Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

20 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2005 року, від якого дітей не мають. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та пояснив, що за одинадцять років проживання між ними постійно виникали конфлікти, в тому числі матеріального характеру. Відповідачка на його думку не вкладала грошей до сімейного бюджету, не виконувала подружні обов*язки, діяла лише в інтересах своїх дітей, вважає, що відповідачка уклала з ним шлюб виключно з розрахунку та матеріальних інтересів. Шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між ним припинено з квітня 2016 року, коли відповідачка пішла від нього. На його думку, можливість зберегти їх шлюб виключена, оскільки примирення між ним не можливе, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснюючи, що не згодна на розірвання шлюбу, оскільки вважає, що за роки шлюбу з позивачем лише вона виконувала всю домашню роботу, купувала та готувала їжу, позивач відносився до неї як до безкоштовної домашньої робітниці, жодним чином її не забезпечував, тому винен їй гроші, які вона оцінює приблизно в 1000 грн. за місяць шлюбу в загальній сумі 140\~000 грн., у випадку якщо позивач сплатить їй ці кошти вона дасть згоду на розірвання шлюбу. Зазначила, що дійсно спільне проживання між ними припинено у квітні 2016 року, однак це позивач її вигнав зі свого будинку. Примирення з позивачем вона вбачає за можливе якщо він виконає її вимоги матеріального характеру, з почуттів до позивача вона відчуває лише образу. У випадку розірвання їх з позивачем шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 22 червня 2005 року зареєстрували шлюб (а.с. 7), від якого спільних дітей не мають. З квітня 2016 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин, а також з причин матеріального характеру, невдоволеності поведінкою в шлюбі кожного з подружжя. Зустрічний позов щодо вимог майнового характеру в порядку ст. 123 ЦПК України до початку розгляду справи по суті відповідачкою до суду не подано. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки про відшкодування на її користь з позивача у справі грошових коштів як умови надання згоди на розірвання шлюбу, оскільки це суперечить нормам діючого законодавства та відповідачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом на загальних підставах у встановленому законом порядку та строки, якщо вважає, що потребують захисту її порушені, невизнані або оспорювані права чи законні інтереси.

Outcome: approved