Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

20 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», у якому просить стягнути з відповідача 61,50 доларів США - плати за користування коштами вкладу за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 та 19,42 доларів США - 3 проценти річних за неправомірне користування вкладом за період з 04.07.2016 по 01.09.2016, а всього 80,92 доларів США, що еквівалентно на день подачі позову - 2151 грн. 66 коп. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що після закінчення терміну дії договору на користь вкладника нараховувалися та були сплачені проценти за користування грошовим вкладом за ставкою для вкладів на вимогу, що підтверджується випискою з рахунків позивача. Також, представник відповідача зазначив, що оскільки між позивачем та відповідачем був укладений договір на конкретний строк і строк його дії закінчився, проте закінчення строку дії договору і невиконання зобовязання не припинило зобовязальні правовідносини, а трансформувало їх у охоронні, у звязку з чим у відповідача виник обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом, а тому банк не зобовязаний сплачувати позивачу проценти по закінченню строку договору у встановленому даним договором розмірі. Крім того, представник відповідача вказав, що на час дії постанов НБУ від 01 грудня 2014 року № 758 та від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не підлягає нарахуванню пеня в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з установленням обмеження щодо видачі банками коштів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 05 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено договір-анкету про отримання банківського продукту «Депозит», згідно умов якого банк відкриває на імя клієнта поточний рахунок для здійснення операцій за банківським вкладом (депозитом) та видає клієнту ощадний (депозитний) сертифікат серії АА003855, а клієнт розміщує у банку вклад (депозит) у сумі 8000 доларів США з процентною ставкою 9,5% річних на строк до 03 липня 2016 року. Сертифікат підтверджує розміщення клієнтом вкладу (депозиту) на зазначених у договорі умовах. Повернення вкладу та процентів за вкладом клієнту здійснюється банком виключно за умови предявлення оригіналу сертифікату. Погашення сертифіката здійснюється згідно з чинним законодавством України та актами Національного банку (а/с 3). 04 липня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату коштів вкладу з належними відсотками з рахунку згідно іменного сертифікату (а/с 5). Згідно листа Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» від 08 липня 2016 року, банк повідомив на заяву позивача, що враховуючи тимчасові фінансові труднощі, з метою виконання прийнятих зобовязань перед всіма клієнтами, банк здійснює виплату коштів з поточних рахунків клієнтам щоденно, в межах можливості банку, яка на даний час передбачає видачу готівкових коштів в національній валюті до 5000 грн., або еквівалент цієї суми в іноземній валюті, на добу на одного клієнта. Також, повідомлено, що 04.07.2016 кошти по депозитному сертифікату, а саме 8299,21 доларів США було перераховано на поточний рахунок, відкритий в банку на імя [PERSON], з якого в період з 04.07.2016 по 08.07.2016 вже було видано кошти у розмірі 900 доларів США (а/с 5 на звороті). Позивач зазначила, що відповідач в обумовлений договором строк вклад та проценти не повернув, а почав виплачувати по 200 або 195 доларів США щоденно до 01 вересня 2016 року, що підтверджується випискою по рахунку, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача 61,50 доларів США - плати за користування коштами вкладу за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 та 19,42 доларів США - 3 проценти річних за неправомірне користування вкладом за період з 04.07.2016 по 01.09.2016. За положеннями статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Як випливає із змісту укладеного між банком та вкладником договору, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії до 03 липня 2016 року, то по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу, закінчується і дія укладеного між сторонами договору. Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу. Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15. Враховуючи, що строк дії договору банківського вкладу закінчився 03.07.2016 і договором не передбачено можливість його пролонгації, а також те, що банком після закінчення терміну дії договору на користь вкладника нараховувалися та були сплачені проценти за користування грошовим вкладом за ставкою для вкладів на вимогу, що підтверджується випискою з рахунків позивача, що передбачено загальними Умовами надання банківських, фінансових та інших послуг, з якими відповідно до Блоку 5 договору-анкети про отримання банківського продукту «Депозит» ознайомилася позивач (а/с 3), а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів у розмірі, що передбачені договором, після закінчення строку його дії, суд не вбачає. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 проценти річних за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 в розмірі 19 доларів 42 центи, що на день розгляду справи за офіційним курсом НБУ еквівалентно 526 грн. 97 коп. Посилання представника відповідача на те, що на час дії постанов НБУ від 01 грудня 2014 року № 758 та від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не підлягає нарахуванню пеня в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з установленням обмеження щодо видачі банками коштів, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення 3% річних з підстави, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а не з підстави, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 54 від 12 грудня 2017 року про сплату адвокату [PERSON] 3671 грн. 20 коп. за надані послуги згідно договору про надання правової допомоги № 12/10/17-П-ц від 12 жовтня 2017 року. До калькуляції вартості правової допомоги включено: консультації, написання позовної заяви, участь у судовому засіданні. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при складанні позовної заяви (1 година роботи) та участі у судовому засіданні (1 година) пропорційно до задоволених позовних вимог (задоволено 24% від заявлених вимог в еквіваленті долара за курсом НБУ на час розгляду справи) у сумі 307 грн. 20 коп., з розрахунку 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Враховуючи викладене,

Outcome: partial