Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

21.03.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] з позовними вимогами про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.10.2013 року між ними з відповідачем був укладений шлюб, але спільне життя не склалось, на протязі останнього часу сторони як чужі люди, між ними відсутні взаєморозуміння та повага, постійно виникають конфліктні ситуації, сварки з різних причин, сімейно-шлюбні відносини припинено і сім'я фактично розпалась. Крім того, позивач просить суд провести розподіл спільного майна, набутого у період шлюбу, посилаючись на те, що 04.11.2013 року за рахунок спільних коштів подружжя відповідачем було внесено на своє ім'я банківські вклади на рахунки, відкриті у відділенні № 10026/0688 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в сумі 29250,00 гривень та 1100 доларів США. 13.02.2014 року вищевказані банківські вклади були закриті без погодження з позивачем. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач позовні вимоги визнав частково - визнав вимогу про розірвання шлюбу та заперечував проти позову в частині поділу спільного майна подружжя. Відповідач пояснив, що 07.09.2013 року за домовленістю із позивачем для організації весілля під розписку отримав у позику грошові кошти від свого батька - [PERSON] в сумі 38000,00 гривень. 16.02.2014 року відповідач повернув позику своєму батькові, а тому в задоволенні позову в частині поділу майна просить відмовити за безпідставністю. Третя особа - територіальне відокремлене безбалансове відділення № 10026/0688 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не забезпечило участь свого представника у судовому засіданні, до суду направило заяву, згідно якої просить розглядати справу без участі їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 10). Судом встановлено, що сторони неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Суд також прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову і в частині позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, виходячи з наступного. Відповідно до договору банківського вкладу № 12687426, укладеного 02.11.2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] (відповідачем) на депозитний рахунок [NUMBER], відкритий у територіальному відокремленому безбалансовому відділенні №10026/0688 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», було внесено грошові кошти у сумі 29250,00 гривень (двадцять дев'ять тисяч двісті п'ятдесят гривень нуль копійок) (а.с. 66). Відповідно до договору банківського вкладу № 12687726, укладеного 02.11.2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] (відповідачем) на депозитний рахунок [NUMBER], відкритий у територіальному відокремленому безбалансовому відділенні №10026/0688 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», було внесено грошові кошти у сумі 1100 доларів США (одна тисяча сто доларів США) (а.с. 70). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти поділу спірних сум грошей, стверджуючи, що вказані гроші є його особистою власністю і не могли бути спільно набуті подружжям, оскільки позивач за час їх спільного проживання не працювала. Відповідачем не надано суду доказів того, що спірні гроші ним було набуто на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у період до укладення шлюбу з позивачем дійсно мав у власності грошові кошти, які належали йому особисто, що підтверджується договором банківського вкладу [NUMBER] від 18.10.2012 року, який було закрито 03.09.2013 року і отримано [PERSON] з депозитного рахунку [NUMBER] загальну суму вкладу у розмірі 29367,27 грн. та суму нарахованих процентів за депозитом у розмірі 198,54 грн., а всього - 29565,81 грн. (а.с. 64 - 65), а також договором банківського вкладу № 0515726 від 03.09.2013 року, який було закрито 14.10.2013 року і отримано [PERSON] з депозитного рахунку [NUMBER] загальну суму вкладу у розмірі 16565,81 грн. та суму нарахованих процентів за депозитом у розмірі 221,21 грн., а всього - 16787,02 грн. (а.с. 58 - 63). Для підготовки до весілля, призначеного на 19.10.2013 року, відповідач [PERSON] позичив суму грошей у розмірі 38000,00 грн. у свого батька [PERSON]. Сторони договору позики оформили даний правочин у формі письмової розписки в присутності [PERSON] (а.с. 38). Відповідно до ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. З урахуванням встановленої у судовому засіданні наявності у відповідача на депозитних рахунках суми грошових коштів, достатньої для підготовки та проведення весілля, відповідач [PERSON] пояснив необхідність позики грошей у свого батька тим, що свої особисті кошти він не планував витрачати на весілля і в подальшому, знявши гроші 14.10.2013 року з депозитного рахунку, зберігав їх у готівковій формі і його дружині [PERSON] не було відомо про їх існування. Також із пояснень сторін судом встановлено, що не всі позичені відповідачем гроші було витрачено на підготовку і проведення весілля, крім того, під час святкування гостями було подаровано сторонам певну суму грошей, частину з яких сторони взяли із собою у туристичну подорож до Шрі-Ланки та витратили. Після повернення з подорожі гроші, які залишилися у подружжя не витраченими як в національній валюті, так і в доларах США, було розміщено на двох депозитних рахунках у Васильківському відділенні ТОВ АТ «Ощадбанк». Відповідно до висновків Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (пункт 21 постанови). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (пункт 23 постанови). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (пункт 30 постанови). Отже, суд приходить до висновку, що гроші, розміщені в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на депозитних рахунках [NUMBER] та [NUMBER], відкритих у територіальному відокремленому безбалансовому відділенні №10026/0688 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у сумах 29250,00 гривень та 1100 доларів США відповідно є спільною сумісною власністю подружжя - сторін у справі та підлягають врахуванню при поділі їх майна. Враховуючи, що 14.02.2014 року вказані рахунки були закриті [PERSON], а гроші використані ним на власний розсуд без відома [PERSON], при поділі враховується вартість такого майна. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, суд враховує роз'яснення, надані судам у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до яких згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»)». Станом на 12.06.2014 року Національним банком України встановлено офіційний курс гривні щодо долару США з розрахунку 1165,4663 грн. до 100 доларів США. Враховуючи, що поділу підлягає сума 1100 доларів США, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, еквівалентна 550 доларів США, що у грошовій одиниці України - гривні станом на день ухвалення рішення становить 6410,07 грн. = 550 х 11,654663. Згідно з положеннями ч.1 статті 11 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача не половину вартості грошових коштів, розміщених на рахунку [NUMBER] у розмірі 29250 грн., а лише частину, розраховану позивачем у межах її позовних вимог, а саме - 14500,00 грн. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню, становить 20910,07 грн. = 14500,00 грн. + 6410,07 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності з вимогами статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: approved