Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

21.01.2020 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказує, що з листопада 2017 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, з яким вони планували офіційно зареєструвати шлюб. [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] . Оскільки [PERSON] не погодився на реєстрацію сина як спільної дитини, в органах ДРАЦС запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою [PERSON] , оскільки остання не перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В зв`язку із тим, що [PERSON] не визнає себе батьком [PERSON] , позивач наполягала на проведенні судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. Оскільки після народження дитини [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча за станом здоров`я та матеріальним становищем може надавати таку допомогу, [PERSON] звернулася до суду та просить визнати, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та стягувати з останнього аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON] та 1/8 частини всіх видів заробітку на її утримання. 18 лютого 2019 ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області провадження у даній справі було зупинено у зв`язку із призначенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої було доручено фахівцям Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. 02 червня 2020 року у зв`язку із надходженням до суду висновку експерта провадження у справі було відновлено та призначено до підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. 10.06.2020 надала суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Крім того, до вказаної заяви позивач додала квитанцію про оплату судово-медичної експертизи. Зазначені в квитанції витрати [PERSON] просить стягнути із відповідача. Відповідач [PERSON] 10.06.2020 надав заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно даних копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] Батьком дитини зазначено [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до копій довідок про реєстрацію місця проживання від 25.10.2019 та довідки про склад сім`ї від 19.12.2019, виданих Відділом з питань реєстрації місця проживання, [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 11, 12). Згідно відповіді Славутського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 21.12.2019 № 15.15.4-36/1954 на адвокатський запит № 32 від 19.12.2019, [PERSON] та [PERSON] 22.02.2019 дійсно подавали заяву про державну реєстрацію шлюбу №45/15.15.5.2-54 з призначеною датою реєстрації на 11.05.2019, однак шлюб зареєстровано не було (а.с. 8). 01.06.2020 на виконання Ухвали Славутського міськрайнного суду від 18.02.2020 від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов висновок експерта № 103-108-2020. На вирішення експертизи було поставлено питання: чи є [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . В результаті проведення молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] (відповідача) відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%, тобто біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , доведено (а.с. 38,41). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам суд враховує наступне. Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 СК України передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства має ґрунтуватись на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Європейський суд з прав людини у справі у справі «Калачова проти Російської Федерації» (№ 3451/05 від 07 травня 2009 року) вказав, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-яких інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Враховуючи вищенаведені норми, визнання відповідачем позову в повному обсязі, а також досліджені докази, в тому числі результати проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] батьком [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення на користь [PERSON] аліментів на її утримання та на утримання сина, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1779 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 вказаної статті, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, необхідною умовою утримання матері, з якою проживає дитина є, можливість чоловіка (батька дитини) надавати таку матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. З огляду на наведені вище норми та беручи до уваги те, що відповідач визнає позов, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку, а також аліменти на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У відповідно до ч. 8 вказаної статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорі, розрахунків тощо). Позивачем до матеріалів справи було додано квитанцію від 07.05.2020, якою підтверджується, що нею здійснювалась оплата проведення судово-медичної експертизи у Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи у сумі 6620 грн. 70 коп. У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що вказані витрати, пов`язані із проведення експертизи, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved