Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

21 листопада 2016 року Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна у добросовісного набувача. (а.с.2, т.1). Ухвалою суду від 24 листопада 2016 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків заяви. (а.с.61, т.1). Ухвалою суду від 24 листопада 2016 року Українсько-російському товариству з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 63, т.1). 21 грудня 2016 року Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» звернулося до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви. (а.с.70, т.1) Ухвалою суду від 23 грудня 2016 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків заяви. (а.с.112, т.1). 17 січня 2017 року Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» звернулося до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви. (а.с.119, т.1). Ухвалою суду від 18 січня 2017 року відкрите провадження у справі. (а.с.139, т.1). 10 лютого 2017 року [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року про відкриття провадження у справі. (а.с.150, т.1). Ухвалою Апеляційного суду дніпропетровської області від 21 березня 20217 року апеляційну скаргу [PERSON] повернута апелянту. (а.с.163, т.1). Ухвалою суду від 18 квітня 2017 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про забезпечення доказів, зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Де йнего Світлану Іванівну надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області належним чином завірену копію договору купівлі-продажу частини комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладеного 09 квітня 2004 року між [PERSON] і Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех». (а.с.184, т.1). Ухвалою суду від 01 червня 2017 року задоволено клопотання представника позивача Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» про забезпечення доказів: -зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області належним чином завірену копію договору дарування 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладеного 08 жовтня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] та документів на підставі яких посвідчено зазначений договір; -зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області належним чином завірену копію договору купівлі-продажу 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладеного 27 квітня 2015 року між [PERSON] і [PERSON] та документів на підставі яких посвідчено зазначений договір; -зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області належним чином завірені копії договорів, укладених 09 жовтня 2004 року між Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» і Новомосковською районною державною адміністрацією щодо оренди земельних ділянок, переданих для обслуговування об`єктів рекреаційного призначення - 21/50 частини комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастрові номери земельних ділянок 1223285000:03:031:0001 та 1223285000:03:031:0002 з усіма змінами та доповненнями; -зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего Світлану Іванівну надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області належним чином завірену копію договору купівлі-продажу частини комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладеного 09 квітня 2004 року між [PERSON] і Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех». -зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» надати суду інформацію про банківську операцію по внесенню готівки 1 504 010,00 грн. відповідно до квитанції № 3807279 від 27 квітня 2015 року від імені [PERSON] на розрахунковий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , зазначивши, чи відкривався банком зазначений рахунок та чи мала місце сама операція; -зобов`язано КП «Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» надати суду належним чином посвідчену копію інвентаризаційної справи об`єкту нерухомого майна - 21/50 частини комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язано управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області надати на адресу суду належним чином засвідчені копії договорів земельних ділянок, кадастрові номери земельних ділянок 1223285000:03:031:0001 та 1223285000:03:031:0002 з усіма змінами та доповненнями а також копії всіх документів на підставі яких укладалися зазначені договори. (а.с.234, т.1). Ухвалою суду від 01 листопада 2017 року до участі у справі в якості третьої особи залучене Товариство з обмеженою відповідальністю «Алком» (а.с.168 т.2). Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року закрите підготовче провадження, призначений розгляд справи по суті. (а.с.58, т.3). Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року задоволене клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів, зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Де йнего Світлану Іванівну надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області належним чином завірену копію договору купівлі-продажу частини комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладеного 09 квітня 2004 року між [PERSON] і Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех». (а.с.151, т.3). Ухвалою суду від 02 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) Вербицького Олексія Вікторовича про передачу цивільної справи до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду спору по суті в межах процедури банкрутства. (а.с.206, т.3). На обґрунтування вимог Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» посилалося на те, що 09 квітня 2004 року між [PERSON] і Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» був укладений договір купівлі-продажу частини комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . Право власності Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» на зазначене нерухоме манйо зареєстроване 20.04.2004 року Новомосковським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». 17 серпня 2012 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» з приводу заборгованості у сумі 2 800 000,00 грн., визнання дійсним договору іпотеки. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2012 року частково задоволені позовні вимоги, за [PERSON] визнане право власності на 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , (справа № 403/11059/12). 05 жовтня 2012 року за [PERSON] зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно. 06 листопада 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасоване рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська № 403/11059/12 від 29 серпня 2012 року за позовом [PERSON] , в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» - відмовлено. 12 жовтня 2012 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 2 500 000,00 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року була затверджена мирова угода у цивільній справі № 403/1309/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, відповідно до мирової угоди, [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 11.10.2011 р. передав у власність [PERSON] нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . 20 листопада 2012 року право власності на спірне майно було зареєстроване за [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року була скасована ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року якою затверджена мирова угода у цивільній справі № 403/1309/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. 08 жовтня 2014 року [PERSON] уклала фіктивний договір дарування, відповідно до якого подарувала своїй матері [PERSON] нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, 27 квітня 2015 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] в свою чергу, купила нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшли корпоративні права на частку у статутному капіталі Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех». У відповідності до Статуту підприємства, [PERSON] володів часткою у статутному капіталі Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» у розмірі 99,62%, другим учасником товариства була [PERSON] , якій належало 0,38% статутного капіталу товариства. [PERSON] , скориставшись смертю [PERSON] , фактично встановила контроль за товариством, сприяла ухваленню незаконних рішень загальних зборів щодо відчуження майна товариства. З 27.09.2011 року у відповідності до протоколів загальних зборів Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» на посаду генерального директора товариства обиралися різні особи. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року порушено провадження у справі про банкрутство Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех», у зв`язку з чим, з позовом від імені товариства звертається арбітражний керуючий. Позивач зазначив, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача у випадку, коли зазначене майно вибуло з його володіння не з його волі. Оскільки у Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» не було волевиявлення на відчуження спірного нерухомого майна, зазначене майно вибуло з його володіння не з його волі, тому, може бути витребуване у добросовісного набувача. У зв`язку з наведеним, в позовній заяві Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» просило суд: -визнати недійсним договір дарування укладений 08 жовтня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В., відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] , в свою чергу, прийняла в дар нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , (реєстровий номер 2026, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16328356 від 08.10.2014 р.); -скасувати рішення № 16328356 від 08.10.2014 р. про державну реєстрацію права власності за [PERSON] 21/50 частки комплексу частини бази відпочинку « [INFO] » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 471501912232), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -скасувати рішення № 20950767 від 27.04.2015 р. про державну реєстрацію права власності за [PERSON] 21/50 частки комплексу частини бази відпочинку « [INFO] » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 471501912232), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» право власності на 21/50 частки комплексу частини бази відпочинку « [INFO] » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 471501912232), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -витребувати у [PERSON] на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» 21\\50 частки комплексу частини бази відпочинку « [INFO] » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 471501912232), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що складається з: будинку відпочинку - літ.У загальною площею 67,7 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ф загальною площею 33,1 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ч загальною площею 63,9 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Ц загальною площею 33,2 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Ш загальною площею 66,6 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Щ загальною площею 54,0 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ю загальною площею 193,2 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Я загальною площею 61,3 кв.м.; будинку відпочинку (будинок мисливця) - літ. 2В загальною площею 549,3 кв.м., їдальні - літ. 2Г загальною площею 143,7 кв.м.; будівлі охорони - літ. 2Є загальною площею 12,6 кв.м.; козирка - загальною площею 0,5 кв.м.; ганку, ганку, каміну; сараю - літ. 2Д; в тому числі самочинно збудовані навіс - літ. 2З; альтанки - літ. 2Ж; вбиральні - літ. 2И; сарай - літ. 2Ї; вольєр - літ.2І; навіс - літ. 2в; навіс - літ. я1; прибудову - літ. ю5; мансарда - літ. Ю; мансарда - літ. Я; фундамент - літ.т2; огорожа - № 6, № 12-16; замощення - І; зливна яма - літ.Зя2; колодязь - літ. К3; насосна яма - літ. Н.я. В судовому засіданні представники позивача - Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» підтримали позов у повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник позов не визнали у повному обсязі, посилалися на те, що Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» 09 квітня 2004 року за договором купівлі-продажу придбало частину комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу, частка взагалі не була визначеною. Наразі позивач просить суд визнати право власності на будівлі, які не були включені до договору купівлі-продажу. Крім того, оскільки була наявна згода Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» на відчуження спірного нерухомого майна, зазначене нерухоме майно не може бути витребуване у добросовісного набувача, якою є [PERSON] , оскільки майно придбане нею за договором купівлі-продажу, укладеним нотаріально. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час судового засідання належним чином повідомлена. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що вважає позовні вимоги Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» необґрунтованими з підстав, зазначених відповідачем [PERSON] та її представником. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Алком» в судове засідання не з`явився. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до нижченаведеного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 09 квітня 2004 року між [PERSON] і Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І., відповідно до якого [PERSON] продав, а Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех», в свою чергу, купило частину комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . Частка майна, яке було придбане, у договорі купівлі-продажу не зазначена, в той же час договір містить перелік об`єктів нерухомого майна, а саме: А - будинок відпочинку №1; Б- будинок відпочинку №3; Б2 - будинок відпочинку № 4 ; Г - будинок відпочинку № 5 ; Д - будинок відпочинку № 8 ; Е - будинок відпочинку № 6 ; Ж - будинок відпочинку № 9 ; З - їдальня; Х - приміщення для охорони; Ф - навіс; Ч - сарай; 1-5 - Ѕ частина огорожі; Тр - Ѕ частина трансформатора; І-ІІ - Ѕ частина причалу; № 1-20 опори електромережі (аварійні); № 21-22 - літні умивальники (аварійні), № 28 - колодязь (аварійний); № 25-27 - зливні ями (аварійні); загальна площа Бази відпочинку «Будівельник» з якого відчужується частина становить 1 860,3 кв.м. (а.с. 67, т.2). 29 серпня 2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення у цивільній справі № 403/11059/12 за позовом [PERSON] до Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» про визнання договору іпотеки дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, відповідно до якого визнано дійсним договір іпотеки № 13-06-07 від 13 червня 2007 року укладений між [PERSON] і Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех», визнане право класності [PERSON] без додаткового вводу в експлуатацію на 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , що складається з: будинку відпочинку - літ.У загальною площею 67,7 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ф загальною площею 33,1 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ч загальною площею 63,9 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Ц загальною площею 33,2 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Ш загальною площею 66,6 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Щ загальною площею 54,0 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ю загальною площею 193,2 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Я загальною площею 61,3 кв.м.; будинку відпочинку (будинок мисливця) - літ. 2В загальною площею 549,3 кв.м., їдальні - літ. 2Г загальною площею 143,7 кв.м.; будівлі охорони - літ. 2Є загальною площею 12,6 кв.м.; козирка - загальною площею 0,5 кв.м.; ганку, ганку, каміну; сараю - літ. 2Д; в тому числі самочинно збудовані навіс - літ. 2З; альтанки - літ. 2Ж; вбиральні - літ. 2И; сарай - літ. 2Ї; вольєр - літ.2І; навіс - літ. 2в; навіс - літ. я1; прибудову - літ. ю5; мансарда - літ. Ю; мансарда - літ. Я; фундамент - літ.т2; огорожа - № 6, № 12-16; замощення - І; зливна яма - літ.Зя2; колодязь - літ. К3; насосна яма - літ. Н.я. (а.с.20, т.1). 06 листопада 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська № 403/11059/12 від 29 серпня 2012 року за позовом [PERSON] до Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» скасоване, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» - відмовлено. (а.с. 23, т.1). Встановлено, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року була затверджена мирова угода у цивільній справі № 403/1309/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. (а.с. 24, т.1). Відповідно до мирової угоди, [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 11.10.2011 р. передав у власність [PERSON] нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 24, т.1). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року була скасована ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року якою затверджена мирова угода у цивільній справі № 403/1309/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Встановлено, що 08 жовтня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В., відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] в свою чергу, прийняла в дар нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: будинку відпочинку - літ.У загальною площею 67,7 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ф загальною площею 33,1 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ч загальною площею 63,9 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Ц загальною площею 33,2 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Ш загальною площею 66,6 кв.м.; будинку відпочинку - літ. Щ загальною площею 54,0 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Ю загальною площею 193,2 кв.м.; будинку відпочинку - літ.Я загальною площею 61,3 кв.м.; будинку відпочинку (будинок мисливця) - літ. 2В загальною площею 549,3 кв.м., їдальні - літ. 2Г загальною площею 143,7 кв.м.; будівлі охорони - літ. 2Є загальною площею 12,6 кв.м.; козирка - загальною площею 0,5 кв.м.; ганку, ганку, каміну; сараю - літ. 2Д; в тому числі самочинно збудовані навіс - літ. 2З; альтанки - літ. 2Ж; вбиральні - літ. 2И; сарай - літ. 2Ї; вольєр - літ.2І; навіс - літ. 2в; навіс - літ. я1; прибудову - літ. ю5; мансарда - літ. Ю; мансарда - літ. Я; фундамент - літ.т2; огорожа - № 6, № 12-16; замощення - І; зливна яма - літ.Зя2; колодязь - літ. К3; насосна яма - літ. Н.я. (а.с. 245, т.1). В наступному, 27 квітня 2015 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В., відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 1, т.3). Судом при вирішення спору застосовуються наступні норми права, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами. На підставі ст. 328 ЦК України, 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 316 ЦК України визначено, що 1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦПК України, 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Нормами статті 319 ЦК України, передбачено, що 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. На підставі ст. 321 ЦК України, 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 386 ЦПК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 388 ЦК України, 1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як зазначалося вище, 09 квітня 2004 року між [PERSON] і Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех», в свою чергу, купило частину комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . Оскільки право власності на спірне нерухоме майно було визнане за [PERSON] (який набув право власності на спірне майно у відповідності до рішення 29 серпня 2012 року Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, справа № 403/11059/12), а в наступному - за [PERSON] (яка набула права власності на спірне нерухоме майно у відповідності до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року, справа № 403/1309/12), зазначені судові рішення скасовані апеляційною інстанцією, суд приходить до висновку, що [PERSON] і [PERSON] не мали право на відчуження спірного нерухомого майна. Згідно правової позиції, висловленої у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним та належним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» в частині вимог про визнання недійсним договір дарування укладеного 08 жовтня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В., відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] , в свою чергу, прийняла в дар нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] не є належним та ефективним способом захисту прав власника, оскільки власник саме у відповідності до вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно у останнього власника. Крім того, фіктивність зазначеного договору не доведена позивачем належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, позов в цій частині та в частині скасування рішення № 16328356 від 08.10.2014 р. про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірне нерухоме майно не підлягає задоволенню. Як зазначалося судом вище, 27 квітня 2015 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В., відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила нерухоме майно - 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 1, т.3). У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] придбала спірне нерухоме майно за відплатним договором, посвідченим нотаріально, вона є добросовісним набувачем Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності або законного права користування особою відповідним майном. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна. Цивільним кодексом України передбачені як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Зазначена правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 641/9904/16-ц. Як зазначалося вище, 06 листопада 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська № 403/11059/12 від 29 серпня 2012 року за позовом [PERSON] до Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» скасоване, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» - відмовлено. (а.с. 23, т.1). В ухвалі апеляційної інстанції зазначено, що підставою скасування судового рішення є те, що суд першої інстанції не встановив кола спадкоємців майна [PERSON] та не залучив спадкоємців до участі у справі. Також, як зазначалося вище, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року була скасована ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року якою затверджена мирова угода у цивільній справі № 403/1309/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. (а.с.26, т.1). В ухвалі апеляційної інстанції зазначено, що підставою скасування судового рішення є те, що згідно витягу про державну реєстрацію прав власності, за [PERSON] зареєстроване право власності на 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2012 року, в той же час, зазначене рішення скасоване рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області 06 листопада 2014 року, у зв`язку з чим, відсутні підстави для висновку про те, що [PERSON] є власником спірного нерухомого майна. (а.с.26, т.1) Під час розгляду вищезазначених справ судами не встановлена відсутність волевиявлення Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех», на відчуження спірного об`єкту нерухомості. Навпаки, під час розгляду Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи № 403/11059/12 за позовом [PERSON] до Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех», третя особа - Новомосковське районне комунальне підприємство бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання договору іпотеки дійсним, визнання права власності на нерухоме майно (рішення від 29 серпня 2012 року), представник відповідача - Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» не заперечував проти визнання права власності на частину комплексу за [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що у відповідності до Протоколу загальних зборів учасників Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» від 07 лютого 2011 року, було вирішено: в рахунок виконання договірних зобов`язань за Договором позики № 13-06-07 від 13 червня 2007 року та Договором іпотеки № 13-06-07 від 13 червня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, передати у власність гр.. [PERSON] , ін. [NUMBER] частину комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить Товариству на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 09.04.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 524. (а.с.132 т.4). Також, 07.02.2011 р. Генеральним директором Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» Нестеровим І.М. винесено наказ № 7, відповідно до якого, останній наказав: 1. Здійснити заходи позасудового врегулювання спору щодо виконання договірних зобов`язань за Договором позики № 13-06-07 від 13 червня 2007 року та Договором іпотеки № 13-06-07 від 13 червня 2007 року. 2. В рахунок виконання договірних зобов`язань за Договором позики № 13-06-07 від 13 червня 2007 року та Договором іпотеки № 13-06-07 від 13 червня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, передати у власність гр.. [PERSON] , ін. [NUMBER] частину комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить Товариству на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 09.04.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 524. (а.с.131 т.4). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в діях власника спірного нерухомого майна, Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» було наявне волевиявлення на передачу майна іншій особі. Як суд зазначав вище, за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем 21/50 частин комплексу бази відпочинку « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , судом встановлена наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі, майно не може бути витребуваним від добросовісного набувача. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення № 20950767 від 27.04.2015 р. про державну реєстрацію права власності за [PERSON] 21/50 частки комплексу частини бази відпочинку « [INFO] » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 471501912232), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності на зазначене майно за Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» то витребування спірного майна у [PERSON] на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» також належить відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки судом відмовлено у позові, судові витрати належить покласти на позивача. На підставі викладено та

Outcome: dismissed