Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

21 липня 2021 року заявники звернулися до суду із заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що 06 вересня 2014 року вони уклали шлюб. Від цього шлюбу у них є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини не склалися через протилежні погляди на сімейне життя, втратили почуття взаємної любові, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, тому за спільною згодою вирішили розірвати шлюб. Заявниками досягнуто згоди щодо постійного поживання спільної дитини з матір`ю, батько бере на себе обов`язок приймати участь у вихованні та утриманні дитини. Заявники підтримали заяву в повному обсязі, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] заявники уклали шлюб 06 вересня 2014 року, актовий запис за № 634 зроблений Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Також встановлено, що між заявниками 06 липня 2021 року укладено і посвідчено нотаріально письмовий договір зареєстрований в реєстрі за №1599, про те, що донька буде проживати з матір`ю, визначено порядок виховання батьком дитини, встановлений розмір аліментів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Статтею 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із заяви вбачається, що між заявниками втрачені взаємні почуття, які раніше спонукали їх до створення сім`ї, а тому вони проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, не мають наміру відновлювати сім`ю, а також досягли згоди щодо усіх питань, пов`язаних з розірванням шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам заявників, тому вимоги заявників підлягають задоволенню.

Outcome: approved