 01.01.2008 року по 21.04.2017 року. 26.12.2017 року на адресу суду від Житлово - експлуатаційної дільниці № 901 надійшла відповідь на ухвалу суду від 14.11.2017 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та зобов`язано відповідача [PERSON] на вимогу судового експерта надати оригінал договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 11.01.2008 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №209. 24.01.2019 року від Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз надійшов лист із вимог провести оплату вартості експертизи та надати оригінал досліджуваного документу та вільні зразки підпису [PERSON] 26.02.2019 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] на вимогу експертів надано ряд запитуваних документів. 08.04.2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано лист у якому останній повідомив, що відповідач [PERSON] у 2018 році втратив оригінал договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №209. 18.07.2019 року до суду від Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку від 16.07.2019 №1532/1534/19-32 через ненадання оригіналу досліджуваного документу - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №209 та вільних зразків підпису [PERSON] , що посвідчують особу,в формі №1( заяви про отримання паспорта), угодах,квитанціях, заявах різних відомостях, договорах, пенсійної справи тощо ( у тому числі наближених часом виконання до досліджуваного документа, тобто за 2006-2010 роки). 03.12.2020 року представником [PERSON] - [PERSON] подано до суду клопотання про доручення до матеріалів справи письмових доказів, а саме висновку експерта № 6/20 від 07.12.2020 року в порядку ст. 106 ЦПК України. У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представники у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у їх задоволенні, як необґрунтованого. Третя особа у судове засідання не з`являлася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте її неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с. 11 т.1). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі, на квартиру [ADDRESS] , що належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.03.2007 року та свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1993 року ( а.с. 7,8 т.1). Позивач [PERSON] , є спадкоємниця першої черги за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб ( а.с. 12,13 т.1). Як вбачається з матеріалів справи, маючи намір прийняти спадщину на підставі заяви [PERSON] 21 жовтня 2014 року було відкрито спадкову справу щодо спадщини померлої матері - [PERSON] у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савельєва А.Ю Разом з тим, у ході проведення нотаріальних дій було виявлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій матері [PERSON] - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 січня 2008 року, належить відповідачу [PERSON] ( а.с. 9,10 т.1). Позивач вважає, що договір купівлі - продажу спірної квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П., 11 січня 2008 року за реєстровим №209 має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215,216 ЦК України, оскільки [PERSON] не мала наміру продавати спірну квартиру та даний договір підписаний не нею, а іншою особою. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ( ч.2 ст.203 ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України). Обґрунтовуючи позов позивач просила визнати недійсним спірний правочин з тих підстав, що підпис на спірному договорі не належить померлій [PERSON] та у останньої не було волевиявлення на відчуження спірного нерухомого майна. Таким чином, для правильного вирішення спору та враховуючі межі заявлених вимог, за клопотанням представників позивача ухвалою суду від 23.11.2018 по справі призначено судово- почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано підпис у договорі купівлі - продажу квартири, укладений 11.01.2008 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №209, [PERSON] , чи іншою особою. Також було зобов`язано відповідача [PERSON] на вимогу судового експерта надати оригінал договору купівлі -продажу квартири [ADDRESS] від 11.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №209. Крім того, судом було попереджено учасників справи про наслідки, передбачені ст. 109 ЦПК України щодо ухилення від участі у експертизі. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ (м. Київ, вул. Смоленська, 6 ( а.с. 130-131 т.1). Відповідно до повідомлення експертної установи від 16.07.2019 за № 1532-1534/19-32, з посиланням на п.1.13, 4.11. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених МЮ України від 08.10.1998 року за №53/5, було надано висновок про неможливість надання висновку судової-почеркознавчої експертизи, внаслідок не надання оригіналу досліджуваного документу, а також вільних зразків підпису [PERSON] за часом наближеним до виконання досліджуваного документу, тобто за 2006-2010 р.р.( а.с. 165-166 т.1). З матеріалів справи встановлено, що на виконання вимог судового експерта судом було здійснено запити на витребування документів від сторін, в тому числі від приватного нотаріуса Федоришина О.П. Як вбачається з листа відповідача від 08.04.2019, останній повідомив про неможливість надання оригіналу спірного договору купівлі-продажу внаслідок його втрати, на підтвердження чого надав висновок про результати звернення до Іванківського ВП Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 22.01.2018 року ( а.с. 160-161 т.1). В той же час, на виконання вимог судового експерта представниками позивача надано ряд документів, які на їх думку були достатніми для проведення відповідного експертного дослідження ( а.с. 147-159 т.1). Проте, як вбачається з листа експертної установи, наданих вільних разків підпису [PERSON] було надано в недостатній кількості. Оцінивши матеріали справи, суд не вбачає, що в діях сторін наявні ознаки зловживання правом чи ухилення від виконання судової експертизи, передбачені ст. 109 ЦПК України. При цьому, як свідчать матеріали справи, запит суду адресований приватному нотаріусу Федоришину О.П. на витребування другого примірника спірного договору купівлі-продажу не виконаний. Як вбачається з матеріалів справи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федоришин О.П. припинив свою нотаріальну діяльність та не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального округу. У судовому засіданні 07.10.2020 року представники позивача просили розглядати справу на підставі наявних у справі доказів та відмовилися від повернення справи для проведення судової експертизи. При цьому, враховуючи лист експертної установи щодо неможливості надання висновку за наявними у справі доказами, на виконання вимог ч.4 ст.12 ЦПК України судом було роз`яснено представникам позивача ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними процесуальних дій. В судовому засіданні 07.10.2020 представники позивача заявили клопотання про оголошення у справі перерви з метою надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи. Проте, у судовому засіданні 09.12.2020 надали висновок експерта №6/20 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою [PERSON] від 07.12.2020 року, проведений експертом [PERSON] посилаючись на те, що державною установою не було проведене відповідне експертне дослідження за ухвалою суду, а тому представник позивача вимушений був звернутися до експерта, в порядку ст. 106 ЦПК України. В даному Висновку вказано, що підпис від імені [PERSON] , електрографічне зображення якого міститься у графі: «Підписи: Продавець» в електрофотокопії договору купівлі - продажу квартири, укладений 11.01.2008 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою? Оцінивши висновок експерта №6/20 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 07.12.2020 року,суд приходить до наступного висновку. Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Висновок №6/20 від 07.12.2020 року не є належним і допустимим доказом у даній справі, виходячи з такого: Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом №53/5 Міністерства Юстиції України експертиза може бути проведена тільки за наявності оригіналу досліджуваного документу. Відповідно до п. 3.5 вищезазначеної Інструкції коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та, іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою) який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Як вбачається з пояснень допитаного в судовому засіданні експерта [PERSON] остання не мала в розпорядженні усіх матеріалів цивільної справи, оскільки сторона позивача надала лише певні документи у їх фотокопії, перелік яких міститься на першому та другому аркуші експертного дослідження. При цьому, як вбачається з даного дослідження, експертом здійснювалося дослідження на підставі документів, які надані лише в електронній фотокопії, в тому числі порівняльні зразки. Надаючи пояснення в суді експерт [PERSON] не назначила нормативно правового акту, яким керується при написанні висновку та при проведенні дослідження лише на підставі наданих стороною копій досліджуваного документу та копій відповідних вільних зразків підпису померлої. Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до листа датованого 19 липня 2019 року Київським НДІСЕ МЮ України, відповідне експертне дослідження за наявними у справі доказами не було можливим провести за відсутністю оригінала досліджуваного документу та недостатніх зразків підпису померлої. Таким чином, за відсутності ознайомлення експерта із усіма матеріалами справи, проведення експертного дослідження лише на підставі електрофотокопій, з урахуванням вимог вказаної вище Інструкції, суд вважає, що складений експертом Панчошнік І.З. висновок не може вважатися повним та обґрунтованим. Крім того, відповідно до Реєстру атестованих судових експертів МЮ України вбачається, що свідоцтво судового експерта [PERSON] анульовано рішенням ЕКК Київського НДІСЕ від 02.02.2018 року та вказано, що воно є недійсним. Відповідно до Положення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497, судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ мають здійснювати свою діяльність на підставі свідоцтва Мін`юсту та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів. Разом з тим, експерт [PERSON] відповідного свідоцтва на вимогу суду не надала, посилаючись на те, що воно у неї відсутнє. З огляду на викладене вище, суд вважає, що Висновок експерта № 6/20 від 07.12.2020 року не відповідає вимогам ст.106 ЦПК України, оскільки викликає сумніви у його правильності, не ґрунтуються на методичних рекомендаціях та результатах дослідження матеріалів справи. Разом з цим, наданий позивачем висновок №14507 експертного дослідження від 14.04.2017 також не є належним доказом, з огляду на викладені обставини справи в частині здійснення експертного дослідження на підставі фотокопій досліджуваних документів. Покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] не можуть бути покладені в основу обґрунтованості вимог позивача щодо визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу, оскільки останнім не відомо чи підписувала [PERSON] оспорюваний договір купівлі-продажу та чи належить їй підпис в даному договорі. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п.4 ч.3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності та приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд вважає, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання недійсним спірного правочину, з яким пов`язано звернення позивача до суду, тобто відсутності волевиявлення [PERSON] на відчуження спірної квартири та відсутності її підпису за оспорюваним договором. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог позивача в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.01.2008 року. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу, а тому позов в частині витребування спірної квартири чужого незаконного володіння також не підлягає задоволенню. Що стосується доводів позивача в частині можливої підробки спірного договору купівлі-продажу, з урахуванням проживання померлої на час смерті у спірній квартирі, наявності оригіналів документів, відсутності у реєстрі суб`єкта оцінювання,як юридичної особи, невірного ІПН відповідача тощо, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не було заявлено вимог про визнання недійсним спірного договору з підстав, передбачених ст.ст. 234,235 ЦК України. Таким чином, доводи позивача в цій частині стосуються визнання недійсним правочину, з якими позивач не пов`язував звернення до суду, як обґрунтування підстав для його оспорювання. При цьому, вирішуючи питання щодо меж заявлених вимог, судом на виконання вимог ст.12,13 ЦПК України було з`ясовано предмет та підстави позову, з якими уповноважений представник позивача, як фахівець у галузі права пов`язував звернення позивача до суду з даним позовом. Суд звертає увагу позивача, що остання не позбавлена можливості звернутися з позовом про визнання недійсним спірного правочину з інших підстав, передбачених чинним законодавством. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, відсутні.

Outcome: dismissed