Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

20 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», третя особа - [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та пені, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 98 000 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 21 березня 2019 року по 15 червня 2019 року у розмірі 8 272,27 грн., інфляційні втрати за період з 21 березня 2019 року по 15 червня 2019 року у розмірі 1 672,86 грн., 3 % річних за період з 21 березня 2019 року по 15 червня 2019 року - 700,77 грн., а всього - 108 645,90 грн., а також пеню, із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду з 21 березня 2019 року по 15 червня 2019 року, а також 3 % річних, нарахованих на прострочену суму страхового відшкодування у розмірі 98 000 грн., починаючи з 16 червня 2019 року по день фактичного виконання рішення суду про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 98 000 грн. Крім того, просив покласти понесені судові витрати на відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що 09 вересня 2017 року в м. Києві на вул. В. Васильківська, біля будинку 141, відбулась ДТП, за участю автомобіля «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] . Вказана пригода відбулася з вини [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, вартість матеріального збитку становить 234 204,50 грн. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент настання пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», відповідно до Полісу №АК-1521125 від 12 жовтня 2016 року. Враховуючи, що позивачу матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП, страховою компанією не відшкодована, останній звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року відкрито провадження у справі. 11 липня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує з огляду на ту обставину, що відсутні докази наявності причинного зв`язку між діями [PERSON] та спричиненою шкодою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив. Судом встановлено, що 09 вересня 2017 року о 20 год. 00 хв. м. Києві на вул. В. Васильківська, біля будинку 141, відбулась ДТП, за участю автомобіля «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] , у відповідності до технічного паспорта [NUMBER] . Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Зазначена постанова змінена постановою Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року, в частині виключення із її мотивувальної частини у встановлених судом фактичних обставин справи посилання на наслідки у результаті створення [PERSON] аварійної обстановки водію автомобіля «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , а саме щодо здійснення останнім наїзду на перешкоду, що призвело до пошкодження автомобіля «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] . В решті постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 Постанови Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За таких обставин, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року підтверджується, що саме з вини [PERSON] скоєно ДТП 09 вересня 2017 року, внаслідок якої пошкоджено належний позивачеві транспортний засіб. Слід зазначити, що саме виключення з мотивувальної частини постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року судом апеляційної інстанції посилання на наслідки у результаті створення [PERSON] аварійної обстановки водію автомобіля «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , не свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та спричиненими збитками, оскільки згідно постанови Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року диспозиція ч. 4 ст. 122 КУпАП не вимагає обов`язкового настання наслідків у виді пошкодження транспортних засобів. Поряд із тим, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм автомобіля «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] вимог п.п. 10.1, 2.3б ПДР України, що стало наслідком створення аварійної обстановки для водія автомобіля Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] . Крім того, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року закрито провадження відносно [PERSON] , за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку про встановлення неправомірності дій [PERSON] , а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданої шкоди позивачеві, як власнику пошкодженого транспортного засобу. Згідно листа-відмови у виплаті страхового відшкодування від 11 лютого 2019 року № 01-04-11597/2, причинно-наслідковий зв`язок між діями [PERSON] та завданою шкодою постановами судів не встановлена, а отже цивільно-правова відповідальність [PERSON] не настала, і у відповідача відсутні правові підстави для визнання даної ДТП страховою подією та виплати страхового відшкодування. При прийнятті цього рішення відповідач керувався наданим йому [PERSON] . висновком експертного дослідження № 074-17 від 09 січня 2018 року, проведеного судовим експертом Автономовим М.В. Поряд із тим, зазначений висновок суперечить встановленим обставинам рішеннями судів у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , а саме постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року та постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2018, а також встановленим обставинам рішеннями судів у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , а саме постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Саме не складення працівниками поліції протоколу відносно [PERSON] про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, санкція якої передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, не свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та спричиненою шкодою. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Проте, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Еталон», відповідно до Полісу № АК-1521125 від 12 жовтня 2016 року. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За умовами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 11 вересня 2017 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» з заявою про виплату страхового відшкодування, а 21 грудня 2018 року через представника [PERSON] надано повторну заяву до відповідача. Поряд із тим, листом від 11 лютого 2019 року № 01-04-11597/2 у виплаті страхового відшкодування відмовлено з підстав того, що не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та завданою шкодою. Із такими висновками відповідача суд не погоджується з вищенаведених мотивів, а відтак вважає неправомірною відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення авто товарознавчого дослідження № 17421/17-54 від 14 вересня 2017 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , у результаті його пошкодження у ДТП, складає 234 204,50 грн. За умовами ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Ліміт страхового відшкодування відповідача, згідно з рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29 грудня 2015 року № 3470 за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. за мінусом франшизи. За таких обставин, враховуючи, що з вини [PERSON] позивачеві завдано матеріальної шкоди на загальну суму 234 204,50 грн., однак цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», зі страхової компанії на користь позивача підлягає стягненню вартість завданого матеріального збитку, зменшену на суму франшизи, тобто у розмірі 98 000 грн. (100 000 грн. - 2%). Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Отже, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. Позивач, хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з ТДВ «Страхова компанія «Еталон», але наділяється правами за цим договором, оскільки на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16). Також, у постанові від 20 червня 2018 по справі № 308/3162/15-ц Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України. Перевіривши наданий до суду розрахунок, встановлено, що сума 3 % річних, нарахованих за період 21 березня 2019 року по 15 червня 2019 року, складає 700,77 грн., а сума інфляційних втрат нарахованих за період 21 березня 2019 року по 15 червня 2019 року - 1 672,86 грн. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Сума пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 21 березня 2019 року по 15 червня 2019 року становить 8 272,27 грн. Крім того, у відповідності до положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Враховуючи вищенаведені положення ЦПК України, суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] пені, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду з 21 березня 2019 року по 15 червня 2019 року, а також 3 % річних, нарахованих на прострочену суму страхового відшкодування у розмірі 98 000 грн., починаючи з 16 червня 2019 року (день звернення із позовом до суду) по день фактичного виконання рішення суду про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 98 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до квитанції №3965 від 13 червня 2019 року позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1086,46 грн. Таким чином, з ПрАТ «СК «Еталон» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1086,46 грн.

Outcome: approved