Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

20.03.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 24.12.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 1086,47 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідач своїх обов'язків по сплаті кредиту та процентів за користування коштами не виконує, прохає суд стягнути з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості станом на 27.02.2014 року в розмірі 25582,11 грн., що складається з 522,40 грн. - заборгованість за кредитом, 6724,64грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 534,42грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19434,89 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00грн. - штраф (фіксована частина) і 1194,39 - штраф (процентна складова). Від загальної суми відрахована сума у розмірі 3328,63 грн, яка була стягнута судовим наказом Волноваського районного суду від 31.03.2008 року. Представник позивача у письмовій заяві повідомив судові про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути справу без участі свого представника (а.с20). Виходячи з наведеного, а також положень частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги визнав повністю (а.с. 22). У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, враховуючи заяву відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 24.12.2006 року на підставі письмової заяви [PERSON] №DOVWRX01260319 (а.с.6) між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладений кредитний договір (далі - Договір) на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам, за яким банк відкрив позивачу картковий рахунок [NUMBER] та надав кредит в сумі 1522,40 грн. строком на 18 місяців зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення коштів до 24.06.2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та Банком Договір (а.с.6 зворотній бік). Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Судом встановлено, що відповідач своїх обов'язків по сплаті кредиту та процентів за користування коштами не виконав та станом на 27.02.2014 року має заборгованість в розмірі 27216,35 грн., що складається з 522,40 грн. - заборгованість за кредитом, 6724,64грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 534,42грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19434,89 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00грн. - штраф (фіксована частина) і 1194,39 - штраф (процентна складова). Від загальної суми відрахована сума у розмірі 3328,63 грн, яка була стягнута судовим наказом Волноваського районного суду від 31.03.2008 року (а.с. 4). Отже, заборгованість складає 25582,11 грн. Судом враховано, що статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є видами відповідальності за різні порушення зобов'язань боржником. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлених договором. За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 255,82 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню

Outcome: approved