Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

21 березня 2013 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій представник позивача вказав, що 18 травня 2006 року між Банком та [PERSON] була укладена угода за № 550 відповідно до якої третій особі була надана кредитна лінія в еквіваленті 50 000 доларів США, в рамках та в межах угоди між позивачем та третьою особою був укладений договір про надання траншу від 16.11.2006 року в розмірі 150 000 дол. США, на строк користування 36 місяців зі сплатою 16 відсотків на рік. В забезпечення рамкової угоди та договору про надання траншу між банком та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір застави від 18.05.2006 року. Третя особа свої зобов'язання не виконувала, та в свою чергу без згоди банка відчужила заставлено майно, а тому позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги) в розмірі 123 714,32 грн. (сто двадцять три тисячі сімсот чотирнадцять гривень 32 коп.), звернути стягнення на заставлене майно, що знаходиться у заставі АТ «ПроКредит Банк». В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що на позовній заяві наполягає та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена, причини не явки суду не відомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений, причини не явки суду не відомі. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так судом встановлено, що 18 травня 2006 року між Банком та третьою особою [PERSON] (код [NUMBER]) була укладена рамкова угода №550 відповідно до якої третій особі була надана кредитна лінія в еквіваленті 50 000 доларів США. 18 травня 2006 року між Банком та третьою особою [PERSON] (код [NUMBER]) з метою забезпечення рамкової угоди був укладений нотаріально посвідчений договір застави, згідно якого заставодавець - [PERSON] передав Банку застоведержателю транспортний засіб тип - автобус пасажирський, марка MERSEDES-BENZ, модель 313 CDI, 2001 року випуску, колір зелений, шасі (кузов, рама, коляска) № к. [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], [INFO] З максимальним лімітом заборгованості в розмірі 30 000 дол. США була укладена рамкова угода № 550 відповідно до якої третій особі була надана кредитна лінія в еквіваленті 50 000 доларів США. 16 листопада 2006 року між Банком та третьою особою [PERSON] (код [NUMBER]) був укладений договір про надання траншу від 16.11.2006 року в розмірі 150 000 дол. США, на строк користування 36 місяців зі сплатою 16 відсотків на рік. 25 лютого 2009 року між відповідачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, який був належний чином зареєстрований та відповідачу було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до п.2.12 нотаріально посвідченого договору застави від 18.05.2006 року Банк (заставодержатель) після укладання договору зобов'язаний був сповіщати органи державної автоінспекції про передачу автотранспортного засобу у заставу з клопотанням про накладення заборони на зняття його з обліку. Банк свої зобов'язання по вищевказаній угоді не виконував, що дало можливість укласти іншу угоду третій особі про відчуження транспортного засобу. Виходячи з вищевказаного, та в зв'язку з тим, що з боку Банка були порушення виконання договору застави, суд вважає, що позивач не обґрунтував в повному обсязі свої позовні вимоги. Крім того, Банк просить в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед банком в розмірі 123 714,32 грн. звернути стягнення на заставлене майно, що знаходиться у заставі банку, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена суб'єктом оціночної діяльності, залученим державним виконавцем для проведення оцінки в рамках відповідного виконавчого провадження. В підтвердження своїх позовних вимог Банк надав розрахунок заборгованості на вищевказану суму ( а.с.10), даний розрахунок нечитабельний в повному обсязі, а тому суд вважає, що даний розрахунок, відповідно до ст. 58,59 ЦПК України є не належний доказ. При поданні позову Банк не надав належних та допустимих доказів ціни транспортного засобу, який з боку позивача підлягав реалізації з публічних торгів, вартість заставленого майна, при вирішенні даного спору має суттєве значення, прийняття судового рішення на припущеннях не допустимо. За даних обставин, суд приходить до висновку, що банк не довів свої позовні вимоги, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Банк звернувся до суду з вимогами майнового характеру, при подані позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 888.80 (а.с.3), при цьому банк повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1237,14 грн. Суд прийшов до висновку, щодо необґрунтованості позову, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з банку на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 348.34 грн. (1237.14-888.80=348.34)

Outcome: approved