Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

20.04.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ліквідатора Відкритого Акціонерного Товариства Банк «БІГ Енергія» Васильченка Юрія Леонідовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОКІНВЕСТГРУП», третя особа Приватний нотаріус Іванов Павло Юрійович про зняття заборони відчуження. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 21.07.2003 він уклав з ВАТ Банк «БІГ Енергія» договір кредиту № 11\\15-07-2-2003. На забезпечення кредитних зобов'язань уклав з ВАТ Банк «БІГ Енергія» договір застави (іпотеки) квартири [ADDRESS]. При посвідченні цього договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., накладено заборону відчуження вище вказаної квартири. Зобов'язання по кредитному договору були виконані, так на підставі чого ВАТ Банк «БІГ Енергія» припинив іпотеку. 20 квітня 2016 року померла дружина позивача, яка була співвласницею вказаної квартири, після чого останній звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна, відповідно до якої на квартиру [ADDRESS], накладено заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1682314. Оскільки Постановою Правління Національного банку від 24 лютого 2010 № 97 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та запроваджено процедуру ліквідації ВАТ Банк «БІГ Енергія», позивач звернувся до НБУ із заявою про відсутність заборгованості та зняття обтяження з майна. Листом від 31.01.2017 № 20-0009\\7633 НБУ повідомив, що у зв'язку з завершенням строку ліквідаційної процедури ВАТ Банк «БІГ Енергія» його не продані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів були передані в управління визначеній Національним банком юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «БРОКІНВЕСТГРУП», та одночасно вказано, що у переліку непроданих активів заборгованість [PERSON] за кредитним договором не значиться. Після чого позивач звернувся до третьої особи з проханням зняти заборону, однак, останній повідомив, що у зв'язку із введенням в 2005 році Єдиного реєстру заборон запис про накладення ним заборони 21.07.2003 року був перенесений в новий за архівним записом № 1682314, а також надав позивачу лист ТОВ ««БРОКІНВЕСТГРУП»», в якому зазначено, що заборгованість по кредитних договорах фізичних осіб не передавалась. У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів та просить суд зняти заборону відчуженняз квартири [ADDRESS], який зареєстрований у єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 15.02.2005р., реєстраційний номер обтяження: 1682314. У судове засідання позивач не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі ат просить провести розгляд у його відсутність. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду направив лист, яким повідомив, що позовні вимоги підтримує, у випадку, якщо в судовому засіданні встановлено буде, що борг [PERSON] повернуто ВАТ Банку «Біг Енергія» та одночасно просив провести розгляд справи у його відсутність. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], 21.07.2003 року уклав з ВАТ Банк «БІГ Енергія» договір кредиту № 11/15-07-2003 та одержав 2500 дол. США строком до 19 липня 2004 року. На забезпечення кредитних зобов'язань уклав з ВАТ Банк «БІГ Енергія» договір застави (іпотеки) квартири [ADDRESS]. При посвідченні цього договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим Павлом Юрійовичем, накладено заборону відчуження вище вказаної квартири(а.с. 9). З наданих матеріалів судом встановлено, що зобов'язання по кредитному договору були виконані. ВАТ Банк «БІГ Енергія» припинив іпотеку та повернув позивачу договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 20 квітня 2016 року померла дружина позивача, яка була співвласницею вказаної квартири, а тому [PERSON] звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна, відповідно до якої на квартиру [ADDRESS], накладено заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1682314 (а.с. 6-7). Так, Постановою Правління Національного банку від 24 лютого 2010 № 97 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та запроваджено процедуру ліквідації ВАТ Банк «БІГ Енергія», у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до НБУ із заявою про відсутність заборгованості та зняття обтяження з майна. Листом від 31.01.2017 № 20-0009/7633 НБУ повідомив, що у завершенням строку ліквідаційної процедури ВАТ Банк «БІГ Енергія» його не продані активи та перелік незадоволених вимог кредиторів були передані в управління визначеній Національним банком юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «БРОКІНВЕСТГРУП», та одночасно зазначено, що у переліку непроданих активів заборгованість [PERSON] за кредитним договором не значиться (а.с. 8). Разом з тим, [PERSON] звернувся до третьої особи з проханням зняти заборону, однак, останній повідомив, що у зв'язку із введенням в 2005 році Єдиного реєстру заборон запис про накладення ним заборони 21.07.2003 року був перенесений в новий за архівним записом № 1682314, а також вказав, що заборгованість по кредитних договорах фізичних осіб ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» не передавалась, у зв'язку з чим він рекомендує звертатися до ліквідатора ВАТ Банк «БІГ Енергія» Васільченка Юрія Леонідовича. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Накладення заборони відчуження та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує законні права [PERSON] як власника квартири з вільного розпорядження майном: унеможливлює укладення договорів відчуження, здачі в оренду, тощо щодо об'єкта нерухомого майна. Наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved