Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

19 травня 2016 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом до Мирненської сільської ради про визнання права власності на майно, в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що її дідусю [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0837 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS]. Після смерті дідуся, який помер [INFO] року, цю ділянку разом з іншим майном успадкувала її бабуся - [PERSON] та отримала на цю землю свідоцтво на спадщину від 14 січня 2004 року, однак не встигла зареєструвати у земельному відділі своє право на земельну ділянку за життя за собою та померла [INFO] року. Після її смерті у встановленому законом порядку спадщину прийняв її батько - син бабусі - [PERSON], однак, також не встиг за життя отримати свідоцтво на спадщину як на цю землю так і на інше спадкове майно і помер [INFO]. Після смерті батька, вона у встановленому законом порядку прийняла спадщина, однак, отримала свідоцтво на спадщину лише на житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці, а у видачі свідоцтва на спадщину на земельну ділянку постановою нотаріуса від 04 березня 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки батько за життя не встиг зареєструвати за собою право власності на цю землю. Оскільки її бабуся успадкувала вказану земельну ділянку, отримала на неї свідоцтво на спадщину, а після неї її батько у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини і прийняв її, вона не може оформити після нього спадщину виключно з тієї причини, що він не зареєстрував за собою право власності у земельному відділі, вважає, що є всі підстави для визнання судом за нею права власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, просила в повному обсязі задовольнити позовні вимоги та розглядати справу за участю її представника (а.с. 24). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 18 грудня 2015 року (а.с.12), в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив. Представник відповідача Мирненської сільської ради Слов'янського району Донецької області в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суду надана письмова заява про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають повністю (а.с.23). Суд, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.5). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Мирненської сільської ради Слов'янського району Донецької області, [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис №10 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого ВДРАЦС по Слов'янському району реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO], актовий запис №27 (а.с.6 зв.б.). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Виконкомом Мирненської сільської ради Слов'янського району Донецької області, [PERSON] померла [INFO] року, актовий запис №2 (а.с.7). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 березня 2016 року, спадкоємцем майна [PERSON], [INFO], який помер [INFO] є його дочка - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 2004 року, спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] року є [PERSON] (а.с.8 зв.б.). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2016 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на ім'я [PERSON].(а.с.9). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого ВДРАЦС по м.Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 листопада 2007 року, прізвище після реєстрації шлюбу дружини - «[PERSON]» (.а.с.9 зв.б.). Відповідно до державного акту серії ДНВ-63, право власності на земельну ділянку площею 0,0837 га, розташовану - [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] (а.с.10). Зазначене підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1401957152016 від 05 травня 2016 року (а.с.11). Тобто суд приходить до висновку, що за своє життя спадкодавець [PERSON] не встиг належним чином переоформити на себе право власності на вищевказану земельну ділянку, а саме отримати державний акт на право власності на земельну ділянку на своє ім'я. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1 ст. 125 ЗК України. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Тому зареєструвати право власності на земельну ділянку за померлим [PERSON] є неможливим. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Так, відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якщо вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на щ об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Виходячи з приписів ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України в редакції 2001 року, у paзi набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. У відповідності зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4 з наступними змінами й доповненнями, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до Інформаційного листа ВССУ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», п.3.3. у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], після померлого [PERSON] Іншого шляху, ніж визнання права власності на вищевказану земельну ділянку, в судовому порядку, у позивача немає. За нормами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняла, то до неї перейшло право [PERSON], який помер та не встиг зареєструвати за життя, право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв'язку з його смертю, тому позивач не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за нею права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved