overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

21 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до наданих документів позивальницею, вона з 31.08.2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого народилась донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.04.2012 року шлюб сторін було розірвано. Відповідач перестав надавати матеріальну допомогу та займатися вихованням доньки, він здоровий, працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу. Зароблених позивачкою коштів не вистачає на утримання неповнолітньої доньки. Відповідно до ст.ст. 180 - 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягатися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров'я і матеріального положення дитини і інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з відповідача суд враховує його матеріальний і сімейний стан і вважає за можливе стягнути аліменти по 1/4 частині з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

21 листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Костянтинівської міської ради про визнання за ними права власності на квартиру. Вони обґрунтовували свої вимоги тим, що 18 липня 1995 року ними та [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та бабкою [PERSON], було отримано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. На час набуття права власності на цю квартиру вони були в ній зареєстровані та продовжували в ній проживати. [INFO] [PERSON] померла і позивач [PERSON], що є спадкоємцем п'ятої черги, прийняв спадщину, оскільки проживав із спадкодавцем на час смерті у вказаний квартирі. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] не мав можливості, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру були втрачені. Після відновлення цих документів вони звернулись до реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції за державною реєстрацією їх права власності на квартиру, однак у цьому їм було відмовлено, оскільки співвласник квартири [PERSON] померла. У зв'язку з наведеними обставинами, враховуючи, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті бабки у вигляді 1/3 частини вказаної квартири, позивачі [PERSON] та [PERSON] просили визнати за ними право власності відповідно на 1/3 та 2/3 частини квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не явився, подав заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, та просить розглянути справу за його відсутності. Заслухавши позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18 липня 1995 року [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було отримано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.12,16). На час набуття права власності на цю квартиру вони були в ній зареєстровані та продовжували в ній проживати. [INFO] [PERSON] померла в м.Костянтинівка Донецької області (а.с.15). Після її смерті залишилося спадкове майно у виді 1/3 частини вказаної вище квартири. Оскільки правовстановлюючі документи на квартиру були втрачені і реєстрацію права власності [PERSON] на відповідну частку квартири зробити у теперішній час неможливо, то на підставі ст.ст.382,392 ЦК України слід визнати, що померла [PERSON] за життя набула право власності на 1/3 частку цієї квартири, так як у відповідності до вимог ст.372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. З тих самих підстав за [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON], що також має право на 1/3 частку цієї квартири, фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] (а.с.9), інших спадкоємців після смерті останньої немає (а.с.29-30). Тому, на підставі ст.ст.392,1265,1268 ЦК України за [PERSON] слід визнати право на 2/3 частки квартири [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

21 листопада 2013 року Житомирським районним судом по зазначеній раніше справі за позовом [PERSON] ухвалене рішення про часткове задоволення вимог останнього. Зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] спірною земельною ділянкою, шляхом демонтажу септику. В частині вимог щодо прибирання компостної ями та будівельного сміття відмовлено. Однак, в резолютивній частині рішення дана вимога не зазначена. Отже, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, про винесення додаткового рішення, в частині вимоги позивача щодо прибирання компостної ями та будівельного сміття відповідачем. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

21 листопада 2013 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 грн. на кожну дитину заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення і до досягнення ними повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою, а відповідач не займається вихованням дітей та належним чином не утримує їх. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просить його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково та вказав, що він не відмовлявся від утримання дітей, але так як позивачка витрачає кошти не за призначенням та виключно на себе, він відмовляється надавати їй кошти та бажає сам купувати усе необхідне дітям. Судом об'єктивно встановлено, що від шлюбу сторони мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Діти проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, копією свідоцтв про народження дітей; копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дітей, а тому на підставі ст.ст.180-184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 21 листопада 2013 року і до їх повноліття. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дітей, позивачки, відповідача, а також те, що відповідач не працює та інших утриманців не має. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому необхідно стягувати з часу подачі позову, а саме з 16.12.2013 року

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

21 листопада 2013 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 грн. на кожну дитину заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення і до досягнення ними повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою, а відповідач не займається вихованням дітей та належним чином не утримує їх. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просить його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково та вказав, що він не відмовлявся від утримання дітей, але так як позивачка витрачає кошти не за призначенням та виключно на себе, він відмовляється надавати їй кошти та бажає сам купувати усе необхідне дітям. Судом обєктивно встановлено, що від шлюбу сторони мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Діти проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, копією свідоцтв про народження дітей; копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дітей, а тому на підставі ст.ст.180-184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 21 листопада 2013 року і до їх повноліття. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дітей, позивачки, відповідача, а також те, що відповідач працездатний та інших утриманців не має. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому необхідно стягувати з часу подачі позову, а саме з 16.12.2013 року

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

21 листопада 2013 року КП «ЖЕО-107 Голосіївського району» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по платі за користування житлом та комунальними послугами в сумі 1708,63 грн. Посилається на те, що відповідач, проживаючи у [ADDRESS] не в повному обсязі сплатив за надані йому комунальні послуги. Таким чином, станом на 01 жовтня 2013 року виникла заборгованість у сумі 1708,63 грн. У судове засідання представник позивача не з'явилась. Подала суду заяву, з якої вбачається, що позивач просить розглядати справу у відсутність представника КП «ЖЕО-107 Голосіївського району». Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. З довідки КП «ЖЕО-107 Голосіївського району» № 1557 від 20 вересня 2013 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 7). Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що станом на 01 жовтня 2013 року становить 1708,63 грн. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 8). Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім»ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1708,63 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

21 листопада 2013 року ПАТ «Донбасенерго в особі структурної одиниці Слов'янської теплової електричної станції звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтовуючи вимоги тим, що позивач надавав відповідачу послуги у вигляді центрального опалення та гарячого водопостачання, водопостачання та водовідведення. Відповідач своєчасно не вносили плату за надані послуги, в результаті чого виникла заборгованість перед постачальною організацією. Заборгованість за період з 01.07.2004 року по 31.03.2008 року склала 2268,61 грн. Просять стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 2268,61 грн., а також судовий збір у сумі 229,40 грн., Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву в якій просив справу слухати у його відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши представлені докази, суд приходить до переконання, що даний позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач надав відповідачу послуги у вигляді центрального опалення та гарячого водопостачання, водопостачання та водовідведення, однак відповідач своєчасно не вносили плату за надані послуги, в результаті чого виникла заборгованість перед постачальною організацією. Заборгованість за період з 01.07.2004 року по 31.03.2008 року склала 2268,61 грн. Відповідно до ст.64 ЖК України і положень ст. 526 ЦК України відповідач не виконав свої зобов'язання по своєчасній оплаті наданих послуг. Отже, суд вважає, що підлягають вимоги позивача в частині стягнення боргу з відповідачів підлягають задоволенню. В п.1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі, а саме: судовий збір у сумі 229,40 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

21 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що позивач є власником 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 грудня 1984 року. Відповідач є онуком позивача, якого вона тимчасово зареєструвала за вказаною адресою. Станом на теперішній час вони не мешкають разом. Відповідач не мешкає за вказаною адресою, чим чинить перешкоди позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні будинком, а також позивач вимушена сплачувати додаткові витрати на сплату комунальних послуг. У зв'язку з цим просить визнати відповідача особою, яка втратила право користуватися житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місто слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Позивач надала згоду на ухвалення заочного рішення. Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-15 00:00:00

21 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємного порозуміння. В позовній заяві вказує, що 19 листопада 1994 року між ним і відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина.На протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Зважаючи на це, позивач по справі просить розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2013 року сторонам по справі було призначено двохмісячний строк для примирення (а.с.15), але примирення до цього часу між сторонами не сталося і позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи заслухавши сторони вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 листопада 1994 року сторони уклали між собою шлюб,який був зареєстрований у відділі РАГС Шевченківського району управління юстиції в Харківській області,актовий запис № 98, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08 листопада 2002 року (а.с.8). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 червня 1995 року (а.с.7). На протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки, на протязі року сторони спільно не проживають. На даний момент ведення спільного господарства припинено. Майнових спорів між сторонами немає. На примирення, позивач після наданого сторонам судом строку категорично заперечує. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню відповідно до ст.112 СК України, так як подальше життя подружжя у шлюбі буде суперечити їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

21 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в розмірі 8735,40 доларів США та судових витрат. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його особистої участі. Відповідач у судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких умов суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № CNGLAN00000546, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 11347,43 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19.07.2014 року. Свої зобов’язання по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування ним відповідач належним чином не виконував, у зв’язку з чим станом на 24.09.2013 року виникла заборгованість в сумі 8735,40 доларів США, з якої 5549,07 доларів США – заборгованість за кредитом, 4,10 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом, 3182,23 доларів США – пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано. Офіційний курс долара США по відношенню до гривні, за даними НБУ, станом на 24.09.2013 року становить 7,99. За таких умов сума заборгованості відповідачів по кредитному договору в національній валюті України (гривні) становить 69795 грн. 85 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved