Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

20 травня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 20 червня 2019 року до суду надійшла одна з відповідей на запити суду від 28 травня 2019 року, направлених згідно з частиною першою статті 187 ЦПК України, щодо відомостей про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідача, на решту судових запитів відповідей надано не було /а. с. 28-32/. Ухвалою судді від 16 серпня 2019 року у справі відкрито провадження /а. с. 33-34/. У травні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача страхове відшкодування у порядку регресу у розмірі 62 928, 28 грн, посилаючись на здійснення позивачем виплати страхового відшкодування [PERSON] - потерпілій особі у дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано відповідача /а. с. 4/. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, разом з позовною заявою подала заяву, у якій просила розглянути справу без участі представника, позов підтримується у повному обсязі, та немає заперечень проти проведення заочного розгляду справи /а. с. 34/. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою проживання, встановленою у постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року у справі № 752/552/17, оскільки відповіді на запити суду у порядку частини шостої статті 178 ЦПК України не містять іншої актуальної інформації про відповідача. Відповідно, заяви по суті або з процесуальних питань до суду не надходили від нього. За вказаних обставин, суд на підставі ст. 280 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Згідно з частиною першою ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 13 грудня 2016 року, о 12:45 год., на перехресті вул. Заболотного і Дніпропетровського шосе, у м. Києві з вини відповідача [PERSON] , який був за кермом автомобіля «Рено» (д/н [NUMBER] ) і не дотримався безпечного бокового інтервалу, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА» (д/н [NUMBER] ), за кермом якого перебувала [PERSON] , який належить [PERSON] . У результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження та спричинено матеріальні збитки. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року, яка набрала законної сили 24 березня 2017 року, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, застосовано адміністративне стягнення в вигляді штрафу. Згідно із звітом № 5683/12/16 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля KIA, моделі Ceed (д/н [NUMBER] ) у результаті пошкодження його в ДТП завдано матеріальні збитки у розмірі 58 038, 22 грн з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (справа № 38219) /а. с. 17-20/. Відповідно до розрахунку розміру регламентної виплати, яка належить власнику КТЗ марки КІА, моделі Ceed (д/н [NUMBER] ), розмір регламентної виплати (з ПДВ) становить 62 819, 70 грн /а. с. 21/. Позивач виплатив [PERSON] суму за шкоду заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 62 378, 28 грн /а. с. 24, 25/. Таким чином, позивач відшкодував страхувальнику [PERSON] збитки, які були завдані в результаті ДТП та набув право звернення у порядку регресу до відповідача, як до особи відповідальної за завдані збитки. Згідно з положеннями частини першої ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором, майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За приписами статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була завдана в результаті ДТП. Відповідно до частини першої, другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом, підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням., зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням, диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом, підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним, засобом, механізмом, іншим, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак позов підлягає задоволенню з присудженням стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 62 378, 28 грн. Не підлягають стягненню з відповідача витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 550, 00 гривень. Пунктом 40.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає право МТСБУ залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Витрати за послуги аварійного комісара не належать до страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, у тому числі судовий збір сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду, у разі задоволення позову і пропорційно до задоволеної частини, а саме 1 921, 00 грн.

Outcome: partial