Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

20.11.2018 року [PERSON] , (далі по тексту Позивач) звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що з 16.11.1984 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , (далі по тексту Відповідач). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Між Позивачем та Відповідачем виникли неприязні відносини в зв`язку з чим вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Під час спільного проживання у шлюбі сторони, 23.11.1988 року за договором купівлі-продажу придбали житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим Позивач просить суд поділити спільний житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в натурі між нею та Відповідачем, виділивши кожному у власність 1/2 частину спірного житлового будинку, у відповідності із можливими варіантами поділу, визначеними висновком будівельно-технічної експертизи, виділивши їй приміщення, що позначене літерою «А1»; коридор, площею 6.7 кв.м.; кладову, площею 7.3 кв.м., з обладнаним в ній погребом; кухню, площею 14.3 кв.м.; кімнату, площею 18.00 кв.м. Господарські будівлі: сарай, позначений літерою «Б», площею 8.00 кв.,м. Туалет, колодязь, металеву огорожу залишити у спільному користуванні, згідно з планом забудови та вирішити питання розподілу судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору і експертизи. В судовому засіданні Позивач [PERSON] , та її представник - адвокат Стожук К.І., діючий на підставі договору «Про надання правової допомоги» від 23.11.2018 року, заявлені позовні вимоги змінили, в частині поділу спільного житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , де просили поділити спірний будинок, відповідно до експертного висновку № 865/07.19 від 12.07.2019 року та варіантів поділу спірного нерухомого майна, по першому варіанту поділу, виділивши Позивачці другу виділяєму частину житлового будинку, що і підтримали у судовому засіданні, а також просили стягнути понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] , визнав частково і не заперечує проти поділу домоволодіння розташованого по [ADDRESS] . Проте заперечує щодо виплати компенсації Позивачу відносно нерівності часток спірного житлового будинку. Згоден із тим варіантом поділу будинку, який просить собі виділити Позивачка. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради явку свого представника у судове засідання не забезпечив, проте подав до суду заяву стосовно розгляду справи за відсутності їхнього представника. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 16.11.1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, (а.с.11). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, сторони за спільні кошти, за договором купівлі-продажу придбали житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] , що стверджується копією договору купівлі-продажу від 23.11.1988 року, копією технічного паспорту на житловий будинок, (а.с.6-13). Спільне життя між сторонами не склалось, вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23.11.1988 року та копії технічного паспорту на спірний житловий будинок, слідує, що спірний будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності Відповідачу [PERSON] , (а.с.6-10,12-13). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами ч.1 ст.61 СК україни визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З експертного висновку № 865/07.19 від 12.07.2019 року, слідує, що спірний будинок можливо розділити в натурі за чотирма варіантами, визначено вартість частин, скільки часток вони включають, (а.с.63-96). На даний час сторони не можуть спільно користуватись придбаним ними спільно, під час шлюбу будинком, надвірними будівлями, тому виникло питання про їх розподіл в натурі. Однак сторони не дійшли згоди щодо варіантів розподілу спірного нерухомого майна. Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З врахуванням наведеного та враховуючи те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо варіантів поділу спірного будинку (хоча Відповідач і не заперечував обраного Позивачем варіанту поділу нерухомого майна), суд вважає можливим розділити будинок по першому варіанту поділу при цьому виділити Позивачці другу виділяєму частину, а Відповідачу першу виділяєму частину (а.с.82, 85). Відступити від засад рівності часток подружжя при вирішенні питання про поділ спірного нерухомого майна та стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію різниці вартості спірного нерухомого майна, в сумі 6 350.00 грн., (а.с.82), оскільки у разі сплати Відповідачем Позивачу зазначеної суми за відхилення часток при поділі спірного нерухомого майна, частки будуть рівними. Для розподілу будинку за проханням Позивачки по першому варіанту розподілу/друга виділяєма частина/, та Відповідачу по першому варіанту розподілу /перша віділяєма частина/, необхідно провести переобладнання: - замурувати дверну пройму між приміщеннями, позначеними № 1-1 та № 1-2; - замурувати дверну пройму між приміщеннями, позначеними № 1-3 та № 1-6; - обладнати прохід між приміщеннями, позначеними № 1-2 та кімнатою № 1-6; - в приміщенні, позначеного № 1-2 облаштувати дверну пройму в зовнішній капітальній стіні з тильної сторони з подальшим встановленням дверного блоку для здійснення окремого входу з вулиці в ізольовану частину будинку; - змінити функціональне призначення приміщення, позначеного № 1-2 на тамбур; - об`єднати приміщення, позначене № 1-5 та № 1-6 шляхом демонтажу перегородки та дверної пройми з подальшим укріпленням балок перекриття; - в новоутвореній кімнаті облаштувати кухню-нішу відповідно до вимог ДБН. Кожну з квартир будинку необхідно обладнати окремими системами енергозабезпечення та опалення. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Приписами ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом із тим, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь Позивача підлягає стягненню 552 (п`ятсот п`ятдесят дві) грн., 68 коп., частини витрат понесених при сплаті судового збору, 3 000 (три тисячі) грн., 00 коп., частини витрат понесених за проведення експертизи, які вона понесла при сплаті судового збору, а саме пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial