Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

21 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що відбувся 15.01.2000 року договір купівлі-продажу квартири № 8 в будинку по вул.Радгоспна 3 в с.Капустине Вітовського району Миколаївської області та визнання права власності на неї. В обґрунтування своїх вимог вказував, що з 30.01.1992 по 15.02.2000 року знаходився у трудових відносинах х колективним підприємством ім.Коларове, у звязку з чим дане підприємство надало позивачу квартиру [ADDRESS]. 05.01.1995 року позивач зареєстрував за даною адресою своє офіційне місце проживання. 28.12.1999 року рішенням правління КСП «Коларово» вирішено продати позивачеві дану квартиру. 17.01.2000 року позивач сплатив повну вартість даної квартири та отримав відповідну довідку КСП «Коларове» про сплату повної суми вартості даного майна та про перехід спірної квартири у його власність. Дана квартира перебуває у його безперервному володінні, користуванні та утриманні з 1995 року, а з 17.01.2000 року - у звязку з викупом її у власника. Нимоплачуються комунальні послуги та проводиться поточний ремонт квартири, але право власності на вищевказану квартиру за ним не зареєстровано. В теперішній час КСП «Коларове» та його правонаступників не існує, що перешкоджає йому в отриманні документів на підтвердження прийнятого рішення про продаж даної квартири та перехід у його власність. В той же час, посилається, що ним вчинені всі дії з придбання даного майна, передачі в повній сумі ціни продажу та перехід спірної квартири з користування у його право власності. У звязку з відсутністю можливості у інший спосіб захистити свої права, звернувся до суду із цим позовом. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви. Відповідач [PERSON] сільська рада Вітовського району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на вище вказану квартиру визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Підтвердила проживання позивача у спірній квартирі з 1995 року як працівника колективного господарства ім.Коларове та її подальший викуп у даного підприємства, яке нині ліквідоване (а.с. 27). Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними трудової книжки БТ-ІІ № 5077269, належної [PERSON] (а.с. 42), з січня 1995 року останній був прийнятий на роботу до колгоспу ім.Коларове. Згідно паспортних даних [PERSON], останній зареєстрований у спірній квартирі з 05 січня 1995 року (а.с. 5). Відповідно до виписки з рішення правління КСП «Коларово» від 28 грудня 1999 року, протокол № 94, було вирішено про продаж [PERSON] займаної ним квартири (а.с. 44). Відповідно до довідки колективного господарства ім.Коларове від 17.01.2000 року, [PERSON] продана квартира № 6 в с.Капустине по вул. Радгоспна, оплата проведена ним в повному обсязі 15.01.2000 року (а.с. 43). Згідно даних інформаційної довідки [PERSON] сільської ради від 15.03.2018 р. №200/04-04, станом на 28.12.1999 року було проведено нумерацію квартир у будинку №3 по вул. Радгоспній в с.Капустине, а рішенням від 24.09.2014 року змінено нумерацію квартири № 6 на № 8, у якій проживає [PERSON] Вказаний будинок на балансі сільської ради чи іншого балансоутримувача не перебуває (а.с. 38). Як вже зазначалось КСП ім. Коларове ліквідоване, правовстановлюючих документів щодо спірного майна [PERSON] під час вчинення дій, спрямованих на набуття у свою власність спірної квартири не отримано, а тому позивач позбавлений можливості підтвердження своїх прав щодо вказаного майна, та його доводи щодо можливості захисту його прав стосовно спірної квартири лише в судовому порядку є обґрунтованими. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), що діяв на час придбання [PERSON] вище вказаної квартири, громадяни могли мати у власності житловий будинок (квартиру). При цьому глава десята цього кодексу не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. Відповідно ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності, зокрема на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до положень ст. 49 даного Закону, що діяв на час набуття [PERSON] вказаного спірного майна, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За положеннями ст. 224 ЦК в редакції 1963 року, яка діяла і регулювала правовідносини між позивачем та КПС ім.Коларове з приводу купівлі-продажу спірної квартири, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до\~ ст.227 вказаного ЦК, обовязкової нотаріальної форми посвідчення вимагалось лише щодо договорів купівлі-продажу житлових будинків, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно ст. 128 ЦК 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено договором або законом. Як встановлено судом між сторонами відбулись передача грошей та майна на умовах, що відповідає умовам договору купівлі-продажу, проте письмово, в тому числі нотаріально, такого укладено не було та позивач не провів державної реєстрації свого права щодо вищевказаного майна безпосередньо після його придбання. Зі зміною 01.01.2004 року законодавчих норм, договір купівлі-продажу квартири набув обовязкової нотаріальної форми. В той же час, з ліквідацією попереднього власника даної квартири [PERSON] позбавлений можливості оформити документи, що підтверджують перехід права власності щодо спірного майна. З огляду на правила дії Закону у часі (ст.58 Конституції України), набуті позивачем права щодо вище вказаного майна зі зміною законодавчих норм не припинились, однак наведені обставини позбавляють його можливості провести державну реєстрацію своїх прав та здійснювати права власника щодо цього майна у повній мірі, при цьому захист його прав як власника даного майна можливий лише в судовому порядку з визнанням за ним права власності. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, таким що відбувся 15.01.2000 року, то такий спосіб захисту не відповідає способам захисту порушеного права судом, визначеним ст.16 ЦК України, до того ж позивач не вказує та не посилається на докази, що свідчать про невизнання чи оспорення відповідачем договірних відносин між [PERSON] та КСП ім.Коларове з придбання спірної квартири, а отже у задоволенні цих вимог суд вважає необхідним відмовити.

Outcome: partial