Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань. Відповідно до укладеного договору від 12.10.2010 відповідач отримав кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, має заборгованість у загальній сумі 37581,66 грн., яка складається з наступного: 15143,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22\~438,21 грн. заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». 1.2. 14.09.2016 судом було ухвалено заочне рішення у справі про часткове задоволення позову. Ухвалою від 13.05.2021 заочне рішення було скасовано за заявою представника відповідача. Справа була призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. У заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача вказала, що у заяві позичальника від 12.10.2010 процентна ставка не вказана, відсутні умови договору, довідка про умови кредитування відповідачем не підписана. 1.3. В судове засідання представник позивача не з`явився, в письмовій заяві прросив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні присутня не була, надала заяву про розгляд справи без її участі. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Відповідач [PERSON] 12.10.2010 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій виявила бажання отримати карту «GOLD». Суд звертає увагу на те, що у цій анкеті-заяві відсутня будь-яка позначка щодо бажання отримати кредит, а також відсутній розмір бажаного кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок та розмір нарахування штрафів за невиконання кредитних зобов`язань тощо. Довідка про умови кредитування, яка додана до позовної заяви, не містить підпису відповідача. З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на підставі кредитного договору б/н від 22.10.2012, укладеного між банком та [PERSON] , останній видавалися картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] з терміном дії до 07/16. Відповідно до роздруківки АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] змінювався кредитний ліміт наступним чином: 20.07.2011 10 000 грн., 19.08.2011 13 000 грн., 05.10.2011 16 000 грн., 22.10.2012 0,00 грн. Позивачем також надано детальну виписку з рахунку відповідача, де відображені всі фактично отримані відповідачем кошти, а також кошти, які відповідач внесла в рахунок погашення заборгованості за період з 13.10.2010. 2.2. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.10.2010, укладеним між Приватбанком та [PERSON] , вбачається, що на думку позивача, станом на 30.04.2016 року заборгованість відповідача у загальній сумі становить 53 883,19 грн., яка складається з наступного: 15143,45 грн. заборгованість за кредитом, 33747,68 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1950,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 542,06 грн. штраф (процентна складова). При цьому, позивач із урахуванням зменшеного розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 37581,66 грн., яка складається з наступного: 15143,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22\~438,21 грн. заборгованість за простроченими відсотками. 3. Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 3.2. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. 3.3. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 викладена правова позиція, яка зводиться до того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на час підписання відповідачем анкети-заяви), в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. Тобто, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Із урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку про те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Судом встановлено, що анкета-заява від 12.10.2010, яка була підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про розмір або валюту кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, порядку та строків повернення кредиту тощо. З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, позовні вимоги АТ КБ\~«ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 22438,21 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 4.2. Стосовно вимог про стягнення заборгованості у вигляді фактично отриманих та неповернутих відповідачем коштів суд зазначає наступне. З виписки по рахунку відповідача, а також зі змісту банківського розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач фактично отримала від позивача грошові кошти в загальній сумі 40299,64 грн. (детальний розрахунок суду: 376,24+155,82+300+175,92+80,46+448,22+157,62+ 100+77+98,01+97,14+158,88+91+76,21+55,25+154,87+71,63+38,90+54,49+71,46+138,20+68,11+ 120,25+99,82+61,33+59,71+127,70+1069+146,59+77,26+56,49+40+28,47+80,80+180,60+175,36+ 135,22+73,26+58+82,53+1753,93+61,25+139,30+138,50+48,27+70,28+127,05+231,11+153,72+74,57+92,80+26,60+13,47+63,63+91,91+124,71+135,49+73,29+36,41+24,82+57,48+36,94+56,38+32,61+ 38,15+24,41+170,02+205,85+157,49+167,79+179,93+112,52+184,27+293,44+57,44+190,60+128,52+ 159,32+58,99+204,39+207,28+317,37+329+240,27+70,87+146,27+75,43+54,47+163,05+65,75+27,09+ 26,08+107,44+251,59+69+87,47+74,36+123,64+46,81+125,88+300+294,80+261+82,13+175,99+69,97+ 82,84+50,56+94,33+38,56+31,50+500+179,45+163,66+50+84,96+129,43+66,06+232,06+140,82+ 25,72+66,21+107,23+210,63+30,54+100+87,19+139,94+22,09+116,04+107,88+265,80+56,57+50,26+ 28,31+52,88+100,55+40,67+71,21+46,16+142,93+86,53+142,24+151,48+145,34+136,31+1000+20,73+ 83,95+34,56+112,55+108,35+92,78+49,95+43,14+113,89+67,90+83,23+32,77+52,05+122,80+106,96+ 136,46+144,40+59,03+68,18+37,45+80,68+150+34,68+54,97+58,02+105,98+161,67+46,62+32,69+ 48,86+76,88+13,01+32,49+71,77+131,42+0,95+250+62,04+227,62+788,53+15,83+137,98+108,20+ 161,79+235,07+45,20+117,29+34,44+12+23,58+97,31+66,96+56,65+58,87+10+77,56+56,06+100+ 94,80+54,11+12,76+75,40+15,19+38,02+31,90+42,12+101,31+12,50+74+30,75+52,91+47,02+200+ 92,14+9+100+100,40+19,09+138,37+121,45+27,21+103,85+197,47+95+31,14+50,93+130,34+128,04+ 83,39+32,10+113,60+200+76,37+1001+27,27+56,85+95,54+26,98+92,47+103+30,10+17,35+400+ 1000+9,85+55,98+107,77+53,08+89,52+68,25+289,79+210+96,71+28,16+76,92+114,90+42,94+73,51+16,49+57,19+140,39+81,94+77,94+364,40+122,16+214,80+61,28+41,19+99,78+2222+59,90+92,77+ 99,50+81,88+58,33+147,98+44,18+30+119,66+10+100+257,59+1575+745,19+92,35+30+41,45+ 126,52+50,83+8,50+199+10+323,18+2,08+8,50+140,06+216,86+15,68+30+95+53,25+23,95+10+30+ 0,05+10+40+20+20+20+20+20). З тих же виписки та банківського розрахунку вбачається, що відповідач повернула банку суму в загальному розмірі 68795,96 грн. (детальний розрахунок суду: 600+500+550+450+600+600+600+500+600+550+650+1800+500+600+800+1500+800+1000+1000+ 1000+800+850+1000+350+700+800+1000+1000+1000+2000+1000+1000+1000+1000+1000+1000+ 1000+1000+1000+1000+1000+1000+1000+1000+1000+1000+1400+200+1000+1004+50+2250+ 974,75+957,02+927,79+927,71+961,81+966,83+1648,67+933,43+1703,26+500+1100+1000+20+ 928,41+1139,50+1193,52+1400,27+1099,15+1019,90+1501,05+1288,89). Таким чином, сума заборгованості за неповернутими коштами відсутня, оскільки відповідач повернув банку більшу суму, ніж отримав (40\~299,64 68\~795,96). Отже, відповідач не тільки виконав обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів, а й суттєво переплатив в рахунок повернення суми, яка була ним отримана. За таких обставин, стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої відповідачем суми коштів буде не тільки повністю необґрунтованим, а й порушуватиме загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (п. 6. ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). При цьому суд враховує, що представник відповідача взяла участь у справі, подала заяву про скасування заочного рішення, просила повністю відмовити у задоволенні позову та вважала недоведеною будь-яку суму заборгованості. У зв`язку із цим, в цій справі не підлягають\~застосуванню висновки\~Верховного Суду,\~які викладені\~у постанові\~від 09\~червня 2021\~року по\~справі №\~414/496/20 та в яких вказано, що відповідач участі у справі не брала і будь-яких заперечень щодо вимог позивача про стягнення суми боргу не подавала. Детальне дослідження судом належного та допустимого доказу у вигляді виписки з рахунку відповідача відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно із яким суд може та повинен детально досліджувати докази, подані учасниками справи (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). 4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Суд зазначає, що у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, окрім сплати судового збору, до суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення відповідачем судових витрат на сплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення підтверджується квитанцією від 08.04.2021 на суму 454 грн. 00 коп. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача вказану суму судового збору.

Outcome: approved