Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій, уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд: 1) встановити факт того, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , включивши зазначені відомості до актового запису про народження дитини від 23 березня 2016 року № 598, складеного Центральним районним у м. Маріуполі відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків); 2) стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів доходів, але не менш ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви (16 липня 2020 року) та до повноліття дитини; 3) стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що у червні 2014 року вона познайомилася з [PERSON] , а з червня 2014 року вони стали парою, постійно зустрічалися, мали інтимні стосунки, планували сімейні відносини. [INFO] у позивача та [PERSON] народилася спільна дитина. Оскільки на час народження дитини сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, при реєстрації актового запису про народження дитини відомості про батька внесені на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач визнавав та погоджувався з тим, що є біологічним батьком дитини. Під час вагітності позивача у неї відбулася сварка з [PERSON] , що призвело до розриву їх стосунків. З моменту народження дитини - [PERSON] та по теперішній час позивач утримувала її самостійно, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги не надавав. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, матеріально забезпеченим, не є особою з інвалідністю, а тому, на думку позивача, має можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі ј частини від його доходу. У зв`язку з викладеним, посилаючись на ст. ст. 128, 180-183 СК України, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. 1.1. процесуальні дії суду та рух справи: Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовчі судові засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2020 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву. 1.2 заяви та клопотання учасників справи: Від представника позивача - адвоката Іванової Д.В. - до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, в якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. 19 жовтня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він погодився з позовними вимогами про визнання батьківства та стягнення аліментів, але вважав незаконними вимоги в частині стягнення з нього аліментів саме з моменту народження дитини, оскільки право [PERSON] на стягнення з нього аліментів виникає не з дати народження дитини або подання позову до суду, а саме: з дати встановлення судом факту походження дитини від нього, якою є дата набрання судового рішення законної сили. 29 жовтня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника - адвоката Теміра І.В., в якій він визнав уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи Центрального районного у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Семикопенко Н. - надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу на розсуд суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. 2. Предметом спору у цій справі є питання щодо встановлення батьківства та стягнення аліментів. 3. Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та установлені судом: Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 23 березня 2016 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: [PERSON] , [PERSON] (а. с. 4). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 13 червня 2019 року № 00023129844 вбачається, що при реєстрації актового запису про народження [PERSON] відомості про батька внесені на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України (а. с. 5). З медичних документів Медичного центру «Соляріс» щодо проведення [PERSON] ультразвукового дослідження матки від 10 червня 2015 року вбачається, що останній встановлений висновок: маткова вагітність (а. п. 6). Відповідно до довідки від 07 червня 2016 року та від 10 липня 2020 року, виданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. п. 7, 8). До матеріалів справи позивачем долучена фототаблиця із пояснювальним записом про те, що на такій зображений [PERSON] та CD-диск із фотографіями [PERSON] (а. п. 9-10). Також, враховуючи визнання відповідачем уточнених позовних вимог у повному обсязі, суд вважає недоцільним вирішення клопотання позивача про призначення експертизи та допит свідків. Мотиви суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. Пунктом 9 указаної постанови роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст. ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного, враховуючи досліджені судом докази, а також визнання відповідачем позову, необхідно дійти висновку про наявність підстав для встановлення факту батьківства [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , що відповідає інтересам дитини. Визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд враховує наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій суді. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує визнання відповідачем позовних вимог, висновок суду про наявність підставі для встановлення батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , а також вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що належним розміром аліментів на дитину є 1/4 частини доходу відповідача, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, необхідно дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 420,40 грн. за позовну вимогу про визнання батьківства та стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 420,40 грн. за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, за звернення з якою позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved