Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

20 листопада 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 188, є власником будинку № 61 на вул. Степовій в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області. За зазначеною адресою, з її згоди, був зареєстрований її колишній зять [PERSON], що є відповідачем у справі. Відповідач не проживає у будинку більше двох років, власних речей не має, а реєстрація відповідача порушує її права, як власника нерухомого майна, оскільки вона наразі має намір ним розпорядитись. У звязку з чим, позивач просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 61 на вул. Степова в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, представником позивача суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 36). Відповідач заперечень проти позову не надав, у судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про відкладення розгляду справи не клопотав. Представник третьої особи Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про відкладення розгляду справи не клопотав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 188, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Степова, 61 (а.с. 10-11), що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2971918 від 26 квітня 2013 року (а.с. 12-13). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 169/2 від 15 січня 2018 року, [PERSON], [INFO], з 27 червня 2013 року зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 22). Відповідач в зазначеному будинку № 61 на вул. Степова в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрований, однак не проживає з 2016 року, що підтверджується відповідним актом від 15 травня 2018 року (а.с. 37). Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року, в будинку № 61 на вул. Степова в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, де право власності належить позивачу, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved