Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

21.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також на її особисте утримання в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, при цьому не надає матеріальної допомоги на утримання сина та її особисте утримання, якої вона потребує в звязку з перебуванням у відпустці по догляду за спільною дитиною до досягнення нею трирічного віку. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримав і наполягав на його задоволенні; відповідач не зявився з причин, які судом визнано неповажними. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що предявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сторони перебували в шлюбі, якій розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.10.2016 року, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 4, 28, 29). Як випливає з позовної заяви та не спростовано відповідачем, в червні 2016 року сторони припинили сімейні відносини і з цього часу проживають окремо. Відповідач не надає позивачеві матеріальної на утримання свого малолітнього сина, а також на особисте утримання позивача, якої вона потребує в звязку з доглядом спільної дитини до досягнення нею трирічного віку, що змусило позивача звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Частиною другої статті 84 Кодексу встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина та на її особисте утримання є такою, що ґрунтується на законі. Утім, загальний розмір аліментів, які просить стягнути позивач, становить 7/12 часток, тобто перевищує 50% заробітку (доходу) відповідача, що суперечить приписам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», якою забороняється стягнення за виконавчими документами із заробітної плати (пенсії) боржника понад 50% її розміру. За таких обставин, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу), а на утримання позивача в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), що буде становитиме 5/12 часток заробітку (доходу) і не перевищуватиме 50% їх розміру.

Outcome: partial